Směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/62/ES
ze dne 17. června 1999
o výběru poplatků za užívání určitých pozemních komunikací těžkými nákladními vozidly
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 71 odst. 1 a článek 93 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) K zamezení narušování hospodářské soutěže mezi dopravci v členských státech je třeba harmonizovat systémy poplatků a zavést spravedlivé mechanismy hrazení nákladů na pozemní komunikace dopravci.
(2) Těchto cílů lze dosáhnout jen postupně.
(3) Určitého stupně harmonizace systémů poplatků bylo již dosaženo přijetím směrnice Rady 92/81/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z minerálních olejů [5] a směrnice Rady 92/82/EHS ze dne 19. října 1992 o sbližování sazeb spotřebních daní z minerálních olejů [6].
(4) Rozsudkem ze dne 5. července 1995 ve věci C-21/94 Evropský parlament vs. Rada [7] zrušil Soudní dvůr Evropských společenství směrnici Rady 93/89/EHS ze dne 25. října 1993 o zdaňování určitých vozidel určených k přepravě zboží členskými státy a o výběru mýtného a poplatků za užívání určitých pozemních komunikací [8], přičemž účinky uvedené směrnice zůstávají zachovány, dokud Rada nepřijme novou směrnici. Směrnice 93/89/EHS má být proto nahrazena touto směrnicí.
(5) Za současných podmínek by mělo být sblížení vnitrostátních systémů poplatků omezeno na užitková vozidla nad určitou celkovou hmotnost.
(6) Pro tento účel by se měly stanovit minimální sazby daní z vozidel, které jsou v současnosti ukládány v členských státech nebo které je případně nahradí.
(7) Rozlišením daní a poplatků by se mělo podporovat používání vozidel, která více šetří jak komunikace, tak životní prostředí, pokud toto rozlišení nenaruší fungování jednotného trhu.
(8) Aby se mohly členské státy snáze přizpůsobit úrovni vyžadované touto směrnicí, mělo by být pro určité členské státy stanoveno období pro odchylky od minimálních sazeb.
(9) Pro některé formy vnitrostátní místní přepravy zboží, které jen nepatrně ovlivňují trh dopravy Společenství, platí v současné době snížené sazby daně z vozidel. K zajištění hladkého přechodu by měly být členské státy oprávněny stanovit dočasné odchylky od minimálních sazeb.
(10) Členským státům by mělo být dovoleno uplatňovat snížené sazby nebo osvobození od daně na vozidla, jejichž použití nemůže ovlivnit dopravní trh Společenství.
(11) K zohlednění určitých zvláštních situací by měl být stanoven postup, kterým lze členským státům povolit, aby ponechaly v platnosti další osvobození od daně nebo daňové úlevy.
(12) Stávajícím narušením hospodářské soutěže nelze zcela zamezit pouze harmonizací daní a spotřebních daní z paliva. Do zavedení technicky a hospodářsky vhodnějších forem zdanění mohou však být tato narušení snížena možností zachovat v platnosti nebo zavést mýtné nebo dálniční poplatky. Kromě toho by členským státům mělo být povoleno vybírat poplatky za použití mostů, tunelů a horských průsmyků.
(13) Se zřetelem k zvláštním podmínkám určitých alpských tras může být pro členský stát vhodné neuplatňovat systémy poplatků za užívání nějakého přesně vymezeného úseku své dálniční sítě, aby mohl uplatňovat poplatek vztahující se k infrastruktuře.
(14) Mýtné a poplatky za užívání by neměly být diskriminující, neměly by vyžadovat nadměrné formality nebo vytvářet překážky na vnitřních hranicích. Proto by měla být přijata vhodná opatření, aby mýtné a poplatky za užívání mohly být hrazeny v kteroukoli denní a noční dobu a různými platebními prostředky.
(15) Poplatky za užívání by měly být úměrné době užívání pozemní komunikace a být rozlišeny s přihlédnutím k nákladům vzniklým na základě používání silničními vozidly.
(16) Pro vozidla evidovaná v Řecku by se měly, z důvodu obtíží vzniklých na základě geopolitické situace země, dočasně uplatnit snížené sazby poplatků za užívání.
(17) K zajištění jednotného uplatňování mýtného a poplatků za užívání by měla být stanovena jednotná pravidla tohoto uplatňování, například vymezení pozemních komunikací, za jejichž užívání jsou poplatky ukládány, maximální sazba poplatků a jiné obecné podmínky, které mají být splněny. Vážené průměrné mýtné by se mělo vztahovat k nákladům na výstavbu, provoz a rozvoj dané dopravní sítě.
(18) Členským státům by mělo být umožněno přidělit určitou procentní část mýtného nebo poplatku za užívání k využití na ochranu životního prostředí a vyváženému rozvoji dopravních sítí, přičemž tato částka se vypočítá v souladu s touto směrnicí.
(19) Částky v této směrnici vyjádřené v národních měnových jednotkách členských států, které zavedly euro, byly stanoveny 1. ledna 1999, kdy byla hodnota eura určena v souladu s nařízením Rady (ES) č. 2866/98 ze dne 31. prosince 1998 o přepočítacích koeficientech mezi eurem a měnami členských států, které přijaly euro [9]. Je žádoucí, aby členské státy, které nepřijaly euro, ročně přehodnocovaly částky v této směrnici přepočítané do národních měn a případně je s přihlédnutím ke změnám směnných kurzů upravovaly. Roční úpravy kurzů národních měn nemusí být povinné, pokud by změna na základě nového směnného kurzu byla nižší než určitá procentní sazba.
(20) Měl by být uplatněn územní princip. Na zavedení společného systému poplatků za užívání mohou spolupracovat dva nebo více členských států, pokud jsou splněny určité další podmínky.
(21) V souladu se zásadou proporcionality tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení sledovaných cílů podle čl. 5 třetího pododstavce Smlouvy.
(22) Měl by být stanoven pevný harmonogram přezkumu této směrnice a její případné úpravy za účelem rozvoje územně více vázaného systému poplatků,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Obecná ustanovení
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na daně z vozidel, mýtné a poplatky za užívání ukládané na vozidla, jak jsou definovány v článku 2.
Tato směrnice se nevztahuje na vozidla, která jsou používána pro dopravu výlučně na mimoevropských územích členských států.
Nevztahuje se rovněž na vozidla evidovaná na Kanárských ostrovech, Ceutě a Melille, Azorech nebo Madeiře, která jsou používána pro dopravu výlučně na těchto územích nebo mezi těmito územími a pevninským územím Španělska, popřípadě Portugalska.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "dálnicí" pozemní komunikace určená a postavená speciálně pro dopravu motorovými vozidly, z níž není přímý přístup na sousedící pozemky a která
i) má, s výjimkou jednotlivých míst nebo na dočasnou dobu, samostatné pruhy pro oba směry jízdy, které jsou od sebe odděleny buď dělícím pruhem, jenž není určen pro dopravu, nebo výjimečně jinak;
ii) se úrovňově nekříží s žádnou silnicí, železnicí nebo tramvajovou tratí ani stezkou pro pěší;
iii) je zvlášť označena jako dálnice;
b) "mýtným" určitá částka, která se platí za jízdu vozidla mezi dvěma body pozemní komunikace uvedené v čl. 7 odst. 2; částka se stanoví podle ujeté vzdálenosti a typu vozidla;
c) "poplatkem za užívání" určitá částka, která se platí za oprávnění využívat vozidlem po určitou dobu pozemní komunikaci uvedenou v čl. 7 odst. 2;
d) "vozidlem" motorové vozidlo nebo jízdní souprava, které jsou určeny výlučně k přepravě zboží a jejichž celková hmotnost činí nejméně 12 tun;
e) "vozidlem EURO I" vozidlo s vlastnostmi definovanými v řádku A tabulky v části 8.3.1.1 přílohy I směrnice Rady 88/77/EHS ze dne 3. prosince 1987 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím plynných znečisťujících látek ze vznětových motorů vozidel [10];
f) "vozidlem EURO II" rozumí vozidlo s vlastnostmi definovanými v řádku B tabulky v části 8.3.1.1 přílohy I směrnice 88/77/EHS.
KAPITOLA II
Zdanění vozidel
Článek 3
1. Daně z vozidel zmíněné v článku 1 jsou následující:
- Belgie:
taxe de circulation sur les véhicules automobilesverkeersbelasting op de autovoertuigen,
- Dánsko:
vægtafgift af motorkøretøjer m.v.,
- Německo:
Kraftfahrzeugsteuer,
- Řecko:
Τέλη κυκλοφορίας
- Španělsko:
a) impuesto sobre vehículos de tracción mecánica;
b) impuesto sobre actividades económicas (pouze část poplatku týkající se motorových vozidel),
- Francie:
a) taxe spéciale sur certains véhicules routiers;
b) taxe différentielle sur les véhicules à moteur,
- Irsko:
vehicle excise duty,
- Itálie:
a) assa automobilistica;
b) addizionale del 5 % sulla tassa automobilistica,
- Lucembursko:
taxe sur les véhicules automoteurs,
- Nizozemsko:
motorrijtuigenbelasting,
- Rakousko:
Kraftfahrzeugsteuer,
- Portugalsko:
a) imposto de camionagem;
b) imposto de circulaçao,
- Finsko:
varsinainen ajoneuvovero/egentlig fordonsskatt,
- Švédsko:
fordonsskatt,
- Spojené království:
a) vehicle excise duty;
b) motor vehicle licence.
2. Členské státy, které nahradí kteroukoli daň uvedenou v odstavci 1 daní stejného druhu, o tom uvědomí Komisi, která provede nezbytné změny.
Článek 4
Postupy vyměřování a vybírání daní uvedených v článku 3 stanoví každý členský stát.
Článek 5
V případě vozidel evidovaných v členských státech vybírá daně uvedené v článku 3 pouze členský stát, v němž je vozidlo evidováno.
Článek 6
1. Bez ohledu na strukturu daní uvedených v článku 3 stanoví členské státy jejich sazby tak, aby pro každou kategorii nebo podkategorii vozidel uvedenou v příloze I nebyla daňová sazba nižší než minimální sazba stanovená v uvedené příloze.
Do dvou let od vstupu této směrnice v platnost smějí Řecko, Itálie, Portugalsko a Španělsko uplatňovat sazby nižší než minimální sazby stanovené v příloze I, nejméně však ve výši 65 % minimálních sazeb.
2. Členské státy mohou poskytnout snížené sazby nebo osvobození od daně:
a) vozidlům používaným pro účely národní obrany nebo civilní ochrany, požárním nebo jiným záchranným vozidlům, vozidlům pořádkových služeb a vozidlům údržby pozemních komunikací;
b) vozidlům, která jsou v silničním provozu používána pouze příležitostně v členském státě, v němž jsou evidována, a která používají pouze fyzické nebo právnické osoby, jejichž hlavní činností není přeprava zboží, pokud přeprava uskutečňovaná těmito vozidly nenarušuje hospodářskou soutěž a pokud to schválí Komise.
3. a) Rada může jednohlasně na návrh Komise zmocnit členský stát, aby ponechal v platnosti další osvobození od daně nebo sníženou sazbu ze zvláštních sociálně ekonomických důvodů nebo z důvodů infrastruktury daného státu. Tato osvobození od daně nebo snížené sazby se mohou vztahovat pouze na vozidla, která jsou evidována v daném členském státě a uskutečňují přepravu výlučně v rámci přesně vymezené části jeho území.
b) Každý členský stát, který hodlá ponechat v platnosti toto osvobození od daně nebo snížené sazby, o tom uvědomí Komisi a zašle jí rovněž všechny nezbytné informace. Komise uvědomí do jednoho měsíce ostatní členské státy o návrhu na osvobození od daně nebo sníženou sazbu.
Má se za to, že Rada schválila ponechání navrhovaného osvobození od daně nebo snížené sazby v platnosti, pokud do dvou měsíců ode dne, kdy byly ostatní členské státy uvědoměny podle prvního pododstavce, nepožádá Komise ani žádný členský stát, aby Rada věc přezkoumala.
4. Aniž jsou dotčeny odst. 1 druhý pododstavec, odstavce 2 a 3 tohoto článku nebo článek 6 směrnice Rady 92/106/EHS ze dne 7. prosince 1992 o zavedení společných pravidel pro určité druhy kombinované přepravy zboží mezi členskými státy [11], nesmějí členské státy poskytnout žádné osvobození od daně nebo snížení sazeb daní uvedených v článku 3, které by vedlo k tomu, že by vyměřená daň poklesla pod minimální sazbu zmíněnou v odstavci 1 tohoto článku.
KAPITOLA III
Mýtné a poplatky za užívání
Článek 7
1. Členské státy mohou ponechat v platnosti nebo zavést mýtné nebo poplatky za užívání podle podmínek uvedených v odstavcích 2 až 10.
2. a) Mýtné a poplatky za užívání budou ukládány pouze za užívání dálnic nebo víceproudých silnic pro motorová vozidla, za užívání mostů, tunelů a horských průsmyků.
V členském státě, kde se nenalézá obecná síť dálnic nebo silnic pro motorová vozidla, mohou být nicméně mýtné a poplatky za užívání ukládány za užívání pozemních komunikací nejvyšší kategorie, která se v tomto státě nalézá.
b) Po konzultaci Komise a postupem podle rozhodnutí Rady ze dne 21. března 1962 o zavedení postupu pro předchozí prověření a konzultace určitých právních a správních předpisů navrhovaných členskými státy v oblasti dopravy [12]
i) mohou být mýtné a poplatky za užívání uloženy rovněž za užívání jiných úseků hlavních sítí pozemních komunikací, zejména
- pokud k tomu existují bezpečnostní důvody,
- v členském státě, který nemá na převážné části svého území žádnou souvislou síť dálnic nebo silnic pro motorová vozidla, mohou být poplatky uloženy v této části země, avšak pouze na pozemních komunikacích sloužících přepravě zboží těžkými nákladními vozidly jak mezinárodní, tak mezi regiony, pokud poptávka po dopravě a hustota obyvatelstva hospodářsky neodůvodňují výstavbu dálnic nebo silnic pro motorová vozidla;
ii) může být členským státem zaveden zvláštní režim pro pohraniční území dotyčného členského státu;
iii) může Rakousko vyjmout z rakouského poplatku za užívání úsek dálnice mezi Kufsteinem a Brennerem.
3. Mýtné a poplatky za užívání nesmějí být ukládány současně za užívání téhož úseku pozemní komunikace. Členské státy nicméně mohou u sítí, kde se ukládají poplatky za užívání, uložit rovněž mýtné za užívání mostů, tunelů a horských průsmyků.
4. Mýtné a poplatky za užívání nesmí být přímo ani nepřímo diskriminující na základě státní příslušnosti dopravce nebo výchozího či cílového místa přepravy.
5. Mýtné a poplatky za užívání jsou ukládány, vybírány a kontrolovány tak, aby co nejméně ovlivňovaly plynulost dopravy a aby nebyly nutné povinné kontroly na vnitřních hranicích Společenství. Přitom členské státy spolupracují, aby dopravcům umožnily poplatky za užívání hradit zejména na větších výběrčích místech v kterékoli denní a noční době a prostřednictvím všech běžných platebních prostředků, a to jak uvnitř, tak za hranicemi členského státu, ve kterém jsou ukládány. Členské státy přiměřeně vybaví výběrčí místa pro placení mýtného a poplatků za užívání tak, aby nebyla ohrožena bezpečnost silničního provozu.
6. Členský stát může stanovit, že vozidla v něm evidovaná podléhají poplatku za užívání celé sítě pozemních komunikací na jeho území.
7. Poplatek za užívání, včetně správních výdajů, který takový členský stát stanoví, nepřekročí pro žádnou kategorii vozidel maximální sazby uvedené v příloze II.
Maximální sazby budou přezkoumány k 1. červenci 2002 a poté každé dva roky. Bude-li to nezbytné, navrhne Komise vhodné úpravy a Evropský parlament a Rada o nich rozhodnou postupem stanoveným ve Smlouvě.
Členské státy vybírající poplatky za užívání budou po dobu dvou let ode dne, od kterého se použije tato směrnice, ukládat kvůli geopolitické situaci Řecka vozidlům evidovaným v této zemi sazbu poplatků za užívání sníženou o 50 %. Komise může každoročně rozhodnutím povolit, aby členské státy tuto sníženou sazbu uplatňovaly i nadále.
8. Sazby poplatků za užívání jsou úměrné době užívání pozemní komunikace.
Členský stát je oprávněn ukládat vozidlům evidovaným v tomto státě pouze roční poplatky.
9. Vážené mýtné musí odpovídat nákladům na stavbu, provoz a rozvoj dané sítě pozemních komunikací.
10. Aniž je dotčeno vážené mýtné uvedené v odstavci 9, mohou členské státy rozlišit sazby mýtného podle:
a) emisní třídy vozidla, pokud žádné mýtné nepřesáhne o 50 % sazbu stanovenou pro obdobná vozidla, která splňují nejpřísnější emisní normy;
b) denní doby, pokud žádné mýtné nepřesáhne o 100 % sazbu stanovenou pro nejlevnější období dne.
Jakékoli rozlišení poplatků podle emisní třídy vozidla nebo denní doby musí být přiměřené sledovanému cíli.
Článek 8
1. Dva nebo více členských států mohou spolupracovat při zavádění společného systému poplatků za užívání na svých územích. V tom případě spolupracují tyto členské státy úzce s Komisí stejně jako při následném chodu systému a případných změnách.
2. Kromě podmínek stanovených v článku 7 platí pro společný systém tyto podmínky:
a) zúčastněné členské státy určí roční poplatek za společné užívání, který není vyšší než sazba zmíněná v čl. 7 odst. 7;
b) platba poplatku za společné užívání opravňuje k využití sítě, jak ji vymezí každý zúčastněný členský stát v souladu s čl. 7 odst. 2;
c) ke společnému systému se mohou připojit další členské státy;
d) zúčastněné členské státy sestaví rozdělovací klíč, na jehož základě každý z nich obdrží spravedlivý podíl z příjmů plynoucích z poplatků za užívání.
KAPITOLA IV
Závěrečná ustanovení
Článek 9
1. Touto směrnicí není dotčeno vybírání následujících daní a poplatků členskými státy:
a) zvláštní daně nebo poplatky:
- ukládané při evidenci vozidla, nebo
- ukládané na vozidla nebo náklady nadměrných hmotností nebo rozměrů;
b) parkovací poplatky a zvláštní poplatky za používání městských komunikací;
c) regulační poplatky určené k zabránění časovým a místním dopravním zácpám.
2. Touto směrnicí není rovněž dotčeno přidělení určité procentní části mýtného a poplatků za užívání k využití na ochranu životního prostředí a vyváženému rozvoji dopravních sítí, přičemž tato částka musí být vypočítána v souladu s čl. 7 odst. 7 nebo čl. 7 odst. 9.
Článek 10
1. Pro účely této směrnice jsou směnnými kurzy eura a národních měn členských států, které nepřijaly euro, kurzy platné první pracovní den v měsíci říjnu a zveřejněné v Úředním věstníku Evropských společenství; tyto kurzy se použijí od 1. ledna následujícího kalendářního roku.
2. Členské státy, které nepřijaly euro, mohou při ročních úpravách uvedených v odstavci 1 zachovat v platnosti dosavadní částky, pokud by přepočet částek vyjádřených v eurech vedl ke změně menší než 5 % vyjádřené v národních měnách.
Článek 11
1. K datům uvedeným v čl. 7 odst. 7 druhém pododstavci předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění této směrnice, přičemž přihlédne k technologickému rozvoji a vývoji hustoty provozu.
2. Členské státy zašlou Komisi nejpozději do šesti měsíců před daty stanovenými v odstavci 1 údaje nezbytné k sestavení uvedené zprávy.
3. Kromě toho přihlížejí členské státy při zavádění elektronických systémů vybírání mýtného nebo poplatků za užívání k tomu, že by tyto systémy měly být mezi sebou přiměřeně slučitelné.
Článek 12
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 2000. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice. Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
Článek 13
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 14
Tato směrnice je určena členským státům.
V Lucemburku dne 17. června 1999.
DIRETTIVA 1999/62/CE DEL PARLAMENTO EUROPEO E DEL CONSIGLIO
del 17 giugno 1999
relativa alla tassazione a carico di autoveicoli pesanti adibiti al trasporto di merci su strada per l'uso di alcune infrastrutture
IL PARLAMENTO EUROPEO, IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare gli articoli 71, paragrafo 1, e l'articolo 93,
vista la proposta della Commissione(1),
visto il parere del Comitato economico e sociale(2),
visto il parere del Comitato delle regioni(3),
deliberando secondo la procedura di cui all'articolo 251 del trattato(4),
considerando quanto segue:
(1) che l'eliminazione delle distorsioni di concorrenza tra le imprese di trasporto degli Stati membri richiede nel contempo l'armonizzazione dei sistemi di prelievo e l'istituzione di equi meccanismi di imputazione ai trasportatori dei costi delle infrastrutture;
(2) che tali obiettivi possono essere conseguiti solo a tappe;
(3) che un certo grado di armonizzazione dei sistemi fiscali è già stato realizzato con l'adozione della direttiva 92/81/CEE del Consiglio, del 19 ottobre 1992, relativa all'armonizzazione delle strutture delle accise sugli oli minerali(5), e della direttiva 92/82/CEE del Consiglio, del 19 ottobre 1992, relativa al ravvicinamento delle aliquote di accisa sugli oli minerali(6);
(4) che la Corte di giustizia delle Comunità europee, con sentenza 5 luglio 1995, nella causa C-21/94, Parlamento/Consiglio(7), ha annullato la direttiva 93/89/CEE del Consiglio, del 25 ottobre 1993, relativa all'applicazione da parte degli Stati membri delle tasse su taluni autoveicoli commerciali adibiti al trasporto di merci su strada nonché dei pedaggi e diritti d'utenza riscossi per l'uso di alcune infrastrutture(8) mantenendo in vigore gli effetti di detta direttiva sino a che il Consiglio non emani una nuova direttiva; che, pertanto, la direttiva 93/89/CEE deve essere sostituita dalla presente direttiva;
(5) che nell'attuale situazione occorrerebbe limitare l'adeguamento dei sistemi nazionali di imposizione agli autoveicoli commerciali di tonnellaggio superiore a una determinata soglia;
(6) che, a tale scopo, è opportuno fissare aliquote minime per le tasse sugli autoveicoli che sono attualmente applicate negli Stati membri o che potrebbero eventualmente sostituirle;
(7) che sarebbe opportuno incoraggiare l'impiego di veicoli che rispettino di più l'ambiente e il sistema viario introducendo una maggiore differenziazione delle tasse o di altri oneri, purché essa non interferisca col funzionamento del mercato interno;
(8) che è opportuno che a taluni Stati membri sia concesso un periodo di deroga agli importi minimi per agevolare l'adeguamento delle imposizioni richieste dalla presente direttiva;
(9) che alcune operazioni di trasporto interno locale che non hanno grande incidenza sul mercato dei trasporti della Comunità sono attualmente assoggettate ad aliquote ridotte delle tasse sugli autoveicoli; che, per una transizione ordinata, si dovrebbero autorizzare gli Stati membri a concedere deroghe temporanee alle aliquote minime;
(10) che occorrerebbe consentire agli Stati membri di applicare aliquote ridotte o esenzioni agli autoveicoli il cui impiego non sia tale da avere ripercussioni sul mercato dei trasporti della Comunità;
(11) che, al fine di tener conto di determinate situazioni speciali, occorrerebbe prevedere una procedura secondo la quale gli Stati membri possono essere autorizzati a conservare ulteriori esenzioni o riduzioni;
(12) che le attuali distorsioni di concorrenza non possono essere eliminate solo mediante l'armonizzazione delle tasse o delle accise sul carburante; che, tuttavia, in attesa di forme di prelievo tecnicamente ed economicamente più idonee, le distorsioni possono essere limitate prevedendo la possibilità di conservare o introdurre pedaggi e/o diritti d'utenza per l'uso delle autostrade; che, inoltre, gli Stati membri dovrebbero essere autorizzati a prelevare diritti per l'uso di ponti, gallerie e valichi di montagna;
(13) che, date le specifiche condizioni di taluni itinerari alpini, può essere opportuno che uno Stato membro non applichi un sistema di diritti d'utenza in un settore ben definito della sua rete autostradale, onde consentire l'applicazione di un onere connesso con l'infrastruttura;
(14) che è necessario che i pedaggi e i diritti d'utenza non siano discriminatori, non comportino eccessive formalità, non creino ostacoli alle frontiere interne; che è necessario, quindi, adottare misure adeguate per consentire il pagamento dei pedaggi e dei diritti d'utenza in qualsiasi momento e con diversi mezzi di pagamento;
(15) che le aliquote dei diritti d'utenza dovrebbero essere fissate in funzione della durata dell'uso dell'infrastruttura in questione ed essere differenziate secondo i danni causati dai veicoli stradali;
(16) che ai veicoli immatricolati in Grecia dovrebbero essere temporaneamente applicati diritti d'utenza ridotti per tener conto delle difficoltà legate alla sua posizione geopolitica;
(17) che, per garantire un'applicazione uniforme dei diritti d'utenza e dei pedaggi, è opportuno stabilire talune modalità di applicazione, quali le caratteristiche delle infrastrutture alle quali si applicano, i livelli massimi di alcune aliquote ed altre condizioni generali da rispettare; che le aliquote medie ponderate dai pedaggi dovrebbero essere connesse con i costi di costruzione, esercizio e sviluppo della rete di infrastrutture di cui trattasi;
(18) che gli Stati membri dovrebbero poter destinare alla tutela dell'ambiente e allo sviluppo equilibrato delle reti di trasporto una percentuale dell'importo dei diritti d'utenza o dei pedaggi, a condizione che tale importo sia calcolato conformemente alle disposizioni della presente direttiva;
(19) che gli importi previsti nella presente direttiva, espressi nelle unità monetarie nazionali degli Stati membri che adottano l'euro, sono stati fissati il 1o gennaio 1999 allorché il valore dell'euro è stato determinato ai sensi del regolamento (CE) n. 2866/98 del Consiglio, del 31 dicembre 1998, sui tassi di conversione tra l'euro e le monete degli Stati membri che adottato l'euro(9); che è opportuno che gli Stati membri che non adottano l'euro riesaminino annualmente gli importi previsti nella presente direttiva espressi nelle monete nazionali e adeguino, se necessario, tenendo conto delle modifiche nei tassi di cambio; che gli adeguamenti annuali nelle monete nazionali non possono essere obbligatori se la modifica derivante dall'applicazione del nuovo tasso di cambio è inferiore a una certa percentuale;
(20) che dovrebbe essere applicato il principio di territorialità; che due o più Stati membri possono collaborare ai fini dell'introduzione di un sistema comune di diritti d'utenza, salva l'osservanza di talune condizioni supplementari;
(21) che, in base al principio di proporzionalità, la presente direttiva non va al di là di quanto necessario per il raggiungimento dei suoi obiettivi, ai sensi dell'articolo 5, terzo comma del trattato;
(22) che si dovrebbe prevedere un calendario rigoroso per il riesame delle disposizioni della presente direttiva e, se necessario, per il loro adattamento allo scopo di istituire un sistema di prelievi a carattere maggiormente territoriale,
HANNO ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
CAPO I
Disposizioni generali
Articolo 1
La presente direttiva riguarda le tasse sugli autoveicoli nonché i pedaggi e i diritti d'utenza gravanti sugli autoveicoli, quali definiti all'articolo 2.
La presente direttiva non si applica agli autoveicoli che effettuano trasporti esclusivamente nei territori non europei degli Stati membri.
Inoltre, essa non si applica agli autoveicoli immatricolati nelle isole Canarie, a Ceuta e Melilla, e nelle Azzorre e a Madera e che effettuano trasporti esclusivamente in questi territori o tra questi e il territorio continentale rispettivamente della Spagna o del Portogallo.
Articolo 2
Ai fini della presente direttiva valgono le seguenti definizioni:
a) "autostrada", una strada specialmente progettata e costruita per la circolazione automobilistica che non serve le proprietà finitime, e che:
i) è dotata, salvo in punti particolari o a titolo temporaneo, di carreggiate distinte per i due sensi di marcia, separate mediante una banda non destinata alla circolazione oppure, in via eccezionale, mediante altri mezzi;
ii) non presenta intersezioni a raso con alcun'altra strada, linea ferroviaria o sede tranviaria, o cammino pedonale;
iii) è espressamente segnalata come autostrada;
b) "pedaggio", il pagamento di una determinata somma per un autoveicolo che effettua un tragitto fra due punti di una delle infrastrutture di cui all'articolo 7, paragrafo 2, basata sulla distanza percorsa e sulla categoria dell'autoveicolo;
c) "diritti di utenza", il pagamento di una somma determinata che dà il diritto all'utilizzo da parte di un autoveicolo, per una durata determinata, delle infrastrutture di cui all'articolo 7, paragrafo 2;
d) "autoveicolo", un veicolo a motore o un insieme di autoarticolati, adibito esclusivamente al trasporto di merci su strada e che abbia un peso totale a pieno carico autorizzato pari o superiore a 12 tonnellate;
e) autoveicolo "EURO I", un veicolo con le caratteristiche di cui alla casella A della tabella di cui alla sezione 8.3.1.1 dell'allegato I della direttiva 88/77/CEE del Consiglio, del 3 dicembre 1987, concernente il ravvicinamento delle legislazioni degli Stati membri relative ai provvedimenti da prendere contro l'emissione di gas inquinanti prodotti dai motori ad accensione spontanea destinati alla propulsione dei veicoli(10);
f) autoveicolo "EURO II", un veicolo con le caratteristiche di cui alla casella B della tabella di cui alla sezione 8.3.1.1 dell'allegato I della direttiva 88/77/CEE.
CAPO II
Tasse sugli autoveicoli
Articolo 3
1. Le tasse sugli autoveicoli di cui all'articolo 1 sono le seguenti:
- Belgio:
taxe de circulation sur les véhicules automobiles//verkeersbelasting op de autovoertuigen;
- Danimarca:
vægtafgift af motorkøretøjer m.v.;
- Germania:
Kraftfahrzeugsteuer;
- Grecia:
Τέλη κυκλοφορίας;
- Spagna:
a) impuesto sobre vehículos de tracción mecànica,
b) impuesto sobre actividades económicas (unicamente per quanto riguarda l'importo dei prelievi riscossi per gli autoveicoli);
- Francia:
a) taxe spéciale sur certains véhicules routiers,
b) taxe différentielle sur les véhicules à moteur;
- Irlanda:
vehicle excise duty;
- Italia:
a) tassa automobilistica,
b) addizionale del 5 % sulla tassa automobilistica;
- Lussemburgo:
taxe sur les véhicules automoteurs;
- Paesi Bassi:
motorrijtuigenbelasting;
- Austria:
Kraftfahrzeugsteuer;
- Portogallo:
a) imposto de camionagem,
b) imposto de circulação;
- Finlandia:
varsinainen ajoneuvovero//egentlig fordonsskatt;
- Svezia:
fordonsskatt;
- Regno Unito:
a) vehicle excise duty,
b) motor vehicles licence.
2. Lo Stato membro che sostituisca una delle tasse di cui al paragrafo 1 con un'altra analoga ne informa la Commissione, la quale procede alle necessarie modifiche.
Articolo 4
Le procedure di riscossione e recupero delle tasse menzionate all'articolo 3 sono stabilite da ciascuno Stato membro.
Articolo 5
Per quanto riguarda gli autoveicoli immatricolati negli Stati membri, le tasse di cui all'articolo 3 sono riscosse unicamente dallo Stato membro d'immatricolazione.
Articolo 6
1. Qualunque sia la struttura delle tasse di cui all'articolo 3, gli Stati membri stabiliscono le relative aliquote in modo che, per ogni categoria o sottocategoria di autoveicoli di cui all'allegato I, non siano inferiori all'aliquota minima stabilita nell'allegato medesimo.
Fino a due anni dopo l'entrata in vigore della direttiva, la Grecia, l'Italia, il Portogallo e la Spagna sono autorizzati ad applicare aliquote più basse, ma non inferiori al 65 % dei minimi stabiliti nell'allegato I.
2. Gli Stati membri possono applicare aliquote ridotte o esenzioni:
a) agli autoveicoli del ministero della Difesa, della protezione civile, dei servizi antincendio e degli altri servizi di pronto intervento, delle forze dell'ordine, nonché agli autoveicoli adibiti alla manutenzione stradale,
b) agli autoveicoli che circolano solo occasionalmente sulla pubblica via dello Stato membro d'immatricolazione e che sono utilizzati da persone fisiche o giuridiche la cui attività principale non è il trasporto di merci, a condizione che i trasporti effettuati da tali veicoli non comportino distorsioni di concorrenza e fatto salvo l'accordo della Commissione.
3. a) Il Consiglio, deliberando all'unanimità su proposta della Commissione, può autorizzare uno Stato membro a mantenere esoneri o riduzioni supplementari delle tasse sugli autoveicoli per motivi inerenti a specifiche politiche di natura socioeconomica o connessi alle infrastrutture dello Stato medesimo. Tali esoneri o riduzioni possono riguardare unicamente autoveicoli immatricolati nello Stato membro in questione che effettuano trasporti esclusivamente all'interno di una parte ben definita del suo territorio.
b) Qualunque Stato membro che desideri conservare un siffatto esonero o una siffatta riduzione ne informa la Commissione comunicandole inoltre tutte le informazioni pertinenti. La Commissione informa gli altri Stati membri dell'esonero o della riduzione proposti entro un mese.
Si considera che il Consiglio abbia autorizzato il mantenimento dell'esonero o della riduzione proposti se, entro un termine di due mesi a decorrere dalla data alla quale gli altri Stati membri sono stati informati ai sensi del precedente comma, né la Commissione né alcuno Stato membro hanno chiesto che la questione venga esaminata dal Consiglio.
4. Fatte salve le disposizioni del paragrafo 1, secondo comma e dei paragrafi 2 e 3 del presente articolo, nonché dell'articolo 6 della direttiva 92/106/CEE del Consiglio, del 7 dicembre 1992, relativa alla fissazione di norme comuni per taluni trasporti combinati di merci tra Stati membri(11), gli Stati membri non possono accordare alcuna esenzione o riduzione delle tasse di cui all'articolo 3, che abbia per effetto di rendere l'importo della tassa inferiore alle aliquote minime di cui al paragrafo 1 del presente articolo.
CAPO III
Pedaggi e diritti d'utenza
Articolo 7
1. Gli Stati membri possono conservare o introdurre pedaggi e/o diritti d'utenza alle condizioni di cui ai paragrafi da 2 a 10.
2. a) I pedaggi e i diritti d'utenza sono imposti solo per l'uso di autostrade o altre strade a corsie multiple con caratteristiche analoghe a quelle delle autostrade, dei ponti, delle gallerie e dei valichi di montagna.
Tuttavia, in uno Stato membro sprovvisto di rete generale di autostrade o di strade a doppia carreggiata con caratteristiche analoghe, i suddetti oneri possono essere imposti in detto Stato membro all'utenza della categoria di strade più elevata dal punto di vista tecnico.
b) Previa consultazione della Commissione, secondo la procedura di cui alla decisione del Consiglio del 21 marzo 1962, relativa all'istituzione di una procedura di esame e di consultazione preventivi per alcune disposizioni legislative, regolamentari o amministrative previste dagli Stati membri nel settore dei trasporti(12),
i) i pedaggi e i diritti d'utenza possono essere imposti anche su altre sezioni della rete stradale principale, in particolare
- quando lo richiedano ragioni di sicurezza,
- in uno Stato membro sprovvisto, nella maggior parte del suo territorio, di una rete coerente di autostrade o di strade a doppia carreggiata aventi caratteristiche analoghe, in detta parte del paese, ma solo sulle strade utilizzate per il trasporto pesante di merci interregionale e internazionale, purché la domanda di traffico e la densità demografica non giustifichi economicamente la costruzione di autostrade o di strade a doppia carreggiata con caratteristiche analoghe;
ii) gli Stati membri interessati possono introdurre un regime speciale per le zone frontaliere;
iii) l'Austria può esentare dall'applicazione dei diritti d'utenza austriaci il tratto autostradale tra Kufstein e Brennero.
3. Per l'utilizzo di uno stesso tratto stradale non possono essere imposti cumulativamente pedaggi e diritti d'utenza. Tuttavia, gli Stati membri possono applicare anche pedaggi per l'utilizzo di ponti, gallerie e valichi di montagna su reti in cui sono riscossi diritti d'utenza.
4. I pedaggi e i diritti d'utenza sono applicati senza alcuna discriminazione, diretta o indiretta, fondata sulla nazionalità del trasportatore oppure all'origine o alla destinazione dell'autoveicolo.
5. L'applicazione, la riscossione e il controllo del pagamento dei pedaggi e dei diritti d'utenza sono effettuati in modo da intralciare il meno possibile la fluidità del traffico, evitando controlli e verifiche obbligatori alle frontiere interne della Comunità. A tal fine gli Stati membri cooperano per introdurre metodi che consentano ai trasportatori di pagare i diritti d'utenza 24 ore su 24, almeno nei principali punti di vendita, utilizzando qualsiasi comune mezzo di pagamento all'interno e all'esterno degli Stati membri nei quali sono applicati. Gli Stati membri prevedono attrezzature adeguate ai punti di pagamento dei pedaggi e dei diritti d'utenza in modo da mantenere i normali livelli di sicurezza stradale.
6. Uno Stato membro può stabilire che gli autoveicoli immatricolati nel suo territorio siano assoggettati a diritti d'utenza per l'utilizzo di tutta la sua rete stradale.
7. I diritti d'utenza, comprese le spese amministrative per tutte le categorie di autoveicoli, sono fissati dallo Stato membro interessato ad un importo non superiore all'importo massimo stabilito nell'allegato II.
Detto importo massimo viene riesaminato il 1o luglio 2002 e successivamente ogni due anni. Ove necessario, la Commissione propone gli adattamenti appropriati e il Parlamento europeo e il Consiglio deliberano alle condizioni previste dal trattato.
Fino a due anni dall'entrata in vigore della presente direttiva, gli Stati membri in cui vige un diritto d'utenza applicano una riduzione del 50 % delle aliquote dei diritti d'utenza per gli autoveicoli immatricolati in Grecia, in ragione della sua posizione geopolitica. La Commissione può decidere di autorizzare di anno in anno la proroga di tale riduzione da parte di detti Stati membri.
8. I diritti d'utenza sono proporzionali alla durata dell'utilizzo delle infrastrutture.
Uno Stato membro ha facoltà di applicare agli autoveicoli immatricolati nel suo territorio importi unicamente annuali.
9. I pedaggi medi ponderati sono in funzione dei costi di costruzione, esercizio e sviluppo della rete di infrastrutture di cui trattasi.
10. Fatti salvi i pedaggi medi ponderati di cui al paragrafo 9, gli Stati membri possono differenziare le aliquote dei pedaggi riscossi in funzione
a) delle categorie di emissione dei veicoli, a condizione che nessun pedaggio superi di oltre il 50 % il pedaggio imposto ai veicoli equivalenti che soddisfano i requisiti di emissione più severi;
b) dell'ora del giorno, a condizione che nessun pedaggio superi di oltre il 100 % del pedaggio imposto durante il periodo del giorno meno costoso.
Qualsiasi modulazione dei pedaggi in relazione alle categorie di emissione dei veicoli o dell'ora del giorno è proporzionale all'obiettivo perseguito.
Articolo 8
1. Due o più Stati membri possono cooperare ai fini dell'introduzione di un sistema comune di diritti d'utenza applicabile all'insieme dei loro territori. Tali Stati membri associano strettamente la Commissione alla preparazione di detto sistema, nonché al suo successivo funzionamento e le sue eventuali modifiche.
2. Un sistema comune è subordinato alle seguenti condizioni, cumulative rispetto a quelle prescritte dall'articolo 7:
a) i diritti d'utenza comuni sono fissate dagli Stati membri partecipanti ad un importo non superiore a quello massimo indicato all'articolo 7, paragrafo 7;
b) il pagamento dei diritti d'utenza comuni dà accesso alla rete definita dagli Stati membri partecipanti ai sensi dell'articolo 7, paragrafo 2;
c) altri Stati membri possono aderire al sistema comune;
d) gli Stati membri partecipanti elaborano un criterio di ripartizione che consenta di assegnare a ciascuno di loro un'equa parte delle entrate provenienti dai diritti d'utenza.
CAPO IV
Disposizioni finali
Articolo 9
1. La presente direttiva lascia non pregiudica l'applicazione da parte degli Stati membri:
a) delle tasse o diritti specifici:
- riscossi all'atto dell'immatricolazione dell'autoveicolo, oppure
- gravanti sugli autoveicoli o i carichi di peso o di dimensioni fuori della norma;
b) dei pedaggi di parcheggio e diritti specifici relativi alla circolazione urbana;
c) dei diritti regolatori specificamente destinati a combattere le situazioni di congestione del traffico circoscritte a determinati luoghi e momenti.
2. La presente direttiva non osta inoltre a che gli Stati membri destinino alla tutela dell'ambiente e allo sviluppo equilibrato delle reti di trasporto una percentuale dell'importo di diritto d'utenza o di pedaggio, a condizione che tale importo sia calcolato a norma dell'articolo 7, paragrafi 7 e 9.
Articolo 10
1. Per l'applicazione della presente direttiva i tassi di cambio tra l'euro e le monete nazionali degli Stati membri che non hanno adottato l'euro sono quelli fissati il primo giorno lavorativo di ottobre e pubblicati nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee; essi si applicano a decorrere dal 1o gennaio dell'anno civile successivo.
2. Gli Stati membri che non hanno adottato l'euro hanno la facoltà di mantenere gli importi in vigore al momento dell'adeguamento annuale fatto ai sensi del paragrafo 1, se la conversione di tali importi espressi in euro comporta una modifica espressa in moneta nazionale inferiore al 5 %.
Articolo 11
1. Alle date di cui all'articolo 7, paragrafo 7, secondo comma, la Commissione presenta al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione sull'attuazione della presente direttiva, tenendo conto dell'evoluzione della tecnologia e della congestione del traffico.
2. Per consentire alla Commissione di redigere la suddetta relazione, gli Stati membri le forniscono, al più tardi sei mesi prima delle date di cui al paragrafo 1, le informazioni necessarie.
3. Gli Stati membri che introducono sistemi elettronici di riscossione dei pedaggi o dei diritti d'utenza cooperano al fine di realizzare un adeguato livello di interoperabilità.
Articolo 12
1. Gli Stati membri mettono in vigore le disposizioni legislative, regolamentari ed amministrative necessarie per conformarsi alla presente direttiva entro il 1o luglio 2000. Essi ne informano immediatamente la Commissione.
Quando gli Stati membri adottano tali disposizioni, queste contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate di siffatto riferimento all'atto della pubblicazione ufficiale. Le modalità del riferimento sono decise dagli Stati membri.
2. Gli Stati membri comunicano alla Commissione il testo delle disposizioni essenziali di diritto interno che essi adottano nella materia disciplinata dalla presente direttiva. La Commissione ne informa gli altri Stati membri.
Articolo 13
La presente direttiva entra in vigore il giorno della pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee
Articolo 14
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Lussemburgo, il 17 giugno 1999.