ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 13. července 2009
o reformě způsobu financování systému důchodového zabezpečení společnosti RATP (Autonomní správy pařížských dopravních podniků) (podpora C 42/07 (ex N 428/06)), kterou Francie zamýšlí poskytnout společnosti RATP
(oznámeno pod číslem K(2009) 5505)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2009/945/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 88 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek podle uvedených článků (1), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. ŘÍZENÍ
(1)
Dopisem ze dne 29. června 2006 oznámila Francie Komisi reformu způsobu financování systému důchodového zabezpečení společnosti RATP. Další informace poskytla Komisi v dopisech ze dne 29. září 2006, 15. prosince 2006 a 4. dubna 2007.
(2)
Dopisem ze dne 10. října 2007 informovala Komise Francii o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES proti oznámenému opatření (dále „rozhodnutí o zahájení řízení“).
(3)
Rozhodnutí o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie dne 15. ledna 2008 (2).
(4)
Francouzské orgány předložily své připomínky dne 22. ledna 2008.
(5)
Dne 19. února 2008 obdržela Komise připomínky zúčastněné strany. Komise předala tyto připomínky Francii s možností se k nim vyjádřit a obdržela její vyjádření dopisem ze dne 3. dubna 2008.
(6)
Dne 23. dubna 2008 informovaly francouzské orgány Komisi o tom, že francouzská vláda zahájila na podzim 2007 reformu zvláštních důchodových systémů veřejných podniků, především důchodového systému zaměstnanců společnosti RATP.
(7)
Dne 6. ledna 2009 zaslala Komise francouzským orgánům žádost o doplňkové informace, na kterou odpověděly dopisem ze dne 3. března 2009.
2. POPIS PŘÍJEMCE
(8)
Régie Autonome des Transports Parisiens (Autonomní správa pařížských dopravních podniků) (dále „RATP“) je francouzský veřejný podnik, který ze 100 % vlastní francouzský stát. Byl založen zákonem č. 48-506 ze dne 21. března 1948 o reorganizaci a koordinaci přepravy osob v pařížském regionu (3) a předmětem jeho podnikání je „provoz sítí a linek hromadné dopravy osob, kterým byl pověřen“ (4).
(9)
Zákon omezil činnost společnosti RATP na hromadnou dopravu v pařížském regionu. Společnost RATP je na základě článku 7 zákona č. 48-506 ze dne 21. března 1948 pověřena „provozem sítí veřejné dopravy ve městě Paříž a v departementu Seine a linek v Seine-et-Oise a Seine-et-Marne postoupených nebo dříve svěřených společnosti Compagnie du chemin de fer métropolitain nebo Société des transports en commun de la région parisienne“. Tato situace byla znovu potvrzena výše uvedeným nařízením č. 59-151 ze dne 7. ledna 1959.
(10)
Společnost RATP má ovšem možnost nabízet prostřednictvím svých dceřiných společností služby i mimo Ile-de-France (5). Dceřiné společnosti RATP, založené jako akciové společnosti, jsou dnes sdruženy do tří velkých středisek, která zaměstnávají přibližně 2 050 osob, z toho 170 je detašováno mateřskou společností:
-
středisko Dopravy, řízené společností RATP Développement SA, které za účetní období 2005 vykázalo konsolidovaný obrat 57 milionů eur, z toho 4,7 milionů eur v mezinárodní oblasti a 3,1 milionu eur v regionech (Francie kromě Ile-de-France),
-
středisko Inženýrství, řízené společností RATP International SA s konsolidovaným obratem 86 milionů eur v roce 2005, jehož činnost je z téměř 80 % soustředěna v zahraničí, zbytek ve Francii, především mimo Ile-de-France,
-
středisko Zhodnocení prostor, které sdružuje především dceřiné společnosti provádějící výhradně v regionu Ile-de-France development nemovitostí (na pozemcích spravovaných RATP), zhodnocení obchodních prostor ve stanicích metra a telekomunikační činnosti, jehož konsolidovaný obrat za rok 2005 činil 33 milionů eur.
(11)
Skupina RATP zaměstnává celkem asi 46 050 osob, z toho 44 000 je zaměstnáno společností RATP jako „statutární“ zaměstnanci, ostatní, tedy 2 050 osob, pracují v dceřiných společnostech RATP.
(12)
Pracovní podmínky „statutárních“ zaměstnanců jsou stanoveny předpisy týkající se postavení zaměstnanců společnosti RATP (6). Pro 2 050 osob zaměstnaných v dceřiných společnostech RATP jsou naopak pracovní podmínky stanoveny kolektivními smlouvami a z tohoto titulu nepodléhají statutu zaměstnanců společnosti RATP.
3. POPIS TRHU HROMADNÉ DOPRAVY V REGIONU ILE-DE-FRANCE
(13)
K dnešnímu dni není trh hromadné dopravy v regionu Ile-de-France otevřený pro konkurenci. Licence na provozování linek hromadné dopravy byly přiděleny podle postupu stanoveného vyhláškou č. 59-157 ze dne 7. ledna 1959 o organizaci přepravy cestujících v regionu Ile-de-France (7), která rozdělila trh v oblasti hromadné dopravy v regionu Ile-de-France mezi společnost RATP a velký počet malých soukromých provozovatelů, kteří byli tehdy historicky přítomni v regionu Ile-de-France.
(14)
Kromě společnosti RATP poskytuje služby hromadné dopravy v regionu Ile-de-France stovka podniků. Těmito podniky jsou SNCF a soukromí provozovatelé sdružení v asociaci OPTILE (přibližně 95 podniků, z toho 3 velcí provozovatelé autobusové dopravy: Veolia Transport, Keolis a Transdev).
(15)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a č. 1107/70 (8) (dále „nařízení (ES) č. 1370/2007“) předpokládá postupné otevření trhu veřejné dopravy. Vstupuje v platnost 3. prosince 2009, v souladu se svým článkem 12.
4. DÁVKY ZVLÁŠTNÍHO DŮCHODOVÉHO REŽIMU ZAMĚSTNANCŮ SPOLEČNOSTI RATP PŘED OZNÁMENOU REFORMOU A PO NÍ
(16)
Důchodový režim společnosti RATP je stanoven článkem 31 výše uvedeného zákona č. 48-506 ze dne 21. března 1948, doplněného vyhláškou č. 59-1091 ze dne 23. září 1959 o statutu společnosti RATP (9).
(17)
Důchodový režim zaměstnanců společnosti RATP je zvláštním režimem ve smyslu článků L 711-1 a R 711-1 zákona o sociálním zabezpečení, který obsahuje v porovnání s režimy podle obecného práva další výhody. Jedná se o právní režim, tj. stanovený státem administrativní cestou. Vývoj parametrů, příspěvků a dávek určují právní předpisy.
(18)
Až do 15. ledna 2008 spočívaly hlavní odlišnosti zvláštního důchodového režimu zaměstnanců RATP oproti režimům podle obecného práva ve způsobu výpočtu nároku na důchod a výše důchodů.
(19)
V tomto ohledu režimy důchodového zabezpečení podle obecného práva stanoví, že výše důchodu se vypočítává na základě průměrné mzdy za celou dobu zaměstnání nebo její část. Rovněž závisí na délce pojištění či věku, srážce či navýšení, které se použijí, pokud není dosaženo pevných hodnot stanovených pro tato kritéria nebo jsou tyto hodnoty překročeny. V obecném režimu se tedy důchod vypočte na základě průměrné mzdy (včetně prémií) za nejlepších 25 let zaměstnání (s limitem jedné maximální roční mzdy) a na tuto mzdu se použije sazba 50 % (plná sazba), pokud pojištěný prokáže minimálně 40 let pojištění.
(20)
Systém důchodového zabezpečení společnosti RATP naopak stanovil, že statutární zaměstnanci mají za každý rok pojištění nárok na 2 % ze základní mzdy, kromě prémií, kterou dostávali během posledních šesti měsíců zaměstnání, s horní hranicí 37,5 ročních platů. V důsledku toho zaměstnanec RATP dostával po 37,5 letech zaměstnání důchod, který odpovídal 75 % jeho poslední mzdy, bez prémií, tedy zhruba 64,5 % jeho poslední mzdy včetně prémií.
(21)
Základní principy reformy, zavedené zákonem ze dne 21. srpna 2003 (10) pro téměř všechny francouzské základní systémy důchodového zabezpečení, byly rozšířeny na zvláštní systém důchodového zabezpečení společnosti RATP vyhláškami 2008-48 ze dne 15. ledna 2008 (11), 2008-637 ze dne 30. června 2008 (12) a 2008-1514 ze dne 30. prosince 2008 (13). Jedním z cílů této reformy je harmonizovat zvláštní systémy s obecnými právními předpisy pro základní systémy pro zaměstnance v soukromém sektoru a pro úředníky. Co se týče zvláštního důchodového systému společnosti RATP, doba placení příspěvků pro získání důchodu v plné výši se postupně zvyšuje, aby v roce 2012 dosáhla 40 ročních platů, a poté se bude vyvíjet po čtvrtletích k 1. červenci každého roku, až bude dosaženo doby požadované režimem podle obecných právních předpisů a režimem pro státní správu (doby 41 let, jež bude v roce 2012 platit pro obecný režim a v roce 2016 pro zvláštní režim pro státní správu).
5. FINANCOVÁNÍ DŮCHODOVÉHO SYSTÉMU ZAMĚSTNANCŮ SPOLEČNOSTI RATP PŘED OZNÁMENOU REFORMOU A PO NÍ
(22)
Důchodový systém zaměstnanců RATP je průběžný důchodový režim, v němž jsou příspěvky placené aktivními zaměstnanci z titulu důchodového pojištění okamžitě používány k vyplácení starobních důchodů (14).
(23)
Až do 31. prosince 2005 byla společnost RATP právně poplatníkem důchodových závazků zvláštního režimu. Na základě článku 20 výše uvedeného zákona z roku 1948 musela společnost RATP garantovat finanční rovnováhu svého zvláštního důchodového režimu.
(24)
Správu tohoto zvláštního důchodového systému zajišťoval penzijní úřad společnosti RATP, který byl součástí právnického subjektu RATP. Tento úřad vybíral příspěvky od aktivních zaměstnanců RATP a od samotné společnosti RATP jakožto zaměstnavatele a vyplácel důchody oprávněným osobám podle tohoto režimu. Sazby důchodových příspěvků (procento příspěvku zaměstnanců 7,85 % a zaměstnavatele 15,34 %) byly nižší než sazby příspěvků podle obecného práva (procento příspěvku zaměstnanců 12 % a zaměstnavatele 18 %).
(25)
V průběhu mnoha let zaznamenal důchodový systém společnosti RATP kvůli svým výhodám oproti obecnému systému strukturní deficit způsobený demografickou nerovnováhou mezi aktivním obyvatelstvem a důchodci a až do 31. prosince 2005 z důvodu normovaného stanovení sazeb důchodových příspěvků. Tyto následné schodky důchodového režimu společnosti RATP uhradil stát, který zasáhl na základě článku 2 výše uvedeného nařízení ze dne 7. ledna 1959 a vyhlášky ze dne 7. ledna 1959.
(26)
Dne 29. června 2006 oznámila Francie reformu způsobu financování systému důchodového zabezpečení společnosti RATP. Podle francouzských orgánů spadá tato reforma do vývoje institucionálního prostředí městské dopravy v regionu Ile-de-France, který probíhá posledních deset let a je v souladu s přípravou na otevření městské dopravy pro konkurenci.
(27)
Oznámená reforma proběhne ve dvou etapách.
5.1 VYTVOŘENÍ DŮCHODOVÉ POJIŠŤOVNY ZAMĚSTNANCŮ SPOLEČNOSTI RATP K 1. LEDNU 2006
(28)
Článek 1 vyhlášky č. 2005-1635 ze dne 26. prosince 2005 (15) vytvořil 1. ledna 2006 důchodovou pojišťovnu zaměstnanců společnosti RATP (dále jen „CRP-RATP“).
(29)
CRP-RATP má statut orgánu sociálního zabezpečení podle soukromého práva, je právnickou osobou a je na společnosti RATP nezávislá právně a finančně. Na základě článku L711-1 zákona o sociálním zabezpečení požívá CRP-RATP všech pravomocí definovaných v článku L111-1 uvedeného zákona, především toho, že organizace sociálního zabezpečení je založena na principu vnitrostátní solidarity. Podléhá pravidlům zákona o sociálním zabezpečení, který platí pro všechny autonomní důchodové pojišťovny. Podléhá kontrole příslušnými státními orgány, které zastupují vládní komisaři.
(30)
K datu svého založení se CRP-RATP stala místo RATP jediným právním dlužníkem starobních důchodů zaměstnanců vykonávajících statutární zaměstnání.
(31)
Z tohoto titulu vybírá CRP-RATP od 1. ledna 2006 zprošťující odvod RATP odpovídající příspěvkům aktivních účastníků zvláštního režimu a jejímu příspěvku jakožto zaměstnavatele. Výše příspěvků byla také ke stejnému datu zvýšena na úroveň podle obecných právních předpisů (16). Kromě těchto důchodových příspěvků dostává CRP-RATP od státu platbu určenou k vyrovnání jejích účtů. Tento vyrovnávací příspěvek financuje jak demografický deficit zvláštního režimu, tak vlastní důchodové nároky z tohoto režimu. V letech 2006 a 2007 vyplatil stát vyrovnávací dotaci ve výši 390,11 a 414 milionů eur.
5.2 FINANČNÍ PŘIČLENĚNÍ ZÁKLADNÍCH NÁROKŮ ZVLÁŠTNÍHO REŽIMU SPOLEČNOSTI RATP K REŽIMŮM OBECNÉHO PRÁVA
(32)
Článek 18 výše uvedené vyhlášky č. 2005-1635 ze dne 26. prosince 2005 stanoví pro CRP-RATP možnost finančně přičlenit část nároků na důchod ze zvláštního systému zaměstnanců společnosti RATP k režimům obecného práva (CNAV (17) a ARGIC (18)/ARRCO (19)) (20), tj. technicky provést převod důchodových operací z CRP-RATP na režimy obecného práva (dále jen „režimy příjmu“).
(33)
Přičlenění části důchodových nároků ze zvláštního režimu RATP k režimům obecného práva má za cíl použití mechanismu mezigenerační a meziprofesní solidarity na podstatně širším demografickém základě, a obecněji zajistit trvalost financování režimů povinného důchodu, financovaných podle průběžného principu.
(34)
Na základě článku L222-6 zákona o sociálním zabezpečení může být přičlenění speciálního důchodového režimu nebo jiného důchodového režimu k režimům obecného práva provedeno pro část služeb prováděných zvláštními režimy ekvivalentní službám důchodového pojištění poskytovaným zaměstnancům obecného režimu.
(35)
V rámci průběžného důchodového režimu se převzetí režimem příjmu minulých nároků nabytých v jiném režimu (a tedy podle jiných kritérií) provádí vypočtením těchto nabytých nároků na základě pravidel režimu příjmu tak, jako by oprávněné osoby (důchodci, aktivní obyvatelstvo a vyřazení) strávili celou svou dobu zaměstnání v režimu příjmu.
(36)
V tomto konkrétním případě francouzské orgány vypočítaly základní nároky, tj. ty, které odpovídají důchodovým dávkám vypočteným podle pravidel režimů příjmu a které budou převzaty těmito režimy (21). Pouze takto definované základní nároky mohou být převzaty režimy příjmu.
(37)
Článek 222-6 zákona o sociálním zabezpečení mimo jiné stanoví, že přičlenění zvláštního režimu musí respektovat princip přísné finanční neutrality operace pro pojištěnce režimu příjmu. Jinak řečeno, finanční přičlenění zvláštního důchodového režimu k režimům obecného práva nesmí v žádném případě zhoršit finanční situaci režimů příjmu.
(38)
Dojde-li v tomto stadiu k vážení, jehož účelem je určit, jaký podíl těchto důchodových nároků je skutečně zhodnocen při přičlenění tak, aby byl striktně dodržen výše uvedený princip finanční neutrality. Konceptuálně vážení porovnává poměr nákladů na důchody přičleněné skupiny k poměru nákladů na důchody režimu příjmu (22). Režim příjmu tedy určí, jaký poměr převzetí minulých nároků zajišťuje rovnost těchto poměrů nákladů: do tohoto procenta zhodnocení jsou důchodové dávky převzaty režimem příjmu „bezplatně“.
(39)
Pokud je procento zhodnocení podle režimu příjmu u obnovených nabytých nároků nižší než 100 %, může tento režim navrhnout přičleněnému režimu potvrzení 100 % těchto nároků proti zaplacení příspěvku na zachování nároků (nebo také „doplatek“).
(40)
Metoda výpočtu doplatků má za cíl nezhoršit předpokládanou situaci ex ante režimu příjmu. Je-li vážení výhledové, výše doplatku se rovná čisté aktualizované hodnotě ročních vstupních nároků. Roční vstupní nárok je ten, který pro dodatečné nároky (tj. přesahující nároky převzaté bezplatně) převzaté režimem příjmu každoročně vyrovnává poměry nákladů mezi začleněným režimem a režimem příjmu.
(41)
Pokud je finanční situace režimu příjmu strukturně deficitní, metoda výpočtu vyžaduje, aby se tato tendenční nerovnováha nezhoršovala, nikoli aby byla snižována tím, že od převáděné skupiny bude vyžadována očekávaná technická rovnováha.
(42)
V tomto případě je demografická struktura RATP horší než demografická struktura průměrného francouzského podniku, který je účastníkem důchodových režimů obecného práva, úplné přičlenění základních nároků zvláštního důchodového režimu zaměstnanců společnosti RATP k režimům obecného práva vyžaduje, aby režimům příjmu byly vyplaceny doplatky, tj. mimořádné, paušální a zprošťující příspěvky.
(43)
Francouzské orgány podrobně vypracovaly metody výpočtu těchto doplatků. Výpočty se provádějí podle hodnot parametrů platných při realizaci. Těmito parametry jsou:
-
procenta příspěvků a základy pro výpočet dotace do rezerv očekávaných doplňkovými režimy,
-
diskontní sazba a případně tabulka úmrtnosti, které se mění podle ekonomických okolností.
(44)
Francouzské orgány v tomto stadiu odhadují, že doplatky k úhradě budou následující:
-
Doplatek pro Caisse nationale d’assurance vieillesse (CNAV), která spravuje obecný režim sociálního zabezpečení, by se měl pohybovat zhruba (mezi 400 a 800) (23) miliony eur,
-
Doplatky do doplňkových režimů obecného práva, spravované AGIRC-ARRCO, ve formě účasti na technických rezervách těchto režimů, by měly být zhruba (mezi 80 a 300) miliony eur.
(45)
Francouzská vláda předpokládá, že místo CRP-RATP převezme úhradu těchto doplatků režimům společného práva tak, aby byla zajištěna finanční neutralita přičlenění zvláštního režimu RATP k těmto režimům příjmu.
(46)
Co se týče základních nároků nabytých po operaci přičlenění, předpokládá se, že RATP a její zaměstnanci zaplatí důchodové příspěvky společného práva protihodnotou za zásah obecného režimu a režimů doplňkových.
6. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K PŘIJETÍ ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(47)
Ve svém rozhodnutí o zahájení řízení vyjádřila Komise pochybnosti o slučitelnosti oznámené reformy se společným trhem. Komise poznamenala, že cílem řízení bylo zjistit, zda je oznámená reforma podporou pro společnost RATP.
(48)
Komise nejprve vznesla otázku úzkého vztahu mezi vytvořením CRP-RATP a operací přičlenění k režimům společného práva a pokládala za nezbytné ověřit, zda přičlenění základních nároků nepředstavuje státní podporu ve prospěch společnosti RATP.
(49)
Poté Komise vyjádřila pochybnosti k návrhu, zda financování zvláštních dávek důchodového režimu společnosti RATP státem není státní podporou a zda toto je slučitelné se společným trhem.
(50)
Nakonec Komise vyjádřila pochybnosti ohledně nutnosti oznámené reformy a ohledně její proporcionality vzhledem ke společnému zájmu. Co se týče nutnosti oznámené reformy, Komise si položila otázku o skutečném a účinném otevření trhu hromadné dopravy v pařížském regionu a o odstranění prvků charakterizujících právní a faktickou situaci společnosti RATP, které by mohly narušit skutečnou konkurenci. Komise rovněž vyjádřila pochybnosti o přiměřeném charakteru oznámené reformy především z důvodu, že tato reforma se bude rovněž týkat zvláštních důchodových závazků zaměstnanců, kteří budou přijati do pracovního poměru po její realizaci.
(51)
Ve svém rozhodnutí ze dne 10. října 2007 Komise naopak dospěla k závěru, že financování deficitu důchodového systému společnosti RATP státem za období 1995-2005 bylo státní podporou na základě bodu iii) čl. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (24) (viz 0. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí).
(52)
Komise se mimo jiné domnívala, že článek 87 Smlouvy o ES se na CRP-RATP nepoužije, neboť není podnikem (67. bod odůvodnění uvedeného rozhodnutí).
(53)
Komise se domnívala, že záruka poskytnutá francouzským státem osobám oprávněným ze zvláštního režimu je určena přímo zaměstnancům RATP, nikoli samotné společnosti RATP, takže nemůže být kvalifikována jako ekonomická výhoda pro podnik (70. bod odůvodnění uvedeného rozhodnutí).
7. ARGUMENTY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ PO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(54)
Dopisem ze dne 22. ledna 2008 francouzské úřady připomněly, že podle jejich názoru oznámená reforma zavádí podporu pro osoby, nikoli pro podnik RATP, a tudíž nemůže být státní podporou ve prospěch společnosti RATP. Mimo jiné, i kdyby skutečným příjemcem oznámené reformy byla společnost RATP, francouzské orgány se domnívají, že tato reforma nemůže narušit obchod mezi členskými státy, ani narušit hospodářskou soutěž, neboť společnost RATP působí pouze na jediném trhu, na trhu městské hromadné dopravy v regionu Ile-de-France, který ještě není otevřený pro konkurenci a kde reforma nemá žádný dopad na činnost dceřiných společností RATP nebo na trhy, na nichž tyto působí.
(55)
Francouzské orgány se domnívají, že přičlenění CRP-RATP k obecnému režimu neobsahuje prvky státní podpory ve prospěch společnosti RATP vzhledem k absenci výhody pro RATP.
(56)
Nejprve se francouzské úřady domnívají, že, jak to sama Komise uvedla v bodě 69 rozhodnutí o zahájení, „druhá etapa reformy, tj. výplata doplatků a převod financování základních nároků z CRP-RATP na CNAV a AGIRC-ARRCO, se nijak nedotýká ekonomické situace společnosti RATP.“
(57)
Francouzské úřady se dále domnívají, že závazky společnosti RATP, které odpovídaly základním nárokům, netvoří náklady, které by normálně měly zatížit její rozpočet ve smyslu judikatury Společenství. Podle francouzských orgánů jsou finanční zdroje francouzských podniků normálně zatíženy zprošťujícími odvody placenými do penzijních fondů podle obecného práva, ale nikoli povinností výplaty důchodů aktivním zaměstnancům a důchodcům, jak tomu bylo v případě RATP, jejíž součástí byl až do oznámené reformy penzijní úřad. V důsledku toho, pokud jsou doprovázeny platbou zprošťujícího odvodu ve výši podle obecného práva, nemá přičlenění CRP-RATP k režimu podle obecného práva a výplata doplatků státem do obecného režimu, za důsledek, že by společnost RATP nenesla náklady, které by normálně zatěžovaly finanční zdroje podniku.
(58)
Nakonec se francouzské orgány domnívají, že vzhledem k tomu, že společnosti RATP byl při jejím založení v roce 1948 stanoven státem zvláštní režim, nebylo by normální, aby podnik hradil doplatky, které jsou protihodnotou za přičlenění CRP-RATP k režimu podle obecného práva.
(59)
Za prvé, francouzské orgány se domnívají, že judikatura, podle které tvoří náklady vyplývající z kolektivní smlouvy výdaje, které normálně zatěžují rozpočet podniku, neboť podnik tuto smlouvu přijal dobrovolně nebo tato byla podniku stanovena předpisy či zákony (25), se v tomto případě nepoužije, neboť důchodový systém pro zaměstnance RATP není výsledkem kolektivní smlouvy.
(60)
Za druhé, francouzské orgány se domnívají, že existence zvláštních nároků netvoří žádnou výhodu pro společnost RATP. Skutečnost, že společnost RATP i nadále zaměstnává statutární pracovníky požívající zvláštních práv, nijak nedokazuje, že existence zvláštních nároků by představovala ekonomickou výhodu pro RATP.
(61)
Za třetí, francouzské orgány trvají na tom, že veřejné financování zvláštních nároků je pouhou kompenzací normálních výdajů hrazených RATP. Francouzské orgány se domnívají, že závěr, podle kterého není financování zvláštních důchodových nároků státní pomocí, vyplývá z principů podporovaných judikaturou Společenství od vzniku Společenství, čehož jsou rozsudky Combus (26) a Enirisorse (27) pouze nejnovější ilustrací.
(62)
Za předpokladu, že by se Komise domnívala, že oznámená reforma obsahuje prvky státní podpory, mají francouzské orgány za to, že dotčená reforma by byla v každém případě slučitelná se společným trhem.
(63)
Francouzské orgány trvají na svém stanovisku, podle kterého je oznámená reforma v souladu s teorií uvízlých nákladů a je ve prospěch hospodářské soutěže.
(64)
Dále se francouzské orgány domnívají, že nové financování důchodových nároků od roku 2006 je nezbytné a je přiměřené pro dosažení konkurenčního fungování trhu.
(65)
Francouzské orgány se domnívají, že oznámená reforma je nezbytná, neboť předchází otevření odvětví městské dopravy v regionu Ile-de-France konkurenci, které stanoví nařízení (ES) č.1370/2007. Jednak umožní předejít narušení hospodářské soutěže mezi veřejnými a soukromými provozovateli a také definitivně odstranit vstupní bariéru, kterou tvořil způsob financování důchodů společnosti RATP.
(66)
Francouzské orgány informovaly Komisi o přiměřenosti oznámené reformy dopisem ze dne 23. dubna 2008 týkající se reformy zvláštního důchodového režimu společnosti RATP, jež zahájila francouzská vláda a která harmonizuje zvláštní důchodový režim společnosti RATP s pravidly existujícími v obecném právu.
8. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN PO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(67)
Dopisem ze dne 13. února 2008 vyjádřil odborový svaz SUD společnosti RATP svůj nesouhlas s reformou oznámenou francouzskými orgány, neboť podle něj je jediným cílem přeměnit společnost RATP ve velkou mezinárodní skupinu řídící se finančním prospěchem. V tomto dopise upozornil odborový svaz SUD společnosti RATP Komisi na skutečnost, že podle něj nemají zaměstnanci RATP postavení zaměstnanců podle soukromého práva, podléhajících zákoníku práce.
(68)
Odborový svaz SUD společnosti RATP dále tvrdí, že reforma důchodového systému společnosti RATP by měla být vypracována smíšenou paritní komisí, neboť spadá do oblasti kolektivního vyjednávání mezi sociálními partnery.
9. KOMENTÁŘE FRANCIE K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(69)
Co se týče právního režimu vztahujícího se na zaměstnance společnosti RATP, francouzské orgány ve svém dopise ze dne 3. dubna 2008 upřesnily, že ustanovení zákoníku práce se vztahují na statutární zaměstnance RATP, kromě případů, kdy zákoník práce nebo judikatura výslovně vyloučily, aby se tato ustanovení na tyto zaměstnance vztahovala. Podle Francie existence takových výjimek nestačí k tomu, aby bylo možné zaměstnance RATP charakterizovat jako osoby s pracovním vztahem podle veřejného práva.
(70)
Francie mimo jiné uvádí, že vyhláška č. 60-1362 ze dne 19. prosince 1960, která dává pravomoci smíšené paritní komisi RATP v oblasti postavení zaměstnanců, neuvádí důchodový režim. Podle francouzských orgánů není důchodový režim společnosti RATP výsledkem kolektivních vyjednávání, nýbrž jí byl stanoven státem administrativní cestou.
10. OBLAST PŮSOBNOSTI TOHOTO ROZHODNUTÍ
(71)
Toto rozhodnutí se týká slučitelnosti nového systému financování důchodů s pravidly Společenství pro státní podpory.
(72)
Zahájení řízení dne 10. října 2007, a zvláště připomínky francouzských orgánů, umožnily Komisi upřesnit podmínky realizace oznámené reformy a identifikovat tak tři opatření, která by mohla mít znaky státní podpory.
(73)
Za prvé, CRP-RATP se od 1. ledna 2006 stala jediným právním dlužníkem důchodů pro zaměstnance vykonávající statutární zaměstnání, a to místo společnosti RATP.
(74)
Za druhé, od 1. ledna 2006 vyplácí stát CRP-RATP podporu určenou na vyvážení jejích účtů. Tato veřejná dotace pokrývá demografický deficit a dodatečné náklady zvláštního režimu RATP.
(75)
Za třetí, oznámená reforma zvažuje pro CRP-RATP možnost přičlenit k režimům obecného práva základní důchodové nároky zvláštního režimu. Stát místo CRP-RATP uhradí výplatu doplatků určených na dodržení principu přísné finanční neutrality přičlenění.
11. HODNOCENÍ PRVNÍHO OPATŘENÍ: VYTVOŘENÍ CRP-RATP
(76)
Komise uvádí, že CRP-RATP se od 1. ledna 2006 stala jediným právním dlužníkem důchodů pro zaměstnance vykonávající statutární zaměstnání, a to místo společnosti RATP. Komise konstatuje, že současně se příspěvek placený ze strany RATP do CRP-RATP z titulu důchodů stal zprošťujícím.
(77)
Komise poznamenává, že v rámci systému existujícího před 1. lednem 2006 byla společnost RATP právně poplatníkem důchodových závazků ze zvláštního režimu. Z tohoto titulu byl systém financování zvláštního režimu zaměstnanců společnosti RATP odchylkou od obecného práva: RATP byla zárukou finanční rovnováhy dotčeného režimu, příspěvek „zaměstnavatele“ placený RATP do zvláštního režimu nebyl zprošťující.
(78)
Komise tedy dospěla k závěru, že ustanovení předpokládaná oznámenou reformou měla za hlavní účinek dodat příspěvku „zaměstnavatele“ placenému RATP z titulu důchodu jejích zaměstnanců zprošťující povahu a zbavit tak společnosti historické povinnosti zajišťovat rovnováhu zvláštního režimu. Jinak řečeno, oznámená reforma převádí odpovědnost za finanční rovnováhu dotčeného zvláštního režimu ze společnosti RATP na CRP-RATP a v konečném důsledku na stát.
(79)
Komise mimo jiné konstatuje, že povinnost finanční vyváženosti zvláštního režimu, jež spočívala na společnosti RATP, by se při neuskutečnění oznámené reformy projevila připsáním závazku vůči státu, jenž by byl při přechodu na standardy IFRS (International Financial Reporting Standard, mezinárodní standard účetního výkaznictví), které platí pro RATP od 30. června 2007, zaúčtován jako rezerva (28).
(80)
Komise by v tomto stadiu chtěla zdůraznit, že otázka spojená s vytvořením CRP-RATP je identická s problematikou uvedenou v rámci reformy způsobu financování důchodů státních úředníků pracujících u společnosti La Poste (29). V důsledku toho Komise ověří, zda v tomto případě dotčené opatření obsahuje prvky státní podpory za použití stejného postupu jako u výše uvedeného rozhodnutí.
11.1 EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY
(81)
Článek 87 odst. 1 Smlouvy o ES stanoví, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
(82)
Hodnocení vnitrostátního opatření jako státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES předpokládá, že jsou splněny následující kumulativní podmínky, a to: 1) dotčené opatření dává selektivní hospodářskou výhodu; 2) tato výhoda je financována ze státních zdrojů; 3) tato výhoda narušuje nebo by mohla narušit hospodářskou soutěž a, konečně; 4) tato výhoda ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(83)
Je třeba uvést důvody, které dovolují se domnívat, že dotčené opatření splňuje tyto kumulativní podmínky a tudíž představuje státní podporu ve prospěch společnosti RATP ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
11.1.1 EXISTENCE SELEKTIVNÍ HOSPODÁŘSKÉ VÝHODY VE PROSPĚCH SPOLEČNOSTI RATP
(84)
Pro vyhodnocení toho, zda předmětné opatření obsahuje prvky státní podpory, je třeba určit, zda toto opatření poskytuje společnosti RATP hospodářskou výhodu tím, že jí umožňuje zbavit se nákladů, které by za běžné situace musela hradit z vlastních finančních zdrojů, a tak je narušeno běžné fungování tržních sil (30).
(85)
V tomto kontextu, podle ustálené judikatury, je běžným nákladem náklad na běžné řízení každodenních činností podniku (31). Soudní dvůr rovněž rozhodl, že podpora spočívá ve snížení nákladů, které zpravidla zatěžují rozpočet podniků vzhledem k povaze nebo struktuře předmětného režimu nákladů, zatímco zvláštní zatížení je naopak dodatečným nákladem vůči uvedeným obvyklým nákladům (32).
(86)
Vzhledem k judikatuře Soudního dvora a v souladu s jeho rozhodovacím postupem (33) se Komise domnívá, že pro kvalifikaci nákladů jako „normální“ nebo „zvláštní“ je nutné vymezit referenční či srovnávací rámec, aby bylo možné zjistit, které podniky by byly vzhledem k cíli předmětného opatření ve srovnatelné právní i faktické situaci.
(87)
V tomto směru je nutné připomenout, že pro použití čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES je třeba pouze určit, zda v rámci daného právního režimu může státní opatření zvýhodnit „určité podniky nebo určitá odvětví výroby“ ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES oproti ostatním podnikům, které se nacházejí ve srovnatelné právní i faktické situaci vzhledem k cíli, který dotčené opatření sleduje.
(88)
Přesněji Soudní dvůr uvádí, že výběr referenčního systému probíhá ve dvou fázích: za prvé určení systému nákladů dotčeného příslušným opatřením a, za druhé, určení obecného režimu platného pro dotčený systém nákladů.
(89)
Za předpokladu, že je možné najít vhodný vnější porovnávací subjekt a srovnáním vymezit „neobvyklé“ náklady, není dotčené opatření státní podporou ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. V opačném případě představuje dotčené opatření státní podporu ve smyslu téhož ustanovení.
11.1.1.1 V tomto případě neexistuje pro účely srovnání žádný vhodný vnější subjekt
(90)
Při použití této metodiky na daný případ se Komise domnívá, že systém nákladů dotčený příslušným opatřením tvoří sociální příspěvky hrazené zaměstnavatelem v rámci povinného důchodového pojištění jeho zaměstnanců.
(91)
Teoreticky Komise rozlišuje dva možné referenční rámce:
-
předpisy v oblasti povinného důchodového pojištění, které se vztahují na penzijní režimy obecného práva, tj. systém sociálního zabezpečení spravovaný CNAV a doplňkovými režimy spravovanými AGIRC a ARRCO,
-
předpisy v oblasti povinného důchodového pojištění vztahující se na ostatní veřejnoprávní instituce.
(92)
Co se týče prvního možného porovnávacího subjektu, tedy důchodových režimů podle obecného práva, Komise poznamenává, že od 1. ledna 2006 společnost RATP platí sociální příspěvek, jehož výše je totožná se sociálním příspěvkem, který platí podniky důchodovým fondům spravujícím režimy podle obecného práva. Komise ovšem připomíná, že k 1. lednu 2006 dávky vyplácené oprávněným osobám společnosti RATP ze zvláštního režimu spravovaného CRP-RATP jsou vyšší než dávky zaměstnanců, kteří jsou účastníky režimů obecného práva.
(93)
Komise navíc konstatuje, že účastníci systémů společného práva jsou zaměstnanci se smlouvou podle práva soukromého, zatímco zaměstnanci společnosti RATP jsou statutárními zaměstnanci. V tomto ohledu je třeba uvést, že statut zaměstnanců společnosti RATP se odchyluje od obecného práva ve více bodech (viz poznámka pod čarou 6).
(94)
Na základě předchozích úvah a v souladu se svým rozhodovacím postupem (34) se Komise domnívá, že ustanovení vztahující se na režimy obecného práva v oblasti povinného důchodového pojištění nemohou být použity jako srovnávací subjekt pro analýzu, kterou Komise provádí, aby zjistila existenci hospodářské výhody ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(95)
Co se týče druhého možného srovnávacího subjektu, tedy veřejných subjektů, Komisi se nepodařilo najít hospodářské subjekty tvořící stejnorodou skupinu, s níž by bylo možné provést srovnání. Společnost RATP se ve skutečnosti ve Francii nachází z více důvodů ve velice specifické faktické i právní situaci (35).
(96)
Komise se proto domnívá, že neexistuje žádný vnější porovnávací subjekt, který by umožnil vymezit „obvyklé“ odvody podniku nalézajícího se ve srovnatelné právní a faktické situaci jako společnost RATP s ohledem na cíl projednávaného opatření.
(97)
Rozsudek Enirisorse (36), zmiňovaný Francií, nijak nemění závěry Komise týkající se existence výhody ve prospěch společnosti RATP. Ve skutečnosti v tomto rozsudku Soudní dvůr opírá svůj závěr o srovnání sporného opatření s „obvyklou situací“, kterou mohl Soudní dvůr vymezit, ale která v této věci ve srovnatelné podobě neexistuje.
(98)
Neexistuje-li vhodný vnější porovnávací subjekt, Komise se domnívá, že pro určení zvýhodnění ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES tvoří referenční rámec pro vyhodnocení existence zvýhodnění vlastní situace společnosti RATP před poskytnutím podpory.
11.1.1.2 Existence hospodářské výhody
(99)
Jak je uvedeno výše, v rámci systému existujícího před 1. lednem 2006 byla společnost RATP právně poplatníkem důchodových závazků ze zvláštního režimu. Z tohoto titulu byla RATP zárukou finanční rovnováhy dotčeného režimu, příspěvek „zaměstnavatele“ placený společností RATP do zvláštního režimu nebyl zprošťující.
(100)
Komise konstatovala, že hlavním účinkem ustanovení oznámené reformy je skutečnost, že příspěvek „zaměstnavatele“ hrazený společností RATP z titulu důchodů pro její zaměstnance získává povahu zproštění od závazku.
(101)
Komise dospěla k závěru, že předmětná opatření zprošťují společnost RATP nákladů, které měla nést na základě výše uvedeného zákona z roku 1948.
(102)
Komise se v souvislosti s analýzou, zda se v případě samotné společnosti RATP jedná o obvyklé náklady na důchody či nikoli, domnívá, že povinnosti, které musí podnik plnit v souladu s pracovními právními předpisy nebo kolektivními smlouvami uzavřenými s odbory v oblasti náhrad za propuštění a/nebo předčasný odchod do důchodu, jsou součástí obvyklých nákladů, které musí podnik hradit ze svých vlastních zdrojů (37).
(103)
V širším smyslu se Komise domnívá, že náklady, které musí společnost RATP nést na základě zákona z roku 1948, jsou obvyklými náklady. Jelikož předmětná opatření umožňují nenést náklady, které by za normálních okolností zatěžovaly vlastní finanční zdroje společnosti RATP, Komise se domnívá, že subjektu je těmito opatřeními poskytnuta ekonomická výhoda ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Tato výhoda je selektivní, neboť se vztahuje pouze na jediného příjemce.
(104)
Komise mimo jiné konstatovala, že povinnost finanční vyváženosti zvláštního režimu, jež spočívala na společnosti RATP, by se při neuskutečnění oznámené reformy projevila připsáním závazku vůči státu do rozvahy společnosti RATP, jenž by byl při přechodu na standardy IFRS (International Financial Reporting Standard, mezinárodní standard účetního výkaznictví), které platí pro RATP od 30. června 2007, zaúčtován jako rezerva.
(105)
Tento prvek potvrzuje, že vytvoření CRP-RATP ulehčuje společnosti RATP od nákladů, které by normálně měla nést.
11.1.1.3 Nepoužitelnost judikatury Combus v tomto případě
(106)
Francouzské orgány podrobně uvádějí rozsudek Combus (38), v němž Soud prvního stupně považoval za „neobvyklé“ náklady vyplývající z výsadního postavení zaměstnanců podniku, který po reformě řídí své pracovníky podle obecného práva, tedy podle stejného práva jako jeho konkurenti. Soud tak prohlásil: „Cílem předmětného opatření bylo nahradit výsadní a nákladné postavení úředníků zaměstnaných společností Combus postavením smluvních pracovníků, které je srovnatelné s postavením zaměstnanců jiných podniků autobusové dopravy, které jsou se společností Combus v hospodářské soutěži. Jednalo se tedy o to, aby společnost Combus byla zbavena strukturální nevýhody ve srovnání s jeho soukromoprávními konkurenty. Jediným cílem čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES je však zakázat výhody, které zvýhodňují některé podniky, neboť pojem podpora se vztahuje pouze na zásahy snižující náklady, jež obvykle zatěžují rozpočet podniku a mohou být považovány za hospodářskou výhodu, kterou by podnik, jenž je příjemcem, za obvyklých tržních okolností nezískal. […]. Dánský stát místo zaplacení částky ve výši 100 milionů dánských korun přímo úředníkům zaměstnaným společností Combus ostatně mohl dosáhnout stejného cíle prostřednictvím opětovného zaměstnání uvedených úředníků ve státní správě, aniž by platil zvláštní příplatky, což by společnosti Combus umožnilo okamžitě zaměstnat smluvní pracovníky se soukromoprávním postavením.“
(107)
Obecně je nejprve třeba podotknout, že rozhodnutí ve věci Combus nebylo potvrzeno Soudním dvorem. Některé prvky judikatury Soudního dvora jsou v rozporu s domněnkou, podle níž náhrada strukturální nevýhody vylučuje posouzení zásahu jako podpory. Soudní dvůr tak stále tvrdil, že existence podpory má být hodnocena s ohledem na dopady, a nikoli podle příčin nebo cílů státních zásahů (39). Soudní dvůr rovněž zdůraznil, že pojem podpora se vztahuje i na výhody, které byly poskytnuty veřejnými orgány a jež v různých podobách snižují náklady, které za normálních okolností zatěžují rozpočet podniku (40). Soudní dvůr rovněž jasně uvedl, že náklady na odměňování zaměstnanců ze své podstaty zatěžují rozpočet podniků bez ohledu na to, zda tyto náklady vyplývají ze zákonných povinností nebo kolektivních smluv (41) či nikoli. V tomto rámci měl Soudní dvůr za to, že skutečnost, kdy státní opatření mají kompenzovat dodatečné náklady, neznamená, že nemají být posuzovány jako podpora (42). V této souvislosti francouzské orgány požadují uplatnění zásady přijaté soudem při rozsudku ve věci Combus a tvrdí, že oznámená reforma společnost RATP pouze zbavuje „neobvyklého“ nákladu.
(108)
V tomto ohledu Komise připomíná, že tuto věc odlišují od věci Combus podstatné prvky:
-
náhrady se platí přímo úředníkům zaměstnaným společností Combus, zatímco opatření, jež je předmětem tohoto rozhodnutí, se týká příspěvků „zaměstnavatele“, tedy společnosti RATP,
-
státním zásahem ve věci Combus mělo být nahrazeno výsadní a nákladné postavení úředníků zaměstnaných společností Combus postavením smluvních zaměstnanců, jež je srovnatelné s postavením zaměstnanců jiných podniků autobusové dopravy, které jsou se společností Combus v hospodářské soutěži. Na rozdíl od toho opatření projednávané v tomto rozhodnutí postavení a nároky zaměstnanců společnosti RATP nemění. Toto postavení a tyto nároky se liší od postavení a nároků zaměstnanců pracujících na základě soukromoprávního smluvního vztahu,
-
souvislosti v oblasti hospodářské soutěže spjaté s činnostmi společnosti Combus byly odlišné od souvislostí, v nichž se vyvíjí společnost RATP. Akciová společnost Combus A/S musela provádět dopravní činnost na obchodním základě a působit na trhu za srovnatelných konkurenčních podmínek jako soukromé autobusové společnosti. Veřejné dopravní podniky přenechávají na základě výběrových řízení provoz autobusové dopravy soukromým a veřejným společnostem. Podle pravidel, jimiž se řídí výběrová řízení, se zakázky přidělují podle „hospodářsky nejvýhodnější nabídky“, aniž by se zohledňovala soukromoprávní či veřejnoprávní forma předkladatele. Společnost RATP působí v rozsáhlém neliberalizovaném odvětví, které nařízení (ES) č. 1370/2007 bude otevírat konkurenci jen velice postupně, v němž jsou v důsledku toho jiné hospodářské tlaky.
(109)
Komise má za to, že faktické rozdíly mezi věcí Combus a projednávanou věcí jsou dostačující pro zdůvodnění odlišného posuzování obou věcí.
11.1.2 PŘÍTOMNOST STÁTNÍCH ZDROJŮ
(110)
Komise se domnívá, že zkoumané opatření zahrnuje státní zdroje ve prospěch společnosti RATP v té míře, v jaké konečná odpovědnost za vyváženost zvláštního důchodového režimu zaměstnanců společnosti RATP již nepřísluší RATP, ale státu. Od realizace reformy totiž stát zajišťuje finanční vyváženost CRP-RATP vyplácením vyrovnávací dotace orgánu sociálního zabezpečení, což by v případě, že k reformě nedojde, musela plnit společnost RATP.
(111)
Komise tedy dospěla k závěru, že předmětné opatření zahrnuje státní zdroje ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
11.1.3 NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE A OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(112)
Jak bylo uvedeno výše, společnost RATP, příjemce předmětného opatření, je mateřskou společností skupiny podniků, skupiny RATP, která působí v odvětví dopravy a s tím spojených služeb. Všechny tyto subjekty působí na trzích Společenství ve výše uvedených odvětvích.
(113)
V této souvislosti je třeba připomenout, že podpory, které mají za cíl osvobodit podnik od nákladů, které by podnik musel obvykle nést v rámci svého běžného řízení nebo svých obvyklých činností, v zásadě narušují podmínky hospodářské soutěže (43). Soud totiž již rozhodl, že každé poskytnutí podpory podniku, který vykonává svou činnost na trhu Společenství, může způsobit narušování hospodářské soutěže a ovlivnit obchod mezi členskými státy (44). Navíc Soudní dvůr uvedl, že není nijak vyloučeno, že veřejná dotace poskytnutá podniku, který pouze poskytuje služby místní nebo regionální dopravy a neposkytuje služby v dopravě mimo území svého státu původu, by nicméně mohla mít dopad na obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Pokud totiž členský stát poskytne podniku veřejnou dotaci, může být díky ní poskytování služeb v dopravě uvedeným podnikem zachováno nebo se může zvýšit s tím důsledkem, že se podnikům usazených v jiných členských státech zmenší šance poskytovat své služby v dopravě na trhu tohoto státu (45).
(114)
V projednávané věci se skupina RATP nachází v privilegovaném postavení jak vůči svým vnitrostátním konkurentům (46), tak vůči konkurentům z jiných členských států, kteří nemohou využívat předmětného opatření.
(115)
V tomto ohledu je třeba poznamenat, že nařízení (ES) č. 1370/2007 předpokládá postupné otevírání dotčených trhů konkurenci a že otevření příslušného odvětví konkurenci zahrnuje možnost, že státní podpora podniku patřícímu do tohoto odvětví ovlivní obchod mezi členskými státy a naruší hospodářskou soutěž na předmětném trhu.
(116)
V důsledku toho se Komise domnívá, že předmětné opatření ovlivňuje obchod mezi členskými státy a narušuje hospodářskou soutěž mezi těmito subjekty.
11.2 PROTIPRÁVNOST PODPORY
(117)
V souladu s čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES musí členský stát oznámit každý záměr poskytnout nebo upravit podpory. Dotyčný členský stát neprovede zamýšlená opatření, dokud v tomto řízení není přijato konečné rozhodnutí.
(118)
V tomto případě francouzské orgány dopisem ze dne 29. června 2006 oznámily reformu způsobu financování důchodového režimu společnosti RATP. V tomto dopise francouzské orgány uvedly, že se nejedná o státní podporu, která by musela být předmětem předběžného oznámení Komisi na základě čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES.
(119)
Komise ovšem konstatuje, že předmětnou státní podporu Francie realizovala od 1. ledna 2006, tj. předtím než Komise přijala konečné rozhodnutí. Na tomto základě Komise dospěla k závěru, že Francie jednala protiprávním způsobem, když zavedla předmětnou podporu, čímž porušila čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES.
11.3 SLUČITELNOST PODPORY SE SPOLEČNÝM TRHEM
(120)
Jelikož dotčené opatření je státní podporou ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, je na místě zkoumat jeho případnou slučitelnost s ohledem na výjimky stanovené uvedenou smlouvou.
(121)
V tomto ohledu se Komise domnívá, že nejvhodnějším právním základem je čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES, podle nějž podpora určená k usnadnění rozvoje určitých činností může být prohlášena za slučitelnou se společným trhem, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(122)
Vzhledem k povaze a dopadům reformy se Komise domnívá, že hodnocení slučitelnosti předmětné podpory musí být vedeno se zřetelem k nastolení rovných podmínek („level playing field“), pokud jde o povinné daňové a sociální příspěvky, mezi společností RATP a jejími současnými, potenciálními a budoucími konkurenty na trhu městské hromadné dopravy v regionu Ile-de-France.
(123)
Aby Komise analyzovala dopady podpory a zhodnotila míru narušení hospodářské soutěže, musí nejprve posoudit úroveň příspěvků, které společnost RATP hradí ve srovnání se svými konkurenty v reformovaném systému. Komise poté zjistí, co by se stalo, kdyby společnost RATP neobdržela předmětnou podporu. Než bude provedena bilance celkové slučitelnosti, budou analyzovány jak pozitivní, tak negativní dopady podpory.
(124)
Úvodem Komise poznamenává, že před 1. lednem 2006 se financování zvláštního důchodového režimu RATP odlišovalo od financování důchodových režimů podle obecného práva ve dvou bodech: nezákonná povaha příspěvků a výše příspěvku „zaměstnavatele“.
(125)
Komise se domnívá, že předmětná podpora vyřešila první neshodu mezi zvláštním režimem společnosti RATP a režimy podle obecného práva. Společnost RATP totiž před 1. lednem 2006 nehradila příspěvek zprošťující povahy, ale ze zákona nesla povinnost vyrovnat důchodový režim pro své zaměstnance. Oznámená reforma měla za cíl zavést úhradu zprošťujícího příspěvku, který charakterizuje příspěvky placené zaměstnavatelem podle obecného práva do fondu spravujícího průběžný důchodový režim. Co se týče druhého prvku rozporu, Komise konstatuje, že oznámená reforma měla za cíl vyrovnat úrovně povinných důchodových odvodů mezi společností RATP a podniky, jež se v oblasti důchodových dávek řídí obecným právem.
(126)
Pokud by oznámená reforma neproběhla, společnost RATP by musela ve svých účtech po rozpočtovém roku 2006 vytvořit dostatečnou rezervu na důchodové závazky svých statutárních zaměstnanců. Nutnost vytvořit rezervu by vznikla kvůli tomu, že příspěvky „zaměstnavatele“ na důchody zaměstnanců společnosti RATP by neměly zprošťující povahu.
(127)
Kromě toho by příspěvky společnosti RATP na důchodové pojištění pro zajištění finanční rovnováhy důchodového režimu nebyly vyrovnány na úroveň, kterou platí její potenciální konkurenti.
(128)
Pokud by oznámená reforma neproběhla, společnost RATP by musela zajistit dodatečné roční financování ve výši několika stovek milionů eur oproti reformovanému režimu.
(129)
Tím by společnost RATP byla v kontextu liberalizovaného trhu kvůli svým důchodovým nákladům v nevýhodě, což by výrazně ovlivnilo její činnosti.
(130)
Z výše uvedeného vyplývá, s ohledem na nařízení (ES) č. 1370/2007, které předpokládá postupné otevření trhu městské hromadné dopravy, že důchodový režim platný pro společnost RATP podle zákona z roku 1948 obsahuje zvláštní prvky, které, pojaty odděleně, narušují hospodářskou soutěž v neprospěch společnosti RATP a skupiny, do které patří. Předmětná podpora má především vyrovnat příspěvky společnosti RATP s příspěvky jejích konkurentů a konkurentů skupiny RATP, a tím odstranit konkrétní narušení hospodářské soutěže, jímž jsou společnost RATP a skupina RATP dotčeny.
(131)
Reforma mimo jiné umožní společnosti RATP začít postupně jednat jako soukromý investor, jenž je vystaven obvyklým obchodním tlakům. To je ostatně jedním z cílů uvedené reformy.
(132)
Komise se rovněž domnívá, že předmětné opatření je přizpůsobeno cíli zájmu Společenství, jehož má být dosaženo. Účinněji by problém nemohl vyřešit žádný jiný nástroj. Jistě by mohly být poskytnuty náhrady za veřejnou službu, ale takový přístup by dlouhodobě nebyl ani přizpůsobený ani udržitelný z důvodu strukturální povahy problému.
(133)
Pokud jde o přiměřenost opatření, Komise se domnívá, že poskytnutá podpora je omezena na minimum. Od 1. ledna 2006 nese společnost RATP náklady na důchody ve stejné výši jako platí podniky, jejichž zaměstnanci jsou účastníky režimů podle obecného práva.
(134)
Komise má za to, že předmětné opatření umožní zajistit trvání důchodového systému, jehož financování se stalo neplatným. Komise má dále za to, že zahájená reforma důchodových dávek poskytovaných zvláštním režimem (47) tvoří z tohoto titulu další určující prvek. V tomto ohledu se Komise domnívá, že tato opatření zapadají do obecnějšího rámce reformy důchodových systémů v členských státech, kterou si přejí jak Rada, tak Komise (48).
(135)
Komise má ve statické analýze za to, že jednak narušení hospodářské soutěže způsobené předmětným opatřením na trhu městské hromadné dopravy v regionu Ile-de-France je z podstaty věci velice omezené, neboť vzhledem k minulosti společnost RATP a jejím činnostem se ukazuje, že důchodové závazky dotčené reformou se vztahují k činnostem historicky provozovaným na neliberalizovaném trhu, na kterém byla konkurence až dosud velice slabá. Na druhou stranu, co se týče trhů, na kterých je skupina RATP aktivní prostřednictvím dceřiných společností podniku RATP, domnívá se Komise, že předmětné opatření má pouze okrajový účinek. Ve skutečnosti jsou tyto trhy dotčeny předmětným opatřením pouze nepřímo, neboť kromě přísného právního, účetního a finančního oddělení mezi mateřskou společností a společnostmi dceřinými se oznámená reforma netýká osob zaměstnaných těmito dceřinými společnostmi.
(136)
V dynamické analýze, která je bezpochyby vhodnější, s ohledem na nařízení (ES) č. 1370/2007, se Komise domnívá, že ačkoli by předmětné opatření mohlo teoreticky umožnit společnosti RATP udržet si dominantní postavení, je toto riziko nízké. Tento závěr vyplývá z toho, že opatření se omezuje na vyrovnání příspěvků společnosti RATP s příspěvky jejích konkurentů, takže po reformě zvláštního důchodového režimu, provedené v roce 2008, nemá důchodový režim společnosti RATP pro podnik žádnou zvláštní přitažlivost.
(137)
Ve světle výše uvedeného dospěla Komise k závěru, že záporné účinky podpory poskytnuté společnosti RATP budou slabé. Oznámená reforma se omezuje pouze na to, co je nezbytně nutné pro nastolení rovných podmínek v oblasti odvodů na povinné důchodové pojištění, a ukončení narušení hospodářské soutěže, které znevýhodňovalo společnost RATP, nemění podmínky obchodu v míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(138)
Z toho plyne, že předmětná podpora je slučitelná se společným trhem pod podmínkou, že reforma zvláštního režimu důchodů společnosti RATP, jež má tento režim harmonizovat s pravidly obecného práva pro základní režimy zaměstnanců soukromého sektoru a úředníky, bude v plném rozsahu realizována.
(139)
Komise se domnívá, že předchozí závěr není zpochybněn řešením formulovaným v jejím rozhodnutí 2005/145/ES ve věci EDF (49).
(140)
V tomto směru je třeba připomenout, že v tomto rozhodnutí Komise schválila státní podporu, která podniky určitého odvětví zprošťuje povinností vyplácení zvláštních důchodů, jež překračují povinnosti vyplývající z obecného důchodového režimu a které byly vymezeny během období monopolu. Při této příležitosti měla Komise za to, že částečná úleva v nákladech vyplývající z mechanismu financování zvláštních důchodových nároků získaných před zavedením reformy představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, jež může být prohlášena za slučitelnou se společným trhem. Komise se ve své analýze slučitelnosti domnívala, že situace společnosti EDF svou povahou není příliš odlišná od situace „uvízlých nákladů“ v oblasti energie. Jednalo se totiž o podporu, jež měla usnadnit přechod do konkurenčního energetického odvětví. Komise dospěla k názoru, že je vhodné přirovnat podporu společnosti EDF k náhradě uvízlých nákladů (50), a oznámila, že tento přístup uplatní v analýze obdobných případů.
(141)
Dle výše uvedeného se Komise domnívá, že v tomto případě státní podpora zprošťuje společnost RATP povinností vyplácení důchodů, jež překračují povinnosti vyplývající z obecného důchodového režimu a které byly vymezeny před liberalizací trhu. Komise zároveň dodává, že reforma zvláštních důchodových režimů prováděná společností RATP od začátku roku 2008 vyrovnává zvláštní režim zaměstnanců společnosti RATP s pravidly obecného práva pro základní režimy zaměstnanců ze soukromého sektoru a úředníků.
11.4 ZÁVĚR
(142)
Závěrem se Komise domnívá, že předmětné opatření je státní podporou ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Tato státní podpora je protiprávní, ale slučitelná se společným trhem podle čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES.
12. POSOUZENÍ DRUHÉHO A TŘETÍHO OPATŘENÍ
(143)
Jak bylo uvedeno výše, oznámená reforma předpokládá, že od 1. ledna 2006 zaplatí stát CRP-RATP dotaci určenou na vyrovnání jejích účtů.
(144)
Oznámená reforma mimo jiné zvažuje pro CRP-RATP možnost přičlenění základních důchodových dávek zvláštního režimu k režimům podle obecného práva. Aby byl dodržen obecný princip finanční neutrality, předpokládá toto přičlenění výplatu doplatků režimu příjmu, které uhradí místo CRP-RATP stát.
(145)
Je třeba určit, zda tato opatření představují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(146)
V tomto ohledu je třeba připomenout, že článek 87 Smlouvy o ES se vztahuje pouze na podniky ve smyslu práva Společenství o hospodářské soutěži. Podle ustálené judikatury Soudního dvora není oblast sociální ochrany, pokud je založena na solidaritě, ekonomickou činností ve smyslu Smlouvy (viz bod 67 rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 10. října 2007) (51).
(147)
Vzhledem k této judikatuře se Komise domnívá, že ani CRP-RATP, ani důchodové fondy sdružující aktivní zaměstnance a důchodce společnosti RATP, tj. CNAV a AGIRC-ARRCO, nejsou podniky ve smyslu práva Společenství o hospodářské soutěži z následujících důvodů.
(148)
V tomto případě Komise nejprve uvádí, že zaměstnanci společnosti RATP jsou předmětem povinné sociální ochrany zahrnující autonomní režim důchodového pojištění, který sleduje sociální cíl. Ve skutečnosti má za cíl zajistit pro všechny osoby, které do něj spadají, pokrytí rizika staroby nezávisle na jejich majetkových poměrech a zdravotním stavu v okamžiku přistoupení.
(149)
Komise se mimo jiné domnívá, že tento režim podléhá zásadě solidarity do té míry, že příspěvky placené aktivními zaměstnanci financují důchody penzionovaných zaměstnanců.
(150)
Komise dále poznamenává, že správa dotčeného režimu byla zákonem svěřena CRP-RATP, jejíž činnost podléhá kontrole státem. Z tohoto titulu pokrývá výnos z příspěvků placených zaměstnanci společnosti RATP a společností RATP a zajišťuje vyrovnání důchodů. Komise poznamenává, na základě článku L711-1 zákona o sociálním zabezpečení, že CRP-RATP požívá všech pravomocí definovaných v článku L111-1 uvedeného zákona, především toho, který uvádí, že organizace sociálního zabezpečení je založena na principu vnitrostátní solidarity.
(151)
Komise konstatuje, že při plnění svého úkolu uplatňuje CRP-RATP zákon a nemá žádnou možnost ovlivnit výši příspěvků, použití prostředků nebo určení výše dávek. Vyplacené dávky jsou zákonné a jsou nezávislé na výši příspěvků.
(152)
Jelikož CRP-RATP není podnikem ve smyslu práva Společenství o hospodářské soutěži, Komise se domnívá, že vyplacení vyrovnávací podpory státem pro CRP-RATP a financování doplatků státem místo CRP-RATP nejsou státní podporou ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Vytvoření systému důchodového zabezpečení zaměstnanců společnosti RATP (CRP-RATP) je státní podporou spadající do čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, kterou Francie nezákonně poskytla, a porušila čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES.
Tato státní podpora je slučitelná se společným trhem podle čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES pod podmínkou, že reforma zvláštního režimu důchodů společnosti RATP, jež má tento režim harmonizovat s pravidly obecného práva pro základní režimy zaměstnanců soukromého sektoru a úředníky, bude v plném rozsahu realizována.
Poskytnutí uvedené podpory je tudíž povoleno.
Článek 2
Vyplácení vyrovnávací dotace státem pro CRP-RATP a financování doplatků státem místo CRP-RATP během přičlenění základních dávek zvláštního režimu k režimům obecného práva není státní podporou ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 13. července 2009.
DECISIONE DELLA COMMISSIONE
del 13 luglio 2009
relativa alla riforma delle modalità di finanziamento del regime pensionistico della RATP [aiuto di Stato C 42/07 (ex N 428/06)] al quale la Francia intende dare esecuzione a favore della RATP
[notificata con il numero C(2009) 5505]
(Il testo in lingua francese è il solo facente fede)
(Testo rilevante ai fini del SEE)
(2009/945/CE)
LA COMMISSIONE DELLE COMUNITÀ EUROPEE,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l’articolo 88, paragrafo 2, primo comma,
visto l’accordo sullo Spazio economico europeo, in particolare l’articolo 62, paragrafo 1, lettera a),
dopo aver invitato gli interessati a presentare le loro osservazioni conformemente ai detti articoli (1) e viste le osservazioni trasmesse,
considerando quanto segue:
1. PROCEDIMENTO
(1)
Con lettera del 29 giugno 2006 la Francia ha notificato alla Commissione la riforma delle modalità di finanziamento del regime pensionistico della RATP. La Francia ha trasmesso alla Commissione ulteriori informazioni nelle lettere del 29 settembre 2006, del 15 dicembre 2006 e del 4 aprile 2007.
(2)
Con lettera del 10 ottobre 2007 la Commissione ha informato la Francia della sua decisione di avviare il procedimento di cui all’articolo 88, paragrafo 2, del trattato CE in relazione alla misura notificata (in prosieguo: «la decisione di avvio del procedimento»).
(3)
La decisione di avvio del procedimento è stata pubblicata nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea il 15 gennaio 2008 (2).
(4)
Le autorità francesi hanno presentato le loro osservazioni con lettera del 22 gennaio 2008.
(5)
Il 19 febbraio 2008 la Commissione ha ricevuto osservazioni di un terzo interessato e le ha trasmesse alla Francia per darle la possibilità di prendere posizione al riguardo. Con lettera del 3 aprile 2008 la Francia ha inviato i suoi commenti alle osservazioni presentate dal terzo interessato.
(6)
Il 23 aprile 2008 le autorità francesi hanno informato la Commissione che nell’autunno 2007 il governo francese aveva avviato la riforma dei regimi pensionistici speciali delle imprese pubbliche e in particolare il regime pensionistico del personale della RATP.
(7)
Il 6 gennaio 2009 la Commissione ha inviato alla Francia una richiesta di informazioni complementari e la Francia ha trasmesso la sua risposta con lettera del 3 marzo 2009.
2. DESCRIZIONE DEL BENEFICIARIO
(8)
La Régie autonome des transports parisiens (in appresso: «la RATP») è un’impresa pubblica francese posseduta interamente dallo Stato. La RATP è stata istituita con la legge n. 48-506 del 21 marzo 1948 relativa alla riorganizzazione e al coordinamento del trasporto pubblico nell’Île-de-France (3) e ha come oggetto sociale la gestione delle reti e delle linee di trasporto pubblico che le sono state affidate (4).
(9)
La legge limita le attività della RATP al trasporto pubblico nell’Île-de-France. In virtù dell’articolo 7 della legge n. 48-506 del 21 marzo 1948, la RATP è incaricata della «gestione delle reti di trasporto pubblico della città di Parigi e del dipartimento della Senna, nonché delle linee di Seine-et-Oise e Seine-et-Marne concesse o date in affitto in precedenza alla Compagnie du chemin de fer métropolitain o alla Société des transports en commun de la région parisienne». Questa situazione è stata ribadita nella succitata ordinanza n. 59-151 del 7 gennaio 1959.
(10)
La RATP ha tuttavia la possibilità, attraverso le proprie filiali (5), di offrire servizi al di fuori dell’Île-de-France. Le filiali della RATP, costituite in società per azioni, sono oggi riunite in tre grandi poli con un organico di 2 050 persone, di cui 170 distaccate dalla società madre:
-
il polo Trasporto, guidato dalla RATP Développement SA, che ha registrato nell’esercizio 2005 un fatturato consolidato di 57 milioni di EUR, di cui 4,7 milioni di EUR all’estero e 3,1 milioni di EUR in Francia (Île-de-France esclusa),
-
il polo Ingegneria, guidato dalla RATP International SA, che ha registrato nell’esercizio 2005 un fatturato consolidato di 86 milioni di EUR, la cui attività è incentrata per quasi l’80 % all’estero e per il resto in Francia, soprattutto al di fuori dell’Île-de-France,
-
il polo Valorizzazione degli spazi, che ha registrato nell’esercizio 2005 un fatturato consolidato di 33 milioni di EUR solo nell’Île-de-France che riunisce essenzialmente filiali incaricate dello sviluppo immobiliare (su terreni gestiti dalla RATP), della valorizzazione degli spazi commerciali nelle stazioni della metropolitana e delle attività di telecomunicazione.
(11)
Nel gruppo RATP lavorano in totale circa 46 050 persone, di cui 44 000 assunte dalla RATP a titolo di agenti «statutari» e le restanti 2 050 persone nelle filiali della RATP.
(12)
Le condizioni di lavoro degli agenti «statutari» sono stabilite in via normativa dallo statuto degli agenti della RATP (6). Per le 2 050 persone assunte nelle filiali della RATP, le condizioni di lavoro sono invece stabilite dai contratti collettivi e, in quanto tali, non sono sottoposte allo statuto degli agenti della RATP.
3. DESCRIZIONE DEL MERCATO DEL TRASPORTO PUBBLICO NELL’ÎLE-DE-FRANCE
(13)
Attualmente il mercato del trasporto pubblico nell’Île-de-France non è aperto alla concorrenza. Le licenze per operare le linee di trasporto pubblico sono state assegnate in base al procedimento previsto dal decreto n. 59-157 del 7 gennaio 1959 relativo all’organizzazione del trasporto pubblico nell’Île-de-France (7), che aveva diviso il mercato del trasporto pubblico dell’Île-de-France tra la RATP e i numerosi piccoli operatori privati storici presenti all’epoca nell’Île-de-France.
(14)
Le imprese che forniscono servizi di trasporto pubblico nell’Île-de-France, RATP esclusa, sono un centinaio. Si tratta della SNCF e di operatori privati riuniti nell’associazione OPTILE (che conta circa 95 imprese, di cui 3 grandi operatori di trasporto con autobus: Veolia Transport, Keolis e Transdev).
(15)
Il regolamento (CE) n. 1370/2007 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 23 ottobre 2007, relativo ai servizi pubblici di trasporto di passeggeri su strada e per ferrovia e che abroga i regolamenti del Consiglio (CEE) n. 1191/69 e (CEE) n. 1107/70 [in appresso: «il regolamento (CE) n. 1370/2007»] (8) prevede la graduale apertura alla concorrenza del mercato del trasporto pubblico. Entrerà in vigore il 3 dicembre 2009 conformemente al suo articolo 12.
4. PRESTAZIONI DEL REGIME PENSIONISTICO SPECIALE DEGLI AGENTI DELLA RATP PRIMA E DOPO LA RIFORMA NOTIFICATA
(16)
Il regime pensionistico della RATP è previsto dall’articolo 31 della succitata legge n. 48-506 del 21 marzo 1948, completato dal decreto n. 59-1091 del 23 settembre 1959 recante statuto della RATP (9).
(17)
Il regime pensionistico degli agenti della RATP è un regime speciale ai sensi degli articoli L. 711-1 e R. 711-1 del Code de la sécurité sociale, che comporta vantaggi propri rispetto ai regimi di diritto comune. Si tratta di un regime normativo, ovvero di un regime stabilito dallo Stato per via amministrativa. Peraltro l’evoluzione dei parametri, dei contributi e delle prestazioni rientra tra le disposizioni normative.
(18)
Fino al 15 gennaio 2008 le principali peculiarità del regime pensionistico speciale degli agenti della RATP, rispetto ai regimi di diritto comune, riguardavano le modalità di calcolo dei diritti pensionistici e di liquidazione delle pensioni.
(19)
A tale proposito, i regimi pensionistici di diritto comune prevedono che l’importo della pensione sia calcolato in base alla retribuzione media dell’intera carriera o di una parte di essa. Questo importo dipende, però, anche dal periodo assicurativo e dall’età: quando i valori stabiliti rispetto a questi due criteri non vengono raggiunti o sono superati, si applica una maggiorazione o una detrazione. Nel regime generale la pensione viene calcolata in base alla retribuzione media (premi inclusi) dei migliori venticinque anni di carriera (nel limite di una retribuzione annua massima) e il tasso applicabile è pari al 50 % (tasso pieno) se l’assicurato dimostra almeno 40 anni di assicurazione.
(20)
Il regime pensionistico della RATP prevedeva invece che il personale statutario avesse diritto, per ogni anno assicurativo, al 2 % della retribuzione di base, premi esclusi, percepita negli ultimi sei mesi di attività nel limite di 37,5 annualità. Un dipendente della RATP riceveva pertanto, dopo 37,5 anni di servizio, una pensione pari al 75 % dell’ultima retribuzione, premi esclusi, ovvero pari a circa il 64,5 % dell’ultima retribuzione, premi inclusi.
(21)
I principi fondamentali della riforma introdotta dalla legge del 21 agosto 2003 (10) per la quasi totalità dei regimi pensionistici di base francesi sono stati estesi al regime pensionistico speciale della RATP con i decreti n. 2008-48 del 15 gennaio 2008 (11), n. 2008-637 del 30 giugno 2008 (12) e n. 2008-1514 del 30 dicembre 2008 (13). Uno degli obiettivi di questa riforma è armonizzare i regimi speciali rispetto alle norme di diritto comune del regime di base dei dipendenti del settore privato e dei funzionari. Nel caso del regime speciale della RATP, la durata del versamento dei contributi necessari per ottenere una pensione a tasso pieno viene gradualmente aumentata per raggiungere 40 annualità nel 2012 e successivamente aumentata a ragione di un trimestre, al 1o luglio di ogni anno, fino a raggiungere la durata richiesta dal regime generale e dal regime del pubblico impiego (la durata di 41 anni applicabile nel 2012 al regime generale e al regime del pubblico impiego dovrebbe, quindi, essere raggiunta per il regime speciale nel 2016).
5. FINANZIAMENTO DEL REGIME PENSIONISTICO DEGLI AGENTI DELLA RATP PRIMA E DOPO LA RIFORMA NOTIFICATA
(22)
Il regime pensionistico degli agenti della RATP è un regime pensionistico a ripartizione nel quale i contributi versati dagli agenti in attività a titolo di assicurazione sulla vecchiaia vengono utilizzati immediatamente per pagare le pensioni dei pensionati (14).
(23)
Fino al 31 dicembre 2005 la RATP era debitore legale degli impegni pensionistici del regime speciale. In virtù dell’articolo 20 della succitata legge del 1948, la RATP aveva il compito di garantire l’equilibrio finanziario del proprio regime pensionistico speciale.
(24)
La gestione di questo regime pensionistico speciale era garantita dall’ufficio pensioni della RATP facente parte dell’entità giuridica RATP. Quest’ufficio riceveva i contributi degli agenti in attività della RATP e dalla RATP stessa come datore di lavoro e versava le pensioni agli aventi diritto del regime. Le aliquote di contribuzione pensionistica (del 7,85 % per i contributi salariali e del 15,34 % per i contributi «datore di lavoro») erano inferiori alle aliquote di diritto comune (rispettivamente del 12 % e del 18 %).
(25)
Il regime pensionistico della RATP ha registrato per molti anni un deficit strutturale per motivi legati allo squilibrio demografico tra il personale in attività e i pensionati, per motivi connessi a vantaggi propri rispetto al regime generale e, fino al 31 dicembre 2005, anche per ragioni inerenti alla fissazione normata delle aliquote di contribuzione pensionistica. Questi ripetuti deficit del regime pensionistico della RATP sono stati colmati dallo Stato intervenendo in base all’articolo 2 dell’ordinanza del 7 gennaio 1959 e del decreto del 7 gennaio 1959, entrambi precedentemente citati.
(26)
Il 29 giugno 2006 la Francia ha notificato la riforma delle modalità di finanziamento del regime pensionistico della RATP. Secondo le autorità francesi, questa riforma si inserisce nell’evoluzione del contesto istituzionale del trasporto urbano nell’Île-de-France in atto negli ultimi dieci anni e nella preparazione dell’apertura alla concorrenza del trasporto urbano.
(27)
La riforma notificata prevede due fasi.
5.1. LA CREAZIONE DELLA CASSA PENSIONISTICA DEL PERSONALE DELLA RATP AL 1o GENNAIO 2006
(28)
L’articolo primo del decreto n. 2005-1635 del 26 dicembre 2005 (15) ha istituito il 1o gennaio 2006 una cassa pensionistica del personale della RATP (in appresso: «la CRP-RATP»).
(29)
Lo statuto della CRP-RATP è quello di un ente di previdenza sociale di diritto privato, dotato di personalità giuridica e di autonomia giuridica e finanziaria nei confronti della RATP. In virtù dell’articolo L. 711-1 del Code de la sécurité sociale, la CRP-RATP gode di tutti i poteri previsti all’articolo L. 111-1 del suddetto codice, il quale ricorda in particolare che l’organizzazione della previdenza sociale si basa sul principio della solidarietà nazionale. La CRP-RATP è soggetta alle norme del Code de la sécurité sociale, applicabile a tutte le casse pensionistiche autonome, ed è sottoposta al controllo delle autorità competenti dello Stato, rappresentate da commissari del governo.
(30)
Al momento della sua creazione la CRP-RATP è diventata l’unico debitore legale delle pensioni degli agenti statutari al posto della RATP.
(31)
In tal senso, dal 1o gennaio 2006, la CRP-RATP percepisce dalla RATP un contributo con effetto liberatorio corrispondente ai contributi degli iscritti al regime speciale in attività e al contributo «datore di lavoro» della RATP. Dalla stessa data il livello dei contributi è stato parificato a quello del diritto comune (16). Oltre a questi contributi pensionistici, la CRP-RATP riceve dallo Stato un versamento destinato a equilibrare i suoi conti. Tale contributo di equilibrio finanzia sia il deficit demografico del regime speciale, sia i diritti pensionistici di questo regime. Nel 2006 e nel 2007 lo Stato ha versato una sovvenzione di equilibrio pari, rispettivamente, a 390,11 milioni di EUR e a 414 milioni di EUR.
5.2. L’INTEGRAZIONE FINANZIARIA DEI DIRITTI DI BASE DEL REGIME SPECIALE DELLA RATP NEI REGIMI DI DIRITTO COMUNE
(32)
L’articolo 18 del summenzionato decreto n. 2005-1635 del 26 dicembre 2005 prevede la possibilità per la CRP-RATP di integrare finanziariamente una parte dei diritti pensionistici del regime speciale degli agenti della RATP nei regimi di diritto comune [CNAV (17) e ARGIC (18) /ARRCO (19)] (20), ovvero di realizzare tecnicamente un trasferimento delle operazioni del settore pensionistico della CRP-RATP verso i regimi di diritto comune (in appresso: «i regimi di accoglienza»).
(33)
L’integrazione di una parte dei diritti pensionistici del regime speciale della RATP nei regimi di diritto comune ha come obiettivo di applicare il meccanismo di solidarietà intergenerazionale e interprofessionale a una base demografica notevolmente più ampia e, in generale, di garantire la continuità di finanziamento dei regimi pensionistici obbligatori secondo il principio della ripartizione.
(34)
In virtù dell’articolo L. 222-6 del Code de la sécurité sociale, l’integrazione di un regime pensionistico speciale o di qualsiasi altro regime pensionistico nei regimi di diritto comune può essere effettuata per la parte di prestazioni erogate dai regimi speciali equivalente alle prestazioni di assicurazione sulla vecchiaia erogate ai lavoratori dipendenti del regime generale.
(35)
Nell’ambito di un regime pensionistico a ripartizione, l’integrazione dei diritti passati acquisiti nell’ambito di un altro regime (quindi secondo altri criteri) in un regime di accoglienza viene effettuata calcolando i diritti acquisiti in base alle regole del regime di accoglienza, come se gli aventi diritto (pensionati, attivi e radiati) avessero svolto tutta la loro carriera all’interno del regime di accoglienza.
(36)
Nella fattispecie, le autorità francesi hanno calcolato i diritti di base, ovvero i diritti corrispondenti alle prestazioni pensionistiche calcolate alla luce delle regole dei regimi di accoglienza che verrebbero integrati in questi regimi (21). Solo i diritti di base così definiti possono essere integrati nei regimi di accoglienza.
(37)
L’articolo 222-6 del Code de la sécurité sociale stabilisce inoltre che l’integrazione di un regime speciale deve rispettare scrupolosamente il principio della neutralità finanziaria dell’operazione per gli assicurati del regime di accoglienza. In altre parole, l’integrazione finanziaria di un regime pensionistico speciale nei regimi di diritto comune non può in alcun caso recare danno alla situazione finanziaria dei regimi di accoglienza.
(38)
In questa fase interviene la ponderazione, la cui funzione è determinare la proporzione di diritti pensionistici passati che viene effettivamente convalidata al momento dell’integrazione per attenersi scrupolosamente al summenzionato principio della neutralità finanziaria. Da un punto di vista concettuale, la ponderazione confronta il rapporto di oneri pensionistici del gruppo integrato con il rapporto di oneri pensionistici del regime di accoglienza (22). Il regime di accoglienza determina quindi la proporzione di integrazione dei diritti passati ricostituiti che garantisce la parità tra i rapporti di oneri: a questa percentuale di convalida i diritti pensionistici sono integrati «gratuitamente» nel regime di accoglienza.
(39)
Se la percentuale di convalida dei diritti acquisiti ricostituiti da parte del regime di accoglienza è inferiore al 100 %, questo regime può proporre al regime integrato di far convalidare il 100 % dei diritti dietro il versamento di un contributo di mantenimento (o «conguaglio»).
(40)
L’obiettivo del metodo di calcolo dei conguagli è non alterare la situazione di previsione ex ante del regime di accoglienza. Se la ponderazione è di tipo previsionale, l’importo del conguaglio è pari al valore attuale netto dei diritti di ingresso annuali. Il diritto di ingresso annuale è quello che, per i diritti aggiuntivi (ovvero quelli che superano i diritti integrati gratuitamente) integrati nel regime di accoglienza, eguaglia annualmente i rapporti di oneri tra il regime integrato e il regime di accoglienza.
(41)
Se la situazione finanziaria del regime di accoglienza è strutturalmente deficitaria, il metodo di calcolo richiede di non peggiorare lo squilibrio tendenziale, e non di ridurlo esigendo dal gruppo trasferito un equilibrio tecnico previsionale.
(42)
Nella fattispecie, poiché la struttura demografica della RATP è meno favorevole della struttura demografica dell’impresa media francese affiliata ai regimi pensionistici di diritto comune, l’integrazione completa dei diritti di base del regime pensionistico speciale degli agenti della RATP nei regimi di diritto comune richiede il versamento nei regimi di accoglienza di conguagli, ossia di contributi di carattere eccezionale, forfetario e liberatorio.
(43)
Le autorità francesi hanno precisato i metodi di calcolo dei suddetti conguagli. I calcoli verranno effettuati in base ai valori dei parametri vigenti al momento dell’attuazione. Questi parametri sono:
-
le aliquote contributive e le basi imponibili, che permettono di calcolare la dotazione alle riserve attese dai regimi integrativi,
-
il tasso di attualizzazione ed eventualmente la tavola di mortalità, che variano in base alle circostanze economiche.
(44)
Le autorità francesi ritengono in questa fase che dovranno essere pagati i seguenti conguagli:
-
il conguaglio da versare alla Caisse nationale d’assurance vieillesse (CNAV), che gestisce il regime generale della previdenza sociale, che dovrebbe ammontare a circa [importo compreso tra 400 e 800 milioni di EUR] (23),
-
i versamenti ai regimi integrativi di diritto comune gestiti dall’AGIRC-ARRCO, sotto forma di partecipazione alle riserve tecniche di tali regimi, che dovrebbero ammontare a circa [importo compreso tra 80 e 300 milioni di EUR].
(45)
Il governo francese intende provvedere al posto della CRP-RATP al versamento di questi conguagli ai regimi di diritto comune in modo da garantire la neutralità finanziaria dell’integrazione del regime speciale della RATP in questi regimi di accoglienza.
(46)
Nel caso dei diritti di base acquisiti successivamente all’operazione di integrazione, è previsto che la RATP e i suoi agenti versino i contributi pensionistici di diritto comune in contropartita dell’intervento del regime generale e dei regimi integrativi.
6. RAGIONI CHE HANNO CONDOTTO ALL’AVVIO DEL PROCEDIMENTO
(47)
Nella decisione di avvio del procedimento, la Commissione ha espresso dubbi in merito alla compatibilità della riforma notificata con il mercato comune. La Commissione ha indicato che il procedimento aveva lo scopo di determinare se la riforma notificata costituisse un aiuto alla RATP.
(48)
La Commissione si è inizialmente interrogata sullo stretto legame esistente tra la creazione della CRP-RATP e l’operazione di integrazione nei regimi di diritto comune e ha ritenuto necessario verificare che l’integrazione dei diritti di base non costituisse un aiuto di Stato a favore della RATP.
(49)
La Commissione ha successivamente espresso dubbi sul fatto che il finanziamento da parte dello Stato dei diritti specifici del regime pensionistico della RATP non costituisse un aiuto di Stato e che, nella fattispecie, fosse compatibile con il mercato comune.
(50)
Infine la Commissione ha sollevato dubbi sulla necessità della riforma notificata e sulla sua proporzionalità rispetto all’interesse comune. Quanto alla necessità della riforma notificata, la Commissione si è interrogata sulla reale ed effettiva apertura del mercato del trasporto pubblico nell’Île-de-France e sull’eliminazione degli elementi caratterizzanti la situazione di fatto e di diritto della RATP che potrebbero ostacolare una concorrenza effettiva. La Commissione ha inoltre espresso dubbi in merito alla proporzionalità della riforma notificata, soprattutto perché questa riguarderà anche gli impegni pensionistici speciali delle persone che saranno assunte dopo l’attuazione della suddetta riforma.
(51)
Nella decisione del 10 ottobre 2007 la Commissione ha peraltro concluso che il finanziamento del deficit del regime pensionistico della RATP da parte dello Stato per il decennio 1995-2005 costituiva aiuto di Stato ai sensi del punto iii) dell’articolo 1, lettera b), del regolamento (CE) n. 659/1999 del Consiglio, del 22 marzo 1999, recante modalità di applicazione dell’articolo 93 del trattato CE (24) (cfr. considerando 15 della presente decisione).
(52)
La Commissione ha inoltre ritenuto che l’articolo 87 del trattato CE non fosse applicabile alla CRP-RATP, non essendo quest’ultima un’impresa (considerando 67 della suddetta decisione).
(53)
La Commissione ha infine ritenuto che la garanzia data dallo Stato francese agli aventi diritto del regime speciale favorisse direttamente i dipendenti della RATP, e non la RATP stessa, e che non si sarebbe quindi potuta considerare un vantaggio economico per l’impresa (considerando 70 della suddetta decisione).
7. ARGOMENTAZIONI ADDOTTE DALLE AUTORITÀ FRANCESI IN SEGUITO ALL’AVVIO DEL PROCEDIMENTO
(54)
Nella lettera del 22 gennaio 2008 le autorità francesi ricordano che a loro parere la riforma notificata istituzionalizza un aiuto alla persona e non all’impresa RATP e che non costituisce, quindi, aiuto di Stato a favore della RATP. Inoltre, anche se il beneficiario reale della riforma notificata dovesse essere la RATP, le autorità francesi ritengono che la riforma non dovrebbe incidere sul commercio tra gli Stati membri, né falsare la concorrenza, in quanto la RATP è attiva su un solo mercato, quello del trasporto pubblico urbano nell’Île-de-France, non ancora aperto alla concorrenza, e perché la riforma non ha alcuna incidenza sulle attività delle filiali della RATP o nei mercati nei quali queste filiali operano.
(55)
Le autorità francesi sono del parere che, in assenza di vantaggi per la RATP, l’integrazione della CRP-RATP nel regime generale non comporti elementi di aiuti di Stato a favore della RATP.
(56)
Le autorità francesi ritengono innanzitutto, come osservato dalla Commissione stessa al punto 69 della decisione di avvio del procedimento, che «la seconda fase della riforma, ossia il pagamento dei conguagli e il trasferimento del finanziamento dei diritti di base dalla CRP-RATP alla CNAV e all’AGIRC-ARRCO, non incida più sulla situazione economica della RATP».
(57)
Le autorità francesi sono peraltro del parere che gli obblighi della RATP corrispondenti ai diritti di base non costituiscano costi che avrebbero normalmente dovuto gravare sul bilancio dell’impresa ai sensi della giurisprudenza comunitaria. Secondo le autorità francesi, infatti, sulle risorse finanziarie delle imprese francesi gravano di norma contributi liberatori versati alle casse pensionistiche di diritto comune, ma non l’obbligo di pagamento delle pensioni nei confronti degli agenti in attività e dei pensionati, come invece avveniva per la RATP che fino alla riforma notificata aveva al suo interno l’ufficio pensioni. Pertanto, quando sono accompagnati dal versamento di un contributo con effetto liberatorio a concorrenza del diritto comune, l’integrazione della CRP-RATP nel regime generale e il pagamento dei conguagli da parte dello Stato al regime generale non consentono alla RATP di sottrarsi dai costi che normalmente avrebbero dovuto gravare sulle risorse finanziarie proprie dell’impresa.
(58)
Infine le autorità francesi ritengono che, poiché il regime speciale è stato imposto dallo Stato al momento della creazione della RATP nel 1948, sarebbe anomalo per l’impresa dover sostenere l’onere dei conguagli che rappresentano la contropartita dell’integrazione della CRP-RATP nel regime generale.
(59)
In primo luogo, le autorità francesi ritengono che non si possa applicare al caso in questione la giurisprudenza secondo la quale i costi risultanti da un contratto collettivo costituiscono, per loro natura, un costo che di norma grava sul bilancio di un’impresa - indipendentemente dal fatto che l’impresa abbia accettato questo contratto volontariamente o che sia stato esteso in via normativa o legislativa (25) - perché il regime pensionistico degli agenti della RATP non scaturisce da un contratto collettivo.
(60)
In secondo luogo, le autorità francesi ritengono che l’esistenza dei diritti specifici non costituisca in alcun modo un vantaggio per la RATP. Il fatto che la RATP continui ad assumere agenti statutari che godono dei diritti specifici non dimostrerebbe che l’esistenza dei diritti specifici costituisca un vantaggio economico per la RATP.
(61)
In terzo luogo, le autorità francesi sostengono che il finanziamento pubblico dei diritti specifici rappresenti la semplice compensazione di oneri anormali sostenuti dalla RATP. Le autorità francesi ritengono che la conclusione secondo cui il finanziamento dei diritti pensionistici specifici non costituisce un aiuto di Stato derivi dai principi sanciti dalla giurisprudenza comunitaria fin dalle origini della Comunità, le cui sentenze Combus (26) e Enirisorse (27) sono solo le illustrazioni più recenti.
(62)
Anche se la Commissione dovesse ritenere che la riforma notificata comporti elementi di aiuto di Stato, le autorità francesi ritengono che la riforma sarebbe comunque compatibile con il mercato comune.
(63)
Le autorità francesi mantengono la loro posizione secondo cui la riforma notificata è conforme alla teoria dei costi incagliati e che è favorevole alla concorrenza.
(64)
Le autorità francesi considerano peraltro che il nuovo finanziamento dei diritti pensionistici a partire dal 2006 sia necessario e proporzionato per consentire un funzionamento concorrenziale del mercato.
(65)
Le autorità francesi sono del parere che la riforma notificata sia necessaria, perché rappresenta un presupposto per l’apertura alla concorrenza del settore del trasporto pubblico nell’Île-de-France, come previsto dal regolamento (CE) n. 1370/2007. La riforma consentirà, da un lato, di prevenire le distorsioni della concorrenza tra operatori pubblici e privati e, dall’altro, di rimuovere definitivamente la barriera all’ingresso, costituita dalle modalità di finanziamento delle pensioni della RATP.
(66)
Quanto alla proporzionalità della riforma notificata, con lettera del 23 aprile 2008 le autorità francesi hanno informato la Commissione in merito alla riforma del regime pensionistico speciale della RATP avviata dal governo francese, riforma che armonizza il regime pensionistico speciale della RATP rispetto alle norme del diritto comune.
8. OSSERVAZIONI DI PARTI INTERESSATE A SEGUITO DELL’AVVIO DEL PROCEDIMENTO
(67)
Con lettera del 13 febbraio 2008 il sindacato SUD della RATP ha espresso la propria opposizione al progetto notificato dalle autorità francesi, ritenendo che il suo unico obiettivo fosse quello di trasformare la RATP in un grande gruppo internazionale mosso dal profitto. Nella stessa lettera il sindacato SUD della RATP ha attirato l’attenzione della Commissione sul fatto che, a suo parere, lo statuto degli agenti della RATP non fosse quello di dipendenti di diritto privato soggetti al codice del lavoro.
(68)
Il sindacato SUD della RATP afferma inoltre che la riforma del regime pensionistico della RATP avrebbe dovuto essere elaborata da una commissione mista paritetica, perché rientrerebbe nella contrattazione collettiva tra parti sociali.
9. COMMENTI DELLA FRANCIA SULLE OSSERVAZIONI DELLE PARTI INTERESSATE
(69)
Per quanto concerne il regime giuridico applicabile agli agenti della RATP, con lettera del 3 aprile 2008 le autorità francesi precisano che le disposizioni del codice del lavoro si applicano agli agenti statutari della RATP, a meno che il codice del lavoro o la giurisprudenza non abbiano espressamente escluso l’applicazione di tali disposizioni agli agenti in questione. Secondo la Francia, l’esistenza di simili eccezioni non basta a stabilire che gli agenti della RATP si trovino in un rapporto di lavoro di diritto pubblico.
(70)
La Francia sostiene inoltre che il decreto n. 60-1362 del 19 dicembre 1960, che attribuisce competenza alla commissione mista paritetica della RATP in materia di statuto del personale, non evoca il regime pensionistico. Secondo le autorità francesi, il regime pensionistico della RATP non scaturisce da contrattazioni collettive, ma è stato imposto dallo Stato alla RATP per via amministrativa.
10. PORTATA DELLA PRESENTE DECISIONE
(71)
La presente decisione riguarda la compatibilità del nuovo sistema di finanziamento delle pensioni con le norme comunitarie relative agli aiuti di Stato.
(72)
L’avvio del procedimento del 10 ottobre 2007 e, in particolare, i commenti delle autorità francesi hanno permesso alla Commissione di precisare le modalità di attuazione della riforma notificata e di individuare tre misure suscettibili di comportare elementi di aiuti di Stato.
(73)
In primo luogo, il 1o gennaio 2006 la CRP-RATP è diventata l’unico debitore legale delle pensioni degli agenti statutari al posto della RATP.
(74)
In secondo luogo, dal 1o gennaio 2006 lo Stato versa alla CRP-RATP una sovvenzione destinata a equilibrare i suoi conti. Questa sovvenzione pubblica copre il deficit demografico e il sovraccosto del regime speciale della RATP.
(75)
In terzo luogo, la riforma notificata prevede la possibilità per la CRP-RATP di integrare nei regimi di diritto comune i diritti pensionistici di base del regime speciale. Lo Stato provvederà a pagare al posto della CRP-RATP i conguagli destinati a rispettare il principio della neutralità finanziaria dell’integrazione.
11. VALUTAZIONE DELLA PRIMA MISURA: LA CREAZIONE DELLA CRP-RATP
(76)
La Commissione rileva che il 1o gennaio 2006 la CRP-RATP è diventata l’unico debitore legale delle pensioni degli agenti statutari al posto della RATP. La Commissione constata che contestualmente i contributi versati dalla RATP alla CRP-RATP a titolo delle pensioni hanno assunto carattere liberatorio.
(77)
La Commissione osserva che, nell’ambito del sistema istituito antecedentemente al 1o gennaio 2006, la RATP era debitore legale degli impegni pensionistici del regime speciale. In tal senso il sistema di finanziamento del regime speciale degli agenti della RATP era derogatorio rispetto al diritto comune: la RATP era garante dell’equilibrio finanziario del regime in questione, non avendo i contributi «datore di lavoro» versati dalla RATP al regime speciale carattere liberatorio.
(78)
La Commissione conclude quindi che il principale effetto delle disposizioni previste dalla riforma notificata è stato di conferire carattere liberatorio al contributo «datore di lavoro» versato dalla RATP per le pensioni dei propri agenti, liberandola così dall’obbligo storico di garantire l’equilibrio del regime speciale. In altri termini, la riforma notificata ha trasferito la responsabilità dell’equilibrio finanziario del regime speciale in questione dalla RATP alla CRP-RATP e infine allo Stato.
(79)
La Commissione osserva inoltre che, senza la riforma notificata, l’obbligo dell’equilibrio finanziario del regime speciale gravante sulla RATP avrebbe portato all’iscrizione di un impegno nei confronti dello Stato, che si sarebbe contabilizzato come accantonamento nei conti al momento del passaggio alle norme IFRS (International Financial Reporting Standard, Principi internazionali d’informativa finanziaria), norme applicabili alla RATP dal 30 giugno 2007 (28).
(80)
In questa fase la Commissione tiene a sottolineare che la questione posta dalla creazione della CRP-RATP è identica a quella sollevata nell’ambito della riforma delle modalità di finanziamento delle pensioni dei funzionari statali dipendenti di La Poste (29). La Commissione verificherà pertanto se nella fattispecie la misura in questione comporti elementi di aiuto di Stato, adottando la stessa procedura della decisione summenzionata.
11.1. ESISTENZA DI UN AIUTO DI STATO
(81)
L’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE prevede che «salvo deroghe contemplate dal presente trattato, sono incompatibili con il mercato comune, nella misura in cui incidano sugli scambi tra Stati membri, gli aiuti concessi dagli Stati, ovvero mediante risorse statali, sotto qualsiasi forma che, favorendo talune imprese o talune produzioni, falsino o minaccino di falsare la concorrenza».
(82)
Secondo l’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE, la qualificazione di una misura nazionale come aiuto di Stato presuppone che vengano soddisfatte le seguenti condizioni cumulative: 1) che la misura in questione conferisca un vantaggio economico selettivo; 2) che questo vantaggio sia finanziato mediante risorse statali; 3) che questo vantaggio falsi o minacci di falsare la concorrenza e 4) che questo vantaggio incida sugli scambi tra Stati membri.
(83)
È opportuno illustrare i motivi che consentono di ritenere che la misura in questione soddisfi queste condizioni cumulative e che costituisca pertanto un aiuto di Stato a favore della RATP ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE.
11.1.1. ESISTENZA DI UN VANTAGGIO ECONOMICO SELETTIVO A FAVORE DELLA RATP
(84)
Per valutare se la misura in questione comporti elementi di aiuto di Stato, occorre determinare se tale misura conferisca un vantaggio economico alla RATP, consentendole di evitare costi che avrebbero normalmente dovuto gravare sulle risorse finanziarie proprie dell’impresa ed impedendo pertanto che le forze presenti sul mercato spiegassero i loro normali effetti (30).
(85)
In tale contesto, secondo una giurisprudenza costante, un onere normale è un costo normale inerente alla gestione quotidiana o alle attività correnti di un’impresa (31). Inoltre, secondo la Corte, un aiuto consiste in un provvedimento inteso ad alleviare gli oneri che di regola gravano sul bilancio delle imprese, tenuto conto della natura o della struttura del sistema di oneri in questione, mentre un onere speciale è un onere supplementare rispetto agli oneri normali (32).
(86)
Alla luce della giurisprudenza della Corte e conformemente alla sua pratica decisionale (33), la Commissione ritiene che la qualifica di onere «normale» o «speciale» implichi la definizione di un quadro di riferimento, o comparatore, allo scopo di individuare quelle imprese che fossero in una situazione di fatto e di diritto paragonabile rispetto all’obiettivo perseguito dalle misure interessate.
(87)
In tal senso è opportuno ricordare che per applicare l’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE occorre determinare soltanto se, nell’ambito di un determinato sistema giuridico, una misura statale possa favorire «talune imprese o talune produzioni» ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE rispetto ad altre imprese che fossero in una situazione di fatto e di diritto paragonabile rispetto all’obiettivo perseguito dalle misure interessate.
(88)
Più precisamente, la Corte indica che la scelta del sistema di riferimento segue un approccio in due tempi: primo, la determinazione del sistema di oneri interessato dalla misura in questione; secondo, la determinazione del regime generale applicabile al sistema di oneri in questione.
(89)
Qualora fosse possibile individuare un comparatore esogeno pertinente in riferimento al quale definire l’esistenza di oneri «anormali», la misura in esame non costituirebbe aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE. In caso contrario, la misura in questione costituisce aiuto di Stato ai sensi della medesima disposizione.
11.1.1.1. Assenza di un comparatore esogeno nel caso in questione
(90)
Applicando questa metodologia al caso in oggetto, la Commissione ritiene che il sistema di oneri interessato dalla misura in questione sia costituito dagli oneri sociali sostenuti da un datore di lavoro nell’ambito dell’assicurazione obbligatoria sulla vecchiaia dei propri dipendenti.
(91)
Su un piano teorico la Commissione distingue due potenziali quadri di riferimento:
-
le disposizioni in materia di assicurazione obbligatoria sulla vecchiaia, applicabili ai regimi pensionistici di diritto comune, ovvero il regime di previdenza sociale gestito dalla CNAV e i regimi integrativi gestiti dall’AGIRC e dall’ARRCO,
-
le disposizioni in materia di assicurazione obbligatoria sulla vecchiaia applicabili ad altri enti pubblici.
(92)
Per quando riguarda il primo comparatore possibile, ovvero i regimi pensionistici di diritto comune, la Commissione osserva che, dal 1o gennaio 2006, la RATP è sottoposta allo stesso livello di contributi sociali delle imprese che versano contributi sociali alle casse pensionistiche che gestiscono i regimi di diritto comune. La Commissione osserva tuttavia che al 1o gennaio 2006 le prestazioni versate agli aventi diritto della RATP dal regime speciale gestito dalla CRP-RATP erano superiori alle prestazioni di cui godono i dipendenti iscritti ai regimi di diritto comune.
(93)
La Commissione constata altresì che gli iscritti ai regimi di diritto comune sono dipendenti a contratto di diritto privato, mentre i dipendenti della RATP sono agenti statutari. A tale proposito è opportuno sottolineare che lo statuto del personale della RATP è a vario titolo derogatorio rispetto al diritto comune (cfr. nota 6).
(94)
Alla luce delle considerazioni precedenti e della sua pratica decisionale (34), la Commissione ritiene che le disposizioni applicabili ai regimi di diritto comune in materia di assicurazione obbligatoria sulla vecchiaia non possano fungere da comparatore nell’analisi condotta dalla Commissione per determinare l’esistenza di un vantaggio economico ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE.
(95)
Per quanto riguarda il secondo possibile comparatore, ovvero gli enti pubblici, la Commissione non è riuscita a individuare un insieme di operatori economici che potessero formare un gruppo omogeneo atto a fungere da comparatore. La RATP si trova, infatti, in Francia a vario titolo in una situazione di fatto e di diritto molto particolare (35).
(96)
In conclusione, la Commissione ritiene che non esista alcun comparatore esogeno che permetta di definire un contributo «normale» sostenuto da imprese che si trovino in una situazione di fatto e di diritto paragonabile a quella della RATP, alla luce dell’obiettivo perseguito dalla misura in questione.
(97)
La sentenza Enirisorse (36), citata dalla Francia, non modifica le conclusioni della Commissione in merito all’esistenza di un vantaggio a favore della RATP. In questa sentenza, infatti, la Corte fonda la propria conclusione su un confronto del provvedimento controverso rispetto a una «circostanza normale» che la Corte ha potuto definire, ma che non esiste in misura simile nella presente causa.
(98)
In assenza di un comparatore esogeno pertinente, la Commissione ritiene che per determinare l’esistenza di un vantaggio ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE il quadro di riferimento per valutare l’esistenza del vantaggio sia la situazione della RATP stessa prima dell’adozione della misura.
11.1.1.2. Esistenza di un vantaggio economico
(99)
Come precedentemente indicato, nell’ambito del sistema istituito prima del 1o gennaio 2006, la RATP era debitore legale degli impegni pensionistici del regime speciale. In tal senso la RATP era garante dell’equilibrio finanziario del regime in questione, non avendo i contributi «datore di lavoro» versati dalla RATP al regime speciale carattere liberatorio.
(100)
La Commissione ha constatato che il principale effetto delle disposizioni previste dalla riforma notificata è stato quello di conferire carattere liberatorio ai contributi «datore di lavoro» versati dalla RATP per le pensioni dei propri agenti.
(101)
La Commissione conclude pertanto che le misure in questione liberano la RATP da oneri che la stessa avrebbe dovuto assumersi a norma della summenzionata legge del 1948.
(102)
Nel quadro di un’analisi della natura normale o anormale degli oneri pensionistici per la RATP, la Commissione ritiene che l’obbligo che un’impresa deve assumersi in virtù della legislazione sul lavoro o dei contratti collettivi conclusi con i sindacati, in materia di indennità di licenziamento e/o di pensioni anticipate, rientrino nei normali costi dell’attività imprenditoriale che l’impresa deve sostenere con le proprie risorse (37).
(103)
Per estensione, la Commissione ritiene che gli oneri cui è soggetta la RATP in virtù della legge del 1948 siano oneri normali. Pertanto, dato che la misura in causa permette di evitare di sostenere costi che normalmente avrebbero dovuto gravare sulle risorse finanziarie proprie della RATP, la Commissione considera che tali misure conferiscono all’operatore un vantaggio ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE. Il vantaggio in questione è selettivo perché riguarda un solo beneficiario.
(104)
La Commissione ha inoltre constatato che, in assenza della riforma notificata, l’obbligo dell’equilibrio finanziario del regime speciale gravante sulla RATP avrebbe portato all’iscrizione di un impegno nei confronti dello Stato nel bilancio della RATP, che si sarebbe contabilizzato come accantonamento nei conti al momento del passaggio alle norme IFRS (International Financial Reporting Standard, Principi internazionali d’informativa finanziaria), norme applicabili alla RATP dal 30 giugno 2007.
(105)
Questo elemento conferma che la creazione della CRP-RATP libera la RATP da oneri che normalmente avrebbe dovuto sostenere.
11.1.1.3. Inapplicabilità della giurisprudenza Combus al caso in questione
(106)
Le autorità francesi invocano dettagliatamente la sentenza Combus (38), nella quale il Tribunale ha ritenuto oneri «anormali» quegli oneri risultanti da uno statuto speciale applicato al personale di un’impresa che, a seguito di una riforma, si trova in una situazione di diritto comune, dunque identica a quella dei suoi concorrenti, per quanto riguarda la gestione del personale. Il Tribunale dichiara quindi che: «la misura in questione mirava a sostituire lo status privilegiato e costoso dei pubblici dipendenti impiegati dalla Combus con uno status di agente a contratto paragonabile a quello degli impiegati di altre imprese di trasporto mediante autobus concorrenti della Combus. Si trattava dunque di liberare la Combus da uno svantaggio strutturale rispetto ai suoi concorrenti privati. Orbene, l’articolo 87, n. 1, CE ha come unico scopo di vietare i vantaggi che favoriscono talune imprese, in quanto la nozione di aiuto riguarda solo interventi che alleggeriscono gli oneri gravanti normalmente sul bilancio di un’impresa e che devono ritenersi un vantaggio economico che l’impresa beneficiaria non avrebbe ottenuto in condizioni normali di mercato. […]. Peraltro, lo Stato danese, invece di versare la somma di DKK 100 milioni direttamente ai pubblici dipendenti impiegati dalla Combus, avrebbe potuto ottenere lo stesso risultato destinando di nuovo i detti pubblici dipendenti alla pubblica amministrazione, senza versamento di un abbuono specifico, circostanza che avrebbe consentito alla Combus di impiegare immediatamente agenti a contratto rientranti in un regime di diritto privato».
(107)
In linea generale è innanzitutto opportuno ricordare che la giurisprudenza Combus non è stata confermata dalla Corte. Alcuni elementi della giurisprudenza della Corte contraddicono l’ipotesi secondo la quale la compensazione di uno svantaggio strutturale escluderebbe la qualifica di aiuto. La Corte ha costantemente indicato che l’esistenza di un aiuto dovrebbe essere valutata in funzione degli effetti e non delle cause o degli scopi degli interventi statali (39). La Corte ha anche sostenuto che il concetto di aiuto comprende i vantaggi concessi dalle pubbliche autorità le quali, in varie forme, alleviano gli oneri che normalmente gravano sul bilancio di un’impresa (40). Inoltre la Corte ha indicato chiaramente che i costi legati alla retribuzione dei loro dipendenti gravano, per loro natura, sul bilancio delle imprese, indipendentemente dal fatto che detti costi derivino o meno da obblighi di legge o di accordi o contratti collettivi (41). In tale contesto la Corte ha ritenuto che il fatto che le misure statali mirino a compensare i costi aggiuntivi non può sottrarle alla qualifica di aiuto (42). Le autorità francesi invocano tuttavia con forza l’applicazione del principio posto dal Tribunale nella sentenza Combus, affermando che la riforma notificata non fa che liberare la RATP da un onere «anormale».
(108)
In tal senso la Commissione sottolinea che alcuni importanti elementi materiali differenziano la causa Combus dal caso in oggetto:
-
le compensazioni sono versate direttamente ai funzionari impiegati da Combus, mentre la misura oggetto della presente decisione riguarda il contributo «datore di lavoro» della RATP,
-
la misura statale pertinente nella causa Combus riguardava il passaggio dallo statuto privilegiato e costoso dei dipendenti Combus a uno statuto di agenti contrattuali paragonabile a quello dei dipendenti di altre imprese di trasporti mediante autobus in concorrenza con Combus. Lo statuto e i diritti degli agenti della RATP restano invece invariati per effetto della misura in questione. Lo statuto e i diritti in questione sono diversi da quelli dei dipendenti con contratto di diritto privato delle imprese iscritte ai regimi pensionistici di diritto comune,
-
l’ambito concorrenziale delle attività di Combus era diverso da quello della RATP. La società per azioni Combus A/S doveva gestire l’attività di trasporto su basi commerciali e operare sul mercato in condizioni di concorrenza paragonabili a quelle delle società private di trasporto mediante autobus. In tale contesto, le società pubbliche di gestione del trasporto cedono, previa gara d’appalto, a imprese private e pubbliche l’esecuzione dei trasporti mediante autobus. Secondo le norme che disciplinano le gare d’appalto, gli appalti sono aggiudicati all’«offerta economicamente più vantaggiosa» senza che occorra tener conto della natura privata o pubblica dell’offerente. La RATP dispone, dal canto suo, di un ampio settore non liberalizzato che il regolamento (CE) n. 1370/2007 sottoporrà alla concorrenza in modo molto graduale e nel quale i vincoli economici si esercitano in modo diverso.
(109)
La Commissione ritiene che le differenze tra la causa Combus e il caso in esame siano sufficienti a giustificare un diverso ragionamento per le due cause.
11.1.2. PRESENZA DI RISORSE STATALI
(110)
La Commissione ritiene che la misura esaminata implichi risorse statali a favore della RATP, nella misura in cui la responsabilità finale di equilibrare il regime pensionistico speciale degli agenti della RATP non spetta più alla RATP, bensì allo Stato. Infine, a partire dall’attuazione della riforma, lo Stato garantisce l’equilibrio finanziario della CRP-RATP attraverso il versamento di una sovvenzione di equilibrio all’ente di previdenza sociale che, in assenza della riforma, avrebbe dovuto essere coperta dalla RATP.
(111)
La Commissione conclude pertanto che la misura in questione implichi risorse statali ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE.
11.1.3. DISTORSIONE DELLA CONCORRENZA E PREGIUDIZIO PER GLI SCAMBI
(112)
Come precedentemente indicato, la RATP, beneficiaria della misura in questione, è la società madre di un gruppo di imprese, il gruppo RATP, che opera nel settore dei trasporti e dei servizi correlati. Tutti questi operatori sono attivi nei mercati comunitari dei settori suindicati.
(113)
In tale contesto occorre ricordare che gli aiuti diretti a sgravare un’impresa dai costi cui avrebbe dovuto normalmente far fronte nell’ambito della propria gestione corrente o delle proprie normali attività falsano in linea di principio le condizioni di concorrenza (43). Infatti è stato ritenuto che qualsiasi aiuto concesso ad un’impresa che eserciti le sue attività sul mercato comunitario può causare distorsioni di concorrenza e incidere sugli scambi fra Stati membri (44). La Corte ha sottolineato inoltre che non è affatto escluso che una sovvenzione pubblica, concessa a un’impresa attiva solo nella gestione di servizi di trasporto locale o regionale e non di servizi di trasporto al di fuori del suo Stato d’origine, possa comunque incidere sugli scambi tra Stati membri ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE. Infatti, quando uno Stato membro concede una sovvenzione pubblica a un’impresa, la fornitura di servizi di trasporto da parte della suddetta impresa può risultarne invariata o incrementata, con la conseguenza che le opportunità delle imprese aventi sede in altri Stati membri di fornire i loro servizi di trasporto sul mercato di tale Stato membro ne risultano diminuite (45).
(114)
Nella fattispecie, il gruppo RATP si trova in una posizione privilegiata rispetto sia ai concorrenti nazionali (46) sia ai concorrenti di altri Stati membri che non possono beneficiare della misura in questione.
(115)
In tal senso è opportuno ricordare che il regolamento (CE) n. 1370/2007 prevede la progressiva apertura alla concorrenza dei mercati interessati e che l’apertura alla concorrenza di un determinato settore implica che un aiuto di Stato concesso a un’impresa di questo settore possa incidere sugli scambi intracomunitari e falsare la concorrenza nel mercato in questione.
(116)
La Commissione ritiene pertanto che la misura in questione incida sugli scambi tra Stati membri e che falsi la concorrenza tra questi operatori.
11.2. ILLEGITTIMITÀ DELL’AIUTO
(117)
Conformemente all’articolo 88, paragrafo 3, del trattato CE, lo Stato membro è tenuto a notificare qualsiasi progetto diretto a istituire o modificare aiuti. Lo Stato membro interessato non può dare esecuzione alle misure progettate prima che tale procedura abbia condotto a una decisione finale.
(118)
Nella fattispecie, le autorità francesi hanno notificato con lettera del 29 giugno 2006 la riforma delle modalità di finanziamento del regime pensionistico della RATP. In questa lettera le autorità francesi indicano che detto dispositivo non sembra costituire un aiuto di Stato tale da essere oggetto di notifica preventiva alla Commissione in applicazione dell’articolo 88, paragrafo 3, del trattato CE.
(119)
La Commissione constata tuttavia che l’aiuto di Stato in questione è stato attuato dalla Francia a partire dal 1o gennaio 2006, ovvero prima che la Commissione adottasse la decisione finale. Su tale base, la Commissione conclude che la Francia ha agito illegittimamente dando esecuzione all’aiuto in questione in violazione dell’articolo 88, paragrafo 3, del trattato CE.
11.3. COMPATIBILITÀ DELL’AIUTO CON IL MERCATO COMUNE
(120)
Poiché la misura in questione costituisce aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE, è opportuno esaminare la sua eventuale compatibilità alla luce delle deroghe previste dal suddetto trattato.
(121)
In tal senso, la Commissione ritiene che la base giuridica più appropriata sia l’articolo 87, paragrafo 3, lettera c), del trattato CE, secondo cui gli aiuti destinati ad agevolare lo sviluppo di talune attività possono considerarsi compatibili con il mercato comune, sempre che non alterino le condizioni degli scambi in misura contraria al comune interesse.
(122)
Tenuto conto della natura e degli effetti della riforma, la Commissione ritiene che la valutazione della compatibilità dell’aiuto in questione debba essere effettuata in base alla creazione della parità di condizioni («level playing field») in materia di oneri sociali obbligatori tra la RATP e i suoi concorrenti attuali, potenziali e futuri nel mercato del trasporto pubblico urbano nell’Île-de-France.
(123)
Per analizzare gli effetti dell’aiuto e valutare l’intensità della distorsione della concorrenza, la Commissione deve innanzitutto esaminare il livello dei contributi pagati dalla RATP rispetto a quello dei concorrenti nel sistema riformato. La Commissione individuerà quindi ciò che sarebbe avvenuto se la RATP non avesse beneficiato dell’aiuto di cui trattasi. Saranno analizzati tanto gli effetti positivi quanto gli effetti negativi degli aiuti e si potranno quindi trarre conclusioni globali in merito alla loro compatibilità.
(124)
A titolo preliminare, la Commissione osserva che anteriormente al 1o gennaio 2006 il finanziamento del regime pensionistico speciale della RATP si distingueva dal finanziamento dei regimi pensionistici di diritto comune per due motivi: il carattere non liberatorio dei contributi e l’aliquota contributiva «datore di lavoro».
(125)
La Commissione ritiene che l’aiuto in questione abbia fornito una soluzione al primo elemento di divergenza tra il regime speciale della RATP e i regimi di diritto comune. Infatti, anteriormente al 1o gennaio 2006, la RATP non versava contributi con effetto liberatorio, ma era incaricata dalla legge di equilibrare il regime pensionistico per i propri agenti. La riforma notificata ha introdotto il versamento di un contributo con carattere liberatorio, che caratterizza i contributi versati dal datore di lavoro di diritto comune alla cassa che gestisce il regime pensionistico a ripartizione. Quanto al secondo punto di divergenza, la Commissione constata che la riforma notificata ha comportato una parificazione del livello degli oneri di assicurazione obbligatoria sulla vecchiaia tra la RATP e le imprese di diritto comune delle prestazioni pensionistiche.
(126)
In assenza della riforma notificata, la RATP avrebbe dovuto predisporre accantonamenti nei conti successivi all’esercizio 2006 per fare fronte agli impegni pensionistici dei suoi agenti statutari. Detto accantonamento risulterebbe direttamene dal fatto che i contributi «datore di lavoro» per le pensioni degli agenti della RATP non avevano carattere liberatorio.
(127)
Peraltro, i contributi della RATP all’assicurazione sulla vecchiaia per garantire l’equilibrio finanziario del regime pensionistico non sarebbero stati allineati al livello di quelli pagati dai suoi concorrenti.
(128)
In mancanza della riforma notificata, la RATP avrebbe pertanto dovuto assumersi un onere aggiuntivo annuo di diverse centinaia di milioni di EUR rispetto al regime riformato.
(129)
Nel contesto di un mercato liberalizzato, la RATP sarebbe quindi stata svantaggiata dai suoi oneri pensionistici, cosa che avrebbe inciso significativamente sulle proprie attività.
(130)
Da quanto precede si evince che, alla luce del regolamento (CE) n. 1370/2007 che prevede la progressiva apertura alla concorrenza del mercato dei trasporti pubblici urbani, il regime pensionistico applicabile alla RATP secondo la legge del 1948 presenta caratteristiche specifiche che, prese separatamente, creano una distorsione di concorrenza a danno della RATP e del gruppo al quale appartiene. L’effetto principale dell’aiuto in questione è l’allineamento dei contributi della RATP a quelli sostenuti dai suoi concorrenti e dai concorrenti del gruppo RATP, eliminando in tal modo la distorsione di concorrenza specifica che colpisce la RATP e il gruppo RATP.
(131)
La riforma consente inoltre alla RATP di agire progressivamente come un investitore privato che deve far fronte a normali vincoli commerciali. Questo è peraltro uno degli obiettivi della suddetta riforma.
(132)
La Commissione è inoltre del parere che la misura in questione sia idonea all’obiettivo di interesse comunitario da questa perseguito. Nessun altro strumento avrebbe affrontato la questione in modo più efficace. Si sarebbero certamente potute concedere compensazioni di servizio pubblico, ma un simile approccio non sarebbe né idoneo né sostenibile a lungo termine, a causa della natura strutturale del problema.
(133)
Quanto alla proporzionalità delle misure, la Commissione ritiene che l’aiuto concesso sia ridotto al minimo. Dal 1o gennaio 2006, la RATP versa oneri pensionistici identici a quelli delle imprese che hanno dipendenti iscritti ai regimi di diritto comune.
(134)
Infine la Commissione considera che la misura in questione permetta di garantire la continuità di un sistema pensionistico il cui finanziamento era divenuto obsoleto. La Commissione ritiene peraltro che la riforma avviata in merito alle prestazioni pensionistiche erogate dal regime speciale (47) costituisca in tal senso un elemento aggiuntivo determinante. A tale proposito la Commissione considera che tali misure rientrino perfettamente nel quadro complessivo della riforma dei sistemi pensionistici degli Stati membri, auspicata dal Consiglio e dalla Commissione (48).
(135)
In un’analisi statica la Commissione ritiene, da un lato, che le distorsioni della concorrenza indotte dalla misura in questione sul mercato del trasporto pubblico urbano nell’Île-de-France siano per loro natura molto limitate nell’immediato, perché alla luce del passato della RATP e delle sue attività è evidente che gli impegni pensionistici interessati dalla riforma si riferiscono ad attività condotte storicamente su un mercato non liberalizzato nel quale la concorrenza era finora molto scarsa. D’altro canto, per quanto riguarda i mercati nei quali il gruppo RATP opera attraverso filiali dell’impresa RATP, la Commissione ritiene che la misura in questione abbia un effetto molto marginale. Questi mercati saranno infatti interessati solo indirettamente dalla misura in questione perché, oltre alla pura separazione giuridica, contabile e finanziaria tra la società madre e le sue filiali, la riforma notificata non riguarda il personale assunto in queste filiali.
(136)
In un’analisi dinamica, forse più appropriata alla luce del regolamento (CE) n. 1370/2007, la Commissione è del parere che, benché la misura in questione possa teoricamente consentire alla RATP di mantenere una posizione dominante, il rischio sia ridotto. Tale conclusione scaturisce dal fatto che la misura si limita ad allineare i contributi versati dalla RATP a quelli dei suoi concorrenti e che, a seguito della riforma del regime pensionistico speciale del 2008, il regime pensionistico della RATP non riveste particolare interesse per l’impresa.
(137)
In virtù di quanto precede, la Commissione conclude che gli effetti negativi dell’aiuto concesso alla RATP siano moderati. La riforma notificata si limita a quanto strettamente necessario per creare la parità di condizioni in materia di contributi all’assicurazione obbligatoria sulla vecchiaia, mette fine a una distorsione di concorrenza che avrebbe svantaggiato la RATP e non altera quindi le condizioni degli scambi in modo non compatibile con l’interesse comune.
(138)
Ne consegue che l’aiuto in questione è compatibile con il mercato comune, a condizione che la riforma del regime pensionistico speciale della RATP, destinata ad armonizzarlo rispetto alle norme di diritto comune dei regimi di base dei dipendenti del settore privato e dei funzionari, sia pienamente attuata.
(139)
La Commissione ritiene che la conclusione di cui sopra non venga messa in discussione dalla soluzione individuata dalla sua decisione [2005/145/CE] nella causa EDF (49).
(140)
È opportuno ricordare che in questa decisione la Commissione ha autorizzato gli aiuti di Stato che liberavano le imprese di un settore dall’obbligo di versare pensioni specifiche superiori a quelle derivanti dal regime generale delle pensioni e che erano state definite nel periodo di monopolio. In tale occasione, la Commissione ha ritenuto che lo sgravio parziale dell’onere risultante dal meccanismo di finanziamento dei diritti pensionistici specifici, maturati prima della data della riforma, costituisse un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE che potesse essere dichiarato compatibile con il mercato comune. Nella sua analisi di compatibilità, la Commissione ha ritenuto che la situazione di EDF non fosse molto diversa, per natura, da quella dei «costi incagliati» nel settore dell’energia. Si trattava infatti di aiuti volti ad agevolare la transizione verso un settore energetico concorrenziale. La Commissione ha ritenuto opportuno assimilare gli aiuti concessi a EDF alla compensazione di costi incagliati (50) e ha annunciato che seguirà tale approccio nell’analisi di casi simili.
(141)
Alla luce di quanto precede, la Commissione ritiene che nella fattispecie l’aiuto di Stato liberi la RATP da obblighi pensionistici superiori a quelli derivanti dal regime generale delle pensioni e che erano stati definiti prima della liberalizzazione del mercato. La Commissione aggiunge inoltre che la riforma dei regimi pensionistici speciali, applicata alla RATP sin dall’inizio del 2008, allinea il regime speciale degli agenti della RATP alle norme di diritto comune dei regimi di base dei dipendenti del settore privato e dei funzionari.
11.4. CONCLUSIONI
(142)
La Commissione conclude che la misura in questione costituisce aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE. Questo aiuto di Stato è illegittimo, ma compatibile con il mercato comune in virtù dell’articolo 87, paragrafo 3, lettera c), del trattato CE.
12. VALUTAZIONE DELLA SECONDA E DELLA TERZA MISURA
(143)
Come precedentemente indicato, la riforma notificata prevede che, a partire dal 1o gennaio 2006, lo Stato versi alla CRP-RATP una sovvenzione destinata a equilibrare i suoi conti.
(144)
La riforma notificata prevede inoltre la possibilità per la CRP-RATP di integrare i diritti pensionistici di base del regime speciale nei regimi di diritto comune. Per rispettare il principio generale della neutralità finanziaria, quest’integrazione presuppone il versamento di conguagli nei regimi di accoglienza di cui lo Stato si farà carico al posto della CRP-RATP.
(145)
Si tratta di determinare se queste misure costituiscano aiuti di Stato ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE.
(146)
In tal senso è opportuno ricordare che l’articolo 87 del trattato CE si applica soltanto alle imprese ai sensi del diritto comunitario della concorrenza. Secondo una giurisprudenza costante della Corte, l’ambito della previdenza sociale, quando fondato sulla solidarietà, non costituisce un’attività economica ai sensi del trattato (cfr. punto 67 della decisione di avvio del procedimento del 10 ottobre 2007) (51).
(147)
Alla luce della suddetta giurisprudenza, la Commissione ritiene che né la CRP-RATP né le casse pensionistiche che accolgono il personale in attività e i pensionati della RATP, ovvero la CNAV e l’AGIRC-ARRCO, siano imprese ai sensi del diritto comunitario della concorrenza per i motivi di seguito esposti.
(148)
Nella fattispecie, la Commissione rileva innanzitutto che gli agenti della RATP sono oggetto di una tutela previdenziale obbligatoria che implica un regime di assicurazione sulla vecchiaia autonomo avente un obiettivo sociale. Mira infatti a garantire a tutti gli iscritti una copertura contro il rischio vecchiaia, indipendentemente dalla loro situazione economica e dal loro stato di salute al momento dell’iscrizione.
(149)
La Commissione ritiene inoltre che questo regime obbedisca al principio della solidarietà, giacché i contributi versati dai lavoratori in attività finanziano le pensioni di quelli andati in pensione.
(150)
La Commissione osserva inoltre che la gestione del regime interessato è stata conferita alla CRP-RATP dalla legge e che l’attività di quest’ultima è sottoposta al controllo dello Stato. La CRP-RATP riscuote i contributi dovuti dai dipendenti della RATP e dalla RATP stessa e garantisce la liquidazione e il servizio delle pensioni. La Commissione osserva che, in virtù dell’articolo L. 711-1 del Code de la sécurité sociale, la CRP-RATP gode di tutti i poteri previsti all’articolo L. 111-1 del suddetto codice, il quale ricorda in particolare che l’organizzazione della previdenza sociale si basa sul principio della solidarietà nazionale.
(151)
La Commissione constata infine che, nello svolgimento del proprio compito, la CRP-RATP applica la legge e che non ha alcuna possibilità di influenzare l’importo dei contributi, l’utilizzo dei fondi né la determinazione del livello delle prestazioni. Le prestazioni corrisposte sono stabilite dalla legge e indipendenti dall’importo dei contributi.
(152)
Poiché la CRP-RATP non è un’impresa ai sensi del diritto comunitario della concorrenza, la Commissione ritiene che il versamento di una sovvenzione di equilibrio da parte dello Stato alla CRP-RATP e il finanziamento statale dei conguagli al posto della CRP-RATP non costituiscano aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE:
Articolo 1
La creazione della Cassa pensionistica del personale della RATP (CRP-RATP) costituisce un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE, aiuto concesso in modo illegittimo dalla Francia in violazione dell’articolo 88, paragrafo 3, del trattato CE.
Questo aiuto di Stato è compatibile con il mercato comune a norma dell’articolo 87, paragrafo 3, lettera c), del trattato CE, a condizione che la riforma del regime pensionistico speciale della RATP, destinata ad armonizzarlo rispetto alle norme di diritto comune dei regimi di base dei dipendenti del settore privato e dei funzionari, conosca piena attuazione.
La concessione di questo aiuto è quindi autorizzata.
Articolo 2
Il versamento da parte dello Stato di una sovvenzione di equilibrio alla CRP-RATP e il finanziamento statale dei conguagli al posto della CRP-RATP, al momento dell’integrazione dei diritti di base del regime speciale nei regimi di diritto comune, non costituiscono aiuti di Stato a norma dell’articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE.
Articolo 3
La Repubblica francese è destinataria della presente decisione.
Fatto a Bruxelles, il 13 luglio 2009.