ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 3. května 2005
o režimu podpory Německa - Výstavba komunální hospodářské infrastruktury podle části II bodu 7 rámcového plánu společného programu „Zlepšení regionální hospodářské struktury“ - Výstavba nebo rozšíření obchodních, technologických a podnikatelských center, která poskytnou prostory a společné služby malým a středním podnikům 2004-2006
(oznámeno pod číslem K(2005) 1315)
(Pouze německé znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2005/782/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 88 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (1), a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
poté, co Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily připomínky podle těchto ustanovení (2) a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 19. září 2002, zaevidovaným generálním sekretariátem Komise dne 20. září 2002, informovalo Německo Komisi v souladu s čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES o uvedeném režimu podpory. Ačkoli Německo nepovažovalo toto opatření za státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, oznámilo jej z důvodů právní jistoty. Případ byl zaevidován jako státní podpora č. N 644/g/2002. Dopisy ze dne 9. října 2002, 17. ledna 2003, 30. června 2003 a 25. září 2003 požádala Komise o doplňující informace. Ty Německo poskytlo v dopisech ze dne 18. listopadu 2002, 11. a 12. února 2003, 24. července 2003 a 30. října 2003. V dopise ze dne 26. listopadu 2003 Německo souhlasilo s prodloužením dvouměsíční lhůty podle čl. 4 odst. 5 nařízení (ES) č. 659/1999 do 5. února 2004 a předalo další informace.
(2)
V dopise ze dne 18. února 2004 Komise sdělila Německu své rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES.
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby v této věci předložily své připomínky.
(4)
Dopisem ze dne 2. listopadu 2004 zaevidovaným dne 3. listopadu 2004 Komise obdržela stanovisko od Spolkového svazu německých inovačních, technologických a podnikatelských center (ADT - Bundesverband deutscher Innovations-, Technologie- und Gründerzentren e.V. (dále jen „ADT“)). Dopisem ze dne 15. listopadu 2004 Komise zaslala toto stanovisko Německu, které dostalo příležitost na něj reagovat. Německo se však k těmto připomínkám nevyjádřilo.
(5)
Dne 19. března 2004 byly doručeny připomínky Německa. Dne 22. dubna 2004 se uskutečnilo jednání, po kterém na základě dvou výzev Komise ze dne 9. července 2004 a 9. září 2004 Německo zaslalo dopisem ze dne 16. září 2004, který byl zaevidován dne 22. září, doplňující informace. Dne 16. prosince 2004 se konalo další jednání, po kterém na základě výzev Komise ze dne 14. února 2005 Německo zaslalo v dopisech z 3. a 23. března 2005, zaevidovaných ve stejné dny, doplňující informace a změnilo opatření.
II. POPIS OPATŘENÍ
(6)
Opatření financují společně spolková vláda a spolkové země. Je spravováno vládami spolkových zemí, takže opatření budou v jednotlivých spolkových zemích prováděna v určitých detailech s nepatrnými rozdíly.
(7)
Státní podpora je poskytována ve formě dotací zřizovatelům center. Obnáší nejvýše 90 % nákladů na výstavbu a rozšíření center. Z finanční podpory poskytované v rámci opatření by měli mít prospěch uživatelé center. Nelze ji chápat tak, že by zřizovatelé nebo uživatelé center získávali podpory ve výši 90 % nákladů způsobilých k podpoře. Opatření platí jak pro oblasti podle čl. 87 odst. 3 písm. a) a c) Smlouvy o ES, tak i pro oblasti, které nejsou způsobilé pro podporu (okolo 5 % oblastí, na které se opatření vztahuje). Potrvá do 31. prosince 2006; předpokládané finanční prostředky činí přibližně 120 milionů EUR ročně.
(8)
Opatření je určeno k předkládání určitých nabídek malým a středním podnikům. V první řadě jde o možnost malých a středních podniků najmout si v daném centru prostory. Kromě toho mohou malé a střední podniky využívat v těchto centrech také poradenské služby, výzkumná vybavení a možnosti spolupráce zejména s vysokými školami a výzkumnými ústavy nebo propojení s jinými podniky.
(9)
Malé a střední podniky však nejsou podporovány přímo, nýbrž v rámci souhrnnější struktury. Německo poskytuje odpovědným místům, „zřizovatelům“, finanční prostředky, které mají sloužit jako pobídka k výstavbě a/nebo rozšíření budovy, tj. obchodního, technologického nebo podnikatelského centra, aby poskytovalo uživatelům, tj. malým a středním podnikům, prostory a služby. Zřizovatelé musí zajistit provoz center po dobu minimálně 15 let.
(10)
Zřizovateli center jsou obvykle obce a sdružení obcí, může však jít i o veřejná nebo soukromá nezisková sdružení.
(11)
Centra jsou obecně buď neziskové komunální podniky nebo samostatné neziskové právnické osoby.
(12)
Existují různé druhy center: obchodní centra poskytují obvykle prostory pro všechny druhy malých a středních podniků určitého odvětví nebo všech odvětví, zatímco technologická centra se zaměřují na malé podniky, které provozují výzkumnou činnost; nabízejí těmto podnikům nezbytné vybavení, např. laboratoře, poradenské služby, kontakty na vysoké školy a výzkumné ústavy. Cílovou skupinu podnikatelských center tvoří nově založené podniky, zejména ty nejmenší. Existují ovšem také smíšené formy. Pokud nemohou být všechny prostory pronajaty podnikům z určité cílové skupiny, zaměřují se centra také na jiné cílové skupiny. Technologické centrum by například mohlo být využito částečně jako obchodní centrum.
(13)
Malé a střední podniky, které využívají služby center (dále jen „uživatelé“), platí za pronajaté prostory nájem a příplatky za užívání ostatních zařízení (laboratoří nebo speciálních vybavení) a/nebo případně poradenských služeb. Nájemné a/nebo cena za využívání jiných zařízení/služeb může být nižší než je tržní cena. Nájemci mohou centra využívat obvykle po dobu pěti let (ve výjimečných případech osm let).
(14)
Následující graf znázorňuje fungování opatření:
III. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(15)
Ve svém rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení Komise vyjádřila pochybnosti o slučitelnosti opatření se společným trhem, neboť Německo neposkytlo dostatek informací. Šlo především o otázky, zda se podpory vztahují na všechny úrovně opatření, zejména, zda jsou zvýhodněni zřizovatelé center a malé a střední podniky, které využívají jejich služeb, nebo zda z celé podpory těží malé a střední podniky.
IV. STANOVISKA ZÚČASTNĚNÝCH TŘETÍCH STRAN
(16)
ADT prohlásil, že služby, které nabízejí centra, nejsou na trhu dostupné. K nabízeným službám patří podle ADT poradenské služby (vypracování podnikatelských plánů, pomoc s obstaráním počátečního kapitálu atd.), krátkodobé nájemní smlouvy, spolupráce a vytváření seskupení s regionálními výzkumnými zařízeními, vysokými školami nebo jinými podniky a výzkumná vybavení (laboratoře, speciální vybavení atd.).
(17)
Dále ADT poukázal na skutečnost, že přibližně 90 % nově založených podniků v centrech se udrží déle než tři roky, což je velmi mnoho v porovnání s nově založenými podniky kdekoli jinde.
V. STANOVISKO NĚMECKÝCH ORGÁNŮ
(18)
Ve svém původním stanovisku Německo vysvětlilo, že cílem opatření bylo kompenzovat selhání trhu s nemovitostmi, na kterém nebylo pro nově založené podniky možné získat prostory za přijatelnou cenu. Podle zkušeností Německa se soukromý trh zdráhá s nabídkami prostor inovačním nově založeným podnikům, neboť jsou zatíženy vysokým rizikem. Kromě toho nejsou zjevně na trhu k dispozici žádné malé prostory.
(19)
Německo dále prohlásilo, že celá podpora by přinesla užitek uživatelům center. Pokud jde o prvek podpory určený uživatelům prohlásilo Německo nejdříve, že míra podpory nepřesáhne u uživatelů 10-20 % srovnatelných tržních cen. Ve svém dopise ze dne 22. září 2004 naproti tomu uvedlo, že uživatelé obvykle platí tržní ceny (ceny na spodní hranici rozpětí tržních cen) a že podpora ve tříletém období nečiní v žádném případě více než 100 000 EUR (ročně až 23 000 EUR na uživatele v pětiletém období). Německo předalo stanoviska všech spolkových zemí, která odkazují zčásti na studie, ve kterých jsou popsány pozitivní účinky center na uživatele a na regiony. Do tohoto okamžiku se Německo nezavázalo dodržovat všechny podmínky stanovené v nařízení Komise (ES) č. 69/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podporu de minimis (4), a zejména v článku 3 pokud jde o kumulaci a sledování.
(20)
Ve svém posledním stanovisku a především v dopise ze dne 3. března 2005 změnilo Německo původní oznámení; zavázalo se, pokud jde o dotace na poradenství pro malé a střední podniky - uživatele center, že bude uplatňovat článek 5 nařízení Komise (ES) č. 70/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům (5). Kromě toho se Německo zavázalo, že bude na všechna ostatní opatření podpory pro malé a stření podniky, zejména na pronájmy prostor a laboratoří, využívání vybavení pro výzkum nebo jiných zařízení, uplatňovat nařízení (ES) č. 69/2001. Ačkoli se na podporu vztahuje výjimka na základě uvedeného nařízení, Německo požádalo z důvodů právní jistoty Komisi o konečné rozhodnutí.
VI. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
(21)
Komise posoudila opatření ve světle článku 87 a násl. Smlouvy o ES a článku 61 a násl. Dohody o EHP a nařízení (ES) č. 69/2001 a (ES) č. 70/2001.
1. Existence podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES
(22)
Při posouzení opatření ve světle právních předpisů o státních podporách Smlouvy o ES je třeba nejprve přezkoumat, zda se u opatření jedná o státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(23)
Podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES jsou státní podpory nebo podpory poskytované v jakékoli formě ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, neslučitelné se společným trhem, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy. Pojem podpory zahrnuje každé zvýhodnění, které je přímo nebo nepřímo financováno ze státních prostředků a je poskytováno samotným státem nebo subjekty, které jednají na základě zmocnění státu. Za státní podporu se považuje opatření, které splňuje všechna kritéria stanovená v čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(24)
V rámci posouzení, zda se jedná o státní podporu, je u opatření, která jsou poskytována ve formě dotace nebo půjčky, obvykle zřejmé, který podnik potenciálně zvýhodňují. Toto posuzované opatření je však složitější, jelikož německé úřady vytvářejí podněty pro skupinu účastníků trhu (zřizovatele), aby podporovala jinou skupinu (uživatele). Kromě toho opatření předvídá, že bude vytvořena třetí skupina potenciálních účastníků trhu (centra), která bude existovat nezávisle na zřizovatelích a uživatelích. Ačkoli Německo zamýšlí zvýhodnit pouze uživatele, mohou být příjemci státní podpory podniky na všech třech úrovních.
(25)
Existence státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES proto musí být posouzena na třech různých úrovních: na úrovni zřizovatelů, center a uživatelů.
1. První úroveň: Zřizovatelé
(26)
Není sporné, že opatření je financováno ze státních prostředků. Procento státní podpory závisí na skutečnosti, zda je zřizovatelem obec nebo svaz obcí nebo veřejná příp. soukromá nezisková organizace. V prvním případě je na zřízení centra poskytnuto 100 % státních prostředků (až do výše 90 % z prostředků Spolku a spolkových zemí a nejméně 10 % z prostředků obce nebo sdružení obcí). Naproti tomu účastní-li se financování nezisková organizace, musí poskytnout finanční prostředky ve výši nejméně 10 %, zatímco zbylých až 90 % hradí stát. Skutečnými příjemci podpory jsou ovšem malé a střední podniky; státní prostředky jsou nezbytné k pokrytí způsobilých nákladů pro výstavbu budovy a nevypovídají nic o výši poskytnuté podpory malým a středním podnikům.
(27)
Jsou dva druhy zřizovatelů: 1. obce a sdružení obcí, příp. veřejné podniky v jejich vlastnictví a 2. veřejné nebo soukromé neziskové instituce, jako např. vysoké školy nebo výzkumná zařízení. Bez ohledu na právní formu zřizovatelů a na skutečnost, že se jedná o neziskové organizace, zastává Komise názor, který již uvedla ve svém rozhodnutí č. 98/353/ES ze dne 16. září 1997 o státních podporách pro podnik Gemeinnützige Abfallverwertung GmbH (6), že zřizovatele je třeba posuzovat jako podniky ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, pokud na trhu vykonávají hospodářskou činnost.
(28)
Obce a sdružení obcí se sice obvykle nepovažují za podniky, přesto však, ačkoli provádějí řadu veřejných úkolů a mohou vykonávat veřejnou moc, mohou podle názoru Soudního dvora Evropských společenství, který vyjádřil ve svém rozsudku ze dne 16. června 1987 ve věci C-118/85 (Komise vs. Itálie) (7), být považovány za podniky, pokud na trhu vykonávají určitou hospodářskou činnost. Platí to především v případech, kdy obce vykonávají činnost prostřednictvím vlastního komunálního podniku.
(29)
V rámci posuzovaného opatření odpovídají zřizovatelé za výstavbu a správu centra. Tím vytvářejí předpoklad pro to, že centrum může malým a středním podnikům pronajímat prostory a/nebo nabízet jiné služby. I když jsou zřizovatelé neziskovými organizacemi, vykonávají hospodářskou činnost, kterou by mohly uskutečňovat například soukromé realitní kanceláře nebo soukromé poradenské společnosti.
(30)
Opatření však nemá zvýhodňovat samotné zřizovatele, neboť státní podpora je určena k nabídce prostor a služeb pro malé a střední podniky. Státní prostředky, které zřizovatelé dostávají k dispozici, mají zajistit hospodářskou výhodu výlučně uživatelům. Aby bylo zajištěno, že zřizovatelům nebude poskytnuta žádná výhoda, jsou stanoveny různé mechanismy.
(31)
V souvislosti s výstavbou nebo rozšířením centra se vypíše nabídkové řízení v souladu s předpisy o zadávání veřejných zakázek.
(32)
Zřizovatelé mají povinnost přenechat uživatelům centra do pronájmu nebo užívání na dobu nejméně 15 let. Během tohoto patnáctiletého období, ve kterém musí budovy sloužit jako centra, nezískávají zřizovatelé žádné výhody.
(33)
Po uplynutí 15 let však budovy zůstávají ve vlastnictví zřizovatelů a nebudou-li muset vyrovnat zůstatkovou cenu, mohla by hodnota centra, které je možné využít k jiným účelům nebo prodat, představovat pro zřizovatele (vlastníky budovy) výhodu. Aby bylo zajištěno, že po uplynutí této doby nevznikne zřizovatelům žádná výhoda, zavázaly se německé orgány v průběhu přezkumu Komisí, že po 15 letech zajistí odčerpání zisku. To proběhne buď formou hodnoty výnosu (metody discounted-cash-flow) nebo v každém případě podle metody, která odpovídá metodě stanovené v čl. 29 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 1260/1999 ze dne 21. června 1999 o obecných ustanoveních o strukturálních fondech (8). Při ní se spolu se zbytkovou hodnotou budovy zohledňují všechny zisky a ztráty, které vznikly zřizovatelům v patnáctiletém období provozování centra. Proto by měla být podnikatelská činnost center uskutečňována na úrovni zřizovatelů, neboť ti nesou v konečném důsledku riziko spojené s hospodářskou činností centra.
(34)
Zřizovatele nelze považovat za příjemce státních podpor ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, jelikož nezískávají žádnou hospodářskou výhodu. Lze je považovat pouze za prostředníky, kteří se starají, aby uživatelům byla prostřednictvím center zajištěna plnění na podporu jejich činností.
2. Druhá úroveň: Centra a jejich provozovatelé
(35)
Státní prostředky poskytované v rámci posuzovaného opatření slouží na výstavbu nebo rozšíření center. Dané opatření nekryje provozní náklady center, neboť způsobilé pro podporu jsou v jeho rámci pouze stavební náklady. To může být zajištěno kontrolami využívání prostředků, tj. sledováním podpory ze strany Německa. Centra, která jsou ve vlastnictví zřizovatelů, slouží výlučně k poskytování prostor a služeb uživatelům.
(36)
Dále se odkazuje na odčerpání zisku uvedené v bodu odůvodnění 33, které se podle slibu Německa uplatní také na úrovni center. Tento postup zajistí, že na úrovni center nezůstane po uplynutí 15 let žádná neoprávněná výhoda.
(37)
Pro případ, že provoz centra bude přebírat třetí strana, Německo slíbilo, že na takový provoz vyhlásí nabídkové řízení v souladu s předpisy o zadávání veřejných zakázek. Provozovatelé centra obdrží pouze odměnu stanovenou v nabídkovém řízení, která je na trhu obvyklá.
(38)
Proto nezískávají ani centra ani jejich vedení hospodářskou výhodu a nelze je považovat za příjemce podpory, nýbrž jen za prostředníky, kteří zajišťují, aby uživatelům byla poskytnuta podpora jejich činností. Na úrovni center a jejich řízení proto nejsou v rámci opatření poskytovány žádné podpory.
3. Třetí úroveň: Uživatelé
(39)
Malé a střední podniky, které si najímají prostory v centrech, jsou zvýhodněny nepřímo státními prostředky prostřednictvím zřizovatelů center a samotných center. Je však třeba zdůraznit, že pro cílovou skupinu malých a středních podniků není stanovena žádná míra podpory ve výši 90 %. Náklady financované až do výše 90 % nebo dokonce až 100 % ze státních prostředků jsou nezbytné k výstavbě centra.
(40)
Centra poskytují malým a středním podnikům řadu služeb (prostory, vybavení, možnosti spolupráce, laboratoře, poradenské a jiné služby). Nájemné, které platí malé a střední podniky za užívání prostor a ceny za další služby (laboratoře, speciální vybavení), se mohou pohybovat pod tržní cenou, neboť tyto podniky mohou mít potíže nalézt podobné prostory a služby na trhu, přinejmenším ne za ceny, které by si mohly finančně dovolit. Výhoda pro malé a střední podniky proto spočívá v levném využívání prostor centra a jiných služeb v porovnání s tržními cenami. Pokud se nájem a/nebo jiné nabídky pohybují pod tržní cenou, domnívá se Komise, že opatření poskytuje malým a středním podnikům výhodu.
(41)
Tímto opatřením je narušena hospodářská soutěž, nebo hrozí její narušení, neboť je zaměřeno na určité podniky, přičemž cílová skupina je určena typem centra. Jak je uvedeno v bodech odůvodnění 6-14, obchodní centra jsou zaměřena na všechny typy malých a středních podniků, technologická centra na inovační malé a střední podniky a podnikatelská centra na nově založené malé a nejmenší podniky. Samozřejmě existuje také mnoho smíšených forem, takže také nově založené podniky mohou být inovační.
(42)
V rámci opatření není vyloučeno, že se podpora poskytuje podnikům, které vykonávají činnost v hospodářských oblastech, ve kterých se uskutečňuje obchod mezi členskými státy. Proto je třeba předpokládat, že opatření narušuje obchod mezi členskými státy.
(43)
Opatření proto představuje na úrovni uživatelů státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, pokud nebude podle nařízení (ES) č. 69/2001 překročena hranice de minimis ve výši 100 000 EUR na jednoho příjemce podpory v období tří let.
(44)
Ohledně použití horní hranice de minimis na různé nabídky center Komise stanoví:
-
Pokud jde o pronájmy prostor je třeba poznamenat, že se Německo zavázalo dodržovat na úrovni uživatelů center nařízení (ES) č. 69/2001. Předchozí nedostatek transparentnosti opatření je napraven, neboť se Německo zavázalo, že vypočítá prvky podpory obsažené v nájemném za prostory pronajaté malými a středními podniky na základě srovnatelných nájmů podobných prostor, zejména úředních tabulek komerčního nájemného. Tím Německo zajistí, že horní hranice de minimis ve výši 100 000 EUR bude během tříletého období dodržena. Zavazuje se proto, že každému uživateli centra vysvětlí, že využívání služeb centra může obsahovat prvky podpory, které mohou být posouzeny jako podpory de minimis, na které se vztahuje nařízení (ES) č. 69/2001.
-
Pokud jde o využívání laboratoří a dalšího speciálního vybavení (zejména v technologických centrech) Německo sdělilo, že se veškeré prvky podpory odráží v příplatku k nájemnému, které má uživatel platit. To může proto být od běžného nájemného odděleno. Ohledně těchto příplatků za užívání laboratoří a speciálního vybavení Německo také slíbilo, že bude dodržovat nařízení (ES) č. 69/2001.
-
V případě poradenských služeb nebyl prvek podpory omezen na horní hranici de minimis, a musí být proto posouzen jako státní podpora spadající do oblasti působnosti čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
2. Legalita opatření
(45)
Německo splnilo svoji povinnost podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES.
3. Slučitelnost opatření se Smlouvou o ES
(46)
Jelikož opatření spadající do režimu podpory ve prospěch malých a středních podniků (jako např. prostory, laboratoře a speciální vybavení), pokud je dodržena horní hranice - de minimis a nařízení (ES) č. 69/2001, nejsou s výjimkou poradenských služeb považována za státní podporu, zbývá posoudit již jen slučitelnost poradenských služeb ve prospěch malých a středních podniků se společným trhem.
(47)
Tento režim má podporovat rozšíření a obchodní využití nového německého a mezinárodního výzkumu a rozvoje v oblasti obecného řízení a rozvoje podnikání. Tím zvýhodňuje transfer technologií a spolupráci mezi podniky.
(48)
Podle článku 157 Smlouvy o ES jsou podpora transferu technologií a spolupráce mezi podniky důležitými cíly Společenství. Do této míry je režim podpory v souladu s cíly uvedenými v článku 157 Smlouvy o ES. Ačkoli jsou taková opatření běžně podporována Evropským fondem pro regionální rozvoj v rámci regionální politiky Společenství, Komise ještě nevypracovala žádná zvláštní kritéria pro posouzení opatření podpory, která jsou zvlášť zaměřená na cíle podle článku 157 Smlouvy o ES.
(49)
V této souvislosti Komise odkazuje na své sdělení jarnímu zasedání Evropské rady „Společně k růstu a zaměstnanosti“ (9), které podtrhuje význam stimulace inovací a uskupení zaměřených na inovaci. Cílovou skupinou posuzovaného opatření jsou tedy výlučně malé a střední podniky zaměřené na inovace a technologie v počáteční fázi; toto je zároveň nejdůležitější cílová skupina, pokud jde o podporu hospodářského růstu a zaměstnanosti.
(50)
Německo se zavázalo že nebude u poradenských služeb poskytovat podpory ve výši přesahující 50 % nákladů způsobilých pro podporu. Proto je podpora poskytovaná na poradenské služby v souladu s nařízením (ES) č. 70/2001 a zejména článkem 5 uvedeného nařízení.
(51)
Proto by Komise měla opatření posoudit příznivě.
VII. ZÁVĚR
(52)
Na základě změn, které Německo provedlo v průběhu formálního vyšetřovacího řízení, Komise dospěla k tomuto závěru:
(53)
Pokud jde o podporu na pronájem prostor, využívání laboratoří nebo speciálního vybavení a/nebo jiných zařízení poskytovanou určitým malým a středním podnikům v rámci režimu podpory, bere Komise na vědomí příslib Německa, že zajistí dodržování nařízení (ES) č. 69/2001.
(54)
Pokud jsou v rámci režimu podpory poskytovány malým a středním podnikům podpory na „poradenské služby pro malé a střední podniky“ v centrech, Německo se zavázalo, že bude takové prostředky přidělovat v souladu s nařízením (ES) č. 70/2001 a zejména článkem 5 uvedeného nařízení,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Režim podpory, který Německo zamýšlí provádět v období let 2004-2006 na vybudování komunální hospodářské infrastruktury podle části II bodu 7 rámcového plánu společného programu „Zlepšení regionální hospodářské struktury“ za účelem výstavby nebo rozšíření obchodních, technologických nebo podnikatelských center, které poskytují malým a středním podnikům prostory a služby, nepředstavuje státní podporu v rozsahu oblasti působnosti čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, pokud Německo dodrží svůj slib, že bude, pokud jde o nájem prostor, laboratoře, speciální vybavení a/nebo jiná zařízení, dodržovat nařízení (ES) č. 69/2001.
2. Režim podpory uvedený v odstavci 1 představuje státní podporu podle čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES, která je slučitelná se společným trhem, pokud Německo dodrží příslib, že každá podpora na poradenské služby malým a středním podnikům, které využívají nabízených služeb v obchodních, technologických nebo podnikatelských centrech bude poskytnuta v souladu s nařízením (ES) č. 70/2001.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Spolkové republice Německo.
V Bruselu dne 3. května 2005.
DECISIONE DELLA COMMISSIONE
del 3 maggio 2005
relativa ad un regime di aiuti della Germania - Sviluppo dell’infrastruttura comunale a carattere economico nell’ambito dell’azione comune «Miglioramento della struttura economica regionale» secondo la parte II, punto 7, del programma quadro - Aiuto alla costruzione e all’estensione di centri industriali, tecnologici e di incubatori di imprese che forniscono locali e servizi comuni a piccole e medie imprese 2004-2006
[notificata con il numero C(2005) 1315]
(Il testo in lingua tedesca è il solo facente fede)
(Testo rilevante ai fini del SEE)
(2005/782/CE)
LA COMMISSIONE DELLE COMUNITÀ EUROPEE,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l’articolo 88, paragrafo 2, primo comma,
visto l’accordo sullo Spazio economico europeo, in particolare l’articolo 62, paragrafo 1, lettera a),
visto il regolamento (CE) n. 659/1999 del Consiglio, del 22 marzo 1999, recante modalità di applicazione dell’articolo 93 del trattato CE (1), in particolare l’articolo 7,
dopo aver invitato gli interessati a presentare osservazioni conformemente a detti articoli (2) e viste le osservazioni trasmesse,
considerando quanto segue:
I. PROCEDIMENTO
(1)
Con lettera del 19 settembre 2002, registrata il 20 settembre 2002 dal segretariato generale della Commissione, la Germania ha notificato alla Commissione, ai sensi dell’articolo 88, paragrafo 3, del trattato CE, il regime di aiuti in oggetto. Pur non considerando la misura un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE, la Germania ha provveduto alla sua notifica per ragioni di certezza giuridica. Il caso è stato registrato come aiuto di Stato n. N 644/g/2002. Con lettere del 9 ottobre 2002, del 17 gennaio 2003, del 30 giugno 2003 e del 25 settembre 2003, la Commissione ha richiesto informazioni supplementari. La Germania ha trasmesso tali informazioni con lettere del 18 novembre 2002, dell’11 e 12 febbraio 2003, del 24 luglio 2003 e del 30 ottobre 2003. Con lettera del 26 novembre 2003, la Germania ha acconsentito alla proroga, fino al 5 febbraio 2004, del termine di due mesi fissato dall’articolo 4, paragrafo 5, del regolamento (CE) n. 659/1999 e ha trasmesso ulteriori informazioni.
(2)
Con lettera del 18 febbraio 2004, la Commissione ha informato la Germania della propria decisione di avviare il procedimento di cui all’articolo 88, paragrafo 2, del trattato CE.
(3)
La decisione della Commissione di avviare il procedimento è stata pubblicata nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea (3). La Commissione ha invitato gli interessati a presentare le loro osservazioni in proposito.
(4)
Con lettera del 2 novembre 2004, registrata in data 3 novembre 2004, la Commissione ha ricevuto le osservazioni dell’ADT - Bundesverband deutscher Innovations-, Technologie- und Gründerzentren e.V. (di seguito «ADT»), un’associazione di centri di innovazione, di tecnologia e di incubatori di imprese tedeschi. Con lettera del 15 novembre 2004, essa ha trasmesso le osservazioni in questione alla Germania, invitandola a comunicare la propria posizione. La Germania non si è tuttavia pronunciata su tali osservazioni.
(5)
Il 19 marzo 2004 sono pervenute le osservazioni della Germania. Il 22 aprile 2004 si è tenuta una riunione, a seguito della quale le autorità tedesche, dopo due richieste della Commissione del 9 luglio 2004 e del 9 settembre 2004, hanno fatto pervenire informazioni supplementari con lettera del 16 settembre 2004, registrata il 22 settembre 2004. Il 16 dicembre 2004 si è tenuta un’ulteriore riunione, a seguito della quale le autorità tedesche, su richiesta della Commissione del 14 febbraio 2005, hanno fatto pervenire informazioni supplementari e hanno modificato la misura con lettere del 3 e del 23 marzo 2005, registrate lo stesso giorno.
II. DESCRIZIONE DELLA MISURA
(6)
La misura in oggetto viene cofinanziata dal governo federale e dai Länder. La gestione spetta ai governi dei Länder, cosicché l’applicazione di talune disposizioni specifiche della misura registra leggere differenze nei singoli Länder.
(7)
Il sostegno statale viene concesso sotto forma di sovvenzioni a favore degli organismi responsabili (Träger) dei centri. L’aiuto ammonta al massimo al 90 % dei costi di costruzione o estensione dei centri. Il sostegno finanziario accordato nell’ambito della misura deve andare a beneficio degli utilizzatori dei centri. Essa non va intesa come la concessione di aiuti pari al 90 % dei costi ammissibili agli organismi responsabili o agli utilizzatori dei centri. La misura si applica sia a regioni di cui all’articolo 87, paragrafo 3, lettere a) e c), del trattato CE, sia a regioni non ammissibili agli aiuti (circa il 5 % delle regioni che beneficiano della misura). La misura scade il 31 dicembre 2006; i fondi previsti ammontano a circa 120 milioni di EUR l’anno.
(8)
La misura è finalizzata a consentire l’offerta alle piccole e medie imprese (PMI) di determinate prestazioni. Si tratta in primo luogo di consentire alle PMI di affittare locali in un centro. In tali centri, le PMI possono inoltre avvalersi di servizi come consulenze, apparecchiature di ricerca, nonché delle possibilità di collaborazione con università e istituti di ricerca o della creazione di reti di imprese.
(9)
Le PMI non vengono tuttavia sovvenzionate direttamente, bensì nel quadro di una struttura più complessa. La Germania mette a disposizione degli organismi responsabili finanziamenti volti ad incentivarli a costruire o ampliare un centro industriale, tecnologico o un incubatore di imprese, che possa offrire agli utilizzatori, vale a dire le PMI, locali e servizi in locazione. Gli organismi responsabili devono assicurare la gestione dei centri per almeno 15 anni.
(10)
Responsabili dei centri sono di norma singoli comuni o associazioni di comuni, talvolta anche associazioni pubbliche o private senza fini di lucro.
(11)
In linea di massima, i centri sono aziende autonome comunali senza fini di lucro o persone giuridiche distinte senza fini di lucro.
(12)
Esistono diversi tipi di centri: i centri industriali offrono di norma locali per tutti i tipi di PMI di un determinato settore o di tutti i settori, mentre i centri tecnologici sono orientati verso le piccole imprese che svolgono attività di ricerca; essi offrono a tali imprese le apparecchiature necessarie, come laboratori, servizi di consulenza, contatti con università e istituti di ricerca. Gli incubatori di imprese si orientano verso le imprese di nuova costituzione, in particolare microimprese. Sono tuttavia possibili forme miste. In particolare quando non è possibile affittare tutti i locali alle imprese del tipo previsto, i centri tendono ad attirare altri gruppi di imprese. Un centro tecnologico potrebbe ad esempio essere in parte utilizzato come centro industriale.
(13)
Le PMI che si avvalgono dei servizi dei centri (di seguito «utilizzatori») pagano un affitto per i locali e supplementi per l’utilizzo di altre installazioni (come laboratori o apparecchiature speciali) e/o eventuali servizi di consulenza. L’affitto e/o il canone per le altre installazioni o gli altri servizi può essere inferiore ai prezzi di mercato. I locatari possono di norma utilizzare i centri per cinque anni (otto anni, in casi eccezionali).
(14)
Il grafico seguente illustra il funzionamento della misura:
III. MOTIVAZIONI DELL’AVVIO DEL PROCEDIMENTO DI INDAGINE
(15)
Nella sua decisione di avviare il procedimento di indagine formale, la Commissione ha espresso i suoi dubbi in merito alla compatibilità della misura con il mercato comune, in quanto la Germania non aveva fornito informazioni sufficienti in relazione ad una serie di aspetti. I dubbi riguardavano in particolare la questione se gli aiuti si estendessero a tutti i livelli della misura ed in particolare se a beneficiarne fossero sia i responsabili dei centri sia le PMI che ne utilizzano i servizi o se la totalità dell’aiuto andasse a beneficio esclusivo delle PMI.
IV. OSSERVAZIONI DEI TERZI INTERESSATI
(16)
L’ADT ha sostenuto che i servizi offerti dai centri non erano disponibili sul mercato. Tra i servizi offerti, secondo l’ADT, vi sono servizi di consulenza (elaborazione di piani d’impresa, assistenza per il reperimento del capitale iniziale, ecc.), contratti di affitto a breve termine, collaborazione e raggruppamento con organismi di ricerca regionali, università o altre imprese, nonché le apparecchiature di ricerca (laboratori, attrezzature speciali, ecc.).
(17)
L’ADT ha inoltre sostenuto che circa il 90 % delle imprese di nuova costituzione installate nei centri sopravvivevano ai primi tre anni, una percentuale molto elevata rispetto alle altre nuove imprese.
V. OSSERVAZIONI DELLE AUTORITÀ TEDESCHE
(18)
Nelle sue osservazioni iniziali, la Germania ha affermato che la misura serviva a compensare una carenza del mercato immobiliare, che non era in grado di offrire, in particolare alle imprese di nuova costituzione, locali ad un prezzo per loro sostenibile. In base all’esperienza della Germania, il mercato privato esitava ad offrire locali ad imprese innovative di nuova costituzione, in quanto queste presentavano un elevato fattore di rischio. Inoltre, sul mercato non erano apparentemente disponibili locali di piccole dimensioni.
(19)
La Germania ha inoltre precisato che la totalità della sovvenzione sarebbe andata a beneficio degli utilizzatori dei centri. Con riferimento all’elemento di aiuto destinato agli utilizzatori, la Germania ha innanzitutto chiarito che l’intensità dell’aiuto a tale livello non era superiore al 10 %-20 % dei prezzi di mercato comparabili. Nella sua lettera del 22 settembre 2004, essa ha invece sostenuto che gli utilizzatori pagano di norma il prezzo di mercato (prezzi all’estremità inferiore della scala dei prezzi di mercato) e che l’importo dell’aiuto era in ogni caso inferiore ai 100 000 EUR su un periodo di tre anni (fino a 23 000 EUR l’anno per utilizzatore su un periodo di cinque anni). La Germania ha trasmesso le osservazioni di tutti i Länder, che in parte facevano riferimento a studi che illustravano gli effetti positivi dei centri per gli utilizzatori e per le regioni interessate. Fino ad allora, la Germania non si era impegnata a rispettare tutte le condizioni del regolamento (CE) n. 69/2001 della Commissione, del 12 gennaio 2001, relativo all’applicazione degli articoli 87 e 88 del trattato CE agli aiuti d’importanza minore («de minimis») (4), in particolare l’articolo 3 relativo al cumulo e al controllo.
(20)
Nelle ultime osservazioni trasmesse, soprattutto nella lettera del 3 marzo 2005, la Germania ha tuttavia modificato la notifica iniziale; per quanto riguarda le sovvenzioni per servizi di consulenza a favore di PMI utilizzatrici dei centri, essa si è impegnata a conformarsi all’articolo 5 del regolamento (CE) n. 70/2001 della Commissione, del 12 gennaio 2001, relativo all’applicazione degli articoli 87 e 88 del trattato CE agli aiuti di Stato a favore delle piccole e medie imprese (5). La Germania si è impegnata inoltre ad applicare il regolamento (CE) n. 69/2001 a tutte le altre misure di sostegno alle PMI, con particolare riferimento alla locazione di locali e laboratori, all’utilizzo di apparecchiature di ricerca o di altre attrezzature. Sebbene l’aiuto beneficiasse di un’esenzione in virtù dei suddetti regolamenti, la Germania ha chiesto alla Commissione, per ragioni di certezza giuridica, di adottare una decisione definitiva.
VI. VALUTAZIONE DELLA MISURA
(21)
La Commissione ha esaminato la misura sulla base degli articoli 87 e seguenti del trattato CE e degli articoli 61 e seguenti dell’accordo SEE, nonché sulla base del regolamento (CE) n. 69/2001 e del regolamento (CE) n. 70/2001.
1. Esistenza di un aiuto ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE
(22)
Nel valutare la misura sulla base delle disposizioni in materia di aiuti di Stato del trattato CE, si deve innanzitutto accertare se la misura in esame costituisce un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE.
(23)
L’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE stabilisce che sono incompatibili con il mercato comune, nella misura in cui incidano sugli scambi tra Stati membri, gli aiuti concessi dagli Stati ovvero mediante risorse statali sotto qualsiasi forma che, favorendo talune imprese o talune produzioni, falsino o minaccino di falsare la concorrenza. Il concetto di aiuto comprende qualsiasi agevolazione finanziata direttamente o indirettamente mediante risorse statali e concessa dallo Stato stesso o da organismi che agiscono sulla base di un mandato statale. È considerata un aiuto di Stato una misura che soddisfi tutti i criteri dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE.
(24)
Nel caso di misure concesse sotto forma di sovvenzioni o prestiti, l’esame volto ad accertare l’esistenza di un aiuto di Stato rivela di norma chiaramente quale impresa è la potenziale beneficiaria. La misura in esame è tuttavia più complessa, in quanto le autorità tedesche introducono incentivi per un gruppo di operatori del mercato (gli organismi responsabili dei centri - Träger) al fine di sostenere un altro gruppo di operatori (gli utilizzatori). Oltre a ciò, la misura prevede la creazione di un terzo gruppo di potenziali operatori del mercato (i centri), che esiste indipendentemente dai responsabili e dagli utilizzatori. Anche se la Germania intende esclusivamente favorire gli utilizzatori, potenziali beneficiarie di un aiuto di Stato potrebbero essere le imprese di tutti e tre i livelli.
(25)
Per tale ragione, è necessario accertare l’esistenza di un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE ai tre diversi livelli: gli organismi responsabili, i centri e gli utilizzatori.
1. Primo livello: gli organismi responsabili
(26)
È incontestabile che la misura è finanziata mediante risorse statali. La percentuale della sovvenzione statale dipende dal fatto che l’organismo responsabile sia un comune o un’associazione di comuni ovvero un organismo pubblico o privato senza fini di lucro. Nel primo caso, la costruzione del centro è finanziata al 100 % mediante risorse statali (fino al 90 % mediante risorse del governo federale e dei Länder e per almeno il 10 % mediante risorse dei comuni o associazioni di comuni). Se interviene invece un organismo senza fini di lucro, questo deve apportare almeno il 10 % del finanziamento, mentre la parte restante, fino ad un massimo del 90 %, incombe allo Stato. Gli effettivi beneficiari dell’aiuto sono ad ogni modo le PMI; le risorse statali sono necessarie per coprire i costi ammissibili della costruzione dell’edificio, ma non dicono nulla sull’entità degli aiuti concessi alle PMI.
(27)
Vi sono due tipi di organismi responsabili: 1) comuni o associazioni di comuni e imprese pubbliche di loro proprietà e 2) organismi pubblici o privati senza fini di lucro, come ad esempio università o istituti di ricerca. A prescindere dalla forma giuridica che gli organismi responsabili assumono e dall'assenza di un fine di lucro, la Commissione ritiene, come nella sua precedente decisione 98/353/CEE, del 16 settembre 1997, relativa all'aiuto di Stato a Gemeinnützige Abfallverwertung GmbH (6), che l'organismo responsabile vada considerato impresa ai sensi dell'articolo 87, paragrafo 1 del trattato CE, qualora eserciti un'attività economica sul mercato.
(28)
I comuni e le associazioni di comuni non sono di norma considerati come imprese. Tuttavia, come ribadito dalla Corte di giustizia delle Comunità europee nella sentenza del 16 giugno 1987 nella causa 118/85 (Commissione/Repubblica italiana) (7), essi possono essere considerati come imprese quando esercitano sul mercato un’attività economica, sebbene svolgano una serie di compiti pubblici e possano esercitare pubblici poteri. È quanto si deve presupporre nel caso in esame, soprattutto quando i comuni operano attraverso aziende autonome.
(29)
Nell’ambito della misura in esame, la costruzione e la gestione di un centro sono di competenza degli organismi responsabili. Essi creano quindi le condizioni perché un centro possa dare in affitto locali alle PMI e/o offrire loro altri servizi. Anche se gli organismi responsabili non hanno fini di lucro, essi esercitano un’attività economica che potrebbe, ad esempio, essere svolta da imprese immobiliari o società di consulenza private.
(30)
Ad ogni modo, non sono gli organismi responsabili stessi a dover beneficiare della misura, in quanto l’aiuto pubblico è volto ad offrire locali e servizi alle PMI. Le risorse statali messe a disposizione degli organismi responsabili devono procurare un vantaggio economico esclusivamente agli utilizzatori. Per garantire che non permangano vantaggi economici al livello degli organismi responsabili, sono quindi previsti diversi meccanismi.
(31)
Per la costruzione o l’estensione del centro viene organizzata una procedura d’appalto pubblica, conformemente alle norme sugli appalti pubblici.
(32)
Gli organismi responsabili sono tenuti a lasciare agli utilizzatori il possesso o l’utilizzo del centro per un periodo minimo di 15 anni. Durante tale periodo di 15 anni in cui gli edifici devono essere utilizzati come centri, gli organismi responsabili non beneficiano dunque di alcun vantaggio economico.
(33)
Allo scadere dei quindici anni gli edifici restano tuttavia di proprietà degli organismi responsabili e se questi ultimi non sono tenuti a versare una compensazione per il valore residuo, il valore del centro, che può essere utilizzato per altre attività o essere venduto, potrebbe rappresentare per gli organismi responsabili (proprietari dell’edificio) un vantaggio economico. Per assicurare che trascorso questo periodo non permangano vantaggi al livello degli organismi responsabili, le autorità tedesche si sono impegnate, nel corso dell’esame condotto dalla Commissione, a garantire che dopo 15 anni gli eventuali profitti vengano rimborsati. Ciò avviene o sulla base del metodo dei flussi di cassa attualizzati (discounted-cash-flow) o comunque secondo un metodo stabilito conformemente all’articolo 29, paragrafo 4, del regolamento (CE) n. 1260/1999 del Consiglio, del 21 giugno 1999, recante disposizioni generali sui Fondi strutturali (8). A tale proposito, vengono presi in considerazione, oltre al valore residuo dell’edificio, tutti i profitti e le perdite intervenuti nel corso dei 15 anni di gestione del centro per gli organismi responsabili. Ciò induce a ritenere che l’attività imprenditoriale dei centri debba essere collocata al livello degli organismi responsabili, in quanto sono essi, in ultima analisi, a sostenere il rischio economico di un centro.
(34)
Poiché gli organismi responsabili non traggono alcun vantaggio economico, essi non possono essere considerati come beneficiari dell’aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE. Essi vanno visti esclusivamente come «strumenti», che provvedono affinché vengano forniti agli utilizzatori servizi di assistenza attraverso i centri.
2. Secondo livello: i centri e i loro gestori
(35)
Le risorse statali messe a disposizione nell’ambito della misura in esame sono destinate alla costruzione o all’estensione di un centro. Poiché solo i costi di costruzione sono ammissibili all’aiuto nell’ambito della misura, i costi di gestione dei centri ne sono esclusi. Ciò può essere garantito mediante il controllo dell’utilizzo dei fondi, vale a dire il controllo dell’aiuto da parte delle autorità tedesche. I centri, di proprietà degli organismi responsabili, servono esclusivamente a mettere a disposizione degli utilizzatori locali e servizi.
(36)
Si fa inoltre riferimento all’obbligo di rimborso dei profitti menzionato al considerando 33, che secondo la Germania si applica anche al livello dei centri. In tal modo viene assicurato che, trascorsi i 15 anni, non permangano vantaggi economici ingiustificati al livello dei centri.
(37)
La Germania ha inoltre acconsentito ad attribuire la gestione di un centro, in caso di ripresa da parte di terzi, mediante gara pubblica d’appalto, conformemente alle norme sugli appalti pubblici. I gestori di un centro percepiranno solo un compenso conforme alle condizioni di mercato, quale previsto nel bando di gara.
(38)
In tal modo né i centri, né i loro gestori conseguono un vantaggio economico e non possono essere considerati essi stessi beneficiari dell’aiuto ma solo «strumenti», grazie ai quali possono essere forniti servizi di assistenza agli utilizzatori attraverso i centri. Di conseguenza, nell’ambito della misura non viene concesso alcun aiuto al livello dei centri e dei loro gestori.
3. Terzo livello: gli utilizzatori
(39)
Attraverso gli organismi responsabili dei centri e i centri stessi, le PMI che affittano locali nei centri beneficiano indirettamente di risorse statali. Va tuttavia sottolineato che per le PMI beneficiarie non è prevista un’intensità di aiuto del 90 %. I costi finanziati per il 90 % o addirittura il 100 % mediante risorse statali sono necessari per poter costruire un centro.
(40)
I centri offrono alle PMI una grande varietà di prestazioni (affitto di locali, apparecchiature, possibilità di collaborazione, laboratori, servizi di consulenza o di altro genere). L’affitto versato dalle PMI per l’utilizzo dei locali e i compensi corrisposti per le altre prestazioni (come laboratori ed altre apparecchiature speciali) possono essere inferiori al prezzo di mercato. Alcune PMI possono infatti avere difficoltà a trovare sul mercato simili locali e prestazioni, quanto meno a prezzi per loro sostenibili. Il vantaggio per le PMI consiste pertanto nell’utilizzo, a costi inferiori ai prezzi di mercato, dei locali del centro e di altre prestazioni di servizi. La Commissione ritiene quindi che la misura conferisca un vantaggio alle PMI utilizzatrici nella misura in cui l’affitto e/o le altre prestazioni sono inferiori ai prezzi di mercato.
(41)
La misura falsa o minaccia di falsare la concorrenza, in quanto è destinata a determinate imprese, laddove il gruppo di imprese beneficiarie è determinato dalla natura del centro. Come già illustrato ai punti da 6 a 14, i centri industriali si rivolgono a tutti i tipi di PMI, i centri tecnologici alle PMI innovative e gli incubatori di imprese alle microimprese di nuova costituzione. Esistono naturalmente anche molte forme miste, come imprese di nuova costituzione innovative.
(42)
Nell’ambito della misura non è esclusa la possibilità che l’aiuto venga concesso ad imprese operanti in settori economici nei quali si registrano scambi intracomunitari. Si deve quindi ritenere che la misura incida sugli scambi tra gli Stati membri.
(43)
Al livello degli utilizzatori, pertanto, la misura non costituisce un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE, nella misura in cui non venga superato il massimale de minimis di 100 000 EUR per beneficiario su un periodo di tre anni ai sensi del regolamento (CE) n. 69/2001.
(44)
Per quanto concerne l’applicazione del massimale de minimis alle diverse prestazioni dei centri, la Commissione constata quanto segue:
-
per quanto riguarda l’affitto di locali, la Germania si è impegnata a rispettare le disposizioni del regolamento (CE) n. 69/2001 al livello degli utilizzatori dei centri. La mancanza di trasparenza che caratterizzava la misura viene eliminata grazie all’impegno assunto dalla Germania di calcolare gli elementi di aiuto contenuti nell’affitto corrisposto per i locali affittati dalle PMI sulla base di affitti comparabili per locali simili, in particolare del livello degli indici ufficiali degli affitti per locali industriali (Gewerbemietspiegel). In tal modo la Germania assicura il rispetto del massimale de minimis di 100 000 EUR su un periodo di tre anni. La Germania s’impegna pertanto a precisare a ciascun utilizzatore di un centro che l’utilizzo dei servizi del centro può comportare elementi di aiuto che vengono valutati come aiuti de minimis, soggetti alle disposizioni del regolamento (CE) n. 69/2001;
-
per quanto riguarda l’utilizzo di laboratori e altre apparecchiature speciali (in particolare nei centri tecnologici), la Germania ha comunicato che eventuali elementi di aiuto si riflettono nel supplemento dell’affitto che l’utilizzatore deve pagare. Tale supplemento può quindi essere distinto dal normale affitto. La Commissione prende atto che la Germania ha accettato di rispettare il regolamento (CE) n. 69/2001 anche per quanto concerne tali supplementi per l’utilizzo di laboratori e apparecchiature speciali;
-
per quanto riguarda tuttavia i servizi di consulenza, l’elemento di aiuto non è stato limitato al massimale de minimis e deve quindi essere valutato come un aiuto di Stato rientrante nel campo d’applicazione dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE.
2. Legalità della misura
(45)
La Germania ha rispettato l’obbligo derivante dall’articolo 88, paragrafo 3, del trattato CE.
3. Compatibilità della misura con il trattato CE
(46)
Poiché ad eccezione dei servizi di consulenza, le possibili misure a favore delle PMI previste dal regime di aiuti (come ad esempio i locali, i laboratori e le apparecchiature speciali) non sono considerate aiuti di Stato nella misura in cui il massimale de minimis e le disposizioni del regolamento (CE) n. 69/2001 vengano rispettati, la compatibilità con il mercato comune deve essere valutata solo per i servizi di consulenza a favore delle PMI.
(47)
Il regime di aiuti è volto a promuovere la diffusione e l’utilizzazione commerciale della nuova R&D, tedesca e internazionale, nel settore della gestione generale e dello sviluppo delle imprese. Esso favorisce pertanto il trasferimento di tecnologia e la cooperazione tra imprese.
(48)
Ai sensi dell’articolo 157 del trattato CE, la promozione del trasferimento di tecnologia e la cooperazione tra imprese sono due importanti obiettivi della Comunità. Il regime di aiuti risponde pertanto agli obiettivi dell’articolo 157 del trattato CE. La Commissione, tuttavia, non ha ancora elaborato criteri specifici per la valutazione di misure di aiuto finalizzate in particolare al conseguimento di tali obiettivi, sebbene nel quadro della politica regionale della Comunità tali misure beneficino spesso del sostegno del Fondo europeo per lo sviluppo regionale.
(49)
A questo proposito, la Commissione rinvia anche alla sua comunicazione al Consiglio europeo di primavera «Lavorare insieme per la crescita e l’occupazione» (9), che ha sottolineato l’importanza di stimolare l’innovazione e i poli d’innovazione. Il gruppo beneficiario della misura in esame è limitato alle PMI innovative ad orientamento tecnologico nella fase di avviamento, che è anche quello più importante sotto il profilo della promozione della crescita economica e dell’occupazione.
(50)
Con riferimento ai servizi di consulenza, va rilevato che la Germania si è impegnata a non concedere aiuti superiori al 50 % dei costi ammissibili. L’aiuto per i servizi di consulenza rispetta pertanto il regolamento (CE) n. 70/2001, in particolare l’articolo 5.
(51)
Di conseguenza, la misura deve essere valutata favorevolmente dalla Commissione.
VII. CONCLUSIONE
(52)
Sulla base delle modifiche apportate dalle autorità tedesche nel corso del procedimento di indagine formale, la Commissione giunge alla conclusione seguente:
(53)
Per quanto riguarda gli aiuti concessi nell’ambito del regime di aiuti a talune PMI per l’affitto di locali, l’utilizzo di laboratori o apparecchiature speciali e/o altre attrezzature, la Commissione prende atto dell’impegno della Germania di garantire il rispetto del regolamento (CE) n. 69/2001 nel quadro del presente regime.
(54)
Nella misura in cui nell’ambito del regime di aiuti alle PMI vengono concessi aiuti per i «servizi di consulenza alle PMI» disponibili nei centri, la Germania si è impegnata ad accordare tali sovvenzioni in conformità del regolamento (CE) n. 70/2001, in particolare l’articolo 5,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE:
Articolo 1
1. Il regime di aiuti per lo sviluppo dell’infrastruttura comunale a carattere economico nell’ambito dell’azione comune «Miglioramento della struttura economica regionale» (Gemeinschaftsaufgabe «Verbesserung der regionalen Wirtschaftsstruktur») secondo la parte II, punto 7, del programma quadro, finalizzato alla costruzione e all’estensione di centri industriali, tecnologici e di incubatori di imprese che forniscono locali e servizi comuni a piccole e medie imprese, al quale la Germania intende dare esecuzione nel periodo tra il 2004 e il 2006, non costituisce un aiuto di Stato nella misura in cui la Germania mantiene il suo impegno di rispettare il regolamento (CE) n. 69/2001 per l’affitto di locali, laboratori, apparecchiature speciali e/o altre prestazioni.
2. Il regime di aiuti di cui al paragrafo 1 costituisce un aiuto di Stato compatibile con il mercato comune ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 3, lettera c), del trattato CE, nella misura in cui la Germania mantiene il suo impegno di concedere qualsiasi aiuto per servizi di consulenza a favore di piccole e medie imprese che utilizzano i servizi offerti dai centri industriali, tecnologici e dagli incubatori di imprese, in conformità con il regolamento (CE) n. 70/2001.
Articolo 2
La Repubblica federale di Germania è destinataria della presente decisione.
Fatto a Bruxelles, il 3 maggio 2005.