Rozhodnutí Rady
ze dne 28. května 2001
o předávání vzorků sledovaných látek
(2001/419/SVV)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropského unii, a zejména na článek 30, 31 a čl. 34 odst. 2 písm. c) této smlouvy,
s ohledem na podnět Švédského království,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Boj proti nezákonné výrobě drog a obchodování s nimi je věcí společného zájmu donucovacích a justičních orgánů členských států.
(2) Možnost legálního předávání vzorků zadržených sledovaných látek mezi orgány členských států za účelem odhalování, vyšetřování a stíhání trestných činů nebo forenzní analýzy vzorků by zvýšila účinnost boje proti nezákonné výrobě drog a obchodování s nimi.
(3) V současné době neexistují právně závazná pravidla upravující předávání vzorků zadržených sledovaných omamných látek mezi orgány členských států. Proto je třeba vytvořit na úrovni Evropské unie systém umožňující zákonné předávání těchto vzorků. Takový systém by se měl vztahovat na všechny způsoby předávání vzorků zadržených sledovaných látek mezi členskými státy. Předávání by se mělo zakládat na dohodě mezi předávajícím a přijímajícím členským státem.
(4) Předávání by mělo být prováděno způsobem, který je spolehlivý a zaručuje, že přepravované vzorky nemohou být zneužity,
ROZHODLA TAKTO:
Článek 1
Vytvoření systému předávání vzorků
1. Tímto rozhodnutím se vytváří stálý systém předávání vzorků sledovaných látek mezi členskými státy.
2. Předávání vzorků sledovaných látek (dále jen "vzorků") je považováno ve všech členských státech za povolené, je-li prováděno v souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 2
Pro účely tohoto rozhodnutí se "sledovanými látkami" rozumějí:
a) všechny látky, přírodní nebo syntetické, zapsané v seznamech I nebo II Jednotné úmluvy Organizace spojených národů o omamných látkách z roku 1961, ve znění protokolu z roku 1972;
b) všechny látky zapsané v revidovaných seznamech I, II, III a IV Úmluvy Organizace spojených národů o psychotropních látkách z roku 1971;
c) všechny látky podléhající kontrolním opatřením přijatým podle čl. 5 odst. 1 společné akce 97/396/SVV ze dne 16. června 1997 o výměně informací, hodnocení rizika a kontrole nových syntetických drog [2].
Článek 3
Národní kontaktní místa
1. Každý členský stát určí národní kontaktní místo k provádění tohoto rozhodnutí.
2. Informace o určených národních kontaktních místech, včetně pozdějších změn, se předají generálnímu sekretariátu Rady, který je zveřejní v Úředním věstníku.
3. Národní kontaktní místa, případně ve spojení s jinými příslušnými vnitrostátními orgány, jsou jedinými orgány oprávněnými povolit předávání vzorků podle tohoto rozhodnutí, aniž jsou dotčeny související předpisy o vzájemné právní pomoci v trestních věcech.
Článek 4
Dohoda o předávání vzorků a potvrzení převzetí
1. Národní kontaktní místo členského státu, který zamýšlí zaslat vzorek, a národní kontaktní místo členského státu, který zamýšlí vzorek přijmout, se před uskutečněním předání dohodnou na způsobu přepravy. Za tím účelem použijí formulář pro předávání vzorku uvedený v příloze.
2. V případě, že při předávání vzorku je nutná přeprava přes území jiného členského státu (dále je "tranzitní členský stát"), musí být národním kontaktním místem předávajícího členského státu zároveň o plánované přepravě informováno národní kontaktní místo dotčeného tranzitního členského státu. Za tím účelem dostane každý tranzitní členský stát před započetím přepravy kopii řádně vyplněného formuláře pro předávání vzorku.
3. Přijímající členský stát potvrdí odesílajícímu členskému státu převzetí vzorku.
Článek 5
Způsoby přepravy
1. Přeprava vzorků je prováděna bezpečným způsobem.
2. Za bezpečné jsou považovány tyto způsoby přepravy:
a) přeprava prostřednictvím úředníka předávajícího nebo přijímajícího členského státu;
b) přeprava poslem;
c) přeprava v diplomatickém zavazadle;
d) přeprava doporučenou (expresní) zásilkou.
3. Náležitě vyplněný formulář pro předávání vzorku podle článku 4 musí vzorek doprovázet po celou dobu přepravy.
4. Orgány zúčastněných členských států nesmějí bránit přepravě provázené řádně vyplněným formulářem pro předávání vzorku ani ji zdržovat, ledaže mají pochybnosti, že je přeprava prováděna legálně. V případě pochybností o legalitě formuláře pro předávání vzorku se národní kontaktní místo členského státu, který přepravu zdržuje, bezodkladně spojí s národním kontaktním místem příslušným pro vyplnění formuláře pro předávání vzorku za účelem objasnění věci.
5. Pokud je zvoleným způsobem přepravy přeprava prostřednictvím úředníka předávající nebo přijímající strany, nesmí tento úředník nosit stejnokroj. Dále nesmí vykonávat v souvislosti s přepravou žádné operativní úkoly, ledaže to je slučitelné s použitelnými vnitrostátními právními předpisy a schváleno předávajícím, tranzitním nebo přijímajícím členským státem. K cestě letadlem smějí být použity pouze letecké společnosti se sídlem v některém z členských států.
Článek 6
Množství vzorku a jeho použití
1. Vzorek nesmí přesahovat množství považované za nezbytné pro účely donucovacích orgánů nebo soudní účely nebo pro analýzu vzorku.
2. O použití vzorku v přijímajícím členském státě se předávající a přijímající stát dohodnou mezi sebou, přičemž se rozumí, že vzorky lze používat výlučně k odhalování, vyšetřování a stíhání trestných činů nebo pro forenzní analýzu vzorků.
Článek 7
Hodnocení
1. Toto rozhodnutí bude vyhodnoceno Radou nejdříve za dva roky a nejpozději do pěti let od svého vstupu v platnost.
2. Pro účely hodnocení uchová každé kontaktní místo předávajícího členského státu ve svých archivech opisy formulářů pro předávání vzorků vydaných nejméně během předchozích pěti let.
Článek 8
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem 1. července 2001.
V Bruselu dne 28. května 2001.
Decisione del Consiglio
del 28 maggio 2001
relativa alla trasmissione di campioni di sostanze controllate
(2001/419/GAI)
IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato sull'Unione europea, in particolare gli articoli 30 e 31 e l'articolo 34, paragrafo 2, lettera c),
vista l'iniziativa del Regno di Svezia,
visto il parere del Parlamento europeo(1),
considerando quanto segue:
(1) La lotta contro la produzione e il traffico illeciti di stupefacenti è una preoccupazione comune delle autorità di polizia e delle autorità giudiziarie degli Stati membri.
(2) La possibilità di trasmettere in modo lecito tra le autorità degli Stati membri campioni di sostanze controllate sequestrate a fini di individuazione, di indagine e di perseguimento dei reati oppure ai fini dell'analisi giudiziaria degli stessi accrescerebbe l'efficacia della lotta contro la produzione e il traffico illeciti di stupefacenti.
(3) Non esistono attualmente norme giuridiche vincolanti che disciplinino la trasmissione tra le autorità degli Stati membri, di campioni di sostanze stupefacenti controllate sequestrate. Sarebbe pertanto opportuno creare un sistema a livello di Unione europea per consentire una trasmissione regolamentata di detti campioni. Tale sistema dovrebbe applicarsi a tutte le forme di trasmissione sequestrate tra Stati membri di campioni di sostanze controllate. La trasmissione dovrebbe essere basata su un accordo tra lo Stato membro di spedizione e lo Stato membro di destinazione.
(4) La trasmissione dovrebbe essere effettuata in condizioni di sicurezza che impediscano qualsiasi utilizzazione abusiva dei campioni trasportati,
DECIDE:
Articolo 1
Istituzione di un sistema di trasmissione dei campioni
1. La presente decisione istituisce un sistema per la trasmissione tra Stati membri di campioni di sostanze controllate.
2. La trasmissione di campioni di sostanze controllate (in seguito denominati: "campioni") è considerata lecita in tutti gli Stati membri quando è effettuata ai sensi della presente decisione.
Articolo 2
Definizioni
Ai fini della presente decisione, per "sostanze controllate" si intende:
a) qualsiasi sostanza, naturale o sintetica, menzionata negli elenchi I o II della convenzione unica delle Nazioni Unite del 1961 sugli stupefacenti, nonché da detta convenzione come modificata dal protocollo del 1972;
b) qualsiasi sostanza menzionata negli elenchi riveduti I, II, III e IV della convenzione delle Nazioni Unite del 1971 sulle sostanze psicotrope;
c) qualsiasi sostanza soggetta a misure di controllo disposte conformemente all'articolo 5, paragrafo 1, dell'azione comune 97/396/GAI, del 16 giugno 1997, riguardante lo scambio di informazioni, la valutazione dei rischi e il controllo delle nuove droghe sintetiche(2).
Articolo 3
Punti di contatto nazionali
1. Ciascuno Stato membro designa un punto di contatto nazionale competente ai fini dell'attuazione della presente decisione.
2. Le informazioni relative ai punti di contatto nazionali designati, comprese eventuali successive modifiche, sono trasmesse al Segretariato generale del Consiglio, che provvede a fare pubblicare dette informazioni nella Gazzetta ufficiale.
3. I punti di contatto nazionali, eventualmente in collaborazione con altri organi nazionali competenti, sono gli unici organi competenti ad autorizzare la trasmissione di campioni ai sensi della presente decisione, fatte salve le pertinenti disposizioni sulla reciproca assistenza giuridica in campo penale.
Articolo 4
Accordo in merito alla trasmissione di campioni e riscontro del ricevimento
1. Il punto di contatto nazionale dello Stato membro che intende spedire un campione e il punto di contatto nazionale dello Stato membro al quale detto campione è destinato concordano il trasporto prima di procedere alla trasmissione. A tal fine, essi utilizzano il formulario per la trasmissione dei campioni di cui all'allegato.
2. Quando la trasmissione di un campione implica il trasporto attraverso il territorio di un altro Stato membro (in seguito denominato "Stato membro di transito"), il punto di contatto nazionale di tale Stato membro di transito è successivamente informato del trasporto previsto dal punto di contatto nazionale dello Stato membro di spedizione. A tal fine, ogni Stato membro di transito riceve una copia del formulario di trasmissione dei campioni debitamente compilato prima che si sia dato inizio alla trasmissione.
3. Lo Stato membro di destinazione dà riscontro del ricevimento del campione allo Stato membro di spedizione.
Articolo 5
Modalità di trasporto
1. Il trasporto di campioni è effettuato in condizioni di sicurezza.
2. Le seguenti modalità di trasporto, sono considerate sicure:
a) trasporto da parte di un funzionario dello Stato membro di spedizione o di destinazione;
b) trasporto per corriere;
c) trasporto in valigia diplomatica;
d) trasporto per posta raccomandata (espresso).
3. Il formulario di trasmissione dei campioni debitamente compilato di cui all'articolo 4 accompagna il campione per l'intera durata del trasporto.
4. Le autorità degli Stati membri interessati non ostacolano né trattengono alcun trasporto corredato di formulario di trasmissione dei campioni debitamente compilato, a meno che essi abbiano dubbi quanto al fatto che il trasporto sia effettuato legalmente. In caso di dubbi sulla legalità di detto formulario, il punto di contatto nazionale dello Stato membro che trattiene il trasporto prende immediatamente contatto con i punti di contatto nazionali degli Stati membri responsabili della compilazione del formulario di trasmissione dei campioni al fine di chiarire la questione.
5. Se la modalità prescelta per la spedizione è il trasporto da parte di un funzionario dello Stato membro di spedizione o di destinazione, a tale funzionario non è consentito indossare un'uniforme, né svolgere eventuali altre funzioni operative collegate al trasporto, a meno che non siano compatibili con la normativa nazionale applicabile e concordate tra gli Stati membri di spedizione, di transito o di destinazione. In caso di trasporto aereo, si può viaggiare solo con compagnie registrate in uno degli Stati membri.
Articolo 6
Quantità e utilizzazione del campione
1. La quantità del campione non eccede quella ritenuta necessaria ai fini dell'attività di polizia e dell'attività giudiziaria o ai fini dell'analisi dello stesso.
2. L'utilizzazione del campione all'interno dello Stato membro di destinazione è concordata dal medesimo con lo Stato membro di spedizione, fermo restando che i campioni possono essere utilizzati a fini di individuazione, di indagine e di perseguimento di reati oppure ai fini dell'analisi giudiziaria degli stessi.
Articolo 7
Valutazione
1. La presente decisione è soggetta a valutazione nell'ambito del Consiglio dopo almeno due anni e non oltre cinque anni dall'entrata in vigore.
2. Ai fini della valutazione, il punto di contatto nazionale di ogni Stato membro di spedizione archivia copia di tutti i formulari di trasmissione dei campioni rilasciati durante almeno gli ultimi cinque anni.
Articolo 8
Entrata in vigore
La presente decisione ha effetto a decorrere dal 1o luglio 2001.
Fatto a Bruxelles, addì 28 maggio 2001.