Směrnice Rady
ze dne 14. června 1966
o uvádění osiva pícnin na trh
(66/401/EHS)
RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že produkce pícnin zaujímá v zemědělství Evropského hospodářského společenství významné místo;
vzhledem k tomu, že uspokojivé výsledky při pěstování pícnin do značné míry závisejí na použití vhodného osiva; že proto některé členské státy již po nějakou dobu omezují uvádění osiva pícnin na trh na vysoce jakostní osivo; že tyto členské státy využívají výsledků systematického šlechtění probíhajícího již po několik desetiletí, jímž byly získány dostatečně stálé a uniformní odrůdy pícnin, od nichž lze s ohledem na jejich vlastnosti očekávat značné výhody pro zamýšlené použití;
vzhledem k tomu, že vyšší výnosnosti při pěstování pícnin ve Společenství bude dosaženo tím, že členské státy budou při výběru odrůd povolených pro uvádění na trh uplatňovat jednotná a co nejpřísnější pravidla;
vzhledem k tomu, že omezení uvádění na trh na určité odrůdy je však důvodné jen tehdy, je-li současně zajištěno, že uživatelé mohou osivo těchto odrůd také skutečně získat;
vzhledem k tomu, že některé členské státy uplatňují k tomuto účelu systémy uznávání, jehož účelem je prostřednictvím úředních zkoušek zajišťovat odrůdovou pravost a odrůdovou čistotu;
vzhledem k tomu, že takové systémy již existují na mezinárodní úrovni; že Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj vytvořila systém pro odrůdové uznávání osiva pícnin, které je určeno pro mezinárodní obchod;
vzhledem k tomu, že je žádoucí vytvořit na základě zkušeností s tímto systémem a s odpovídajícími vnitrostátními systémy jednotný systém uznávání pro Společenství;
vzhledem k tomu, že tento systém by se měl vztahovat jak na obchod mezi členskými státy, tak na uvádění na domácí trhy;
vzhledem k tomu, že obecně by mělo být možné uvádět osivo pícnin pro jakékoliv použití na trh pouze tehdy, pokud bylo v souladu s pravidly pro uznávání úředně přezkoušeno a uznáno jako základní osivo nebo jako certifikované osivo anebo, v případě některých rodů a druhů, úředně přezkoušeno a připuštěno jako obchodní osivo; že volba termínů "základní osivo" a "certifikované osivo" vychází ze stávající mezinárodní terminologie;
vzhledem k tomu, že je třeba připustit obchodní osivo z toho důvodu, že ne všechny rody a druhy pícnin se šlechtitelským významem již poskytly žádoucí odrůdy nebo dostatečné množství osiva stávajících odrůd k pokrytí potřeb Společenství; že je proto v případě určitých rodů a druhů nezbytné připustit osivo pícnin, které nepatří k určité odrůdě, ale splňuje všechny ostatní požadavky;
vzhledem k tomu, že osivo pícnin, které není uváděno na trh, by mělo být pro malý hospodářský význam vyloučeno z oblasti působnosti pravidel Společenství; že právo členských států přijmout pro toto osivo zvláštní předpisy nesmí být dotčeno;
vzhledem k tomu, že by se pravidla Společenství neměla vztahovat na osivo, které je prokazatelně určeno k vývozu do třetích zemí;
vzhledem k tomu, že ke zlepšení genetické hodnoty i vnější jakosti osiva pícnin ve Společenství by měly být stanoveny některé podmínky týkající se technické čistoty a klíčivosti;
vzhledem k tomu, že k zajištění pravosti osiva musí být stanovena pravidla Společenství pro balení, odběry vzorků, uzavírání a označovaní; že k tomuto účelu musí návěsky uvádět údaje nezbytné pro výkon úřední kontroly a pro informování spotřebitele a musí odkazovat na uznání uznaného osiva různých kategorií na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že některé členské státy potřebují pro zvláštní výsevní účely směsi osiva pícnin několika rodů a druhů; že je třeba k této potřebě přihlédnout a povolit členským státům připouštět takové směsi za určitých podmínek;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly přijmout vhodná kontrolní opatření, aby bylo při uvádění osiva na trh zajištěno dodržování požadavků na jakost a předpisů o zachování pravosti;
vzhledem k tomu, že uvádění na trh osiva, které tyto podmínky splňuje, by mělo podléhat pouze těm omezením, která stanoví pravidla Společenství, aniž je dotčen článek 36 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že v první etapě, až do vytvoření společného katalogu odrůd, by měla tato omezení zahrnovat zejména právo členských států omezit uvádění na trh uznaného osiva různých kategorií pouze na osivo odrůd, které mají krajinnou a užitnou hodnotu pro jejich území;
vzhledem k tomu, že je nezbytné uznat za určitých podmínek osivo, které bylo v jiných zemích získáno množením základního osiva uznaného v některém členském státě, za rovnocenné s osivem množeným v uvedeném členském státě;
vzhledem k tomu, že je na druhé straně žádoucí stanovit, že osivo pícnin sklizené ve třetích zemích může být uváděno na trh ve Společenství pouze tehdy, pokud poskytuje stejnou záruku jako osivo, které bylo úředně uznáno nebo úředně připuštěno jako obchodní osivo ve Společenství a které je v souladu s pravidly Společenství;
vzhledem k tomu, že v obdobích, kdy dochází k obtížím v zásobování uznaným osivem různých kategorií nebo obchodním osivem, je třeba přechodně připustit osivo vyhovující méně přísným požadavkům;
vzhledem k tomu, že za účelem harmonizace technických metod uznávání v jednotlivých členských státech a z toho důvodu, aby bylo v budoucnu možné porovnávat osiva uznaná ve Společenství a osiva pocházející ze třetích zemí, by měla být v členských státech zřízena zkušební pole Společenství pro každoroční následné kontroly certifikovaného osiva různých kategorií;
vzhledem k tomu, že by Komisi mělo být svěřeno přijímání některých prováděcích opatření; že pro snazší provádění zamýšlených opatření je třeba stanovit postup úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na osivo pícnin uváděné na trh ve Společenství bez ohledu na jeho využití.
Článek 2
Pro účely této směrnice se rozumí:
A. "pícninami"
rostliny těchto rodů a druhů:
a)Gramineae | trávy |
Agrostis spp. | psineček |
Alopecurus pratensis L. | psárka luční |
Arrhenatherum elatius (L.) J. et C. Presl. | ovsík vyvýšený |
Dactylis glomerata L. | srha laločnatá |
Festuca arundinacea Schreb. | kostřava rákosovitá |
Festuca ovina L. | kostřava ovčí |
Festuca pratensis Huds. | kostřava luční |
Festuca rubra L. | kostřava červená |
Lolium spp. | jílek |
Phleum pratense L. | bojínek luční |
Poa spp. | lipnice |
Trisetum flavescens (L.) Pal. Beauv. | trojštět žlutavý |
b)Leguminosae | luskoviny |
Lotus corniculatus L. | štírovník růžkatý |
Lupinus spp., mimo | lupina, mimo |
Lupinus perennis L. | lupinu vytrvalou |
Medicago lupulina L. | tolice dětelová |
Medicago sativa L. | tolice vojtěška (vojtěška setá) |
Medicago varia Martyn | vojtěška proměnlivá |
Onobrychis sativa L. | vičenec setý |
Pisum arvense L. | hrášek polní |
Trifolium hybridum L. | jetel zvrhlý |
Trifolium incarnatum L. | jetel nachový |
Trifolium pratense L. | jetel luční |
Trifolium repens L. | jetel plazivý |
Vicia spp., mimo Vicia faba major L. | vikve a boby, mimo bob větší |
B. "základním osivem":
1. "osivem šlechtěných odrůd" osivo,
a) které bylo vypěstováno na odpovědnost pěstitele podle zásad udržovacího šlechtění odrůdy;
b) které je určeno k produkci osiva kategorie "certifikované osivo";
c) které, s výhradou článku 4, vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II; a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
2. "osivem místních odrůd" osivo,
a) které bylo vypěstováno pod úředním dohledem z materiálu úředně připuštěného jako místní odrůda na jednom nebo více hospodářstvích v rámci přesně ohraničené oblasti původu;
b) které je určeno k produkci osiva kategorie "certifikované osivo";
c) které, s výhradou článku 4, vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II; a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
C. "certifikovaným osivem" osivo,
a) které pochází ze základního osiva nebo certifikovaného osiva určité odrůdy;
b) které je určeno k produkci osiva kategorie "certifikované osivo" nebo rostlin;
c) které, s výhradou čl. 4 písm. b), vyhovuje požadavkům na certifikované osivo stanoveným v přílohách I a II; a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
D. "obchodním osivem" osivo,
a) které vykazuje druhovou pravost;
b) které, s výhradou čl. 4 písm. b), vyhovuje požadavkům na obchodní osivo stanoveným v příloze II; a
c) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
E. "úředními opatřeními" opatření, která provádějí
a) státní orgány nebo
b) veřejnoprávní nebo soukromoprávní právnické osoby jednající jménem státu nebo
c) v případě pomocných činností, které rovněž podléhají dohledu státu, přísežné fyzické osoby
za podmínky, že osoby uvedené v písmenech b) a c) nemají osobní zájem na výsledku těchto opatření.
Článek 3
1. Členské státy stanoví, že na trh lze uvádět pouze osivo
Dactylis glomerata L.,
Festuca arundinacea Schreb.,
Festuca pratensis Huds.,
Festuca rubra L.,
Lolium spp.,
Phleum pratense L.,
Medicago sativa L.,
Medicago varia Martyn,
Pisum arvense L.,
Trifolium repens L.,
které bylo úředně uznáno jako základní osivo nebo certifikované osivo a které vyhovuje požadavkům stanoveným v příloze II.
2. Členské státy stanoví, že na trh lze uvádět pouze to osivo pícnin jiných rodů a druhů, než které jsou uvedeny v odstavci 1, které bylo buď úředně uznáno jako základní osivo, nebo certifikované osivo, anebo jde o obchodní osivo, a které dále vyhovuje požadavkům stanoveným v příloze II.
3. Komise může postupem podle článku 21 stanovit, že po uplynutí určených lhůt lze uvádět na trh pouze to osivo pícnin jiných rodů a druhů, než které jsou uvedeny v odstavci 1, které bylo úředně uznáno jako základní osivo nebo certifikované osivo.
4. Členské státy zajistí, aby úřední zkoušky osiva probíhaly v souladu s obvyklými mezinárodními metodami, pokud tyto metody existují.
5. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavců 1 a 2
a) pro šlechtitelské osivo generací předcházejících základnímu osivu,
b) pro pokusy nebo pro vědecké účely,
c) pro účely šlechtění,
d) pro nezpracované osivo, které se uvádí na trh k opatření obalem, pokud je zajištěna pravost tohoto osiva.
Článek 4
Členské státy však mohou odchylně od článku 3 povolit,
a) aby bylo úředně uznáno a uváděno na trh základní osivo obilovin, které nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II; obdobná odchylka se vztahuje i na certifikované osivo Trifolium pratense, pokud je toto osivo určeno pro další produkci certifikovaného osiva.
V uvedených případech přijmou členské státy veškerá nezbytná opatření, aby dodavatel zaručil určitou klíčivost, kterou při uvádění na trh uvede na zvláštní návěsce, která musí obsahovat jeho jméno, adresu a číslo partie;
b) aby v zájmu rychlejšího zásobování osivem bylo úředně uznáno a uváděno na trh až po prvního obchodního příjemce osivo kategorií "základní osivo" nebo "certifikované osivo", u kterého dosud nebyly ukončeny úřední zkoušky týkající se vyhovění požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II. Uznání se provede pouze po předložení předběžného protokolu o analýze osiva a za podmínky, že je uvedeno jméno a adresa prvního příjemce. Budou přijata veškerá nezbytná opatření, aby dodavatel zaručil klíčivost vyplývající z předběžné analýzy. Tuto klíčivost uvede dodavatel při uvádění na trh na zvláštní návěsce, která musí obsahovat jeho jméno a adresu a číslo partie.
S výjimkou případů množení mimo Společenství uvedených v článku 15 se tato ustanovení nevztahují na osivo dovážené ze třetích zemí.
Článek 5
Pokud jde o požadavky stanovené v přílohách I a II, mohou členské státy stanovit pro uznávání tuzemské produkce a pro zkoušení tuzemského obchodního osiva dodatečné nebo přísnější požadavky.
Článek 6
1. Každý členský stát sestaví seznam odrůd pícnin, které jsou na jeho území úředně povoleny pro uznávání osiva; seznam udává hlavní morfologické nebo fyziologické znaky umožňující rozlišovat mezi odrůdami rostlin přímo pocházejícími z osiva kategorie "certifikované osivo", a úředně stanovený nejvyšší počet generací po základním osivu připuštěných k uznávání pro každou odrůdu. U místních odrůd uvádí seznam oblast původu.
2. U hybridů a syntetických odrůd je třeba sdělit genetické komponenty orgánům příslušným povolovat odrůdy a uznávat osivo. Členské státy zajistí, aby výsledky zkoušek genetických komponent a jejich popis byly na žádost šlechtitele považovány za důvěrné.
3. Odrůda se povolí teprve tehdy, pokud bylo úředními zkouškami nebo zkouškami pod úředním dohledem, zejména pěstitelskými zkouškami, ověřeno, že odrůda je dostatečně homogenní a stálá.
4. Povolené odrůdy se pravidelně úředně kontrolují. Není-li již některá z podmínek pro povolení pro uznávání osiva splněna, povolení odrůdy se zruší a odrůda se ze seznamu vymaže.
5. Seznam a veškeré jeho změny se neprodleně oznámí Komisi, která je sdělí ostatním členským státům.
Článek 7
1. Členské státy stanoví, že v průběhu kontroly odrůd, při zkouškách osiva pro uznání a při zkouškách obchodního osiva musí být vzorky odebírány úředně pomocí vhodných metod.
2. Při zkouškách osiva pro uznání a při zkouškách obchodního osiva musí být vzorky odebírány z homogenních partií. Maximální hmotnost partie a minimální hmotnost vzorku jsou uvedeny v příloze III.
Článek 8
1. Členské státy stanoví, že základní, certifikované a obchodní osivo smí být uváděno na trh pouze v dostatečně homogenních dodávkách a v uzavřených baleních, která jsou opatřena uzávěrem a označena podle článků 9 a 10.
2. Členské státy mohou pro prodej malých množství konečnému spotřebiteli stanovit odchylky od odstavce 1 týkající se balení, uzávěru a označení.
Článek 9
1. Členské státy stanoví, že balení základního, certifikovaného a obchodního osiva musí být úředně uzavřena tak, aby byl uzávěr při otevření znehodnocen a nemohl být znovu použit.
2. Balení mohou být znovu uzavřena pouze úředně. V tomto případě se na návěsce podle čl. 10 odst. 1 uvede, že se jedná o opětovné uzavření, dále datum opětovného uzavření a orgán, který je provedl.
Článek 10
1. Členské státy stanoví, že balení základního, certifikovaného a obchodního osiva
a) musí být na vnější straně opatřena úřední návěskou podle přílohy IV v některém z úředních jazyků Společenství; návěska je připevněna úředním uzávěrem; barva návěsky je pro základní osivo bílá, pro certifikované osivo první generace po základním osivu modrá, pro certifikované osivo dalších generací po základním osivu červená a pro obchodní osivo tmavě žlutá; pro obchod mezi členskými státy musí být návěska opatřena datem úředního uzavření. Pokud v případech uvedených v čl. 4 písm. a) základní osivo a certifikované osivo nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II, vyznačí se tato skutečnost na návěsce;
b) musí uvnitř obsahovat úřední doložku v barvě návěsky obsahující údaje stanovené pro návěsku v příloze IV. Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na balení vytištěny nesmazatelnou barvou.
2. Členské státy mohou
a) požadovat, aby na návěsce bylo ve všech případech uvedeno datum úředního uzavření;
b) pro malá balení stanovit odchylky od odstavce 1.
Článek 11
Není dotčeno právo členských států stanovit, že balení tuzemského nebo dováženého základního, certifikovaného nebo obchodního osiva musí být při uvádění na trh na jejich území opatřena návěskou dodavatele i v jiných případech, než které jsou stanoveny v článku 4.
Článek 12
Členské státy stanoví, že každé chemické ošetření základního, certifikovaného nebo obchodního osiva musí být uvedeno buď na úřední návěsce, nebo na návěsce dodavatele, a na balení nebo uvnitř balení.
Článek 13
1. Členské státy mohou povolit uvádění osiva pícnin na trh ve směsích osiva různých rodů a druhů pícnin a ve směsích s osivem rostlin, které nejsou pícninami ve smyslu této směrnice, pokud jsou jednotlivé složky směsi před smícháním v souladu s pravidly pro uvádění na trh, která se na ně vztahují.
2. Použijí se články 8, 9 a 11 a rovněž článek 10 s tím rozdílem, že barva návěsky je v případě směsí zelená.
Článek 14
1. Členské státy zajistí, aby uvádění na trh základního a certifikovaného osiva, které bylo úředně uznáno a jehož balení byla úředně označena a uzavřena v souladu s touto směrnicí, a obchodního osiva, jehož balení byla úředně označena a uzavřena v souladu s touto směrnicí, podléhalo pouze omezením na základě jeho vlastností, opatření ke zkoušení, označování a uzavírání, která stanoví tato směrnice.
2. Členské státy mohou
a) stanovit, pokud nevstoupily v platnost předpisy Komise podle čl. 3 odst. 3, že po uplynutí určitých lhůt lze na trh uvádět pouze to osivo jiných rodů a druhů pícnin, než které jsou uvedeny v čl. 3 odst. 1, které bylo úředně uznáno jako základní osivo nebo certifikované osivo;
b) přijmout předpisy o nejvyšší povolené vlhkosti pro uvádění na trh;
c) omezit uvádění na trh certifikovaného osiva pícnin na osivo první generace po základním osivu;
d) až do zavedení společného katalogu odrůd, k čemuž musí dojít nejpozději dne 1. ledna 1970, omezit uvádění osiva obilovin na trh na osivo odrůd, které jsou zapsány ve vnitrostátním seznamu vycházejícím z krajinné a užitné hodnoty pro jejich území; podmínky pro zápis do tohoto seznamu jsou pro odrůdy pocházející z ostatních členských států stejné jako pro domácí odrůdy.
Článek 15
Členské státy stanoví, že osivo pícnin, které pochází bezprostředně ze základního osiva uznaného v některém členském státě a které bylo sklizeno v jiném členském státě nebo v některé třetí zemi, je rovnocenné certifikovanému osivu z první generace po základním osivu sklizeném ve státě, který vyprodukoval základní osivo, pokud bylo na jeho množitelském porostu podrobeno inspekci vyhovující požadavkům stanoveným v příloze I a pokud bylo úřední zkouškou ověřeno, že splňuje požadavky stanovené v příloze II pro certifikované osivo.
Článek 16
1. Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou určí,
a) zda v případě uvedeném v článku 15 inspekce prováděné v určité třetí zemi vyhovují požadavkům stanoveným v příloze I,
b) zda osivo pícnin sklizené v určité třetí zemi, které poskytuje stejné záruky vlastností a opatření provedených k jeho zkoušení, zajištění jeho pravosti, jeho označování a jeho kontroly, je v tomto ohledu rovnocenné základnímu osivu, certifikovanému osivu nebo obchodnímu osivu, které bylo sklizeno ve Společenství a které odpovídá této směrnici.
2. Členské státy mohou určení podle odstavce 1 provádět samy, dokud tak podle uvedeného odstavce neučiní Rada. Toto právo zaniká dnem 1. července 1969.
Článek 17
1. K překonání přechodných obtíží ve všeobecném zásobování základním, certifikovaným nebo obchodním osivem, které se vyskytnou alespoň v jednom členském státě a které nelze odstranit v rámci Společenství, zmocní Komise postupem podle článku 21 jeden nebo více členských států, aby povolily na určité období stanovené Komisí uvádění na trh osiva kategorie vyhovující méně přísným požadavkům.
2. Pokud jde o kategorii osiva určité odrůdy, má úřední návěska barvu stejnou jako ta, která je stanovena pro odpovídající kategorii, a v ostatních případech stejnou jako návěska stanovená pro obchodní osivo. V každém případě musí být na návěsce uvedeno, že se jedná o osivo kategorie vyhovující méně přísným požadavkům.
Článek 18
Tato směrnice se nevztahuje na osivo pícnin, které je prokazatelně určeno k vývozu do třetích zemí.
Článek 19
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby osivo pícnin mohlo být v průběhu uvádění na trh alespoň namátkově úředně kontrolováno s ohledem na dodržování požadavků stanovených touto směrnicí.
Článek 20
1. Ve Společenství se založí srovnávací pole, na kterých se každý rok provede následná kontrola odebraných vzorků certifikovaného osiva pícnin. Tato pole podléhají kontrole prováděné výborem uvedeným v článku 21.
2. V první etapě slouží srovnávací zkoušky k harmonizaci technických metod uznávání, aby bylo dosaženo srovnatelnosti výsledků. Jakmile bude tohoto cíle dosaženo, bude o srovnávacích zkouškách každoročně podávána zpráva o činnosti, která se důvěrně sdělí členským státům a Komisi. Komise stanoví postupem podle článku 21 datum, ke kterému bude zpráva podána poprvé.
3. Komise vydá postupem podle článku 21 opatření nezbytná k provádění srovnávacích zkoušek. Do srovnávacích zkoušek lze zahrnout osivo pícnin sklizené ve třetích zemích.
Článek 21
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví, zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 14. června 1966 [2] (dále jen "výbor"), jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijme většinou dvanácti hlasů.
4. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná. Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě jednoho měsíce přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 22
Touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy odůvodněné ochranou zdraví a života lidí, zvířat nebo rostlin nebo ochranou průmyslového a obchodního vlastnictví.
Článek 23
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s čl. 14 odst. 1 nejpozději do 1. července 1968 a s ostatními ustanoveními této směrnice a jejích příloh nejpozději do 1. července 1969. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 24
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 14. června 1966.
Direttiva del Consiglio
del 14 giugno 1966
relativa alla commercializzazione delle sementi di piante foraggere
(66/401/CEE)
IL CONSIGLIO DELLA COMUNITÀ ECONOMICA EUROPEA,
Visto il Trattato che istituisce la Comunità Economica Europea, e in particolare gli articoli 43 e 100,
Vista la proposta della Commissione,
Visto il parere del Parlamento Europeo [1],
Visto il parere de Comitato economico e sociale,
Considerando che la produzione di piante foraggere occupa un posto importante nell'agricoltura della Comunità Economica Europea;
Considerando che i risultati soddisfacenti della coltura di piante foraggere dipendono in vasta misura dall'utilizzazione di sementi adeguate; che alcuni Stati membri hanno pertanto limitato, da qualche tempo, la commercializzazione delle sementi di piante foraggere a sementi di alta qualità; che essi hanno beneficiato del risultato dei lavori di sistematica selezione delle piante svolti attraverso parecchi decenni e che hanno portato a varietà di piante foraggere sufficientemente stabili ed omogenee, le cui caratteristiche consentono di prevedere sostanziali vantaggi per le utilizzazioni perseguite;
Considerando che una maggiore produttività in materia di coltura di piante foraggere nella Comunità sarà ottenuta con l'applicazione, da parte degli Stati membri, di norme unificate e il più possibile rigorose circa la scelta delle varietà ammesse alla commercializzazione;
Considerando, tuttavia, che una limitazione della commercializzazione ad alcune varietà non è giustificata se non in quanto esista al tempo stesso la garanzia per il consumatore di poter effettivamente ottenere sementi di queste stesse varietà;
Considerando che a tal fine alcuni Stati membri applicano sistemi di certificazione aventi lo scopo di garantire l'identità e la purezza delle varietà mediante un controllo ufficiale;
Considerando che un sistema siffatto esiste già sul piano internazionale; che l'Organizzazione di cooperazione e sviluppo economico ha stabilito un sistema di certificazione varietale delle sementi di piante foraggere destinate al commercio internazionale;
Considerando che occorre stabilire per la Comunità un sistema unificato di certificazione fondato sulle esperienze acquisite dall'applicazione del sistema predetto e dei sistemi nazionali in materia;
Considerando che occorre che tale sistema sia applicabile tanto agli scambi tra gli Stati membri quanto alla commercializzazione sui mercati nazionali;
Considerando che, per regola generale, le sementi di piante foraggere, qualunque sia la destinazione delle sementi stesse, devono poter essere commercializzate solo se, conformemente alle norme di certificazione, siano state ufficialmente esaminate e certificate come sementi di base o sementi certificate o, per alcuni generi e specie, ufficialmente esaminate ed ammesse come sementi commerciali; che la scelta dei termini tecnici "sementi di base" e "sementi certificati" è basata sulla terminologia internazionale già esistente;
Considerando che occorre ammettere le sementi commerciali per tener conto del fatto che non esistono ancora, per tutti i generi e specie di piante foraggere aventi importanza per la coltura, né le varietà volute né sufficienti sementi delle varietà esistenti, per coprire tutto il fabbisogno della Comunità; che è pertanto necessario ammettere per taluni generi e specie, sementi di piante foraggere non appartenenti ad una varietà, ma rispondenti alle altre condizioni della regolamentazione;
Considerando che occorre escludere le sementi di piante foraggere non commercializzate dal campo d'applicazione delle norme comunitarie, data la loro scarsa importanza economica; che non deve essere pregiudicato il diritto degli Stati membri di sottoporle a particolari prescrizioni;
Considerando che è opportuno non applicare le norme comunitarie alle sementi per le quali sia provato che sono destinate all'esportazione in paesi terzi;
Considerando che, per migliorare, oltre il valore genetico, la qualità esteriore delle sementi di piante foraggere nella Comunità, devono essere previste determinate condizioni per quanto concerne la purezza specifica e la facoltà germinativa;
Considerando che, per garantire l'individualità delle sementi, devono essere stabilite norme comunitarie relative all'imballaggio, al prelievo dei campioni, alla chiusura e al contrassegno; che, a questo scopo, le etichette devono recare le indicazioni necessarie all'esercizio del controllo ufficiale nonché all'informazione del consumatore e porre in evidenza il carattere comunitario della certificazione delle sementi certificate delle diverse categorie;
Considerando che taluni Stati membri hanno bisogno, per particolari destinazioni, di miscugli di sementi di piante foraggere di vari generi e specie; che, per tener conto di tali esigenze, gli Stati membri devono essere autorizzati ad ammettere detti miscugli a determinate condizioni;
Considerando che, per garantire, in fase di commercializzazione, il rispetto sia delle condizioni relative alla qualità delle sementi sia delle disposizioni intese a garantirne l'identità, gli Stati membri devono prevedere disposizioni di controllo adeguate;
Considerando che le sementi rispondenti a tali condizioni non devono essere soggette - fatta salva l'applicazione dell'articolo 36 del Trattato - se non alle restrizioni di commercializzazione previste dalle norme comunitarie;
Considerando che occorre che in un primo tempo, fino all'elaborazione di un catalogo comune delle varietà, tali restrizioni comprendano, in particolare, il diritto degli Stati membri di limitare la commercializzazione delle sementi certificate delle diverse categorie a varietà aventi per il rispettivo territorio un valore agronomico e d'utilizzazione;
Considerando che è necessario riconoscere, a determinate condizioni, l'equivalenza tra sementi moltiplicate in un altro paese da sementi di base certificate in uno Stato membro e sementi moltiplicate nello stesso Stato membro;
Considerando, d'altra parte, che occorre prevedere che le sementi di piante foraggere raccolte in paesi terzi possano essere commercializzate nella Comunità soltanto se offrano le stesse garanzie delle sementi ufficialmente certificate o ufficialmente ammesse in quanto sementi commerciali nella Comunità e conformi alle norme comunitarie;
Considerando che, per dei periodi nei quali l'approvvigionamento di sementi certificate delle diverse categorie o di sementi commerciali incontri difficoltà, occorre ammettere provvisoriamente sementi soggette a requisiti ridotti;
Considerando che, al fine di armonizzare i metodi tecnici di certificazione dei vari Stati membri e per avere, in futuro, possibilità di raffronto tra le sementi certificate all'interno della Comunità e quelle provenienti da paesi terzi, è opportuno stabilire negli Stati membri campi comparativi comunitari per consentire un controllo annuale a posteriori delle sementi delle diversi categorie di "sementi certificate";
Considerando che è indicato affidare alla Commissione la cura di adottare talune misure d'applicazione; che, per facilitare l'attuazione delle disposizioni previste, è opportuno prevedere una procedura che instauri una stretta cooperazione tra gli Stati membri e la Commissione, in seno ad un Comitato permanente per le sementi e i materiali di moltiplicazione agricoli, orticoli e forestali,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
Articolo 1
La presente direttiva riguarda le sementi di piante foraggere commercializzate all'interno della Comunità, qualunque sia la destinazione delle sementi stesse.
Articolo 2
Ai sensi della presente direttiva s'intende per:
A. Piante foraggere: le piante dei generi e specie seguenti:
a)Gramineae
Graminacee
Agrostis spec. | Agrostide |
Alopecurus pratensis L. | Coda di volpe |
Arrhenatherum elatius (L.) J. e C. Presl. | Avena altissima |
Dactylis glomerata L. | Dactylis (pannocchina) |
Festuca arundinacea Schreb. | Festuca arundinacea |
Festuca ovina L. | Festuca ovina |
Festuca pratensis Huds. | Festuca dei prati |
Festuca rubra L. | Festuca rossa |
Lolium spec. | Loietto |
Phleum pratense L. | Fleolo (coda di topo) |
Poa spec. | Poa |
Trisetum flavescens (L.) Pal. Beauv. | Avena bionda |
b)Leguminosae
Leguminose
Lotus corniculatus L. | Ginestrino |
Lupinus spec., escluso il lupinus perennis L. | Lupino, escluso il lupino perenne |
Medicago lupulina L. | Lupolina |
Medicago sativa L. | Erba medica |
Medicago varia Martyn | Medica varia |
Onobrychis sativa L. | Lupinella |
Pisum arvense L. | Pisello da foraggio |
Trifolium hybridum L. | Trifoglio ibrido |
Trifolium incarnatum L. | Trifoglio incarnato |
Trifolium pratense L. | Trifoglio pratense (violette) |
Trifolium repens L. | Trifoglio bianco |
Vicia spec., esclusa la Vicia faba major L. | Veccia, favino (favetta), esclusa la fava |
B. Sementi di base:
1. Sementi di varietà selezionate: le sementi
a) prodotte sotto la responsabilità del costitutore secondo metodi di selezione per la conservazione della varietà;
b) previste per la produzione di sementi della categoria "sementi certificate",
c) conformi, fatto salvo quanto disposto all'articolo 4, alle condizioni degli allegati I e II per le sementi di base, e
d) per le quali, all'atto di un esame ufficiale, sia stata costatata la rispondenza alle condizioni summenzionate.
2. Sementi di varietà locali: le sementi
a) prodotte sotto il controllo ufficiale da materiali ufficialmente ammessi come varietà locali in una o più aziende di una regione d'origine esattamente delimitata;
b) previste per la produzione di sementi della categoria "sementi certificate";
c) conformi, fatto salvo quanto disposto all'articolo 4, alle condizioni degli allegati I e II per le sementi di base, e
d) per le quali, all'atto di un esame ufficiale, sia stata costatata la rispondenza alle condizioni summenzionate.
C. Sementi certificate: le sementi
a) provenienti direttamente da sementi di base o da sementi certificate di una data varietà;
b) previste per la produzione di sementi della categoria "sementi certificate" o di piante;
c) conformi, fatto salvo quanto disposto all'articolo 4, lettera b), alle condizioni degli allegati I e II per le sementi certificate, e
d) per le quali, all'atto di un esame ufficiale, sia stata costata la rispondenza alle condizioni summenzionate.
D. Sementi commerciali: le sementi
a) identificate per la specie;
b) conformi, fatto salvo quanto disposto all'articolo 4, lettera b), alle condizioni dell'allegato II per le sementi commerciali, e
c) per le quali, all'atto di un esame ufficiale, sia stata costatata la rispondenza alle condizioni summenzionate.
E. Disposizioni ufficiali: le disposizioni che sono adottate
a) da autorità di uno Stato, o
b) sotto la responsabilità dello Stato, da persone giuridiche di diritto pubblico o privato, o
c) per attività ausiliarie, sempre sotto il controllo dello Stato, da persone fisiche vincolate da giuramento,
a condizione che le persone indicate sub b) e c) non traggano profitto particolare dal risultato di dette disposizioni.
Articolo 3
1. Gli Stati membri prescrivono che le sementi di
Dactylis glomerata L.
Festuca arundinacea Schreb.
Festuca pratensis Huds.
Festuca rubra L.
Lolium spec.
Phleum pratense L.
Medicago sativa L.
Medicago varia Martyn
Pisum arvense L. e
Trifolium repens L.
possono essere commercializzate soltanto se siano state ufficialmente certificate come "sementi di base" o "sementi certificate" e rispondano alle condizioni dell'allegato II.
2. Gli Stati membri prescrivono che sementi di generi e specie di piante foraggere diversi da quelli elencati al paragrafo 1 possono essere commercializzate soltanto se siano state ufficialmente certificate come "sementi di base" o "sementi certificate", o se siano sementi commerciali, e, in tutti i casi, se rispondano alle condizioni dell'allegato II.
3. La Commissione può prescrivere, secondo la procedura prevista nell'articolo 21, che sementi di generi e specie di piante foraggere diversi da quelli elencati al paragrafo 1 possono essere commercializzate a decorrere da determinate date soltanto se siano state ufficialmente certificate come "sementi di base" o "sementi certificate".
4. Gli Stati membri vigilano affinché gli esami ufficiali delle sementi siano effettuati secondo i metodi internazionali in uso, ove tali metodi esistano.
5. Gli Stati membri possono prevedere deroghe ai paragrafi 1 e 2
a) per sementi di selezione di generazioni precedenti alle sementi di base;
b) per prove sperimentali o a scopi scientifici;
c) per lavori di selezione;
d) per sementi in natura commercializzate ai fini del condizionamento, a condizione che l'individualità di tali sementi sia garantita.
Articolo 4
Gli Stati membri possono tuttavia autorizzare, in deroga all'articolo 3
a) la certificazione ufficiale e la commercializzazione di sementi di base non rispondenti alle condizioni dell'allegato II per quanto riguarda la facoltà germinativa; altrettale deroga si applica, per il Trifolium pratense, anche alle sementi certificate quando siano destinate alla produzione di altre sementi certificate.
Nei casi summenzionati sono adottate disposizioni opportune perché il fornitore garantisca una determinata facoltà germinativa che indica, per la commercializzazione, su una speciale etichetta recante il suo nome e indirizzo nonché il numero di riferimento del lotto;
b) nell'interesse di un rapido approvvigionamento di sementi, la certificazione o l'ammissione ufficiali e la commercializzazione fino al primo destinatario commerciale di sementi delle categorie "sementi di base", "sementi certificate" o "sementi commerciali", per le quali non sia terminato l'esame ufficiale volto a controllare la rispondenza alle condizioni dell'allegato II per quanto riguarda la facoltà germinativa. La certificazione o l'ammissione sono concesse a condizione che sia presentato un rapporto di analisi provvisoria della semente e sia indicato il nome e l'indirizzo del primo destinatario; sono adottate disposizioni opportune perché il fornitore garantisca la facoltà germinativa risultante dall'analisi provvisoria; tale facoltà germinativa deve essere indicata, per la commercializzazione, su un'etichetta speciale recante il nome e l'indirizzo del fornitore nonché il numero di riferimento del lotto.
Queste disposizioni non sono applicabili alle sementi importate dai paesi terzi, fatti salvi i casi previsti nell'articolo 15 limitatamente alle moltiplicazioni effettuate al di fuori della Comunità.
Articolo 5
Gli Stati membri, per la propria produzione, possono stabilire, per quanto si riferisce agli allegati I e II, condizioni supplementari o più rigorose per la certificazione nonché per l'esame delle sementi commerciali.
Articolo 6
1. Ogni Stato membro stabilisce un registro delle varietà di piante foraggere ammesse ufficialmente alla certificazione nel proprio territorio; il registro indica le principali caratteristiche morfologiche o fisiologiche che consentono di distinguere fra di loro le varietà di piante provenienti direttamente da sementi della categoria "sementi certificate" nonché il numero massimo ufficialmente stabilito delle riproduzioni ammesse alla certificazione da sementi di base di ciascuna varietà. Per le varietà locali il registro indica la regione d'origine.
2. Per gli ibridi e le varietà sintetiche, i componenti genealogici sono comunicati ai servizi responsabili dell'ammissione e della certificazione. Su richiesta del costitutore gli Stati membri vigilano affinché l'esame e la descrizione dei componenti genealogici siano tenuti segreti.
3. Una varietà è ammessa alla certificazione solo quando sia stato accertato mediante esami ufficiali o ufficialmente controllati, effettuati particolarmente in coltura, che la varietà sia sufficientemente omogenea e stabile.
4. Le varietà ammesse sono regolarmente e ufficialmente controllate. Se una delle condizioni per l'ammissione alla certificazione non è più soddisfatta, l'ammissione è revocata e la varietà è soppressa dal registro.
5. Il registro e le sue varie modificazioni sono immediatamente notificati alla Commissione che ne dà comunicazione agli altri Stati membri.
Articolo 7
1. Gli Stati membri prescrivono che, durante la procedura di controllo delle varietà, durante l'esame delle sementi per la certificazione e durante l'esame delle sementi commerciali, i campioni siano prelevati ufficialmente secondo metodi adeguati.
2. Per l'esame delle sementi per la certificazione e l'esame delle sementi commerciali, i campioni sono prelevati da lotti omogenei; nell'allegato III sono indicati il peso massimo di un lotto e il peso minimo del campione.
Articolo 8
1. Gli Stati membri prescrivono che possono essere commercializzate sementi di base, sementi certificate e sementi commerciali soltanto in partite sufficientemente omogenee e in imballaggi chiusi, muniti, conformemente agli articoli 9 e 10, di un sistema di chiusura e di un contrassegno.
2. Gli Stati membri possono prevedere deroghe al paragrafo 1 per la commercializzazione di piccoli quantitativi al consumatore diretto per quanto riguarda l'imballaggio, il sistema di chiusura e il contrassegno.
Articolo 9
1. Gli Stati membri prescrivono che gli imballaggi di sementi di base, di sementi certificate e di sementi commerciali siano ufficialmente chiusi in modo che l'apertura dell'imballaggio comporti il deterioramento del sistema di chiusura e l'impossibilità di ricostituirlo.
2. Non si può procedere ad una nuova chiusura se non ufficialmente. In tal caso, sull'etichetta prevista nell'articolo 10, paragrafo 1 si menzionerà anche la nuova operazione di chiusura, la data della medesima e il servizio che l'ha effettuata.
Articolo 10
1. Gli Stati membri prescrivono che gli imballaggi di sementi di base, di sementi certificate e di sementi commerciali
a) siano muniti, all'esterno, dell'etichetta ufficiale di cui all'allegato IV in una delle lingue ufficiali della Comunità; l'applicazione è assicurata a mezzo del sistema ufficiale di chiusura; il colore dell'etichetta è bianco per le sementi di base, azzurro per le sementi certificate della prima riproduzione da sementi di base, rosso per le sementi certificate delle successive riproduzioni dalle sementi di base, e giallo scuro per le sementi commerciali; negli scambi tra gli Stati membri l'etichetta reca la data della chiusura ufficiale; se, nel caso previsto nell'articolo 4, lettera a), le sementi di base e le sementi certificate non rispondono alle condizioni dell'allegato II quanto alla facoltà germinativa, tale circostanza è menzionata sull'etichetta;
b) contengano, all'interno, un attestato ufficiale dello stesso colore dell'etichetta, che ripeta le indicazioni di cui all'allegato IV per l'etichetta stessa; esso non è indispensabile quando tali indicazioni siano stampate in modo indelebile sull'imballaggio.
2. Gli Stati membri possono
a) prescrivere che l'etichetta rechi, in ogni caso, la data della chiusura ufficiale;
b) prevedere deroghe al paragrafo 1 per i piccoli imballaggi.
Articolo 11
Non è pregiudicato il diritto degli Stati membri di prescrivere che gli imballaggi di sementi di base, di sementi certificate o di sementi commerciali di produzione nazionale o importate, siano muniti, per la commercializzazione all'interno del proprio territorio, di un'etichetta del fornitore, oltre ai casi previsti nell'articolo 4.
Articolo 12
Gli Stati membri prescrivono che ogni trattamento chimico di sementi di base, di sementi certificate o di sementi commerciali sia menzionato o sull'etichetta ufficiale o su un'etichetta del fornitore, nonché sull'imballaggio o all'interno dello stesso.
Articolo 13
1. Gli Stati membri possono ammettere che siano commercializzate sementi di piante foraggere in miscugli di sementi di diversi generi e specie di piante foraggere, o in miscugli con sementi di piante che non siano piante foraggere ai sensi della presente direttiva, purché le diverse componenti del miscuglio siano conformi, prima di essere mescolate, alle norme di commercializzazione per esse vigenti.
2. Sono applicabili le disposizioni degli articoli 8, 9 e 11, nonché quelle dell'articolo 10, salvo che per i miscugli l'etichetta è verde.
Articolo 14
1. Gli Stati membri vigilano affinché le sementi di base e le sementi certificate, che siano state ufficialmente certificate e l'imballaggio delle quali sia ufficialmente contrassegnato e chiuso conformemente alla presente direttiva, nonché le sementi commerciali il cui imballaggio sia ufficialmente contrassegnato e chiuso conformemente alla presente direttiva, non siano soggette se non alle restrizioni di commercializzazione previste nella direttiva stessa per quanto riguarda le loro caratteristiche, le disposizioni relative all'esame, il contrassegno e la chiusura.
2. Gli Stati membri possono
a) prescrivere, in quanto non siano entrate in vigore disposizioni della Commissione a norma dell'articolo 3, paragrafo 3, che sementi di generi e specie di piante foraggere diversi da quelli elencati all'articolo 3, paragrafo 1, possono essere commercializzate a decorrere da determinate date soltanto se siano state ufficialmente certificate come "sementi di base" o "sementi certificate";
b) adottare prescrizioni relative a un tenore massimo di umidità ammesso per la commercializzazione;
c) limitare la commercializzazione delle sementi certificate di piante foraggere a quelle di prima riproduzione da sementi di base;
d) limitare la commercializzazione delle sementi di piante foraggere alle sementi di varietà iscritte in un registro nazionale che si basi sul valore agronomico e di utilizzazione per il rispettivo territorio, fino al momento in cui potrà entrare in applicazione un catalogo comune delle varietà, applicazione che dovrà intervenire non oltre il 1o gennaio 1970; le condizioni d'iscrizione in detto registro, per le varietà provenienti da altri Stati membri, sono identiche a quelle per le varietà nazionali.
Articolo 15
Gli Stati membri prescrivono che le sementi di piante foraggere, provenienti direttamente da sementi di base certificate in uno Stato membro e raccolte in un altro Stato membro o in un paese terzo, sono equivalenti alle sementi certificate di prima riproduzione da sementi di base e raccolte nello Stato produttore delle sementi di base, se sono state assoggettate nella coltura di produzione ad un'ispezione in campo che soddisfi alle condizioni dell'allegato I e se sia stata costatata, all'atto di un esame ufficiale, rispondenza alle condizioni dell'allegato II per le sementi certificate.
Articolo 16
1. Su proposta della Commissione il Consiglio, deliberando a maggioranza qualificata, costata
a) se, nel caso previsto nell'articolo 15, le ispezioni in campo in un paese terzo soddisfino alle condizioni dell'allegato I;
b) se sementi di piante foraggere raccolte in un paese terzo e che offrano le stesse garanzie quanto alle loro caratteristiche nonché alle disposizioni adottate per il loro esame, per assicurarne l'identità per i contrassegni, e per il controllo, siano per questi aspetti equivalenti alle sementi di base, alle sementi certificate o alle sementi commerciali raccolte all'interno della Comunità e conformi alle disposizioni della presente direttiva.
2. Sino a quando il Consiglio non si sia pronunciato conformemente al paragrafo 1, gli Stati membri stessi possono procedere alle costatazioni previste in quel paragrafo. Tale diritto si estingue il 1o luglio 1969.
Articolo 17
1. Al fine di eliminare difficoltà temporanee di approvvigionamento generale di sementi di base, di sementi certificate o di sementi commerciali, che si manifestino almeno in uno Stato membro e non possano essere superate all'interno della Comunità, la Commissione autorizza, secondo la procedura prevista nell'articolo 21, uno o più Stati membri ad ammettere alla commercializzazione, per un periodo da essa determinato, sementi di una categoria soggetta a requisiti ridotti.
2. Quando si tratti di una categoria di sementi di una data varietà, l'etichetta ufficiale è quella prevista per la categoria corrispondente; in tutti gli altri casi, è quella prevista per le sementi commerciali. L'etichetta indica sempre che si tratta di sementi di una categoria soggetta a requisiti ridotti.
Articolo 18
La presente direttiva non si applica alle sementi di piante foraggere per le quali sia provata la destinazione all'esportazione in paesi terzi.
Articolo 19
Gli Stati membri adottano disposizioni opportune per consentire il controllo ufficiale, effettuato almeno mediante sondaggi, durante la commercializzazione, affinché le sementi di piante foraggere soddisfino alle condizioni previste nella presente direttiva.
Articolo 20
1. All'interno della Comunità sono stabiliti campi comparativi comunitari nei quali viene effettuato in ciascuna annata un controllo a posteriori di campioni di sementi certificate di piante foraggere prelevati mediante sondaggi; tali campi sono sottoposti all'esame del Comitato di cui all'articolo 21.
2. In una prima fase, gli esami comparativi servono ad armonizzare i metodi tecnici di certificazione per ottenere l'equivalenza dei risultati. Conseguito tale obiettivo, gli esami comparativi formeranno oggetto di una relazione annuale d'attività, da notificarsi in via riservata agli Stati membri e alla Commissione. La Commissione determina, secondo la procedura prevista nell'articolo 21, la data alla quale la relazione è redatta per la prima volta.
3. La Commissione adotta, secondo la procedura prevista nell'articolo 21, le disposizioni necessarie per effettuare gli esami comparativi. Sementi di piante foraggere raccolte in paesi terzi possono essere incluse negli esami comparativi.
Articolo 21
1. Nei casi in cui si fa riferimento alla procedura definita nel presente articolo, il Comitato permanente per le sementi e i materiali di moltiplicazione agricoli, orticoli e forestali istituite con decisione del Consiglio del 14 giugno 1966 [2], denominato in appresso il "Comitato", è chiamato a pronunciarsi dal suo Presidente, sia su iniziativa di quest'ultimo, sia a richiesta del rappresentante di uno Stato membro.
2. Nel Comitato ai voti degli Stati membri è attribuita la ponderazione di cui all'articolo 148, paragrafo 2, del Trattato. Il Presidente non partecipa al voto.
3. Il rappresentante della Commissione presenta un progetto delle misure da adottare. Il Comitato formula il suo parere in merito a tali misure nel termine che il Presidente può stabilire in relazione all'urgenza dei problemi in esame. Il Comitato si pronuncia a maggioranza di dodici voti.
4. La Commissione adotta misure che sono di immediata applicazione. Tuttavia, qualora esse non siano conformi al parere formulato dal Comitato, sono immediatamente comunicate dalla Commissione al Consiglio. In tal caso, la Commissione può rinviare l'applicazione delle misure da essa decise di un mese al massimo, a decorrere da tale comunicazione.
Il Consiglio, deliberando a maggioranza qualificata, può prendere una decisione diversa nel termine di un mese.
Articolo 22
La presente direttiva non pregiudica le disposizioni delle legislazioni nazionali giustificate da motivi di tutela della salute e della vita delle persone e degli animali o di preservazione dei vegetali o di protezione della proprietà industriale e commerciale.
Articolo 23
Gli Stati membri mettono in vigore, non oltre il 1o luglio 1968, le disposizioni legislative, regolamentari e amministrative necessarie per conformarsi alle disposizioni dell'articolo 14, paragrafo 1, e non oltre il 1o luglio 1969 le disposizioni necessarie per conformarsi alle altre disposizioni della presente direttiva e dei relativi allegati. Esse ne informano immediatamente la Commissione.
Articolo 24
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Bruxelles, addí 14 giugno 1966.