NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 240/96
ze dne 31. ledna 1996
o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na určité kategorie dohod o převodu technologií
(Text s významem pro EHP)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady č. 19/65/EHS ze dne 2. března 1965 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na určité kategorie dohod a jednání ve vzájemné shodě[1], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska a zejména na článek 1 uvedeného nařízení,
po zveřejnění návrhu tohoto nařízení[2],
po konzultaci s Poradním výborem pro restriktivní praktiky a dominantní postavení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Nařízení č. 19/65/EHS zmocňuje Komisi, aby formou nařízení použila čl. 85 odst. 3 Smlouvy na určité kategorie dohod a jednání ve vzájemné shodě spadající pod čl. 85 odst. 1, které obsahují omezení vztahující se k nabývání nebo užívání práv průmyslového vlastnictví - zejména patentů, užitných vzorů, průmyslových vzorů nebo ochranných známek - nebo práv vyplývajících ze smluv o převodu nebo o právu užívání výrobních postupů nebo znalostí týkajících se využití nebo použití provozních postupů.
(2) Komise využila tohoto zmocnění a přijala nařízení (EHS) č. 2349/84 ze dne 23. července 1984 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na určité kategorie patentových licenčních dohod[3], naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 2131/95[4], a nařízení (EHS) č. 556/89 ze dne 30. listopadu 1988 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na určité kategorie dohod o licencích na know-how[5], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska.
(3) Tyto dvě blokové výjimky by se měly sloučit do jediného nařízení, jehož oblast působnosti zahrnuje dohody o převodu technologií, a předpisy upravující patentové licenční dohody a dohody o licencích na know-how by se měly co nejvíce sladit a zjednodušit, aby se podporovalo rozšiřování technických znalostí ve Společenství a výroba technicky dokonalejších výrobků. Proto by nařízení (EHS) č. 556/89 mělo být zrušeno.
(4) Toto nařízení by se mělo vztahovat na licence na vlastní patenty členských států, patenty Společenství[6] a evropské patenty[7] ("čisté" patentové licenční dohody). Mělo by se rovněž vztahovat na licenční dohody na nepatentované technické informace, jako jsou popisy výrobních postupů, receptury, vzorce, projekty nebo výkresy, společně nazývané "know-how" ("čisté" dohody o licencích na know-how) a na smíšené dohody o licencích na know-how a patentové licenci ("smíšené" dohody), které hrají stále významnější úlohu při převodu technologií. Pro účely tohoto nařízení jsou v článku 10 určité výrazy vymezeny.
(5) Patentovými licenčními dohodami a dohodami o licencích na know-how se rozumějí smlouvy, ve kterých podnik, jako majitel patentu nebo know-how ("poskytovatel licence") dovoluje jinému podniku ("nabyvateli licence") využívat na základě této smlouvy patent nebo mu předá know-how, zejména za účelem výroby, užití nebo uvedení na trh. Na základě dosud získaných zkušeností lze určit kategorii licenčních dohod, zahrnujících celý společný trh nebo jeho část, které sice spadají pod ustanovení čl. 85 odst. 1, ale které lze zpravidla považovat za vyhovující podmínkám uvedeným v čl. 85 odst. 3, pokud jsou patenty nezbytné pro dosažení účelu smíšené dohody nebo pokud know-how - ať již závislé na patentech či nikoliv - je tajné, podstatné a identifikované vhodným způsobem. Účelem těchto kriterií je pouze zajistit, aby poskytnutí know-how nebo licence na patent ospravedlnilo blokovou výjimku ze závazků, které omezují soutěž. Tím není dotčeno právo smluvních stran zahrnout do smlouvy ustanovení týkající se jiných závazků, například placení licenčních poplatků a to i tehdy, kdy bloková výjimka již neplatí.
(6) Je vhodné rozšířit působnost tohoto nařízení na čisté nebo smíšené dohody, obsahující licence na jiná práva duševního vlastnictví než patenty (zejména práva na ochranné známky, průmyslové vzory a autorská práva, například ochranu softwaru), pokud takové dodatečné licence přispívají k dosažení účelu licenční technologie a obsahují pouze vedlejší ustanovení.
(7) Pokud čisté nebo smíšené dohody obsahují nejen závazky, týkající se území společného trhu, ale i závazky týkající se třetích zemí, není tím vyloučeno použití tohoto nařízení, pokud jde o závazky týkající se území společného trhu. Pokud mají licenční dohody týkající se třetích zemí nebo území za hranicemi Společenství účinky na společném trhu, které mohou spadat do působnosti čl. 85 odst. 1, vztahuje se na tyto smlouvy toto nařízení ve stejném rozsahu, jako by se vztahovalo na smlouvy pro území společného trhu.
(8) Aby se usnadnilo rozšiřování technologií a zlepšily výrobní postupy, mělo by se toto nařízení použít pouze tehdy, pokud nabyvatel licence sám vyrábí licenční výrobky nebo je nechá vyrábět na svůj účet nebo, pokud je předmětem licence služba, sám poskytuje tuto službu nebo nechá službu poskytovat na svůj účet, bez ohledu na to, je-li nabyvatel licence oprávněn používat důvěrné informace předané mu poskytovatelem licence k podpoře a prodeji licenčního výrobku. Z působnosti tohoto nařízení by proto měly být vyňaty dohody, uzavřené pouze za účelem prodeje a rovněž dohody o poskytnutí marketingového know-how sděleného v souvislosti s franšízovými dohodami a určité licenční dohody uzavřené v souvislosti se smlouvami o společných podnicích nebo patentových sdruženích a jiné dohody, ve kterých je licence udělována výměnou za jiné licence, netýkající se zlepšení nebo nového použití licenční technologie. S takovými dohodami jsou spojeny další problémy, které nelze v současné době upravit jediným nařízením (článek 5).
(9) Vzhledem k podobnosti mezi prodejem a poskytováním výlučnosti licencí a nebezpečí, že toto nařízení by mohlo být obcházeno tak, že by udělení výlučných soutěž omezujících licencí bylo vydáváno za prodej, mělo by se toto nařízení vztahovat na dohody, týkající se původu a získání patentů nebo know-how, pokud riziko spojené s jejich využitím zůstává u prodejce. Toto by se mělo vztahovat rovněž na licenční dohody, ve kterých poskytovatel licence není držitelem patentu nebo know-how, ale je pouze držitelem oprávněn k poskytnutí licence (jako v případě sublicencí), a na licenční smlouvy, ve kterých práva nebo povinnosti smluvních stran přejímají s nimi spojené podniky (článek 6).
(10) Výlučné licenční dohody, tj. dohody, ve kterých se poskytovatel licence zavazuje nevyužívat licenční technologii na licenčním území on sám a na tuto technologii neposkytovat další licenci pro toto území, nemusejí být samy o sobě neslučitelné s čl. 85 odst.1, pokud se týkají zavedení a ochrany nové technologie na licenčním území z důvodu velikosti provedeného průzkumu, zintenzívnění soutěže, zejména mezi značkami, a konkurenceschopnosti dotyčných podniků vyplývající z rozšíření a inovací v rámci Společenství. Pokud smlouvy tohoto druhu spadají za jiných okolností pod ustanovení čl. 85 odst. 1, je vhodné je zahrnout do článku 1, aby mohly požívat výhod této výjimky.
(11) Vynětím poskytovatele licence a nabyvatele licence ze zákazů vývozu není dotčen vývoj judikatury Soudního dvora, pokud jde o dohody, zejména s ohledem na články 30 až 36 a čl. 85 odst. 1. Toto platí zejména v případě, pokud je nabyvateli licence zakázán prodej licenčního výrobku na územích, poskytnutých jiným nabyvatelům licence (pasivní soutěž).
(12) Závazky uvedené v článku 1 obecně přispívají ke zlepšení výroby zboží a podpoře technického pokroku. Majitelé patentu a know-how jsou pak ochotnější poskytovat licence a nabyvatelé licencí pak mají větší zájem o investice do výroby, užívání a uvádění na trh nového výrobku nebo nového výrobního postupu. Toto nařízení může tyto závazky připustit, pokud jde o území, na kterém je předmět licence chráněn patentem, a to po dobu, po kterou je tato územní ochrana platná.
(13) Protože je obtížné určit dobu, kdy know-how přestává být tajným, je vhodné, pokud jde o území, na nichž je předmětem licenční technologie pouze know-how, omezit takové závazky určitým počtem let. Aby byla navíc poskytnuta dostatečná doba ochrany, je vhodné, aby tato doba začínala dnem, kdy nabyvatel licence uvede licenční výrobek poprvé ve Společenství na trh.
(14) Výjimka podle čl. 85 odst. 3 stanovící delší územní ochranu u dohod o licencích na know-how, zejména za účelem ochrany nákladných a riskantních investic, nebo pokud smluvní strany nebyly v době udělení licence vzájemnými soutěžiteli, může být udělena pouze individuálním rozhodnutím. Na druhé straně mohou smluvní strany prodloužit trvání svých dohod za účelem využití všech zlepšení a zaplacení dodatečných licenčních poplatků. V takových případech však může být povolena delší doba územní ochrany až v den, kdy byla na tajná zlepšení udělena ve Společenství licence, a to individuálním rozhodnutím. Pokud je výsledkem snahy po zlepšení inovace, která je odlišná od licenční technologie, mohou smluvní strany uzavřít novou dohodu, která požívá výhodu vynětí podle tohoto nařízení.
(15) Mělo by také být stanoveno, aby byl nabyvatel licence zbaven závazku neuvádět výrobek na trh na území jiných nabyvatelů licence; povolená doba pro takový závazek (který by zakazoval nejen aktivní, ale i pasivní soutěž) by však měla být omezena na několik let ode dne, kdy nabyvatel licence poprvé uvedl licenční výrobek ve Společenství na trh bez ohledu na to, zda na smluvním území obsahuje licenční technologie know-how, patenty, nebo obojí.
(16) Výjimka z územní ochrany by se měla vztahovat na celou dobu trvání takto povolených období tak dlouho, dokud patenty zůstávají v platnosti nebo know-how zůstává tajné a podstatné. Smluvní strany smíšené patentové licenční smlouvy a dohody o licencích na know-how musí být schopny využít na určitém území tu ochrannou lhůtu platnou pro patent nebo know-how, která je delší.
(17) Závazky uvedené v článku 1 splňují také obecně podmínky pro použití čl. 85 odst. 3. Spotřebitelům se zpravidla budou přiměřeně podílet na výhodách plynoucích ze zlepšených dodávek zboží na trh. K dosažení tohoto účinku je správné vyloučit z použití článku 1 případy, kdy se smluvní strany dohodnou nevyhovět poptávce uživatelů nebo dalších prodejců na svém území, kteří by prodávali za účelem vývozu, nebo podniknout jiná opatření k zabránění paralelních dovozů. Výše uvedené závazky tak pouze ukládají omezení, potřebná k dosažení jejich cílů.
(18) Je žádoucí uvést v tomto nařízení seznam závazků, které se běžně vyskytují v licenčních smlouvách, ale soutěž zpravidla neomezují, a stanovit, že v případě zvláštních hospodářských nebo právních okolností spadají i tyto závazky pod čl. 85 odst. 1, aby se výjimka vztahovala i na ně. Tento seznam uvedený v článku 2 není vyčerpávající.
(19) Toto nařízení musí rovněž stanovit, jaká omezení či ustanovení nesmí licenční smlouvy obsahovat, mají-li požívat výhod blokových výjimek. Omezení uvedená v článku 3 mohou spadat pod zákaz podle čl. 85 odst. 1, ale v tomto případě nelze obecně předpokládat, že ačkoliv se týkají převodu technologie, povedou ke kladným účinkům požadovaným v čl. 85 odst. 3, což je podmínkou pro udělení blokové výjimky. Taková omezení mohou být prohlášena za vyňatá pouze individuálním rozhodnutím, přičemž se musí vzít v úvahu postavení dotyčných podniků na trhu a stupeň spojení na relevantním trhu.
(20) Závazek nabyvatele licence nepoužívat licenční technologii po skončení smlouvy (čl. 2 odst. 1 bod 3) a zpřístupnit zlepšení poskytovateli licence (čl. 2 odst. 1 bod 4) obecně soutěž neomezuje. Zákaz používání po skončení dohody je považován za normální součást licenčních podmínek, neboť jinak by byl poskytovatel licence nucen přenechat své patenty nebo know-how na neomezenou dobu. Závazek nabyvatele licence udělit zpětně poskytovateli licence licenci na zlepšení know-how nebo patentů obecně soutěž neomezuje, pokud je nabyvatel licence ze smlouvy oprávněn podílet se na budoucích poznatcích a vynálezech poskytovatele licence. Omezující účinek na soutěž však naproti tomu má smluvní povinnost nabyvatele licence převádět na poskytovatele licence práva na zlepšení původní licenční technologie, provedená jím samým (čl. 3 odst. 6).
(21) Seznam doložek, které nebrání výjimce, zahrnuje i závazek nabyvatele licence platit licenční poplatky až do skončení licenční smlouvy bez ohledu na to, zda se know-how stalo obecně známým činností třetí strany nebo nabyvatele samého (čl. 2 odst. 1 bod 7). K usnadnění placení licenčních poplatků musí být navíc ponecháno smluvním stranám na vůli rozdělit placení licenčních poplatků za licenční technologii na dobu přesahující platnost licencí na patenty, zejména stanovením nižších sazeb. Smluvní strany zpravidla nepotřebují být chráněny proti předvídatelným finančním důsledkům smlouvy, kterou dobrovolně uzavřely, a mělo by jim tedy být ponecháno na vůli, aby si samy určily vhodný způsob financování převodu technologie, jakož i způsob společné účasti na rizicích, která z převodu vyplývají. Stanovení sazby licenčních poplatků tak, aby se dosáhlo některého z omezení uvedených v článku 3, má však za následek, že se výjimka na tuto dohodu nevztahuje.
(22) Závazek nabyvatele licence omezit využívání licenční technologie na jeden nebo více technických oborů použití ("obory použití") nebo na jeden nebo více trhů výrobku, rovněž nespadá pod čl. 85 odst. 1, neboť poskytovatel licence je oprávněn převést technologii jen pro omezený účel (čl. 2 odst. 1 bod 8).
(23) Doložky, kterými si smluvní strany rozdělí zákazníky v tomtéž technologickém oboru použití nebo na tomtéž trhu výrobku, buď zákazem dodávat určitým kategoriím zákazníků nebo uložením závazku se stejným účinkem, by rovněž způsobilo, že na licenční smlouvu by se bloková výjimka nevztahovala, pokud jsou smluvní strany ve vztahu k licenčnímu výrobku soutěžiteli (čl. 3 odst. 4). Taková omezení mezi podniky, které nejsou vzájemnými soutěžiteli, podléhají oponentnímu řízení. Článek 3 se nevztahuje na případy, kdy je licence na patent nebo know-how udělena, aby byl jednomu zákazníkovi poskytnut druhý zdroj dodávek. V takovém případě je zákaz uložený druhému nabyvateli licence dodávat jiným osobám než dotyčnému zákazníkovi nezbytnou podmínkou pro udělení druhé licence, neboť účelem této dohody není vytvoření nezávislého dodavatele na trhu. Totéž se vztahuje na omezení množství, které může nabyvatel licence dotyčnému zákazníkovi dodávat (čl. 2 odst. 1 bod 13).
(24) Kromě již zmíněných doložek obsahuje seznam omezení neslučitelných s blokovou výjimkou také omezení týkající se prodejních cen licenčního výrobku nebo množství, které se ho má vyrobit nebo prodat, protože vážně omezují nabyvatele licence v rozsahu využití licenční technologie, a protože množstevní omezení mohou mít tentýž účinek jako zákaz vývozu (čl. 3 body 1 a 5). Toto se nevztahuje na případy, kdy licence je poskytnuta pro využití technologie v určitých výrobních zařízeních a kdy je nabyvateli licence předána jak speciální technologie ke zřízení, provozu a údržbě těchto zařízení, tak i souhlas ke zvýšení kapacity zařízení nebo ke zřízení dalších zařízení pro vlastní použití za normálních obchodních podmínek. Na druhé straně však může být nabyvateli licence právoplatně bráněno ve využívání předané technologie ke zřízení zařízení pro třetí osoby, protože účelem licenční smlouvy není dovolit nabyvateli licence umožnit jiným výrobcům přístup k technologii poskytovatele licence, pokud je tato technologie tajná nebo pokud je patentově chráněna (čl. 2 odst. 1 bod 12).
(25) Dohody, na které se bez dalšího nevztahuje bloková výjimka, protože obsahují ustanovení, která nejsou tímto nařízením výslovně vyňata a nejsou výslovně vyňata z výjimky, včetně těch, které jsou uvedeny v čl. 4 odst. 2, mohou však být za určitých okolností uznány způsobilými pro přiznání blokové výjimky. Na základě informací, které jsou podniky povinny podle nařízení Komise (ES) č. 3385/94[8] poskytnout, může Komise rychle zjistit, zda se jedná o tento případ. Komise může podniky zprostit povinnosti podávat zprávy na formuláři A/B, pokud je nepokládá za nezbytné. Komise se obecně spokojí se sdělením znění licenční smlouvy a odhadem struktury trhu na základě údajů, které jsou k dispozici, a podílu nabyvatele licence na trhu. Takové dohody by proto měly být považovány za dohody, na které se vztahuje výjimka podle tohoto nařízení, pokud jsou oznámeny Komisi a Komise proti udělení výjimky nevznese v určené době námitky.
(26) Pokud mají dohody vyňaté tímto nařízením účinek neslučitelný s čl. 85 odst 3, může Komise blokovou výjimku odejmout, zejména pokud licenční výrobek není na licenčním území vystaven skutečné soutěži (článek 7). Tak by tomu mohlo být také v případě, kdy nabyvatel licence má na daném trhu silné postavení. Při hodnocení podmínek soutěže věnuje Komise zvláštní pozornost případům, kdy se nabyvatel licence podílí více než 40 % na celém trhu licenčního výrobku a dalších výrobků či služeb, které zákazníci považují na základě jejich vlastností, cen a zamýšleného použití za vzájemně zaměnitelné s licenčním výrobkem nebo jím nahraditelné.
(27) Dohody, které splňují podmínky článků 1 a 2 a jejichž účelem není omezení soutěže a které ani nemohou žádným jiným způsobem takové omezení způsobit, nemusí být oznamovány. Podniky však stále mají právo požádat v jednotlivých případech o negativní atest nebo o výjimku podle čl. 85 odst. 3 podle nařízení Rady č. 17[9] naposledy pozměněného aktem o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska. Mohou zejména oznamovat smlouvy, zavazující poskytovatele licence neudělovat licence pro území, kde podíl nabyvatele licence na trhu přesahuje, nebo pravděpodobně přesáhne 40 %,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Podle čl. 85 odst. 3 Smlouvy a podle níže uvedených podmínek se prohlašuje, že čl. 85 odst. 1 Smlouvy se nevztahuje na čisté patentové licenční smlouvy a na dohody o licencích na know-how a na smíšené dohody o licencích na know-how a patentové licenci, včetně těch dohod, které obsahují vedlejší ustanovení týkající se práv duševního vlastnictví jiných než patentů, jejichž smluvními stranami jsou pouze dva podniky a které obsahují jeden nebo více následujících závazků:
1) závazek poskytovatele licence neudělovat licenci na využívání licenční technologie na licenčním území jiným podnikům;
2) závazek poskytovatele licence sám nevyužívat licenční technologii na daném území;
3) závazek nabyvatele licence nevyužívat licenční technologii na území poskytovatele licence v rámci společného trhu;
4) závazek nabyvatele licence nevyrábět nebo neužívat licenční výrobek nebo nepoužívat licenční postup na území společného trhu nebo než byly uděleny licence jiným nabyvatelům;
5) závazek nabyvatele licence neprovádět aktivní činnost za účelem uvedení licenčního výrobku na trh územích společného trhu, která jsou vyhrazena jiným nabyvatelům licence, a zejména neprovádět reklamu zaměřenou na tato území, ani tam nezřizovat pobočku ani neprovozovat distribuční sklad;
6) závazek nabyvatele licence neuvádět licenční výrobek na trh na území společného trhu, která jsou licenčně vyhrazena jiným nabyvatelům v reakci na nevyžádanou objednávku;
7) závazek nabyvatele licence používat po dobu trvání licenční smlouvy pouze ochrannou známku poskytovatele licence nebo svoje vlastní rozlišení licenčního výrobku, pokud nabyvateli licence není bráněno, aby se označil jako výrobce licenčních výrobků;
8) závazek nabyvatele licence omezit svou výrobu licenčních výrobků na množství, které vyžaduje při výrobě svých vlastních výrobků a prodávat licenční výrobek pouze jako nedílnou součást nebo náhradní díl svých vlastních výrobků nebo jinak v souvislosti s prodejem svých vlastních výrobků, za předpokladu, že toto množství má nabyvatel licence možnost sám určit.
2. Pokud je smlouvou čistá patentová licenční smlouva, výjimka ze závazků uvedených v odstavci 1 je přiznána pouze v míře, v jaké je licenční výrobek na územích nabyvatele licence (body 1, 2, 7, a 8), poskytovatele licence (bod 3), a jiných nabyvatelů licence (body 4 a 5), chráněn paralelními patenty a to po dobu trvání této ochrany. Výjimka ze závazků uvedených v odst. 1 bodu 6 se uděluje pouze na dobu nepřesahující pět let ode dne, kdy byl tento výrobek jedním z nabyvatelů licence poprvé uveden na trh v rámci společného trhu a to pouze v míře, v jaké je tento výrobek chráněn paralelními patenty a po dobu trvání této ochrany.
3. U čistých dohod o licencích na know-how nesmí doba, na kterou se uděluje výjimka z povinností uvedených v odstavci 1 bodech 1 až 5, přesáhnout deset let ode dne, kdy byl licenční výrobek jedním z nabyvatelů poprvé uveden na trh v rámci společného trhu.
Výjimka ze závazků uvedených v odstavci 1 bodu 6 se uděluje na dobu nepřesahující pět let ode dne, kdy byl licenční výrobek jedním z nabyvatelů licence poprvé uveden na trh v rámci společného trhu.
Závazkům uvedeným v odstavci 1 bodech 7 a 8 se přiznává výjimka po dobu trvání smlouvy, pokud know-how zůstává tajné a podstatné.
Výjimka podle odstavce 1 se uplatní pouze tehdy, pokud smluvní strany vhodným způsobem identifikovaly původní know-how a všechna jeho následná zlepšení, která jsou na základě podmínek smlouvy a za účelem jejího plnění jedné straně zpřístupněna a druhé straně sdělena, a to pouze, pokud know-how zůstává tajné a podstatné.
4. U smíšených dohod o licencích na know-how a patentové licenci se výjimka ze závazků uvedených v odstavci 1 bodech 1 až 5 použije v členských státech, ve kterých je licenční technologie chráněna nezbytnými patenty, a to po dobu, po kterou je v těchto členských státech licenční výrobek chráněn, pokud tato ochrana trvá déle než doba uvedená v odstavci 3.
Trvání výjimky uvedené v odstavci 1 bodu 6 nesmí přesáhnout dobu pěti let uvedenou v odstavcích 2 a 3.
U takových dohod však může být výjimka podle odstavce 1 přiznána pouze na dobu platnosti patentu, anebo pokud je know-how identifikováno a pokud zůstává tajné a podstatné, podle toho, která doba je delší.
5. Výjimka uvedená v odstavci 1 se použije také v případech, kdy se smluvní strany ve zvláštní smlouvě zaváží převzít závazky typu uvedeného v tomto odstavci, ale v omezenějším rozsahu, než je tímto odstavcem dovoleno.
Článek 2
1. Článek 1 platí bez ohledu na přítomnost kterékoliv z těchto doložek, které zpravidla soutěž neomezují:
1) závazek nabyvatele licence nevyzradit know-how sdělené poskytovatelem; nabyvateli může být uloženo dodržovat tento závazek i po skončení platnosti dohody;
2) závazek nabyvatele licence neposkytovat sublicence a nepostupovat licenci dále;
3) závazek nabyvatele licence nevyužívat know-how nebo patenty po skončení platnosti dohody, pokud je know-how stále tajné nebo patenty stále platné;
4) závazek nabyvatele licence poskytnout na jím provedená zlepšení nebo jeho nová použití licenční technologie poskytovateli licenci za předpokladu, že:
- taková licence v případě oddělitelných zlepšení není výlučná, takže nabyvatel licence může vlastní zlepšení volně využívat nebo je formou licence postupovat třetím stranám, pokud tím není vyzrazeno poskytovatelem předané know-how, které zůstává tajné,
- se poskytovatel licence zaváže poskytnout nabyvateli výlučnou nebo nevýlučnou licenci na svá vlastní zlepšení;
5) závazek nabyvatele licence zachovávat minimální požadavky na kvalitu, včetně technických specifikací licenčního výrobku nebo odebírat zboží či služby od poskytovatele licence nebo od podniku určeného poskytovatelem, pokud požadavky na kvalitu, výrobky nebo služby jsou potřebné pro:
a) technicky vyhovující využití licenční technologie, nebo
b) zabezpečení toho, že výrobek nabyvatele licence odpovídá požadavkům na minimální kvalitu, platným pro poskytovatele i nabyvatele licence,
a dovolit poskytovateli licence, aby prováděl příslušnou kontrolu;
6) závazky:
a) informovat poskytovatele licence o zneužití know-how nebo o porušení licenčního patentu, nebo
b) podávat žalobu proti takovému zneužití nebo porušení, nebo poskytovateli licence při podaných žalobách pomáhat;
7) závazek nabyvatele licence pokračovat v placení licenčních poplatků:
a) v případě, že se know-how stane veřejně známým jinak než jednáním poskytovatele až do konce smlouvy, a to v částkách, lhůtách a způsobem mezi stranami svobodně určeným; aniž je dotčen nárok poskytovatele licence na odškodnění při zveřejnění know-how v důsledku porušení smlouvy nabyvatelem,
b) po dobu přesahující trvání licenčních patentů, aby se placení usnadnilo;
8) závazek nabyvatele omezit využívání licenční technologie na jeden nebo více technických oborů použití v rámci postoupené technologie nebo na jeden nebo více trhů výrobků;
9) závazek nabyvatele licence platit minimální licenční poplatky nebo vyrábět minimální množství licenčního výrobku nebo provádět minimální počet operací využívajících licenční technologii;
10) závazek poskytovatele licence poskytnout nabyvateli výhodnější podmínky, které poskytovatel licence po uzavření smlouvy poskytne jinému podniku;
11) závazek nabyvatele licence označovat licenční výrobek jménem poskytovatele licence nebo číslem licenčního patentu;
12) závazek nabyvatele licence nepoužívat technologii poskytovatele licence k výstavbě zařízení pro třetí strany; tím však není dotčeno právo nabyvatele licence zvýšit kapacitu svého zařízení nebo zřizovat další zařízení pro své vlastní využívání za obvyklých obchodních podmínek, včetně placení dalších licenčních poplatků;
13) závazek nabyvatele licence dodávat určitému zákazníkovi pouze omezené množství licenčního výrobku, pokud byla licence udělena proto, aby měl zákazník na smluvním území druhý zdroj dodávek; toto ustanovení se použije také v případě, že zákazníkem je sám nabyvatel a že licence, která byla poskytnuta ke zřízení druhého zdroje dodávek, stanoví, že zákazník má licenční výrobky vyrábět sám, nebo že jejich výrobu zadá subdodavateli;
14) výhrada poskytovatele licence uplatňovat práva z patentu, aby zabránil nabyvateli licence ve využívání technologie mimo smluvní území;
15) výhrada poskytovatele licence ukončit předčasně smlouvu v případě, že nabyvatel napadne tajný nebo podstatný ráz know-how nebo zpochybní platnost licenčního patentu na společném trhu, který patří poskytovateli licence nebo podniku s ním spojeného;
16) výhrada poskytovatele licence ukončit patentovou licenční smlouvu v případě, že nabyvatel licence tvrdí, že tento patent není nezbytný;
17) závazek nabyvatele licence snažit se ze všech sil vyrábět licenční výrobek co nejlépe a uvádět jej na trh;
18) výhrada poskytovatele licence zrušit nabyvateli udělenou výlučnost a přestat s poskytováním zlepšení, pokud se nabyvatel stane v rámci společném trhu soutěžitelem poskytovateli licence, podnikům s poskytovatelem spojeným, nebo jiným podnikům, zabývajícím se výzkumem, vývojem, výrobou a distribucí konkurenčních výrobků, jakož i vyžadovat od nabyvatele licence, aby prokázal, že know-how není používáno pro výrobu výrobků či při poskytování služeb jiných než těch, pro něž bylo poskytnuto.
2. V případě, že ustanovení odstavce 1 spadají v důsledku zvláštních okolností pod čl. 85 odst. 1, budou rovněž vyňaty, i když neobsahují žádnou z povinností vyňatých článkem 1.
3. Výjimka uvedená v odstavci 2 se použije i tehdy, pokud smlouva obsahuje doložky typu uvedeného v odstavci 1, ale v omezenějším rozsahu, než tento odstavec dovoluje.
Článek 3
Ustanovení článku 1 a čl. 2 odst. 2 se nepoužijí, pokud:
1) je jedna smluvní strana omezována při určování cen, součástí cen nebo slev licenčního výrobku;
2) je jedna smluvní strana omezena v soutěži tak, že nesmí v rámci společného trhu soutěžit s druhou smluvní stranou, podniky spojenými s druhou smluvní stranou, jakož i jinými podniky v oblasti výzkumu a vývoje, výroby, užití nebo distribuce konkurenčního výrobku, aniž jsou tím dotčena ustanovení čl. 2 odst. 1, bodů 17 a 18;
3) jedna nebo obě smluvní strany jsou bez jakéhokoliv objektivně oprávněného důvodu zavázány, aby:
a) odmítly objednávky uživatelů nebo dalších prodejců na svém území, kteří by prodávali výrobky na jiných územích společného trhu,
b) ztěžovaly uživatelům či dalším prodejcům získávání výrobků od jiných dalších prodejců v rámci společném trhu a zejména uplatňovaly práva duševního vlastnictví nebo činily opatření, aby bylo uživatelům a dalším prodejcům zabráněno, aby získali zvenčí nebo uvedli na trh výrobky, které byly zákonně uvedeny na trh v rámci společného trhu poskytovatelem licence nebo s jeho svolením,
nebo tak činí v důsledku jednání ve vzájemné shodě;
4) smluvní strany již byly před udělením licence soutěžiteli, pokud jde o výrobu, a jedné z nich není dovoleno používat v rámci téhož technického oboru použití nebo na tomtéž trhu výrobku, pokud se týká zákazníků, které obsluhuje, zejména dodávat určité skupině uživatelů, používat určité formy distribuce nebo s cílem rozdělit si zákazníky používat určité balení výrobků, s výjimkou případů uvedených v čl. 1 odst. 1 bodu 7 a v čl. 2 odst. 1 bodu 13;
5) množství licenčních výrobků, které smí jedna ze smluvních stran vyrábět nebo prodávat, nebo počet operací využívajících licenční technologii podléhají omezení, s výjimkou případů uvedených v čl. 1 odst. 8 a v čl. 2 odst. 1 bodu 13;
6) nabyvatel licence je povinen postoupit poskytovateli zcela nebo částečně práva na zlepšení nebo nové využití licenční technologie;
7) poskytovatel licence je povinen po dobu, která je delší než doba uvedená v čl. 1 odst. 2 a 3, nepostupovat jiným podnikům licenci k užívání předané technologie na území stanoveném smlouvou, nebo jedna smluvní strana je povinna po dobu, která je delší než doba uvedená v čl. 1 odst. 2 a 3 nebo v čl. 1 odst. 4, nevyužívat licenční technologii na území druhé smluvních strany nebo jiných nabyvatelů licence, a to i tehdy, je-li tak stanoveno ve zvláštní smlouvě nebo automatickým prodloužením původní doby trvání smlouvy zahrnutím nových zlepšení.
Článek 4
1. Výjimka uvedená v článcích 1 a 2 se vztahuje také na smlouvy, které obsahují ustanovení omezující soutěž, na která se tyto články nevztahují a která nespadají pod článek 3, za podmínky, že dané smlouvy jsou v souladu s ustanoveními článků 1, 2 a 3 nařízení (ES) č. 3385/94 oznámeny Komisi a že Komise proti takové výjimce ve lhůtě čtyř měsíců nevznese námitky.
2. Odstavec 1 se použije zejména, pokud:
a) nabyvatel licence je povinen v době uzavření smlouvy přijmout požadavky na jakost nebo další licence nebo odebírat zboží či přijímat služby, které nejsou nezbytné k technicky uspokojivému využití licenční technologie nebo k zajištění takové kvality nabyvatelem vyráběného výrobku, která je v souladu s normami kvality dodržovanými poskytovatelem licence a jinými nabyvateli;
b) nabyvateli licence je zakázáno napadat tajný nebo podstatný ráz know-how nebo zpochybňovat na území společného trhu platnost patentů, které patří poskytovateli licence nebo s ním spojeným podnikům.
3. Lhůta čtyř měsíců uvedená v odstavci 1 začíná dnem, kdy oznámení nabývá účinku podle článku 4 nařízení (ES) č. 3385/94.
4. Výhody plynoucí z odstavců 1 a 2 mohou být uplatňovány u smluv, oznámených před vstupem tohoto nařízení v platnost podáním sdělení Komisi, které se výslovně dovolává tohoto článku a oznámení. Odstavec 3 se použije přiměřeně.
5. Komise může proti výjimce ve lhůtě čtyř měsíců vznést námitky. Vznese proti výjimce námitky, pokud obdrží žádost, aby tak učinila, od členského státu do dvou měsíců od doručení oznámení uvedeného v odstavci 1 nebo sdělení uvedeného v odstavci 4. Tato žádost musí být opodstatněná po uvážení soutěžních pravidel Smlouvy.
6. Komise může kdykoliv odvolat své námitky proti výjimce. Pokud však byly námitky vzneseny na žádost některého členského státu a tato žádost nadále platí, mohou být odvolány pouze po konzultaci s Poradním výborem pro restriktivní praktiky a dominantní postavení.
7. Pokud jsou námitky odvolány proto, že dotyčné podniky prokázaly, že podmínky čl. 85 odst. 3 jsou splněny, výjimka platí ode dne oznámení.
8. Pokud jsou námitky odvolány, protože dotyčné podniky pozměnily smlouvu tak, že jsou splněny podmínky čl. 85 odst. 3, výjimka platí ode dne, kdy změny nabudou účinku.
9. Pokud Komise vznese námitky proti výjimce a námitky nejsou odvolány, účinky oznámení se řídí ustanoveními nařízení č. 17.
Článek 5
1. Toto nařízení se nevztahuje na:
1) smlouvy, uzavřené mezi členy patentového sdružení nebo know-how sdružení, které se týkají technologie sdružení;
2) licenční smlouvy uzavřené mezi soutěžícími podniky, které mají podíl na společném podniku nebo mezi jedním z nich a společným podnikem, pokud se licenční smlouvy týkají činnosti společného podniku;
3) smlouvy, ve kterých jedna smluvní strana poskytuje druhé straně licenci na patent a/nebo know-how a výměnou za to jí druhá strana poskytuje, byť i na základě zvláštní smlouvy nebo prostřednictvím spojených podniků, licenci na patent, ochrannou známku, know how nebo právo výhradního prodeje, pokud jsou smluvní strany ve vztahu k výrobkům, na které se vztahuje smlouva, soutěžiteli;
4) licenční smlouvy obsahující ustanovení týkající se práv duševního vlastnictví nebo patentů, pokud se nejedná o vedlejší ustanovení;
5) smlouvy, uzavřené pouze za účelem prodeje.
2. Toto nařízení se však vztahuje na:
1) smlouvy, na které se vztahuje odstavec 1 bod 2, podle kterých poskytuje mateřský podnik společnému podniku licenci na patent nebo know-how za předpokladu, že licenční výrobky a ostatní zboží a služby zúčastněných podniků, které uživatelé považují vzhledem k jejich povaze, ceně a zamýšlenému použití za vzájemně zaměnitelné nebo nahraditelné, představují:
- v případě licence poskytnuté pouze pro výrobu nejvýše 20 %, a
- v případě licence poskytnuté pro výrobu a distribuci nejvýše 10 %
trhu licenčního výrobku a všeho vzájemně zaměnitelného nebo nahraditelného zboží a služeb;
2) smlouvy, na které se vztahuje odstavec 1 bod l a na vzájemné licence ve smyslu odstavce 1 bodu 3, za předpokladu, že smluvní strany nepodléhají v rámci společného trhu žádným územním omezením týkajícím se výroby, užívání, či uvedení licenčních výrobků na trh nebo užívání licenčních technologií nebo technologií sdružení.
3. Toto nařízení se nadále vztahuje na případy, pokud omezení podílů na trhu uvedené v odstavci 2 bodu 1 nejsou po dva po sobě jdoucí účetní roky překročena o více než 10 %; pokud je toto omezení překročeno, vztahuje se toto nařízení na tyto případy ještě po dobu šesti měsíců od konce roku, ve kterém k překročení došlo.
Článek 6
Toto nařízení se vztahuje také na:
1) smlouvy, pokud poskytovatel není držitelem know-how nebo patentu, ale je zmocněn držitelem know-how nebo patentu k poskytnutí licence;
2) postoupení know-how, patentů nebo obojího, pokud rizika spojená s využíváním zůstávají na postupiteli, zejména tehdy, závisí-li splatná částka za postoupení na obratu nabyvatele při výrobě výrobku, při níž se know-how nebo patenty využívají, nebo na množství vyrobených výrobků, či na počtu operací provedených při užívání know-how nebo patentů;
3) licenční smlouvy, v nichž práva a závazky poskytovatele nebo nabyvatele licence převezmou podniky s nimi spojené.
Článek 7
Komise může odejmout výhody tohoto nařízení podle článku 7 nařízení č. 19/65/EHS, pokud v konkrétním případě zjistí, že smlouva, vyňatá tímto nařízením, má přesto určité účinky, které jsou neslučitelné s čl. 85 odst. 3 Smlouvy, a zejména, pokud:
1) účelem smlouvy je zabránit, aby byl licenční výrobek vystaven účinné soutěži na smluvním území se stejným zbožím nebo službami, či se zbožím nebo službami, které považují uživatelé vzhledem k jejich povaze, ceně a zamýšlenému použití za vzájemně zaměnitelné nebo nahraditelné, k čemuž může dojít zejména tehdy, pokud podíl nabyvatele licence na trhu přesahuje 40 %;
2) aniž je dotčen čl. 1 odst. 1 bod 6, odmítne nabyvatel licence bez jakéhokoliv objektivně oprávněného důvodu vyhovět nevyžádané poptávce uživatelů nebo dalších prodejců na území jiných nabyvatelů licence;
3) smluvní strany:
a) bez jakéhokoliv objektivně oprávněného důvodu odmítají vyhovět poptávce uživatelů nebo dalších prodejců na svém území, kteří by uváděli výrobky na trh na jiných územích společného trhu, nebo
b) ztěžují uživatelům nebo dalším prodejcům získání výrobku od jiných prodejců v rámci společného trhu, a zejména, pokud uplatňují práva duševního vlastnictví nebo činí opatření, aby zabránily uživatelům nebo dalším prodejcům v tom, aby získali zvenčí nebo uvedli na trh uvnitř smluvního území výrobky, které byly zákonně uvedeny na trh v rámci společného trhu poskytovatelem licence nebo s jeho svolením;
4) smluvní strany byly v době udělení licence soutěžiteli ve výrobě a závazek nabyvatele licence vyrábět minimální množství nebo povinnost využívat licenční technologie podle svých nejlepších sil, jak to stanoví čl. 2 odst 1 body 9 a 17, brání nabyvateli licence v užívání konkurenční technologie.
Článek 8
1. Pro účely tohoto nařízení se:
a) přihlášky k patentům,
b) užitné vzory,
c) přihlášky k zápisu užitných vzorů,
d) topografie polovodičových výrobků,
e) certificats d´utilité a certificats d´addition podle francouzského práva,
f) přihlášky k certificats d´utilité a certificats d´addition podle francouzského práva,
g) doplňková ochranná osvědčení pro léčiva nebo jiné výrobky, u kterých mohou být taková osvědčení požadována,
h) osvědčení šlechtitelů rostlin
považují za patenty.
2. Toto nařízení se vztahuje také na smlouvy, které se týkají využívání vynálezu, pokud je přihláška k vynálezu ve smyslu odstavce 1 pro licenční území podána po dni uzavření smlouvy, ale ve lhůtách stanovených pro její podání vnitrostátními právními předpisy nebo mezinárodními smlouvami.
3. Toto nařízení se navíc vztahuje na čisté patentové licenční smlouvy nebo čisté dohody o licencích na know-how nebo na smíšené smlouvy, jejichž původní doba trvání se bez dalšího prodlužuje zahrnutím jakýchkoliv poskytovatelem licence sdělených zlepšení ať patentovaných či nikoliv, pokud je nabyvatel licence oprávněn tato vylepšení odmítnout nebo je každá ze smluvních stran oprávněna ukončit smlouvu při uplynutí původní doby jejího trvání, a nejméně každé tři roky poté.
Článek 9
1. Informace získané na základě článku 4 smějí být používány pouze pro účely tohoto nařízení.
2. Komise a orgány členských států, jejich úředníci a jiní zaměstnanci nesmějí vyzradit informace získané na základě tohoto nařízení, které spadají do povinnosti profesního tajemství.
3. Ustanovení odstavců 1 a 2 nebrání zveřejnění všeobecných informací nebo přehledů, které neobsahují informace týkající se konkrétních podniků nebo sdružení podniků.
Článek 10
Pro účely tohoto nařízení se výrazem:
1) "know-how" rozumí soubor technických informací, které jsou tajné, významné a vhodnou formou identifikované;
2) "tajný" rozumí, že know-how jako celek nebo v přesném uspořádání jednotlivých částí není všeobecně známé nebo snadno přístupné, takže část jeho hodnoty spočívá v náskoku, který nabyvatel získá, je-li mu sděleno; nerozumí se tím ale užší smysl slova, že jednotlivé část know-how by měly být zcela neznámé nebo nedosažitelné mimo podnik poskytovatele licence;
3) "podstatný" rozumí, že know-how obsahuje informace, které musí být užitečné, tj. že od nich v době uzavření smlouvy lze očekávat, že zlepší konkurenceschopnost nabyvatele licence, například tím, že mu umožní vstup na nový trh nebo poskytne výhody v soutěži s ostatními výrobci či poskytovateli služeb, kteří nemají přístup ke sdělenému tajnému know-how nebo jinému srovnatelně tajnému know-how;
4) "identifikovaný" rozumí, že know-how je popsáno nebo zaznamenáno tak, aby bylo možné ověřit, že splňuje požadavky tajnosti a podstatnosti a zajišťuje, že nabyvatel licence není nad míru omezován ve svém využívání své vlastní technologie. Identifikovanost know-how může být stanovena buď v licenční smlouvě nebo ve zvláštním dokumentu, nebo zaznamenána jiným vhodným způsobem, nejpozději však při převodu know-how nebo krátce po něm za předpokladu, že zvláštní dokument nebo jiný záznam je k dispozici, je-li to třeba,
5) "nezbytné patenty" rozumí, že patentová licence je k využívání licenční technologie nezbytná, a kdy bez takové licence by nebyla její realizace možná vůbec, nebo jen v omezené míře nebo dosažitelná pouze za obtížných a nákladných podmínek. Takové patenty musí být proto v technickém, právním nebo hospodářském zájmu nabyvatele licence;
6) "licenční smlouva" rozumí čistá patentová licenční smlouva a čistá dohoda o licencích na know-how, jakož i smíšená dohoda o licencích na know-how a patentové licenci;
7) "licenční technologie" rozumí původní výrobní know-how, nebo potřebný výrobek a patenty na výrobní postupy nebo obojí existující v době, kdy byla uzavřena první licenční smlouva a provedena následná zlepšení know-how nebo patentů, bez ohledu na to, zda a v jaké míře jsou smluvními stranami nebo jinými nabyvateli licence využívány;
8) "licenční výrobky" rozumí zboží nebo služby, jejichž výroba nebo poskytování vyžaduje použití licenční technologie;
9) "podíl nabyvatele licence na trhu" rozumí poměrná část, kterou na celém trhu licenčních výrobků a všech ostatních s licenčním výrobkem vzájemně zaměnitelných nebo nahraditelných druhů zboží a služeb představují licenční, nabyvatelem licence dodávané výrobky a jiné zboží nebo nabyvatelem poskytované služby, které uživatelé považují, z hlediska jejich povahy, cen a zamýšleného použití za s licenčním výrobkem vzájemně zaměnitelné nebo nahraditelné v rámci společného trhu nebo jeho podstatné části;
10) "využití" rozumí jakékoliv užívání licenční technologie, zejména ve výrobě, v aktivním či pasivním prodeji na daném území, i když není spojeno s výrobou na tomto území nebo leasingem licenčního výrobku;
11) "smluvní území" rozumí území, zahrnující celý společný trh nebo alespoň jeho část, kde je nabyvatel licence oprávněn licenční technologii využívat;
12) "území poskytovatele licence" rozumí území, na němž poskytovatel licence neudělil žádnou licenci na patent ani know-how;
13) "paralelní patenty" rozumí patenty, které přes stávající rozdílnosti v důsledku chybějícího sjednocení vnitrostátních přepisů týkajících se průmyslového vlastnictví chrání tentýž vynález v různých členských zemích;
14) "spojené podniky" rozumí
a) podniky, ve kterých jedna smluvní strana přímo nebo nepřímo:
- vlastní více než polovinu základního kapitálu nebo obchodních aktiv, nebo
- může vykonávat více než polovinu hlasovacích práv, nebo
- může jmenovat více než polovinu členů dozorčí rady, představenstva nebo orgánů právně zastupujících podnik, nebo
- má právo spravovat záležitosti podniku;
b) podniky, které mohou přímo nebo nepřímo v jedné smluvní straně vykonávat práva, uvedená v písmenu a);
c) podniky, ve kterých podnik, uvedený v písmenu b), může přímo nebo nepřímo vykonávat práva uvedená v písmenu a);
d) podniky, ve kterých mohou smluvní strany nebo podniky s nimi spojené přímo nebo nepřímo dohromady vykonávat práva, uvedená v písmenu a); takové společně řízené podniky jsou považovány za spojené s každou ze smluvních stran;
15) "vedlejší ustanovení" rozumí ustanovení týkající se využívání práv duševního vlastnictví jiných než patentů, která neobsahují žádné závazky omezující soutěž jiné než ty, které jsou připojeny k licenčnímu know-how nebo licenci na patent a vyňaty podle tohoto nařízení;
16) "závazky" rozumí jak smluvní závazky, tak jednání ve vzájemné shodě;
17) "soutěžící výrobci" nebo "výrobci konkurenčních výrobků" rozumí výrobci, kteří prodávají výrobky, které uživatelé považují z hlediska jejich povahy, ceny, a zamýšleného použití za vzájemně zaměnitelné nebo nahraditelné licenčním výrobkem.
Článek 11
1. Nařízení (EHS) č. 556/89 se zrušuje s účinkem od 1. dubna 1996.
2. Nařízení (EHS) č. 2349/84 se použije do 31. března 1996.
3. Zákaz uvedený v čl. 85 odst. 1 Smlouvy se nevztahuje na smlouvy, které jsou účinné ke dni 31. března 1996 a splňují předpoklady pro výjimku stanovené nařízením (EHS) č. 2349/84 nebo (EHS) č. 556/89.
Článek 12
1. Komise bude pravidelně přezkoumávat používání tohoto nařízení, zejména oponentní řízení podle článku 4.
2. Komise vypracuje před uplynutím čtvrtého roku ode dne, kdy toto nařízení vstoupilo v platnost, zprávu o činnosti, na jejímž základě určí, zda je žádoucí úprava tohoto nařízení.
Článek 13
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. dubna 1996.
Použije se do 31. prosince 2006.
Čl. 11 bod 2 tohoto nařízení se však použije ode dne 1. ledna 1996.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 31. ledna 1996.
REGOLAMENTO (CE) N. 240/96 DELLA COMMISSIONE del 31 gennaio 1996 relativo all'applicazione dell'articolo 85, paragrafo 3 del trattato CE a categorie di accordi di trasferimento di tecnologia (Testo rilevante ai fini del SEE)
LA COMMISSIONE DELLE COMUNITÀ EUROPEE,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea,
visto il regolamento n. 19/65/CEE del Consiglio, del 2 marzo 1965, relativo all'applicazione dell'articolo 85, paragrafo 3 del trattato a categorie di accordi e pratiche concordate (1), modificato da ultimo dall'atto di adesione dell'Austria, della Finlandia e della Svezia, in particolare l'articolo 1,
previa pubblicazione del progetto del presente regolamento (2),
sentito il comitato consultivo in materia di intese e posizioni dominanti,
considerando quanto segue:
(1) In forza del regolamento n. 19/65/CEE la Commissione è competente per applicare, mediante regolamento, l'articolo 85, paragrafo 3 del trattato a determinate categorie di accordi e pratiche concordate che ricadono sotto il disposto dell'articolo 85, paragrafo 1, comportanti limitazioni imposte in rapporto all'acquisto o all'utilizzazione di diritti relativi alla proprietà industriale - in particolare di brevetti, marchi, modelli di utilità, modelli e disegni ornamentali - o in rapporto ai diritti derivanti da contratti di cessione o di concessione di procedimenti di fabbricazione o di cognizioni relative all'utilizzazione e all'applicazione di tecniche industriali.
(2) La Commissione, avvalendosi di tale competenza, ha adottato il regolamento (CEE) n. 2349/84, del 23 luglio 1984, relativo all'applicazione dell'articolo 85, paragrafo 3 del trattato a categorie di accordi di licenza di brevetto (3), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 2131/95 (4) e il regolamento (CEE) n. 556/89, del 30 novembre 1988, relativo all'applicazione dell'articolo 85, paragrafo 3 del trattato a categorie di accordi di licenza di know-how (5), modificato da ultimo dall'atto di adesione dell'Austria, della Finlandia e della Svezia.
(3) È opportuno unificare il campo di applicazione di detti regolamenti di esenzione per categoria in un unico regolamento relativo agli accordi di trasferimento di tecnologia, armonizzando e semplificando al massimo le disposizioni applicabili agli accordi di licenza di brevetto e di know-how al fine di migliorare la diffusione delle conoscenze tecniche nella Comunità e di promuovere la fabbricazione di prodotti tecnicamente perfezionati; è quindi opportuno abrogare il regolamento (CEE) n. 556/89.
(4) Il presente regolamento deve pertanto applicarsi alle licenze di brevetti nazionali degli Stati membri, alle licenze di brevetti comunitari (6) nonché alle licenze di brevetti europei (7) (licenze pure di brevetto). Esso deve applicarsi altresì agli accordi di licenza delle informazioni tecniche non tutelate da brevetti (ad esempio, descrizioni di processi produttivi, composizioni, formule, modelli o disegni), comunemente designate con il termine « know-how » (licenze pure di know-how) nonché agli accordi misti di licenza di brevetto e di licenza di know-how (accordi misti), che assumono un ruolo sempre più importante nel trasferimento di tecnologia. Ai fini dell'applicazione del presente regolamento taluni termini sono definiti all'articolo 10.
(5) Gli accordi di licenza di brevetto o di know-how sono accordi in base ai quali un'impresa titolare di un brevetto o di un know-how (licenziante) autorizza un'altra impresa (licenziatario) a sfruttare il brevetto concesso in licenza o le comunica il suo know-how in vista, in particolare, della fabbricazione, dell'utilizzazione e della immissione in commercio. L'esperienza finora acquisita consente di definire una categoria di accordi di licenza concernenti la totalità o una parte del mercato comune che, benché suscettibili di incorrere nel divieto sancito dall'articolo 85, paragrafo 1 possono tuttavia essere ritenuti in generale conformi alle condizioni stabilite dall'articolo 85, paragrafo 3, qualora i brevetti siano necessari per il conseguimento dell'oggetto della tecnologia concessa mediante accordo misto o qualora il know-how sotto licenza - accessorio o indipendente dai brevetti - sia segreto, sostanziale e identificato in maniera appropriata. Questi elementi qualificanti della definizione hanno il solo scopo di garantire che la licenza del know-how o la concessione della licenza di brevetto giustifichi l'esenzione per categoria nei riguardi degli obblighi restrittivi della concorrenza, fatto salvo il diritto delle parti di inserire disposizioni relativi ad altri obblighi contrattuali, come quello di corrispondere canoni, anche se l'esenzione per categoria non risulta più di applicazione.
(6) È opportuno estendere il campo di applicazione del presente regolamento agli accordi puri o misti che includono la licenza di diritti di proprietà intellettuale diversi dai brevetti (in particolare marchi e diritti su disegni e modelli, nonché diritti d'autore, ad esempio sul soft-ware) qualora tale licenza addizionale contribuisca al conseguimento dell'oggetto della tecnologia sotto licenza o comporti solo clausole accessorie.
(7) Qualora tali accordi di licenza puri o misti comportino non solo obblighi relativi a territori all'interno del mercato comune, ma anche obblighi relativi a paesi terzi, la presenza di questi ultimi non osta all'applicazione del presente regolamento agli obblighi relativi ai territori all'interno del mercato comune. Tuttavia, se gli accordi di licenza conclusi per paesi terzi o per territori che si estendono al di là delle frontiere della Comunità producono effetti all'interno del mercato comune ai quali è applicabile l'articolo 85, paragrafo 1 tali accordi devono essere coperti dal presente regolamento nella stessa misura in cui lo sarebbero gli accordi stipulati per territori all'interno del mercato comune.
(8) Per realizzare gli scopi di diffondere le tecnologie e migliorare la fabbricazione dei prodotti, è opportuno subordinare l'applicazione del presente regolamento alla condizione che il licenziatario fabbrichi lui stesso o faccia fabbricare per suo conto i prodotti sotto licenza oppure, qualora il prodotto sotto licenza sia un servizio, presti lui stesso o faccia prestare per suo conto detto servizio, indipendentemente dal fatto che il licenziatario sia autorizzato anche ad avvalersi delle informazioni riservate del licenziante per la promozione e la vendita del prodotto sotto licenza. È dunque opportuno escludere dal campo di applicazione del presente regolamento gli accordi riguardanti esclusivamente la vendita. Vanno parimenti esclusi dal campo di applicazione del regolamento gli accordi relativi alla comunicazione di un know-how commerciale nel contesto di accordi di franchising, taluni accordi di licenza stipulati in connessione con accordi relativi alla costituzione di imprese comuni o di comunità di brevetti, e gli accordi in cui una licenza è concessa in cambio di altre licenze non correlate a miglioramenti o nuove applicazioni della tecnologia concessa, poiché tali tipi di accordi pongono problemi diversi che attualmente non possono essere presi in considerazione in un unico regolamento (articolo 5).
(9) Tenuto conto delle analogie esistenti tra la vendita e la licenza esclusiva e per impedire che il regolamento venga aggirato dissimulando, sotto forma di cessioni, licenze esclusive restrittive della concorrenza, il presente regolamento deve applicarsi anche agli accordi di cessione e di acquisto di brevetti o di know-how nella misura in cui il rischio connesso alla loro utilizzazione economica resta a carico del cedente. Esso deve applicarsi del pari agli accordi di licenza in cui il licenziante non è il titolare del brevetto o il detentore del know-how, ma è stato abilitato da quest'ultimo a concedere la licenza, come avviene nel caso delle sublicenze, nonché a quegli accordi li licenza nei quali i diritti e gli obblighi delle parti contraenti sono assunti da imprese ad esse collegate (articolo 6).
(10) Gli accordi di licenza esclusiva, ossia gli accordi con i quali il licenziante si obbliga a non utilizzare egli stesso la tecnologia concessa nel territorio del licenziatario e a non concedervi nessun'altra licenza, non sono, di per sé incompatibili con l'articolo 85, paragrafo 1 allorché riguardano l'introduzione e la protezione di una nuova tecnologia nel territorio del licenziatario, a causa dell'importanza della ricerca effettuata, dell'intensificazione della concorrenza, specie tra marchi e della maggiore competitività delle imprese interessate derivanti dalla diffusione dell'innovazione nella Comunità. Nella misura in cui gli accordi di licenza esclusiva ricadono nel campo di applicazione dell'articolo 85, paragrafo 1, è opportuno includerli nell'articolo 1 affinchè possano anche essi beneficiare dell'esenzione.
(11) L'esenzione dai divieti di esportazione imposti al concedente della licenza di brevetto e ai suoi licenziatari non osta evidentemente a eventuali sviluppi della giurisprudenza della Corte relativa agli articoli da 30 a 36 e all'articolo 85, paragrafo 1 nei confronti dei divieti i questione e in particolare nei confronti del divieto imposto al licenziatario di immettere in commercio il prodotto sotto licenza nei territori assegnati ad altri licenziatari (concorrenza passiva).
(12) Gli obblighi previsti dall'articolo 1 contribuiscono generalmente a migliorare la produzione e a promuovere il progresso tecnico. Essi stimolano infatti i titolari di brevetti o di know-how a concedere licenze e i licenziatari ad investire nella fabbricazione, utilizzazione e commercializzazione di nuovi prodotti o nell'utilizzazione di nuovi procedimenti. Tali obblighi possono essere ammessi in base al presente regolamento in relazione a territori in cui il prodotto oggetto della licenza è protetto da brevetti, per tutta la durata di validità di questi.
(13) Data la difficoltà di determinare il momento nel quale il know-how cessa di essere segreto, è opportuno - per quanto riguarda i territori in cui la tecnologia sotto licenza è costituita soltanto da know-how - limitare nel tempo la validità di detti obblighi. Inoltre, onde prevedere un sufficiente periodo di tutela, è opportuno considerare come punto di partenza di tale periodo la data alla quale il prodotto viene immesso per la prima volta in commercio nella Comunità da parte di un licenziatario.
(14) L'esenzione a norma dell'articolo 85, paragrafo 3, per periodi di protezione territoriale più lunghi in relazione ad accordi di know-how, in particolare per proteggere investimenti costosi e rischiosi o quando le parti non erano in concorrenza al momento della concessione della licenza, possono essere accordate soltanto mediante decisioni individuali. Le parti possono peraltro prorogare liberamente i loro accordi per sfruttare miglioramenti successivi o stabilire la corresponsione di canoni addizionali. In tali casi tuttavia, periodi ulteriori di protezione territoriale, decorrenti dalla data in cui i miglioramenti coperti dal segreto sono concessi in licenza nella Comunità, possono essere autorizzati solo mediante decisione individuale. Se la ricerca di perfezionamenti conduce a innovazioni distinte rispetto alla tecnologia concessa, le parti potranno concludere un nuovo accordo che fruisce dell'esenzione prevista dal presente regolamento.
(15) È opportuno infine esentare l'obbligo del licenziatario di non commercializzare il prodotto sotto licenza nei territori degli altri licenziatari durante un periodo limitato ad alcuni anni (ossia il divieto non solo della concorrenza attiva, ma anche di quella passiva) a partire dalla data della prima immissione in commercio del prodotto sotto licenza nella Comunità, sia che nei territori interessati la tecnologia concessa comporti unicamente know-how o elementi brevettati oppure ambedue gli elementi.
(16) L'esenzione della protezione territoriale deve coprire tutta la durata dei periodi autorizzati, fino a quando i brevetti necessari resteranno in vigore o il know-how resterà segreto e sostanziale. Le parti di accordo misto di licenza di brevetto e di know-how devono poter beneficiare del periodo di protezione più lungo risultate su un determinato territorio dall'esistenza di un brevetto o dal know-how.
(17) Gli obblighi elencati nell'articolo 1 sono in generale anche conformi alle altre condizioni dell'articolo 85, paragrafo 3. Gli utenti di norma beneficiano di una congrua parte dell'utile che risulta dal miglioramento dell'offerta di prodotti sul mercato. È opportuno, per preservare tale effetto, escludere l'applicazione dell'articolo 1 allorchè le parti convengono di rifiutare di soddisfare le domande di utilizzatori o di venditori stabiliti sul loro rispettivo territorio, i quali rivenderebbero all'esportazione, o di adottare altre misure per impedire le importazioni parallele. I suddetti obblighi, così definiti, impongono soltanto restrizioni che sono indispensabili per conseguire i summenzionati obiettivi.
(18) È opportuno elencare nel presente regolamento taluni obblighi che figurano normalmente negli accordi di licenza ma che in genere non sono restrittivi della concorrenza, in modo da farli del pari beneficiare dell'esenzione qualora, in considerazione di un contesto economico o giuridico particolare, essi dovessero ricadere nel campo di applicazione dell'articolo 85, paragrafo 1. L'elenco contenuto nell'articolo 2 non è tassativo.
(19) Il presente regolamento deve inoltre precisare quali sono le restrizioni o le clausole che non possono figurare negli accordi di licenza affinché questi ultimi possano beneficiare dell'esenzione per categoria. Le restrizioni elencate nell'articolo 3 possono incorrere nel divieto sancito dall'articolo 85, paragrafo 1, ma non si può presumere in maniera generale che esse producano, benché siano connesse al trasferimento di tecnologia, gli effetti positivi richiesti dall'articolo 85, paragrafo 3, per beneficiare dell'esenzione per categoria. Tali restrizioni potranno essere esentate soltanto mediante una decisione individuale, tenuto conto in particolare della posizione sul mercato delle imprese in causa e del grado di concentrazione del mercato.
(20) Non sono in genere restrittivi della concorrenza l'obbligo imposto al licenziatario di cessare l'utilizzazione della tecnologia sotto licenza allo scadere dell'accordo (articolo 2, paragrafo 1, punto 3) e quello di mettere i miglioramenti da lui apportati a disposizione del licenziante (articolo 2, paragrafo 1, punto 4). Il divieto dell'utilizzazione oltre la scadenza può essere considerato una clausola normale di una licenza in quanto, altrimenti, il licenziante sarebbe obbligato a trasferire il suo know-how o i suoi brevetti a tempo illimitato. L'obbligo del licenziatario di concedere a sua volta al licenziante una licenza per i miglioramenti al know-how e/o ai brevetti sotto licenza non ha generalmente un effetto restrittivo della concorrenza se il licenziatario è autorizzato contrattualmente a condividere l'esperienza e le invenzioni future del licenziante. Per contro, si verificano effetti restrittivi della concorrenza allorché l'accordo comporta l'obbligo del licenziatario di cedere al licenziante i suoi diritti sui propri perfezionamenti apportati alla tecnologia sotto licenza (articolo 3, punto 6).
(21) L'elenco delle clausole che non ostano all'esenzione comprende altresì l'obbligo del licenziatario di continuare a corrispondere canoni fino alla scadenza dell'accordo, a prescindere dal fatto che il know-how sotto licenza sia divenuto di pubblico dominio per fatto di terzi o del licenziatario stesso (articolo 2, paragrafo 1, punto 7). Inoltre, per facilitare il pagamento ad opera del licenziatario, le parti dovrebbero essere libere di scaglionare la corresponsione dei canoni per lo sfruttamento della tecnologia sotto licenza su un periodo superiore alla durata dei brevetti sotto licenza, fissando quindi canoni inferiori. Di norma non è necessario proteggere le parti contraenti contro le conseguenze finanziarie prevedibili di un accordo liberamente stipulato né quindi di restringere la loro libertà di scegliere i mezzi idonei per finanziare il trasferimento di tecnologia e di ripartire fra di loro i rischi di tale sfruttamento. Tuttavia, il fatto di avvalersi della fissazione di canoni al fine di conseguire l'una o l'altra restrizione di cui all'articolo 3 comporta l'esclusione dal beneficio dell'esenzione.
(22) L'obbligo del licenziatario di limitare l'utilizzazione della tecnologia sotto licenza ad una o più applicazioni tecniche (« campi di utilizzazione ») o ad uno o più mercati di prodotti è anch'esso escluso dal disposto dell'articolo 85, paragrafo 1 avendo il licenziante il diritto di trasferire la sua tecnologia soltanto per scopi limitati (articolo 2, paragrafo 1, punto 8).
(23) Le clausole mediante le quali le parti, quando sono concorrenti per i prodotti contrattuali, si ripartiscono la clientela nell'ambito di un medesimo campo di utilizzazione tecnologico o del medesimo mercato di prodotti, sia mediante un effettivo divieto di rifornire determinate categorie di clienti, che tramite un obbligo avente effetto equivalente, escludono l'accordo dall'esenzione per categoria (articolo 3, punto 4). Siffatte restrizioni fra non concorrenti restano soggette alla procedura di opposizione. L'articolo 3 non contempla il caso in cui la licenza di brevetto o di know-how è concessa per fornire una seconda fonte di approvvigionamento ad un cliente. In tale caso, il divieto imposto al secondo licenziatario di rifornire soggetti diversi dal cliente in questione è necessario per la concessione della seconda licenza, poiché lo scopo dell'operazione non è di creare una fonte di approvvigionamento indipendente sul mercato. Lo stesso vale per le restrizioni concernenti i quantitativi che il licenziatario può fornire al cliente interessato (articolo 2, paragrafo 1, punto 13).
(24) Oltre alle clausole già menzionate, l'elenco delle restrizioni che ostano all'esenzione per categoria comprende altresì le restrizioni riguardanti i prezzi di vendita del prodotto sotto licenza o i quantitativi da produrre o da vendere, in quanto limitano gravemente la misura nella quale il licenziatario può sfruttare la tecnologia sotto licenza ed in quanto specialmente le restrizioni quantitative possono avere lo stesso effetto di divieti di esportazione (articolo 3, punti 1 e 5). Non si ha invece esclusione del beneficio dell'esenzione quando venga concessa una licenza per l'utilizzazione della tecnologia in determinati impianti di produzione e quando al licenziatario venga comunicata una specifica tecnologia per la costruzione, il funzionamento e la manutenzione di questi impianti e, in pari tempo, gli venga consentito di aumentarne la capacità o di costruire nuovi impianti produttivi per uso proprio in condizioni commerciali normali. È del resto legittimo impedire al licenziatario di utilizzare la specifica tecnologia del licenziante per costruire impianti per terzi poiché l'accordo non ha per oggetto di permettere al licenziatario di offrire ad altri produttori l'accesso alla tecnologia del licenziante per tutto il tempo in cui tale tecnologia rimane segreta o tutelata da brevetto (articolo 2, paragrafo 1, punto 12).
(25) Gli accordi che non beneficiano automaticamente dell'esenzione in quanto contengono clausole non espressamente esentate dal presente regolamento e nemmeno espressamente escluse dall'esenzione, tra cui quelle elencate nell'articolo 4, paragrafo 2, possono tuttavia in genere essere considerati suscettibili di beneficiare, in determinate circostanze, dell'applicazione, dell'esenzione per categoria. La Commissione potrà stabilire rapidamente tale opportunità sulla base delle informazioni che le imprese sono tenute a comunicarle conformemente alle disposizioni del regolamento (CE) n. 3385/94 della Commissione (8). La Commissione può dispensare dall'obbligo di comunicare una informazione specifica chiesta dal modulo A/B e che non considera indispensabile. In linea di massima alla Commissione basterà la comunicazione del testo integrale dell'accordo di licenza e di una stima fondata su informazioni direttamente disponibili sulla struttura del mercato e della quota di mercato detenuta dal licenziatario. Di conseguenza, tali accordi devono essere considerati compresi nell'esenzione di cui al presente regolamento, qualora siano notificati alla Commissione e la Commissione non faccia opposizione all'applicazione dell'esenzione entro un dato termine.
(26) Se accordi esentati dal presente regolamento hanno tuttavia effetti incompatibili col disposto dell'articolo 85, paragrafo 3, la Commissione può revocare il beneficio dell'esenzione per categoria specie quando i prodotti sotto licenza non sono confrontati nel territorio assegnato in concessione a una concorrenza effettiva (articolo 7). Tale situazione potrebbe verificarsi quando il licenziatario detiene una forte posizione sul mercato. Nella valutazione delle condizioni di concorrenza la Commissione vigilerà in particolare alle situazioni in cui la quota di mercato del licenziatario supera, la soglia del 40 % dell'insieme del mercato dei prodotti sotto licenza e di tutti i prodotti o servizi che il consumatore ritiene intercambiabili o surrogabili per effetto delle loro caratteristiche, dei loro prezzi o del loro uso.
(27) Gli accordi che rispondono alle condizioni degli articoli 1 e 2 e non hanno per oggetto o per effetto di provocare restrizioni della concorrenza in nessun altro modo non sono più soggetti a notifica. Le imprese hanno tuttavia sempre il diritto di richiedere, in casi particolari, l'attestazione negativa o un'esenzione ai sensi dell'articolo 85, paragrafo 3 sulla base del regolamento n. 17 del Consiglio (9), modificato da ultimo dall'atto di adesione dell'Austria, della Finlandia e della Svezia. Esse potranno tra l'altro notificare i loro accordi contenenti l'obbligo per il licenziante di concedere altre licenze sul territorio assegnato quando la quota di mercato del licenziatario supera o rischia di superare il 40 %,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
Articolo 1
1. Ai sensi dell'articolo 85, paragrafo 3, del trattato, l'articolo 85, paragrafo 1, del trattato è dichiarato inapplicabile, alle condizioni indicate in appresso, agli accordi puri di licenza di brevetto o di licenza di know-how, agli accordi misti di licenza di brevetto e di know-how e agli accordi che contengono clausole riguardanti diritti di proprietà immateriale diversi dai brevetti, cui partecipano soltanto due imprese e che comportano uno o più dei seguenti obblighi:
1) l'obbligo del licenziante di non autorizzare altre imprese ad utilizzare nel territorio della licenza la tecnologia concessa;
2) l'obbligo del licenziante di non utilizzare egli stesso nel territorio della licenza la tecnologia concessa;
3) l'obbligo del licenziatario di non utilizzare nel territorio del licenziante all'interno del mercato comune la tecnologia concessa;
4) l'obbligo del licenziatario di astenersi dal fabbricare od utilizzare il prodotto oggetto di licenza o dall'utilizzare il procedimento oggetto di licenza nei territori degli altri licenziatari all'interno del mercato comune;
5) l'obbligo del licenziatario di astenersi dal praticare una politica attiva di immissione in commercio del prodotto oggetto di licenza nei territori degli altri licenziatari all'interno del mercato comune e, in particolare, dal fare pubblicità espressamente destinata a questi territori, costituirvi succursali e mantenervi depositi per la distribuzione del prodotto stesso;
6) l'obbligo del licenziatario di astenersi dall'immettere in commercio il prodotto oggetto di licenza nei territori degli altri licenziatari all'interno del mercato comune, in risposta a domande di fornitura non sollecitate;
7) l'obbligo del licenziatario di utilizzare unicamente il marchio del licenziante o la presentazione da questi stabilita per contraddistinguere il prodotto oggetto di licenza durante il periodo di vigenza dell'accordo, purché al licenziatario non venga impedito di indicare la sua qualità di fabbricante del prodotto oggetto di licenza;
8) l'obbligo del licenziatario di limitare la fabbricazione del prodotto oggetto di licenza ai quantitativi occorrenti per la fabbricazione dei propri prodotti e di vendere il prodotto oggetto di licenza unicamente come parte integrante o di ricambio dei propri prodotti o comunque in connessione alla vendita dei propri prodotti, sempreché tali quantitativi siano liberamente determinati dal licenziatario.
2. In caso di accordi puri di licenza di brevetto, l'esenzione degli obblighi di cui al paragrafo 1 è accordata soltanto se e finché nei territori rispettivi del licenziatario (punti 1, 2, 7 e 8), del licenziante (punto 3) e degli altri licenziatari (punti 4 e 5) il prodotto oggetto di licenza è protetto da brevetti paralleli. L'esenzione dell'obbligo prevista al paragrafo 1, punto 6, è accordata per un periodo non superiore a cinque anni a partire dalla data in cui il prodotto oggetto di licenza è stato per la prima volta immesso in commercio all'interno del mercato comune da uno dei licenziatari, purché e fintantoché in questi territori il prodotto sia protetto da brevetti paralleli.
3. In caso di accordi puri di licenza di know-how, l'esenzione degli obblighi di cui al paragrafo 1, punti da 1 a 5, non può avere una durata superiore a dieci anni dalla data in cui il prodotto oggetto di licenza è stato immesso per la prima volta in commercio all'interno del mercato comune da uno dei licenziatari.
L'esenzione dell'obbligo di cui al paragrafo 1, punto 6, è accordata per un periodo non superiore a cinque anni a decorrere dalla data in cui il prodotto oggetto di licenza è stato immesso per la prima volta in commercio all'interno del mercato comune da uno dei licenziatari.
Gli obblighi previsti al paragrafo 1, punti 7 e 8, sono esentati per tutta la durata dell'accordo fintantoché il know-how rimane segreto e sostanziale.
Tuttavia, l'esenzione di cui al paragrafo 1 si applica solo quando le parti hanno identificato, in forma appropriata, il know-how originale ed ogni successivo miglioramento che diventi accessibile ad una delle parti e venga da questa comunicato all'altra parte a norma dell'accordo e per gli scopi del medesimo, purché e fintantoché il know-how rimanga segreto e sostanziale.
4. In caso di accordi misti di licenza di brevetto e di know-how, negli Stati membri in cui la tecnologia concessa in uso è protetta da brevetti necessari, l'esenzione di cui al paragrafo 1, punti da 1 a 5, si applica per tutto il tempo in cui il prodotto oggetto di licenza vi è protetto da tali brevetti, qualora la durata di tale protezione sia superiore ai periodi indicati al paragrafo 3.
La durata dell'esenzione prevista al paragrafo 1, punto 6, non può eccedere il periodo di cinque anni di cui ai paragrafi 2 e 3.
Tuttavia tali accordi possono beneficiare dell'esenzione di cui al paragrafo 1 solo fino a quando i brevetti restino in vigore o fino a quando il know-how, sempreché sia stato identificato, a seconda di quale, fra questi due periodi, sia quello più lungo.
5. L'esenzione di cui al paragrafo 1 si applica anche quando le parti pattuiscono nei loro accordi obblighi del tipo di quelli contemplati da tale paragrafo, ma diano loro una portata più limitata di quella da esso ammessa.
Articolo 2
1. In particolare, ostano all'applicazione dell'articolo 1 le seguenti clausole, generalmente non restrittive della concorrenza:
1) l'obbligo del licenziatario di non divulgare il know-how comunicatogli dal licenziante; il licenziatario può essere vincolato a tale obbligo anche oltre la scadenza dell'accordo;
2) l'obbligo del licenziatario di non concedere sottolicenze o di non cedere la licenza;
3) l'obbligo del licenziatario di non sfruttare il know-how o i brevetti oggetto della licenza dopo la scadenza dell'accordo, nella misura in cui e fino a quando il know-how rimanga segreto o i brevetti restino in vigore;
4) l'obbligo del licenziatario di accordare una licenza al licenziante per i perfezionamenti o le nuove applicazioni apportate dal licenziatario alla tecnologia sotto licenza sempreché:
- nel caso di miglioramenti separabili, tale licenza non sia esclusiva in modo che il licenziatario sia libero di utilizzare i perfezionamenti da lui stesso apportati o di concederli in licenza a terzi, nella misura in cui ciò non comporti la divulgazione del know-how comunicatogli dal licenziante e rimasto segreto;
- e il licenziante assuma l'obbligo di concedere una licenza, esclusiva o non esclusiva, sui propri perfezionamenti al licenziatario;
5) l'obbligo del licenziatario di attenersi alle norme minime di qualità del prodotto oggetto della licenza, in particolare alle norme tecniche, o di acquistare beni o servizi dal licenziante o da un'impresa da questi designata, sempreché tali norme di qualità e tali beni o servizi siano necessari per:
a) uno sfruttamento tecnicamente corretto della tecnologia concessa
oppure
b) garantire che il prodotto del licenziatario sia conforme alle norme minime di qualità vigenti per il licenziante e gli altri licenziatari,
e di consentire al licenziante di effettuare i relativi controlli;
6) gli obblighi:
a) di segnalare al licenziante tutti i casi di appropriazione indebita del know-how o di violazione dei brevetti concessi in licenza,
oppure
b) di procedere legalmente o di prestare assistenza al licenziante che proceda legalmente in caso di appropriazione indebita o di violazione,
7) l'obbligo del licenziatario di continuare a versare i canoni:
a) per tutta la durata dell'accordo secondo l'ammontare, le scadenze e le modalità di pagamento liberamente pattuite dalle parti, qualora il know-how diventi di dominio pubblico per ragioni non imputabili al licenziante, con riserva di un risarcimento supplementare dei danni nell'eventualità che il know-how diventi di dominio pubblico in seguito a violazioni contrattuali da parte del licenziatario;
b) su un periodo che va oltre la durata dei brevetti concessi in licenza onde facilitarne la corresponsione;
8) l'obbligo del licenziatario di limitare lo sfruttamento della tecnologia concessi in licenza ad una o più applicazioni tecniche della tecnologia stessa o ad uno o più mercati di prodotti;
9) l'obbligo del licenziatario di versare un canone minimo o di fabbricare un quantitativo minimo di prodotti oggetto di licenza o di compiere un numero minimo di atti di utilizzazione della tecnologia concessa;
10) l'obbligo del licenziante di fare beneficiare il licenziatario delle condizioni di licenza più favorevoli che vengano accordate dal licenziante ad un'altra impresa dopo la conclusione dell'accordo;
11) l'obbligo del licenziatario di apporre il nome del licenziante o il numero del brevetto sul prodotto oggetto di licenza;
12) l'obbligo del licenziatario di non utilizzare la tecnologia del licenziante per costruire impianti per terzi, salvo restando il suo diritto di aumentare la capacità dei propri impianti o di costruire nuovi impianti per uso proprio in condizioni commerciali normali, ivi incluso il pagamento di canoni supplementari;
13) l'obbligo del licenziatario di fornire soltanto una quantità limitata del prodotto oggetto di licenza ad un determinato cliente, se la licenza è accordata per fornire a quest'ultimo una seconda fonte di approvvigionamento all'interno del territorio della licenza. Questa disposizione si applica anche se il cliente è il licenziatario e la licenza, concessa per costituire una seconda fonte di approvvigionamento, prevede che il cliente debba fabbricare egli stesso i prodotti oggetto di licenza o farli fabbricare da un subfornitore;
14) la riserva, da parte del licenziante, del diritto di avvalersi dei diritti conferiti da un brevetto per opporsi allo sfruttamento della tecnologia da parte del licenziatario al di fuori del territorio della licenza;
15) la riserva, da parte del licenziante, del diritto di recedere dall'accordo in caso di contestazione, da parte del licenziatario, del carattere segreto o sostanziale del know-how concesso in licenza o della validità di brevetti concessi in licenza nel mercato comune e appartenenti al licenziante o ad imprese ad esso collegate;
16) la riserva, da parte del licenziante, del diritto di recedere dall'accordo di licenza di un brevetto qualora il licenziatario faccia valere che tale brevetto non è necessario;
17) l'obbligo del licenziatario di fabbricare e commercializzare nel modo migliore possibile il prodotto oggetto di licenza;
18) la riserva, da parte del licenziante, del diritto di porre fine all'esclusiva concessa al licenziatario e di cessare di concedergli in licenza i perfezionamenti, nel caso in cui il licenziatario entri in concorrenza nel mercato comune con il licenziante, con imprese ad esso collegate o con altre imprese del settore della ricerca e dello sviluppo, della fabbricazione o dell'utilizzazione dei prodotti concorrenti e della loro distribuzione, nonché la riserva del diritto di esigere dal licenziatario la prova che il know-how concesso non viene utilizzato per la produzione di prodotti e per la prestazione di servizi non compresi fra quelli oggetto di licenza.
2. Le clausole di cui al paragrafo 1 che, per circostanze particolari, rientrino nell'ambito di applicazione dell'articolo 85, paragrafo 1, sono esentate anche quando non siano accompagnate da alcuno degli obblighi esentati in base all'articolo 1.
3. L'esenzione prevista dal paragrafo 2 si applica anche quando le parti pattuiscano nei loro accordi clausole del tipo di quelle contemplate dal paragrafo 1, ma diano loro una portata più limitata di quella da esso ammessa.
Articolo 3
L'articolo 1 e l'articolo 2, paragrafo 2, non si applicano se:
1) una delle parti è soggetta a restrizioni in ordine alla determinazione dei prezzi, di elementi costitutivi del prezzo o di sconti per i prodotti oggetto di licenza;
2) viene limitata la libertà di una delle parti di fare concorrenza all'interno del mercato comune alla controparte, alle imprese a questa collegate o ad altre imprese nel campo della ricerca e dello sviluppo, nonché della fabbricazione, utilizzazione o distribuzione di prodotti concorrenti, salvo il disposto dell'articolo 2, paragrafo 1, punti 17 e 18;
3) le parti o una di esse sono tenute, senza ragione obiettivamente giustificata, a:
a) rifiutare di soddisfare domande di fornitura di utilizzatori o di rivenditori stabiliti nel loro territorio, i quali intendano commercializzare i prodotti in altri territori all'interno del mercato comune;
b) limitare la possibilità degli utilizzatori o rivenditori di acquistare i prodotti presso altri rivenditori all'interno del mercato comune ed in particolare quando esercitano diritti di proprietà immateriale o prendono misure per impedire agli utenti o ai rivenditori di ottenere al di fuori del territorio della licenza, o immettere in commercio in tale territorio prodotti lecitamente messi in commercio all'interno del mercato comune dal licenziante o con il suo consenso,
o quando siffatti comportamenti risultino da una concertazione fra le parti;
4) le parti erano già fabbricanti concorrenti prima della concessione della licenza ed una di esse è soggetta a restrizioni, nell'ambito di una stessa applicazione tecnica o di uno stesso mercato di prodotti, per quanto riguarda la clientela, e in particolare al divieto di rifornire determinate categorie di utenti o di avvalersi di determinati modi di distribuzione oppure, al fine di effettuare una ripartizione della clientela, di utilizzare determinati tipi di confezione dei prodotti, fatte salve le disposizioni dell'articolo 1, paragrafo 1, punto 7, e dell'articolo 2, paragrafo 1, punto 13;
5) una delle parti è soggetta a restrizioni in ordine al quantitativo dei prodotti oggetto di licenza da fabbricare o da vendere o al numero di atti di utilizzazione della tecnologia concessa in licenza che può effettuare, fatte salve le disposizioni dell'articolo 1, paragrafo 1, punto 8, e dell'articolo 2, paragrafo 1, punto 13;
6) il licenziatario è tenuto a cedere al licenziante in tutto o in parte i suoi diritti riguardanti i miglioramenti o le nuove applicazioni della tecnologia concessa in licenza;
7) il licenziante è tenuto, anche in forza di accordi separati o mediante prolungamento automatico della durata iniziale dell'accordo grazie all'aggiunta di nuovi miglioramenti, a non concedere licenze ad altre imprese per lo sfruttamento della tecnologia concessa nel territorio della licenza per un periodo superiore a quello menzionato all'articolo 1, paragrafo 2 e 3 ovvero una delle parti è tenuta a non sfruttare la tecnologia concessa nel territorio della controparte o di altri licenziatari, per periodi superiori a quelli menzionati all'articolo 1, paragrafi 2 e 3, o all'articolo 1, paragrafo 4.
Articolo 4
1. Beneficiano del pari dell'esenzione prevista dal presente regolamento gli accordi che comportano obblighi restrittivi della concorrenza che non sono contemplati dagli articoli 1 e 2 e non rientrano nel campo di applicazione dell'articolo 3, a condizione che tali accordi vengano notificati alla Commissione, a norma del disposto degli articoli da 1 a 3 del regolamento (CEE) n. 3385/94 e che questa non faccia opposizione all'esenzione nel termine di quattro mesi.
2. Il paragrafo 1 si applica, in particolare, quando:
a) al licenziatario è imposto, all'atto della conclusione dell'accordo, l'obbligo di accettare norme di qualità o ulteriori licenze o di acquistare beni o servizi che non sono necessari per uno sfruttamento tecnicamente corretto della tecnologia concessa in licenza o per garantire che la produzione del licenziatario sia conforme alle norme di qualità osservate dal licenziante e da altri licenziatari;
b) al licenziatario è fatto divieto di contestare il carattere segreto sostanziale del know-how o la validità di brevetti concessi in licenza nel mercato comune e appartenenti al licenziante o ad imprese ad esso collegate.
3. Il termine di quattro mesi di cui al paragrafo 1 decorre dal giorno in cui ha effetto la notificazione conformemente alle disposizioni dell'articolo 4 del regolamento (CE) n. 3385/94.
4. Per gli accordi già notificati all'atto dell'entrata in vigore del presente regolamento può essere chiesto il beneficio delle disposizioni dei paragrafi 1 e 2 mediante una comunicazione diretta alla Commissione che faccia espresso riferimento alla notificazione e al presente articolo. Si applicano, mutatis mutandis, le disposizioni del paragrafo 3.
5. La Commissione può fare opposizione all'esenzione entro quattro mesi. Essa deve fare opposizione quando uno Stato membro lo richiede entro due mesi a decorrere dalla data di trasmissione allo Stato membro stesso della notifica di cui al paragrafo 1 o della comunicazione di cui al paragrafo 4. Tale richiesta deve essere fondata su considerazioni relative alle regole di concorrenza del trattato.
6. La Commissione può revocare l'opposizione all'esenzione in ogni momento. Tuttavia, quando essa sia stata fatta su richiesta di uno Stato membro, che mantiene la richiesta, l'opposizione può essere revocata soltanto previa consultazione del comitato consultivo in materia di intese e posizioni dominanti.
7. Se l'opposizione è revocata perché le imprese interessate hanno dimostrato che le condizioni di cui all'articolo 85, paragrafo 3, sono soddisfatte, l'esenzione ha efficacia a decorrere dalla data della notificazione.
8. Se l'opposizione è revocata perché le imprese interessate hanno modificato l'accordo in modo de soddisfare le condizione dell'articolo 85, paragrafo 3, l'esenzione ha efficacia a decorrere dalla data in cui le modifiche entrano in vigore.
9. Se la Commissione fa opposizione e questa non viene revocata, gli effetti della notificazione sono disciplinati dalle disposizioni del regolamento n. 17.
Articolo 5
1. Il presente regolamento non si applica:
1) agli accordi conclusi fra membri di una comunità di brevetti o di know-how e vertenti sulle tecnologie messe in comune;
2) agli accordi di licenza conclusi tra imprese concorrenti che detengono una partecipazione in un'impresa comune, o tra una di esse e l'impresa comune, qualora gli accordi di licenza riguardino l'attività di quest'ultima;
3) agli accordi in base ai quali una parte concede all'altra una licenza di brevetto e/o di know-how e in cambio l'altra parte, anche mediante contratti distinti o attraverso imprese collegate, concede alla prima una licenza di brevetto, di marchio o di know-how o diritti esclusivi di vendita, sempreché le parti siano concorrenti per i prodotti che costituiscono oggetto di tali accordi;
4) agli accordi di licenza contenenti clausole non accessorie relative a diritti di proprietà immateriale diversi dai brevetti;
5) agli accordi aventi per solo aggetto la vendita.
2. Il presente regolamento si applica tuttavia:
1) agli accordi di cui al paragrafo 1, punto 2, in base ai quali un'impresa fondatrice concede all'impresa comune una licenza di brevetto o di know-how, purché i prodotti aggetto di licenza e gli altri prodotti e servizi delle imprese partecipanti considerati dall'utente intercambiabili o surrogabili, per le loro caratteristiche, il loro prezzo e il loro uso, non rappresentino nel mercato comune o in una parte sostanziale di esso:
- più del 20 %, se la licenza riguarda solo la produzione,
- più del 10 % se la licenza riguarda la produzione e la distribuzione,
del mercato dell'insieme dei prodotti oggetto di licenza e di tutti i prodotti o servizi intercambiabili o surrogabili;
2) agli accordi di cui al paragrafo 1, punto 1, nonché alle licenze reciproche di cui al paragrafo 1, punto 3, purché le parti non siano soggette ad alcuna restrizione territoriale all'interno del mercato comune in ordine alla fabbricazione, utilizzazione ed immissione in commercio dei prodotti previsti dagli accordi o in ordine all'utilizzazione delle tecnologie concesse in licenza o messe in comune.
3. Il presente regolamento continua ad applicarsi quando per due esercizi consecutivi le quote di mercato di cui al paragrafo 2, punto 1 non sono superate di più di un decimo; quando anche tale limite è oltrepassato, il presente regolamento continua ad essere applicato per un periodo di sei mesi a decorrere dalla fine dell'esercizio nel quale è intervenuto tale superamento.
Articolo 6
Il presente regolamento si applica anche:
1) agli accordi ove il licenziante non sia il titolare del know-how o dei brevetti, ma sia autorizzato dal titolare del know-how o dei brevetti a concedere licenze;
2) agli accordi di cessione di know-how e/o di brevetti, ove il rischio connesso allo sfruttamento rimane a carico del cedente, in particolare quando il corrispettivo della cessione dipende dal fatturato realizzato dal cessionario per i prodotti fabbricati in base al know-how o ai brevetti, dai quantitativi prodotti o dal numero di atti di utilizzazione del know-how o dei brevetti;
3) agli accordi di licenza in cui i diritti o gli obblighi del licenziante o del licenziatario siano assunti da imprese ad essi collegate.
Articolo 7
La Commissione può revocare, conformemente all'articolo 7 del regolamento n. 19/65/CEE, il beneficio dell'applicazione del presente regolamento se constata che, in un caso determinato, un accordo esentato in forza del regolamento stesso ha effetti incompatibili con le condizioni previste dall'articolo 85, paragrafo 3, del trattatto, e in particolare quando:
1) l'accordo abbia l'effetto di impedire che i prodotti oggetto di licenza vengano sottoposti, all'interno del territorio della licenza, alla concorrenza effettiva di prodotti o di servizi identici o considerati dall'utente intercambiali o surrogabili in base alle loro caratteristiche, al loro prezzo ed al loro uso, situazione che può verificarsi nella fattispecie quando il licenziatario detiene una quota di mercato superiore al 40 %;
2) il licenziatario rifiuti, senza ragione obiettivamente giustificata, di soddisfare domande di fornitura da lui non sollecitate di utenti o di rivenditori stabiliti nel territorio di altri licenziatari, salve le disposizioni dell'articolo 1, paragrafo 1, punto 6;
3) le parti:
a) rifiutino, senza ragione obiettivamente comprovato, di soddisfare domande di forniture di utenti o rivenditori stabiliti nel loro territorio e che intendono commercializzare i prodotti in altri territori all'interno del mercato comune;
oppure:
b) limitino la possibilità degli utenti o rivenditori di acquistare i prodotti presso altri rivenditori all'interno del mercato comune e, in particolare, quando invochino diritti di proprietà immateriale o adottino misure per impedire a tali utenti o rivenditori di ottenere al di fuori del territorio della licenza, ovvero di immettere in commercio in tale territorio, prodotti lecitamente immessi in commercio all'interno del mercato comune dal licenziante o con il suo consenso;
4) le parti erano fabbricanti concorrenti al momento della concessione della licenza a gli obblighi del licenziatario di produrre un quantitativo minimo o di sfruttare al meglio la tecnologia concessa in licenza, previsti rispettivamente all'articolo 2, paragrafo 1, punti 9 e 17, abbiano l'effetto di impedire al licenziatario di utilizzare tecnologie concorrenti.
Articolo 8
1. Ai fini dell'applicazione del presente regolamento:
a) le domande di brevetto,
b) i modelli di utilità,
c) le domande per la registrazione di modelli di utilità,
d) le topografie di prodotti o semiconduttori,
e) i « certificats d'utilité » e i « certificats d'addition » ai sensi del diritto francese,
f) le domande di « certificats d'utilité » e « certificats d'addition » ai sensi del diritto francese,
g) i certificati complementari di protezione per i medicinali o per tutti gli altri prodotti per i quali possono essere ottenuti tali certificati
h) i certificati riguardanti le nuove varietà vegetali
sono equiparati ai brevetti.
2. Il presente regolamento si applica anche agli accordi concernenti lo sfruttamento di una invenzione per la quale sia stata presentata una domanda ai sensi del paragrafo 1 per il territorio della licenza entro il termine di un anno dalla data di stipulazione dell'accordo.
3. Il presente regolamento si applica inoltre agli accordi di licenza puri di brevetto o di know-how o agli accordi misti la cui durata iniziale sia automaticamente prorogata per effetto della inclusione, negli accordi stessi, di nuovi miglioramenti, brevettati o no, comunicati dal licenziante, purché il licenziatario abbia il diritto di rifiutare tali miglioramenti o l'accordo preveda per entrambi i contraenti la facoltà di recesso alla scadenza del periodo iniziale dell'accordo e, in seguito, almeno ogni tre anni.
Articolo 9
1. Le informazioni ottenute in applicazione dell'articolo 4 possono essere utilizzate esclusivamente per i fini del presente regolamento.
2. La Commissione e le autorità degli Stati membri, nonché i loro funzionari ed altri dipendenti, sono tenuti a non divulgare le informazioni raccolte in applicazione del presente regolamento e che, per loro natura, sono protette dal segreto d'ufficio.
3. Le disposizioni dei paragrafi 1 e 2 non ostano alla pubblicazione di informazioni generali o di studi che non contengano indicazioni individuali sulle imprese o associazioni di imprese.
Articolo 10
Ai fini del presente regolamento, i seguenti termini sono definiti come segue:
1) « know-how »: un insieme di informazioni tecniche segrete, sostanziali e identificate in una qualsiasi forma appropriata;
2) « segreto »: indica che l'insieme del know-how, considerato globalmente o nella precisa configurazione e articolazione delle sue componenti, non è generalmente noto o facilmente accessibile, cosicché una parte del suo valore consiste nel vantaggio temporale che il licenziatario acquisisce quando esso gli viene comunicato; tale termine non va inteso in senso stretto, cioè che ogni singnola componente del know-how deve essere assolutamente sconosciuta o non ottenibile al di fuori dell'azienda del licenziante;
3) « sostanziale »: indica che il know-how include informazioni che devono essere utili, cioè offrire alla data di stipulazione dell'accordo ragionevoli prospettive di miglioramento per la posizione concorrenziale del licenziatario, ad esempio aiutandolo ad entrare su un nuovo mercato o conferendogli un vantaggio nella concorrenza con altri produttori o fornitori di servizi che non hanno accesso al know-how segreto sotto licenza o ad altro know-how segreto comparabile;
4) « identificato »: indica che il know-how è descritto o fissato su un supporto materiale, in modo tale da permettere di verificare se esso possieda i requisiti della segretezza e della sostanzialità e da garantire che il licenziatario non sia sottoposto a restrizioni ingiustificate nello sfruttamento della propria tecnologia. L'identificazione del know-how può essere effettuata mediante una descrizione figurante nell'accordo di licenza o in un documento separato o in qualsiasi altra forma appropriata, al più tardi all'atto del trasferimento del know-how o subito dopo, purché il documento separato o altro supporto sia disponibile in caso di necessità.
5) « brevetti necessari »: brevetti la cui licenza è necessaria per lo sfruttamento della tecnologia sotto licenza qualora, in assenza di tale licenza, lo sfruttamento della tecnologia non sarebbe possibile o sarebbe possibile soltanto in misura minore o in condizioni più difficili o più onerose. Tali brevetti devono dunque presentare per il licenziatario un interesse tecnico, giuridico o economico;
6) « accordi di licenza »: le licenze pure di brevetto o di know-how nonché gli accordi misti di licenze di brevetto e di licenze di know-how;
7) « tecnologia concessa in licenza »: il know-how iniziale di fabbricazione e/o brevetti di prodotto o di procedimento necessari esistenti al momento della stipula del primo contratto di licenza, nonché i miglioramenti successivamente apportati al know-how o ai brevetti, a prescindere dal fatto che, e dalla misura in cui questi miglioramenti siano sfruttati dalle parti o da altri licenziatari;
8) « prodotti oggetto di licenza »: i beni o servizi la cui produzione o fornitura comporti l'utilizzazione della tecnologia oggetto di licenza;
9) « quota di mercato del licenziatario »: la quota che i prodotti o servizi, forniti dal licenziatario e considerati dall'utente intercambiabili o surrogabili ai prodotti oggetto di licenza, in base alle loro caratteristiche, al loro prezzo e al loro uso, rappresentano rispetto al mercato complessivo dei prodotti oggetto di licenza e di tutti i prodotti o servizi intercambiabili o surrogabili nel territorio del mercato comune o in una parte sostanziale di esso;
10) « sfruttamento »: qualsiasi utilizzazione della tecnologia concessa in licenza, in particolare nella produzione, nelle vendite attive o passive in un determinato territorio, anche se ivi non associate alla fabbricazione, o nella locazione finanziaria dei prodotti oggetto di licenza;
11) « territorio della licenza »: il territorio che si estende sulla totalità o su parte del mercato comune e nel quale il licenziatario ha il diritto di utilizzare la tecnologia concessa in licenza;
12) « territorio del licenziante »: i territori per i quali il licenziante non ha concesso alcuna licenza per i brevetti e/o il know-how contemplati dall'accordo di licenza;
13) « brevetti paralleli »: i brevetti che, malgrado l'esistenza di divergenze dovute alla mancata unificazione delle norme nazionali in materia di proprietà immateriale, tutelano la stessa invenzione in diversi Stati membri;
14) « imprese collegate »:
a) le imprese nelle quali un'impresa che è parte contraente dell'accordo dispone, direttamente o indirettamente:
- di più della metà del capitale sociale o del capitale di esercizio
o
- di più della metà dei diritti di voto
o
- del potere di designare più della metà dei membri del consiglio di vigilanza, del consiglio di amministrazione o degli organi che rappresentano legalmente l'impresa
o
- del diritto di gestire gli affari dell'impresa;
b) le imprese che dispongono, direttamente o indirettamente, in un'impresa che è parte contraente dell'accordo, dei diritti o poteri di cui alla lettera a);
c) le imprese nelle quali un'impresa di cui alla lettera b) dispone, direttamente o indirettamente, dei diritti o poteri di cui alla lattera a);
d) le imprese nelle quali le parti contraenti o imprese ad esse collegate dispongono insieme dei diritti o poteri di cui alla lettera a); tali imprese controllate in comune sono considerate collegate a ciascuna delle parti contraenti.
15) « clausole accessorie »: le clausole relative allo sfruttamento di diritti di proprietà immateriale diversi dai brevetti le quali non contengono obblighi restrittivi della concorrenza all'infuori di quelli attinenti ai brevetti o al know-how ed esentati in forza del presente regolamento;
16) « obbligo »: sia un obbligo contrattuale che una pratica concordata.
17) « fabbricanti concorrenti » o « fabbricanti di prodotti concorrenti »: o fabbricanti che mettono in vendita prodotti che, in base alle loro caratteristiche, al loro prezzo e al loro uso, sono considerati dall'utente intercambiabili o surrogabili ai prodotti oggetto di licenza.
Articolo 11
1. Il regolamento (CEE) n. 556/89 è abrogato con effetto a decorrere dal 1° aprile 1996.
2. Le disposizione del regolamento (CEE) n. 2349/84 restano in vigore fino al 31 marzo 1996.
3. Il divieto di cui all'articolo 85, paragrafo 1 del trattato non si applica agli accordi vigenti al 31 marzo 1996 e che soddisfano alle condizione d'esenzione di cui al regolamento (CEE) n. 2349/84 o al regolamento (CEE) n. 556/89.
Articolo 12
1. La Commissione procede regolarmente ad una valutazione dell'applicazione del presente regolamento, specie per quanto riguarda la procedura d'opposizione di cui all'articolo 4.
2. La Commissione redige una relazione sull'applicazione del presente regolamento entro la fine del quarto anno successivo alla sua entrata in vigore e valuta su tale base l'opportunità di procedere ad eventuali adattamenti.
Articolo 13
Il presente regolamento entra in vigore il 1° aprile 1996.
Esso scade il 31 marzo 2006.
La disposizione dell'articolo 11, paragrafo 2 si applica a decorrere dal 1° gennaio 1996.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, il 31 gennaio 1996.