NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (ES) č. 767/2009
ze dne 13. července 2009
o uvádění na trh a používání krmiv, o změně nařízení (ES) č. 1831/2003 a o zrušení směrnice Rady 79/373/EHS, směrnice Komise 80/511/EHS, směrnic Rady 82/471/EHS, 83/228/EHS, 93/74/EHS, 93/113/ES a 96/25/ES a rozhodnutí Komise 2004/217/ES
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 a čl. 152 odst. 4 písm. b) této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Zajišťování vysoké úrovně ochrany lidského zdraví a zdraví zvířat je jedním ze základních cílů potravinového práva, jak stanoví nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se stanoví obecné zásady a požadavky potravinového práva, zřizuje se Evropský úřad pro bezpečnost potravin a stanoví postupy týkající se bezpečnosti potravin (3). Uvedené nařízení rovněž zřídilo přístup založený na tom, že bezpečnost potravin musí být zajištěna od zemědělské produkce až po spotřebu, a označilo krmiva za citlivou fázi na začátku potravinového řetězce. Jedním ze základních cílů tohoto nařízení je zajistit vysokou úroveň ochrany veřejného zdraví.
(2)
Vzhledem k tomu, že většina materiálů používaných k výrobě krmiv jsou zemědělské produkty uvedené v příloze I Smlouvy, představuje výroba krmiv pro evropské zemědělské produkty významné odbytiště. Krmivo má navíc klíčový význam pro 5 milionů chovatelů hospodářských zvířat ve Společenství, protože se jedná o nejvýznamnější položku nákladů.
(3)
Krmiva mohou být ve formě krmných surovin, krmných směsí, doplňkových látek, premixů nebo medikovaných krmiv. Pravidla pro uvádění doplňkových látek na trh jsou stanovena v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1831/2003 ze dne 22. září 2003 o doplňkových látkách používaných ve výživě zvířat (4) a pro medikovaná krmiva ve směrnici Rady 90/167/EHS ze dne 26. března 1990, kterou se stanoví podmínky pro přípravu, uvádění na trh a používání medikovaných krmiv ve Společenství (5).
(4)
Stávající právní předpisy týkající se oběhu a používání krmných surovin a krmných směsí, které zahrnují krmiva pro zvířata v zájmovém chovu, konkrétně směrnici Rady 79/373/EHS ze dne 2. dubna 1979 o oběhu krmných směsí (6), směrnici Rady 93/74/EHS ze dne 13. září 1993 o krmivech určených ke zvláštním účelům výživy (7) („dietní krmiva“), směrnici Rady 96/25/ES ze dne 29. dubna 1996 o oběhu a užití krmných surovin (8) a směrnici Rady 82/471/EHS ze dne 30. června 1982 o určitých produktech používaných ve výživě zvířat (9) („bioproteiny“), je třeba aktualizovat a nahradit jediným nařízením. Pro zajištění srozumitelnosti by měly být zrušeny směrnice Rady 83/228/EHS ze dne 18. dubna 1983, kterou se stanoví hlavní zásady pro vyhodnocování určitých produktů používaných ve výživě zvířat (10), a směrnice Komise 80/511/EHS ze dne 2. května 1980, kterou se povoluje v určitých případech uvádět na trh krmné směsi v neuzavřených obalech nebo nádobách (11).
(5)
V důsledku zrušení směrnice 79/373/EHS tímto nařízením by měla být také zrušena směrnice Rady 93/113/ES ze dne 14. prosince 1993 o způsobu užití enzymů, mikroorganismů a přípravků z nich ve výživě zvířat a o jejich uvádění na trh (12). S ohledem na zrušení směrnice 79/373/EHS a vzhledem k tomu, že toto nařízení zahrnuje pravidla týkající se označování krmiv, která obsahují doplňkové látky, by se také měl zrušit článek 16 směrnice Rady 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech (13), který zůstal v platnosti po zrušení směrnice 70/524/EHS nařízením (ES) č. 1831/2003.
(6)
Na rozdíl od potravin definovaných v nařízení (ES) č. 178/2002 nezahrnuje definice krmiva vodu. Navíc vzhledem k tomu, že voda se neuvádí na trh pro účely výživy zvířat, nemělo by toto nařízení obsahovat podmínky pro vodu používanou ve výživě zvířat. Mělo by se však vztahovat na krmiva, která jsou podávána ve vodě. Používání vody krmivářskými podniky upravuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 183/2005 ze dne 12. ledna 2005, kterým se stanoví požadavky na hygienu krmiv (14), jež stanoví, že má být používána čistá voda, kdykoli je to nutné, pro předcházení kontaminaci, která by se mohla ukázat jako nebezpečná, a že voda používaná při výrobě krmiva má mít vhodnou jakost.
(7)
Vzhledem k riziku kontaminace krmivového a potravinového řetězce je vhodné, aby se toto nařízení uplatnilo na krmivo jak pro zvířata určená k produkci potravin, tak pro zvířata neurčená k produkci potravin, včetně volně žijících zvířat.
(8)
Povinnosti provozovatelů krmivářských podniků stanovené v nařízeních (ES) č. 178/2002 a (ES) č. 183/2005 by se měly použít obdobně na krmiva pro zvířata neurčená k produkci potravin.
(9)
Aby bylo zajištěno dodržování tohoto nařízení, měly by členské státy provádět úřední kontroly v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 ze dne 29. dubna 2004 o úředních kontrolách za účelem ověření dodržování právních předpisů týkajících se krmiv a potravin a pravidel o zdraví zvířat a dobrých životních podmínkách zvířat (15). Uvedené kontroly by se měly vztahovat nejen na údaje povinného, ale také dobrovolného označování. Aby bylo možné kontrolovat údaje o složení, měly by být stanoveny přípustné tolerance hodnot uvedených v označení.
(10)
Za účelem řízení rizik spojených s bezpečností krmiv by měl být do přílohy tohoto nařízení začleněn seznam materiálů, jejichž uvádění na trh pro účely výživy zvířat je zakázáno, v současnosti obsažený v rozhodnutí Komise 2004/217/ES (16), spolu se seznamem materiálů, jejichž uvádění na trh pro účely výživy zvířat je omezeno. Existence takové přílohy by se však neměla vykládat tak, že všechny produkty v ní neuvedené mohou být jako takové považovány za bezpečné.
(11)
Rozlišení mezi krmnými surovinami, doplňkovými látkami a dalšími produkty, jako jsou veterinární léčiva, má dopad na podmínky pro uvádění těchto produktů na trh. Krmné suroviny se v první řadě používají pro uspokojení potřeb zvířat, například potřeby energie, živin, minerálních látek nebo dietních vláknin. Kromě základních nutričních složek nejsou obvykle chemicky přesně vymezeny. Účinky, které lze odůvodnit vědeckým posouzením a které se týkají výhradně doplňkových látek nebo veterinárních léčiv, by měly být z objektivních použití krmných surovin vyloučeny. Je proto vhodné vypracovat nezávazné pokyny pro rozlišení mezi těmito druhy produktů. V řádně odůvodněných případech by měla mít Komise pravomoc objasnit, zda je určitý produkt pro účely tohoto nařízení krmivem.
(12)
Definice doplňkových krmiv ve směrnici 79/373/EHS vyvolala v různých členských státech problémy s uplatňováním. Za účelem uplatňování nařízení (ES) č. 183/2005 je vhodné vyjasnit rozdíl mezi doplňkovými krmivy a premixy.
(13)
Aby bylo možné uplatňovat právní předpisy jednotně, neměly by krmné suroviny a doplňková krmiva obsahovat doplňkové látky nad určitou úroveň. Avšak vysoce koncentrovaná krmiva, jako jsou lizy obsahující minerály, mohou být použita k přímému krmení, pokud jejich složení splňuje zvláštní účel výživy s ohledem na jeho příslušné určené užití. Podmínky pro použití takového krmiva by měly být uvedeny v označení, aby se zajistilo, že budou dodržena pravidla pro množství doplňkových látek v denní dávce.
(14)
Účelem směrnice 82/471/EHS je zlepšit ve Společenství zásobování krmivy používanými jako přímý nebo nepřímý zdroj proteinů. Uvedená směrnice vyžaduje, aby u veškerých možných bioproteinů proběhlo před uvedením na trh povolovací řízení. K dnešnímu dni však bylo uděleno pouze velmi málo nových povolení a nedostatek krmiv bohatých na proteiny je stále zjevný. Ukázalo se tedy, že obecný požadavek na udělení povolení před uvedením na trh je příliš přísný a že bezpečnostní rizika by namísto toho mohla být řešena zákazem rizikových produktů na základě dozoru nad trhem. V případech, kdy je výsledek posouzení rizika bioproteinu negativní, měly by být jeho oběh nebo používání zakázány. Proto by měl být zvláštní požadavek, aby u bioproteinů proběhlo obecně před uvedením na trh povolovací řízení, zrušen, v důsledku čehož bude systém bezpečnosti pro tyto produkty stejný jako pro všechny ostatní krmné suroviny. Stávající omezení a zákazy některých bioproteinů by tím neměly být dotčeny.
(15)
Ustanovení směrnice 93/74/EHS provedená směrnicí Komise 2008/38/ES ze dne 5. března 2008, kterou se stanoví seznam určených užití krmiv pro zvláštní účely výživy (17), se osvědčila. Takto vytvořený seznam určených užití krmiv by měl být tudíž zachován a toto nařízení by mělo obsahovat ustanovení o jeho aktualizaci. K účinnosti a bezpečnosti takových krmiv by měl být konzultován zejména Evropský úřad pro bezpečnost potravin, existují-li na základě dostupných vědeckých a technologických informací důvody k přesvědčení, že užití konkrétního krmiva nemusí splňovat zvláštní účel výživy, k němuž je určeno, nebo může mít nepříznivé účinky na zdraví zvířat, zdraví lidí, životní prostředí nebo životní podmínky zvířat.
(16)
Pro účely používání tvrzení týkajících se krmiva by hlavním činitelem, na nějž je nutno brát zřetel, mělo být vědecké odůvodnění a provozovatelé krmivářských podniků by měli být schopni používání těchto tvrzení odůvodnit. Tvrzení může být vědecky odůvodněno tím, že se přihlédne ke všem dostupným vědeckým údajům a zváží se důkazy.
(17)
Označení slouží pro účely dodržování předpisů, sledovatelnosti a kontroly. Kromě toho by označení mělo poskytovat nezbytné informace kupujícím, aby mohli provést optimální výběr podle svých potřeb, a mělo by být důsledné, logické, transparentní a srozumitelné. Jelikož kupující, zejména chovatelé hospodářských zvířat, provádějí výběr nejen v místě prodeje, kde si mohou balení krmiva prohlédnout, musí se požadavky týkající se informací poskytnutých v označení vztahovat nejen na etikety na produktu, ale také na další způsoby komunikace mezi prodejcem a kupujícím. Uvedené požadavky by se měly vztahovat také na obchodní úpravu krmiv a související reklamu.
(18)
V označení se poskytují povinné i dobrovolné informace. Povinné informace by měly být spojením obecných požadavků na označování, zvláštních požadavků pro krmné suroviny nebo krmné směsi a doplňkových požadavků v případě dietních krmiv, kontaminovaných krmiv a krmiv pro zvířata v zájmovém chovu.
(19)
Stávající situace, pokud jde o chemické nečistoty pocházející z procesu výroby krmných surovin a z pomocných technických látek, je neuspokojivá. Aby se zajistila vysoká úroveň bezpečnosti krmiv, a tím i vysoká úroveň ochrany veřejného zdraví, jakož i větší transparentnost, je třeba přijmout ustanovení určující přijatelné úrovně chemických nečistot v souladu s osvědčenými postupy, jak stanoví nařízení (ES) č. 183/2005.
(20)
Zásada, že v označení musí být uvedeny pouze určité doplňkové látky, pokud jsou použity v krmných surovinách a krmných směsích, se osvědčila. Kategorizace vyplývající z nařízení (ES) č. 1831/2003 však vyžaduje aktualizaci a modernizaci v souvislosti se skutečností, že zejména majitelé zvířat v zájmovém chovu mohou být označením některých doplňkových látek uvedeni v omyl.
(21)
V důsledku krize související s bovinní spongiformní encefalopatií (BSE) a dioxiny byla z podnětu Evropského parlamentu v roce 2002 směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/2/ES ze dne 28. ledna 2002, kterou se mění směrnice Rady 79/373/EHS o oběhu krmných směsí (18), zavedena povinnost uvádět hmotnostní procentní podíly všech krmných surovin zapracovaných do krmných směsí. Vedle toho byla úroveň bezpečnosti potravin a krmiv výrazně zlepšena v důsledku přijetí nařízení (ES) č. 178/2002 a nařízení (ES) č. 183/2005 a prováděcích opatření k nim, zejména díky tomu, že byl položen důraz na odpovědnost provozovatelů krmivářských a potravinářských podniků, díky zdokonalení systému sledovatelnosti, zavedení principu analýzy rizik a kritických kontrolních bodů (HACCP) v krmivářských podnicích a vytvoření pokynů pro správnou hygienickou praxi v krmivářských podnicích. S ohledem na tyto pozitivní výsledky, které se odrážejí v oznámeních v rámci systému včasné výměny informací pro potraviny a krmiva (RASFF), není povinnost uvádět hmotnostní procentní podíly všech krmných surovin zapracovaných do krmných směsí v označeních nadále nezbytná k tomu, aby se zajistila vysoká úroveň bezpečnosti krmiv, a tím i vysoká úroveň ochrany veřejného zdraví. Přesné procentní podíly však mohou být uváděny dobrovolně za účelem poskytování vhodných informací kupujícím. Kromě toho mají příslušné orgány přístup k informacím o přesných hmotnostních procentních podílech všech krmných surovin zapracovaných do krmných směsí, a proto by měly mít možnost v případě jakékoli naléhavé situace týkající se zdraví lidí či zvířat nebo životního prostředí a v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/48/ES ze dne 29. dubna 2004 o dodržování práv duševního vlastnictví (19) poskytnout kupujícím další informace.
(22)
Aby byl kupující řádně informován a nebyl uváděn v omyl, měl by se však přesný hmotnostní procentní podíl vyžadovat v případech, kdy je příslušná krmná surovina v označení krmné směsi zdůrazněna.
(23)
Uvedení krmných surovin zapracovaných do krmných směsí v sestupném pořadí podle hmotnosti již poskytuje důležité informace o složení. V některých případech, kdy není výrobce povinen údaje v označení uvádět, by měl být kupující oprávněn vyžádat si doplňkové informace. V těchto případech by měla být zachována odchylka ±15 % deklarované hodnoty.
(24)
Měla by být chráněna práva duševního vlastnictví výrobců. Při prosazování těchto práv duševního vlastnictví by se měla uplatňovat směrnice 2004/48/ES. Je třeba také uznat, že kvantitativní složení krmné směsi, na rozdíl od názvů v ní obsažených krmných surovin, je možné za určitých podmínek považovat za důvěrné informace, které je třeba chránit.
(25)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/32/ES ze dne 7. května 2002 o nežádoucích látkách v krmivech (20) neupravuje označování krmiv s nadměrným obsahem nežádoucích látek. Proto by měla být přijata ustanovení zaměřená na zajištění vhodného označování a řádné uplatňování zákazu ředění stanoveného v článku 5 uvedené směrnice do doby, než bude takové kontaminované krmivo detoxikováno v detoxikačním provozu schváleném v souladu s čl. 10 odst. 2 nebo 3 nařízení (ES) č. 183/2005 nebo než bude vyčištěno.
(26)
Měly by být stanoveny odchylky od obecných požadavků na označování, pokud jejich uplatňování není nezbytné pro ochranu zdraví lidí nebo zvířat nebo zájmů spotřebitele a pokud by představovalo neúměrnou zátěž pro výrobce nebo provozovatele krmivářských podniků odpovědné za označování. Na základě zkušeností by takové odchylky měly být stanoveny zejména s ohledem na krmiva dodaná jedním zemědělcem druhému zemědělci za účelem použití v jeho hospodářství, pro malá množství, pro krmné směsi obsahující nejvýše tři krmné suroviny a pro směsi z celých zrn, semen a plodů rostlin.
(27)
Obecně by měly být krmné směsi uváděny na trh v uzavřených nádobách, ale měly by být stanoveny vhodné odchylky, pokud uplatňování tohoto požadavku není nezbytné k ochraně zdraví lidí či zvířat nebo zájmů spotřebitele a pokud by pro provozovatele krmivářských podniků představovalo nadměrnou zátěž.
(28)
Část B přílohy směrnice 96/25/ES a sloupce 2 až 4 přílohy směrnice 82/471/EHS obsahují seznamy s názvy, popisy a ustanoveními o označování pro některé krmné suroviny. Uvedené seznamy usnadňují výměnu informací o vlastnostech produktu mezi výrobcem a kupujícím. Zkušenosti se zapojením zúčastněných subjektů za účelem stanovení dobrovolných norem prostřednictvím pokynů Společenství v oblasti hygieny krmiv byly veskrze pozitivní. Vytvoření širšího seznamu zúčastněnými subjekty by mohlo být pružnější a lépe přizpůsobené informačním potřebám uživatele, než kdyby to provedl zákonodárce. Zúčastněné subjekty se mohou rozhodnout, kolik úsilí vynaloží, v závislosti na hodnotě seznamu krmných surovin. Je proto vhodné sestavit demonstrativní katalog krmných surovin, který budou provozovatelé krmivářských podniků používat dobrovolně, s výjimkou použití názvu krmné suroviny.
(29)
Současné seznamy krmných surovin obsažené v části B přílohy směrnice 96/25/ES a sloupcích 2 až 4 přílohy směrnice 82/471/EHS by měly představovat prvotní verzi Katalogu Společenství pro krmné suroviny. Tato prvotní verze by měla být následně doplněna na základě podnětů zúčastněných subjektů podle jejich zájmu, včetně doplnění o nově vyvíjené krmné suroviny.
(30)
V zájmu transparentnosti je vhodné, aby každá krmná surovina, která není uvedena v katalogu, byla oznámena zástupcům zúčastněných subjektů, jakmile je poprvé uvedena na trh.
(31)
Moderní označování usnadňuje existenci konkurenceschopného tržního prostředí, v němž dynamické, efektivní a inovační hospodářské subjekty mohou označování plně využít k prodeji svých produktů. S ohledem na vztah mezi podniky při uvádění krmiv pro hospodářská zvířata na trh a vztah mezi výrobcem a kupujícím krmiv pro zvířata v zájmovém chovu by kodexy správného označování pro tyto dvě oblasti mohly být užitečnými prostředky pro dosažení cílů moderního označování. Tyto kodexy by měly obsahovat ustanovení, která by umožnila kupujícímu informovanou volbu. Také by měly osobě odpovědné za označování poskytovat důležité pokyny o různých aspektech označování. Kodexy mohou sloužit k výkladu rámce pro dobrovolné označování nebo pro uvádění povinného označování. Kodexy by se měly používat dobrovolně s výjimkou případů, kdy je použití kodexu uvedeno v označení.
(32)
Zapojení všech dotčených subjektů je zásadním prvkem pro zajištění kvality a vhodnosti katalogu a kodexů správného označování. Aby mohla být posílena práva uživatelů na řádné informace, musí být zohledněny jejich zájmy. To může zajistit Komise schválením katalogu a kodexů za předpokladu, že jejich obsah je proveditelný a jsou vhodné ke splnění cílů tohoto nařízení.
(33)
Členské státy by měly stanovit sankce za porušení tohoto nařízení a přijmout veškerá opatření nezbytná k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce by měly být účinné, přiměřené a odrazující.
(34)
Je nezbytné přechodné období, zejména s ohledem na krmiva plnící zvláštní účel výživy a s ohledem na přijatelnou úroveň chemických nečistot pocházejících z výrobního procesu a pomocných technických látek. Mělo by být povoleno uvádění stávajících zásob na trh až do jejich vyčerpání. Dále může být vhodné určit podmínky, za kterých je možné označovat krmivo podle tohoto nařízení ještě přede dnem jeho použitelnosti.
(35)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž harmonizace podmínek uvádění na trh a používání krmiv za účelem zajištění vysoké úrovně bezpečnosti krmiv, a tím vysoké úrovně ochrany veřejného zdraví, jakož i poskytování vhodných informací pro uživatele a spotřebitele a posílení účinného fungování vnitřního trhu, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jej může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(36)
Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (21).
(37)
Zejména je třeba zmocnit Komisi ke změnám seznamu materiálů, jejichž použití pro účely výživy zvířat je omezeno nebo zakázáno, k povolování krmiv určených ke zvláštním účelům výživy, k vypracování seznamu kategorií označení krmných surovin pro zvířata neurčená k produkci potravin, s výjimkou kožešinových zvířat, k přijímání změn katalogu, který stanoví maximální obsah chemických nečistot, úrovně botanické čistoty nebo úrovně obsahu vlhkosti, anebo údaje nahrazující povinnou deklaraci, k přizpůsobování příloh v důsledku vědeckého a technologického vývoje a k přijímání přechodných opatření. Jelikož tato opatření mají obecný význam a jejich účelem je změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení, včetně jeho doplněním o nové jiné než podstatné prvky, musí být přijata regulativním postupem s kontrolou stanoveným v článku 5a rozhodnutí 1999/468/ES.
(38)
Z důvodů účinnosti by měly být lhůty obvykle použitelné v rámci regulativního postupu s kontrolou v případě schvalování aktualizace seznamu určených užití zkráceny. Pokud ze závažných naléhavých důvodů nelze dodržet lhůty obvykle použitelné v rámci regulativního postupu s kontrolou, měla by mít Komise možnost použít ke změně seznamu materiálů, jejichž uvádění na trh nebo použití pro účely výživy zvířat je omezeno nebo zakázáno, postup pro naléhavé případy stanovený v čl. 5a odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES.
(39)
Článek 16 nařízení (ES) č. 1831/2003 upravuje označování a balení doplňkových látek a premixů. Zejména uplatňování pravidel týkajících se premixů působilo odvětví a příslušným orgánům praktické problémy. Aby bylo označení premixů konzistentnější, měl by být uvedený článek změněn,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA 1
ÚVODNÍ USTANOVENÍ
Článek 1
Cíl
Cílem tohoto nařízení je v souladu s obecnými zásadami stanovenými v nařízení (ES) č. 178/2002 harmonizovat podmínky pro uvádění na trh a používání krmiv, aby se zajistila vysoká úroveň bezpečnosti krmiv, a tím i vysoká úroveň ochrany veřejného zdraví, jakož i náležitá informovanost uživatelů a spotřebitelů, a aby se posílilo účinné fungování vnitřního trhu.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Toto nařízení stanoví pravidla pro uvádění krmiv pro zvířata určená k produkci potravin i pro zvířata neurčená k produkci potravin na trh a jejich používání ve Společenství, včetně požadavků na označování, balení a obchodní úpravu.
2. Tímto nařízením nejsou dotčeny ostatní předpisy Společenství použitelné v oblasti výživy zvířat, zejména:
a)
směrnice 90/167/EHS;
b)
směrnice 2002/32/ES;
c)
nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001 ze dne 22. května 2001 o stanovení pravidel pro prevenci, tlumení a eradikaci některých přenosných spongiformních encefalopatií (22);
d)
nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 ze dne 3. října 2002 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu, které nejsou určeny pro lidskou spotřebu (23);
e)
nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1829/2003 ze dne 22. září 2003 o geneticky modifikovaných potravinách a krmivech (24);
f)
nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1830/2003 ze dne 22. září 2003 o sledovatelnosti a označování geneticky modifikovaných organismů a sledovatelnosti potravin a krmiv vyrobených z geneticky modifikovaných organismů (25);
g)
nařízení (ES) č. 1831/2003 a
h)
nařízení Rady (ES) č. 834/2007 ze dne 28. června 2007 o ekologické produkci a označování ekologických produktů (26).
3. Toto nařízení se nevztahuje na vodu přímo přijímanou zvířaty nebo cíleně zapracovanou do krmiva. Vztahuje se však na krmiva, která jsou určena k podávání ve vodě.
Článek 3
Definice
1. Pro účely tohoto nařízení se použijí:
a)
definice „krmiva“, „krmivářského podniku“ a „uvádění na trh“ stanovené v nařízení (ES) č. 178/2002;
b)
definice „doplňkové látky“, „premixu“, „pomocných technických látek“ a „denní krmné dávky“ stanovené v nařízení (ES) č. 1831/2003 a
c)
definice „provozu“ a „příslušného orgánu“ stanovené v nařízení (ES) č. 183/2005.
2. Kromě toho se pro účely tohoto nařízení rozumí:
a)
„provozovatelem krmivářského podniku“ fyzická nebo právnická osoba odpovědná za plnění požadavků tohoto nařízení v krmivářském podniku, který řídí;
b)
„krmením zvířat orální cestou“ perorální podávání krmiv do trávícího ústrojí zvířete s cílem uspokojit nutriční potřebu zvířete nebo udržet produktivitu obvykle zdravých zvířat;
c)
„zvířetem určeným k produkci potravin“ zvíře, které je krmeno, chováno nebo drženo pro produkci potravin pro lidskou spotřebu, včetně zvířat, která nejsou používána pro lidskou spotřebu, avšak náleží ke druhům, které jsou ve Společenství běžně používány pro lidskou spotřebu;
d)
„zvířetem neurčeným k produkci potravin“ zvíře krmené, chované nebo držené, avšak nepoužívané pro lidskou spotřebu, například kožešinová zvířata, zvířata v zájmovém chovu a zvířata držená v laboratořích, zoologických zahradách nebo cirkusech;
e)
„kožešinovým zvířetem“ zvíře krmené, chované nebo držené k výrobě kožešin a nepoužívané pro lidskou spotřebu, které není určeno k produkci potravin;
f)
„zvířetem v zájmovém chovu“ zvíře neurčené k produkci potravin náležející k druhu, který je ve Společenství krmen, chován nebo držen, avšak běžně nepoužíván pro lidskou spotřebu;
g)
„krmnými surovinami“ produkty rostlinného nebo živočišného původu, jejichž hlavním účelem je uspokojit nutriční potřebu zvířat, v přírodním stavu, čerstvé nebo konzervované, a výrobky získané jejich průmyslovým zpracováním, jakož i organické nebo anorganické látky, obsahující doplňkové látky či nikoliv, které jsou určeny ke krmení zvířat orální cestou, ať již jako takové, po zpracování, pro přípravu krmných směsí nebo jako nosiče do premixů;
h)
„krmnou směsí“ směs alespoň dvou krmných surovin, obsahující doplňkové látky či nikoliv, která je určena ke krmení zvířat orální cestou v podobě kompletního nebo doplňkového krmiva;
i)
„kompletním krmivem“ krmná směs, která vzhledem ke svému složení pokrývá denní krmnou dávku;
j)
„doplňkovým krmivem“ krmná směs, která má vysoký obsah určitých látek, ale vzhledem ke svému složení pokrývá denní krmnou dávku pouze tehdy, je-li použita v kombinaci s jinými krmivy;
k)
„minerálním krmivem“ doplňkové krmivo obsahující alespoň 40 % hrubého popela;
l)
„mléčnou krmnou směsí“ krmná směs podávaná v suchém stavu nebo po rozpuštění v předepsaném množství tekutiny, určená ke krmení mladých zvířat jako doplněk nebo náhrada postkolostrálního mléka anebo pro mladá zvířata, například pro krmení telat, jehňat nebo kůzlat určených k porážce;
m)
„nosičem“ látka, která se používá k rozpouštění, ředění, disperzi nebo jiné fyzikální úpravě doplňkové látky s cílem usnadnit manipulaci s ní, její aplikaci nebo použití, aniž přitom ovlivňuje její technologickou funkci a aniž vykazuje jakýkoli vlastní technologický účinek;
n)
„zvláštním účelem výživy“ účel uspokojení zvláštních nutričních potřeb zvířat, jejichž proces trávení, absorpce nebo metabolismus jsou nebo mohou být dočasně či nezvratně narušeny, a kterým tudíž může prospět požití krmiv odpovídajících jejich stavu;
o)
„krmivem určeným ke zvláštním účelům výživy“ krmivo, které může uspokojit zvláštní účel výživy z důvodu svého zvláštního složení nebo způsobu výroby, kterými se zřetelně odlišuje od běžného krmiva. Krmivo určené ke zvláštním účelům výživy nezahrnuje medikovaná krmiva ve smyslu směrnice 90/167/EHS;
p)
„kontaminovaným krmivem“ krmivo, které obsahuje nežádoucí látky s obsahem vyšším, než je přijatelné podle směrnice 2002/32/ES;
q)
„dobou minimální trvanlivosti“ doba, během níž osoba odpovědná za označování zaručuje, že si krmivo v náležitých skladovacích podmínkách uchová své deklarované vlastnosti; uvedena smí být pouze jedna doba minimální trvanlivosti krmiva jako celku a stanoví se na základě doby minimální trvanlivosti každé jednotlivé složky krmiva;
r)
„šarží“ nebo „partií“ identifikovatelné množství krmiva, které má vykazovat jednotné vlastnosti, jako je původ, druh, typ balení, balírna, dodavatel nebo označení; a v případě výrobního procesu jednotka vyrobeného množství z jednoho výrobního zařízení za použití jednotných výrobních parametrů nebo řada takových jednotek, pokud jsou vyráběny kontinuálně a skladovány společně;
s)
„označením“ opatření krmiva jakýmikoli slovy, údaji, ochrannými známkami, obchodní značkou, vyobrazením nebo symbolem s umístěním této informace na jakémkoliv prostředku, který na takové krmivo odkazuje nebo ho provází, jako například na obalu, nádobě, sdělení, etiketě, dokladu, krčku, objímce nebo na internetu, a to i pro účely reklamy;
t)
„etiketou“ jakýkoli štítek, značka, známka, obrazový nebo jiný způsob popisu, napsané, vytištěné, natištěné pomocí šablony, vyznačené, vyražené nebo vytlačené na obalu krmiva nebo na nádobě s krmivem nebo k nim připevněné, a
u)
„obchodní úpravou“ tvar, vzhled nebo balení a obalové materiály použité pro krmivo, způsob jeho úpravy a předkládání.
KAPITOLA 2
OBECNÉ POŽADAVKY
Článek 4
Požadavky na bezpečnost a uvádění na trh
1. Krmivo smí být uváděno na trh a používáno, pouze pokud:
a)
je bezpečné a
b)
nemá přímý nepříznivý vliv na životní prostředí ani na životní podmínky zvířat.
Požadavky stanovené v článku 15 nařízení (ES) č. 178/2002 se použijí obdobně na krmivo pro zvířata neurčená k produkci potravin.
2. Kromě požadavků stanovených v odstavci 1 tohoto článku provozovatelé krmivářských podniků, kteří uvádějí krmivo na trh, zajistí, aby krmivo:
a)
bylo nezávadné, pravé, nefalšované, vhodné pro daný účel a běžné obchodní jakosti a
b)
bylo označeno, zabaleno a obchodně upraveno v souladu s tímto nařízením a dalšími platnými právními předpisy Společenství.
Požadavky stanovené v článku 16 nařízení (ES) č. 178/2002 se použijí obdobně na krmivo pro zvířata neurčená k produkci potravin.
3. Krmivo musí splňovat technická ustanovení týkající se nečistot a dalších chemických znaků stanovených v příloze I.
Článek 5
Odpovědnost a povinnosti krmivářských podniků
1. Provozovatelé krmivářských podniků jsou povinni obdobně plnit povinnosti stanovené v článcích 18 a 20 nařízení (ES) č. 178/2002 a v čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 183/2005 ve vztahu ke krmivu pro zvířata neurčená k produkci potravin.
2. Osoba odpovědná za označování krmiva zpřístupní příslušným orgánům veškeré informace o složení nebo deklarovaných vlastnostech krmiva, které tato osoba uvádí na trh, což umožní ověřit správnost informací uvedených v označení, včetně přesných hmotnostních procentních podílů krmných surovin použitých v krmných směsích.
3. V případě jakékoli naléhavé situace týkající se lidského zdraví či zdraví zvířat nebo životního prostředí, a aniž je dotčena směrnice 2004/48/ES, může příslušný orgán poskytnout kupujícímu informace, které má k dispozici podle odstavce 2, jestliže po zvážení oprávněných zájmů výrobce i kupujícího shledá, že je poskytnutí těchto informací odůvodněné. Příslušný orgán může případně podmínit poskytnutí informací tím, že kupující podepíše doložku mlčenlivosti.
Článek 6
Omezení a zákaz
1. Krmivo nesmí obsahovat materiály, jejichž uvádění na trh nebo použití pro účely výživy zvířat je omezeno nebo zakázáno, nebo z nich sestávat. Seznam těchto materiálů je obsažen v příloze III.
2. Komise mění seznam materiálů, jejichž uvádění na trh nebo použití pro účely výživy zvířat je omezeno nebo zakázáno, s přihlédnutím zejména k vědeckým důkazům, technologickému vývoji, oznámením v rámci systému včasné výměny informací pro potraviny a krmiva (RASFF) nebo výsledkům úředních kontrol podle nařízení (ES) č. 882/2004.
Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 4.
Ze závažných naléhavých důvodů může Komise k přijetí těchto opatření použít postup pro naléhavé případy podle čl. 28 odst. 5.
KAPITOLA 3
UVÁDĚNÍ SPECIFICKÝCH DRUHŮ KRMIV NA TRH
Článek 7
Vlastnosti druhů krmiv
1. Komise může regulativním postupem podle čl. 28 odst. 3 přijmout pokyny objasňující rozlišení mezi krmnými surovinami, doplňkovými látkami a jinými produkty, jako jsou například veterinární léčiva.
2. Je-li to nezbytné, může Komise přijmout opatření s cílem objasnit, zda je určitý produkt pro účely tohoto nařízení krmivem.
Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 4.
Článek 8
Obsah doplňkových látek
1. Aniž jsou dotčeny podmínky použití stanovené v příslušném právním předpise, kterým se povoluje daná doplňková látka, nesmějí krmné suroviny a doplňkové krmivo obsahovat úrovně doplňkových látek, které více než stonásobně nebo v případě kokcidiostatik a histomonostatik více než pětinásobně překračují příslušný stanovený maximální obsah v kompletním krmivu.
2. Úroveň stonásobku příslušného stanoveného maximálního obsahu v kompletním krmivu, uvedenou v odstavci 1, je možné překročit pouze tehdy, odpovídá-li složení dotyčného produktu zvláštnímu účelu výživy s ohledem na příslušné určené užití podle článku 10 tohoto nařízení. Podmínky použití tohoto krmiva se dále stanoví v seznamu určených užití. Provozy řízené výrobcem tohoto krmiva, které používají doplňkové látky uvedené v kapitole 2 přílohy IV nařízení (ES) č. 183/2005, musí být schváleny v souladu s čl. 10 bodem 1 písm. b) uvedeného nařízení.
Článek 9
Uvádění krmiva určeného ke zvláštním účelům výživy na trh
Krmivo určené ke zvláštním účelům výživy smí být uváděno na trh jako takové pouze tehdy, je-li jeho určené užití uvedeno na seznamu určených užití sestaveném v souladu s článkem 10 a má-li hlavní nutriční vlastnosti pro příslušný zvláštní účel výživy stanovené v uvedeném seznamu.
Článek 10
Seznam určených užití krmiva určeného ke zvláštním účelům výživy
1. Komise může aktualizovat seznam určených užití, jenž je stanoven ve směrnici 2008/38/ES, doplněním nebo zrušením určeného užití nebo doplněním, odstraněním nebo změnou podmínek, které se zvláštním určeným užitím souvisejí.
2. Řízení o aktualizaci seznamu určených užití lze zahájit na žádost podanou fyzickou nebo právnickou osobou usazenou ve Společenství nebo členským státem Komisi. Platná žádost musí obsahovat dokumentaci prokazující, že specifické složení krmiva vyhovuje zvláštnímu účelu výživy, k němuž je určeno, a že nemá nepříznivé účinky na zdraví zvířat, lidské zdraví, životní prostředí ani na životní podmínky zvířat.
3. Komise žádost včetně dokumentace neprodleně zpřístupní členským státům.
4. Pokud má Komise na základě dostupných vědeckých a technologických informací důvody se domnívat, že užití konkrétního krmiva případně nevyhovuje zvláštnímu účelu výživy, k němuž je určeno, nebo může mít nepříznivé účinky na zdraví zvířat, lidské zdraví, životní prostředí nebo životní podmínky zvířat, požádá do tří měsíců od obdržení platné žádosti o stanovisko Evropský úřad pro bezpečnost potravin (dále jen „úřad“). Úřad stanovisko vydá do šesti měsíců od požádání. Tato lhůta se prodlouží, kdykoli si úřad od žadatele vyžádá doplňkové informace.
5. Do šesti měsíců po obdržení platné žádosti nebo popřípadě po obdržení stanoviska úřadu přijme Komise nařízení, kterým se aktualizuje seznam určených užití, pokud jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 2.
Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 6.
6. Odchylně od odstavce 5 zastaví Komise řízení do šesti měsíců od obdržení platné žádosti nebo případně po obdržení stanoviska úřadu a rozhodne se neprovést aktualizaci, a to v jakékoli fázi řízení, pokud se domnívá, že tato aktualizace není důvodná. Komise tak učiní regulativním postupem podle čl. 28 odst. 3.
V těchto případech Komise vyrozumí přímo případného žadatele a členské státy a ve svém vyjádření uvede důvody, na jejichž základě se domnívá, že aktualizace není důvodná.
7. Komise může regulativním postupem podle čl. 28 odst. 3 přijmout prováděcí opatření týkající se vypracovávání a podávání žádostí.
KAPITOLA 4
OZNAČOVÁNÍ, OBCHODNÍ ÚPRAVA A BALENÍ
Článek 11
Zásady označování a obchodní úpravy
1. Označení a obchodní úprava krmiva nesmějí uživatele uvádět v omyl, zejména:
a)
pokud jde o určené užití nebo vlastnosti krmiva, zejména povahu, způsob výroby nebo produkce, složení, množství, trvanlivost, druhy nebo kategorie zvířat, pro které je určeno, a jiné vlastnosti;
b)
tím, že přisuzují krmivu účinky nebo vlastnosti, které nemá, nebo vyvolávají představu, že má zvláštní vlastnosti, ačkoli ve skutečnosti mají tyto vlastnosti všechna podobná krmiva, nebo
c)
pokud jde o soulad označení s katalogem Společenství a kodexy Společenství uvedenými v článcích 24 a 25.
2. Ke krmným surovinám nebo krmným směsím, které jsou uváděny na trh volně ložené nebo v neuzavřených obalech nebo nádobách v souladu s čl. 23 odst. 2, se přiloží doklad obsahující všechny údaje povinného označení požadované tímto nařízením.
3. Pokud je krmivo nabízeno k prodeji komunikačními prostředky na dálku ve smyslu článku 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/7/ES ze dne 20. května 1997 o ochraně spotřebitele v případě smluv uzavřených na dálku (27), uvádějí se údaje povinného označení požadované tímto nařízením kromě údajů uvedených v čl. 15 písm. b), d), e) a čl. 16 odst. 2 písm. c) nebo čl. 17 odst. 1 písm. d) na materiálu podporujícím prodej na dálku anebo se před uzavřením smlouvy na dálku poskytují jinými vhodnými prostředky. Údaje uvedené v čl. 15 písm. b), d), e) a čl. 16 odst. 2 písm. c) nebo čl. 17 odst. 1 písm. d) se poskytují nejpozději v okamžiku dodání krmiva.
4. Příloha II obsahuje ustanovení o označování, která doplňují ustanovení uvedená v této kapitole.
5. Povolené tolerance pro odchylky mezi hodnotami složení krmné suroviny nebo krmné směsi uvedenými v označení a hodnotami analyzovanými při úředních kontrolách v souladu s nařízením (ES) č. 882/2004 jsou stanoveny v příloze IV tohoto nařízení.
Článek 12
Odpovědnost
1. Osoba odpovědná za označování zajišťuje přítomnost a věcnou přesnost údajů v označení.
2. Osobou odpovědnou za označování je provozovatel krmivářského podniku, který uvádí krmivo poprvé na trh, nebo případně provozovatel krmivářského podniku, pod jehož jménem nebo obchodní firmou je krmivo uváděno na trh.
3. Provozovatelé krmivářských podniků zajišťují v míře, v níž mají jejich činnosti vliv na označování v rámci podniku, který řídí, aby informace poskytnuté jakýmikoli prostředky splňovaly požadavky tohoto nařízení.
4. Provozovatelé krmivářských podniků odpovědní za maloobchodní nebo distribuční činnosti, které nemají na označování vliv, jednají s náležitou péčí s cílem pomoci zajistit plnění požadavků na označování, zejména nedodávají krmivo, o němž na základě informací, které mají k dispozici, a jako povolané osoby vědí nebo by měli předpokládat, že uvedené požadavky nesplňuje.
5. Provozovatelé krmivářských podniků zajišťují v podnicích, které řídí, aby údaje povinného označení byly předávány v rámci celého potravinového řetězce, aby se umožnilo poskytnutí informací konečnému uživateli krmiva v souladu s tímto nařízením.
Článek 13
Tvrzení
1. Označení a obchodní úprava krmných surovin a krmných směsí může upozornit na přítomnost nebo nepřítomnost určité látky v krmivu, specifickou nutriční vlastnost nebo proces nebo specifickou funkci související s výše uvedeným, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
tvrzení je objektivní, ověřitelné příslušnými orgány a srozumitelné pro uživatele krmiva a
b)
osoba odpovědná za označování poskytne na žádost příslušného orgánu vědecké odůvodnění pravdivosti tvrzení, a to buď tak, že odkáže na veřejně dostupné vědecké důkazy, nebo prostřednictvím doloženého podnikového výzkumu. Vědecké odůvodnění musí být k dispozici v okamžiku, kdy je krmivo uvedeno na trh. Kupující mají právo upozornit příslušný orgán na své pochybnosti o pravdivosti daného tvrzení. Jestliže se ukáže, že tvrzení není dostatečně podložené, považuje se označení s ohledem na dané tvrzení za klamavé pro účely článku 11. Má-li příslušný orgán pochybnosti, zda je pravdivost daného tvrzení vědecky odůvodněná, může tento problém předložit Komisi. Komise může přijmout rozhodnutí, případně po obdržení stanoviska úřadu, poradním postupem podle čl. 28 odst. 2.
2. Aniž je dotčen odstavec 1, jsou tvrzení týkající se optimalizace výživy a podpory nebo ochrany fyziologických podmínek povolena, pokud neobsahují tvrzení uvedené v odst. 3 písm. a).
3. Označení ani obchodní úprava krmných surovin a krmných směsí nesmějí obsahovat tvrzení, že krmná surovina nebo krmná směs:
a)
zabraňuje určitému onemocnění, zmírňuje ho nebo odstraňuje, s výjimkou kokcidiostatik a histomonostatik, jak je povoleno nařízením (ES) č. 1831/2003; toto písmeno se však nevztahuje na tvrzení týkající se nutriční nerovnováhy za předpokladu, že nejsou vztahována k patologickým příznakům;
b)
vykazuje zvláštní účel výživy, jak je stanoveno v seznamu určených užití podle článku 9, pokud nesplňuje požadavky v něm stanovené.
4. Specifikace týkající se požadavků stanovených v odstavcích 1 a 2 mohou být zařazeny do kodexů Společenství uvedených v článku 25.
Článek 14
Uvádění údajů v označení
1. Údaje povinného označení se uvádějí v úplnosti na nápadném místě na obalu, na nádobě, na etiketě k nim připevněné nebo v průvodním dokladu podle čl. 11 odst. 2 viditelně, jasně čitelně a nesmazatelně, v jazyce nebo alespoň v jednom z úředních jazyků členského státu nebo regionu, v němž je krmivo uváděno na trh.
2. Údaje povinného označení musí být snadno identifikovatelné a nesmějí být zakryty žádnou jinou informací. Musí být znázorněny v barvě, písmu a ve velikosti, které nezakrývají ani nezdůrazňují žádnou část informací, s výjimkou případů, kdy je cílem takového odlišení upozornit na pokyny pro bezpečné zacházení.
3. Specifikace týkající se požadavků stanovených v odstavcích 1 a 2 a uvádění údajů dobrovolného označování podle článku 22 mohou být zařazeny do kodexů Společenství uvedených v článku 25.
Článek 15
Obecné požadavky na povinné označování
Krmná surovina nebo krmná směs nesmí být uvedena na trh, pokud nejsou prostřednictvím označení uvedeny tyto údaje:
a)
druh krmiva: „krmná surovina“, „kompletní krmivo“ nebo „doplňkové krmivo“;
-
místo „kompletní krmivo“ lze použít název „kompletní mléčná krmná směs“,
-
místo „doplňkové krmivo“ lze použít název „minerální krmivo“ nebo „doplňková mléčná krmná směs“,
-
pro zvířata v zájmovém chovu kromě psů a koček lze místo „kompletní krmivo“ nebo „doplňkové krmivo“ použít název „krmná směs“;
b)
jméno nebo obchodní firma a adresa provozovatele krmivářského podniku odpovědného za označování;
c)
je-li osobě odpovědné za označování přiděleno, schvalovací číslo provozu udělené v souladu s článkem 13 nařízení (ES) č. 1774/2002 v případě provozů povolených podle čl. 23 odst. 2 písm. a), b) a c) nařízení (ES) č. 1774/2002, podle článku 17 nařízení (ES) č. 1774/2002 nebo podle článku 10 nařízení (ES) č. 183/2005. Pokud má osoba odpovědná za označování několik schvalovacích čísel, použije číslo udělené v souladu s nařízením (ES) č. 183/2005;
d)
referenční číslo šarže nebo partie;
e)
u pevných produktů čistá hmotnost a u tekutých produktů čistá hmotnost nebo čistý objem;
f)
seznam doplňkových látek uvedený pod záhlavím „doplňkové látky“ v souladu s kapitolou I přílohy VI nebo popřípadě přílohy VII, aniž jsou dotčena ustanovení o označení podle právního předpisu, kterým se příslušná doplňková látka povoluje, a
g)
obsah vlhkosti v souladu s bodem 6 přílohy I.
Článek 16
Zvláštní požadavky na povinné označování krmných surovin
1. Vedle požadavků stanovených v článku 15 musí označení krmných surovin také obsahovat:
a)
název krmné suroviny; název se používá v souladu s čl. 24 odst. 5, a
b)
povinnou deklaraci odpovídající příslušné kategorii, jak je uvedeno v seznamu v příloze V; povinná deklarace může být nahrazena údaji stanovenými v katalogu Společenství uvedeném v článku 24, které se vztahují k jednotlivým krmným surovinám příslušné kategorie.
2. Vedle požadavků uvedených v odstavci 1 musí označení krmných surovin, pokud v nich jsou obsaženy doplňkové látky, obsahovat:
a)
druhy nebo kategorie zvířat, pro které je krmivo určeno, jestliže příslušné doplňkové látky nebyly povoleny pro všechny druhy zvířat nebo byly povoleny, avšak s maximálními limity pro některé druhy;
b)
návod ke správnému použití v souladu s bodem 4 přílohy II v případě, že je stanoven maximální obsah dané doplňkové látky, a
c)
dobu minimální trvanlivosti u jiných než technologických doplňkových látek.
Článek 17
Zvláštní požadavky na povinné označování krmných směsí
1. Vedle požadavků stanovených v článku 15 musí označení krmné směsi také obsahovat:
a)
druhy nebo kategorie zvířat, kterým je krmná směs určena;
b)
návod ke správnému použití s uvedením účelu, k němuž je krmivo určeno; tento návod musí být v souladu s bodem 4 přílohy II, pokud se na něj uvedený bod vztahuje;
c)
v případech, kdy výrobce není osobou odpovědnou za označování:
-
jméno nebo obchodní firmu a adresu výrobce, nebo
-
schvalovací číslo výrobce uvedené v čl. 15 písm. c) nebo identifikační číslo podle článku 9, 23 nebo 24 nařízení (ES) č. 183/2005; pokud takové číslo není k dispozici, identifikační číslo přidělené na žádost výrobce nebo dovážejícího provozovatele krmivářského podniku v souladu s formátem stanoveným v kapitole II přílohy V nařízení (ES) č. 183/2005;
d)
dobu minimální trvanlivosti v souladu s těmito požadavky:
-
slova „Spotřebujte do …“, za nimiž následuje datum uvádějící určitý den u krmiv snadno podléhajících zkáze v důsledku rozkladných procesů,
-
slova „Minimální trvanlivost do …“, za nimiž následuje datum uvádějící určitý měsíc u ostatních krmiv.
Pokud je v označení uvedeno datum výroby, může být toto datum označující dobu minimální trvanlivosti uvedeno také jako „… (lhůta ve dnech nebo měsících) od data výroby“;
e)
seznam krmných surovin, z nichž je krmivo složeno, pod záhlavím „složení“, v němž je uveden název každé krmné suroviny v souladu s čl. 16 odst. 1 písm. a) a jsou vyjmenovány uvedené krmné suroviny v sestupném pořadí podle hmotnosti vypočítané na základě obsahu vlhkosti v krmné směsi; uvedený seznam může obsahovat hmotnostní procentní podíly, a
f)
povinné deklarace stanovené v kapitole II přílohy VI nebo popřípadě přílohy VII.
2. Pro seznam uvedený v odst. 1 písm. e) platí tyto požadavky:
a)
uvádí se název a hmotnostní procentní podíl krmné suroviny, pokud je její přítomnost zdůrazněna v označení slovy, obrázky nebo graficky;
b)
nejsou-li hmotnostní procentní podíly krmných surovin obsažených v krmné směsi pro zvířata určená k produkci potravin uvedeny v označení, poskytne osoba odpovědná za označování kupujícímu na požádání informace o kvantitativním složení s odchylkou ± 15 % od hodnoty podle receptury krmiva, aniž je dotčena směrnice 2004/48/ES, a
c)
je-li krmná směs určena pro zvířata neurčená k produkci potravin, s výjimkou kožešinových zvířat, může se uvedení specifického názvu krmné suroviny nahradit názvem kategorie, do které krmné suroviny patří.
3. V případě jakékoli naléhavé situace týkající se lidského zdraví či zdraví zvířat nebo životního prostředí, a aniž je dotčena směrnice 2004/48/ES, může příslušný orgán poskytnout kupujícímu informace, které má k dispozici podle čl. 5 odst. 2, jestliže po zvážení oprávněných zájmů výrobce i kupujícího shledá, že je poskytnutí těchto informací odůvodněné. Příslušný orgán může případně podmínit poskytnutí informací tím, že kupující podepíše doložku mlčenlivosti.
4. Pro účely odst. 2 písm. c) Komise sestaví seznam kategorií krmných surovin, které lze uvést místo jednotlivých krmných surovin v označení krmiva pro zvířata neurčená k produkci potravin, s výjimkou kožešinových zvířat.
Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 4.
Článek 18
Doplňkové povinné požadavky na označování krmiva určeného ke zvláštním účelům výživy
Vedle obecných povinných požadavků stanovených v článcích 15, 16 a 17, jsou-li použitelné, musí označení krmiva určeného ke zvláštním účelům výživy také obsahovat:
a)
upřesňující výraz „dietní“, výhradně v případě krmiva určeného ke zvláštním účelům výživy, vedle názvu krmiva podle čl. 15 písm. a);
b)
údaje předepsané pro příslušné určené užití ve sloupcích 1 až 6 seznamu určených užití podle článku 9 a
c)
údaj o tom, že by před použitím krmiva nebo před prodloužením jeho doby použití mělo být vyžádáno vyjádření odborníka na výživu nebo veterinárního lékaře.
Článek 19
Doplňkové povinné požadavky na označování krmiva pro zvířata v zájmovém chovu
Na etiketě krmiva pro zvířata v zájmovém chovu se uvádí bezplatné telefonní číslo nebo jiný vhodný kontakt, aby kupující mohl vedle povinných údajů získat informace:
a)
o doplňkových látkách obsažených v krmivu pro zvířata v zájmovém chovu a
b)
o krmných surovinách v něm obsažených, které jsou označeny podle kategorií, jak je uvedeno v čl. 17 odst. 2 písm. c).
Článek 20
Doplňkové povinné požadavky na označování nevyhovujícího krmiva
1. Vedle požadavků stanovených v článcích 15, 16, 17 a 18 musí označení krmiva, které nesplňuje požadavky práva Společenství uvedené v příloze VIII, jako jsou například kontaminovaná krmiva, obsahovat údaje stanovené v uvedené příloze.
2. Komise může pozměnit přílohu VIII tak, aby odpovídala vývoji právních předpisů, pokud jde o vývoj norem.
Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 4.
Článek 21
Odchylky
1. Údaje podle čl. 15 písm. c), d), e) a g) a čl. 16 odst. 1 písm. b) se nevyžadují, pokud kupující před každou transakcí písemně potvrdí, že tyto informace nevyžaduje. Transakce může sestávat z několika zásilek.
2. Na zabaleném krmivu mohou být údaje podle čl. 15 písm. c), d) a e) a čl. 16 odst. 2 písm. c) nebo čl. 17 odst. 1 písm. c), d) a e) uvedeny na obalu mimo umístění etikety podle čl. 14 odst. 1. V takových případech se uvede, kde se tyto údaje nacházejí.
3. Aniž je dotčena příloha I nařízení (ES) č. 183/2005, nejsou údaje podle čl. 15 písm. c), d), e) a g) a čl. 16 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení povinné pro krmné suroviny, které neobsahují doplňkové látky, s výjimkou konzervantů nebo doplňkových látek k silážování, a které jsou vyrobeny a dodány provozovatelem krmivářského podniku v souladu s čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 183/2005 uživateli krmiva v prvovýrobě pro použití v jeho vlastním hospodářství.
4. Povinné deklarace podle čl. 17 odst. 1 písm. f) se nevyžadují u směsí z celých zrn, semen a plodů rostlin.
5. V případě krmných směsí složených nejvýše ze tří krmných surovin se údaje podle čl. 17 odst. 1 písm. a) a b) nevyžadují, pokud jsou použité krmné suroviny jasně uvedeny v označení.
6. U množství nepřesahujících 20 kg krmných surovin nebo krmných směsí určených pro konečného uživatele a prodávaných jako volně ložené může být kupující o údajích podle článku 15, 16 a 17 informován prostřednictvím vhodného sdělení v místě prodeje. V tomto případě se údaje podle čl. 15 písm. a) a čl. 16 odst. 1 nebo popřípadě čl. 17 odst. 1 písm. a) a b) poskytnou kupujícímu nejpozději na faktuře nebo společně s ní.
7. U množství krmiva pro zvířata v zájmovém chovu, které se prodává v baleních s několika nádobami, se údaje podle čl. 15 písm. b), c), f) a g) a čl. 17 odst. 1 písm. b), c), e) a f) mohou popřípadě uvést pouze na vnějším obalu namísto na každé nádobě za předpokladu, že úhrnná hmotnost balení nepřesáhne 10 kg.
8. Odchylně od tohoto nařízení mohou členské státy použít vnitrostátní předpisy pro krmivo určené pro zvířata chovaná pro vědecké nebo pokusné účely pod podmínkou, že je tento účel zřetelně uveden na etiketě. Členské státy tyto předpisy neprodleně oznámí Komisi.
Článek 22
Dobrovolné označování
1. Kromě požadavků na údaje povinného označení může označení krmné suroviny nebo krmné směsi také obsahovat údaje dobrovolného označení za předpokladu, že jsou dodrženy obecné zásady tohoto nařízení.
2. Další podmínky vztahující se na dobrovolné označení mohou být stanoveny v kodexech Společenství uvedených v článku 25.
Článek 23
Balení
1. Krmné suroviny a krmné směsi se smějí uvádět na trh jen v uzavřených obalech nebo v uzavřených nádobách. Obaly nebo nádoby musí být uzavřeny tak, aby při jejich otevření došlo k porušení uzávěru a tento uzávěr nemohl být již znovu použit.
2. Odchylně od odstavce 1 se mohou na trh uvádět jako volně ložená nebo v neuzavřených obalech nebo nádobách tato krmiva:
a)
krmné suroviny;
b)
krmné směsi získané výhradně mícháním zrn nebo celých plodů;
c)
dodávky mezi výrobci krmných směsí;
d)
dodávky krmných směsí od výrobce přímo uživateli krmiva;
e)
dodávky od výrobců krmných směsí balírnám;
f)
množství krmných směsí určených konečnému uživateli, jejichž hmotnost nepřesahuje 50 kg a které se odebírají přímo z uzavřeného obalu nebo z uzavřené nádoby, a
g)
krmné bloky nebo lizy.
KAPITOLA 5
KATALOG SPOLEČENSTVÍ PRO KRMNÉ SUROVINY A KODEXY SPOLEČENSTVÍ PRO SPRÁVNOU PRAXI OZNAČOVÁNÍ
Článek 24
Katalog Společenství pro krmné suroviny
1. Vytvoří se Katalog Společenství pro krmné suroviny (dále jen „katalog“) jako nástroj pro zlepšení označování krmných surovin a krmných směsí. Tento katalog usnadní výměnu informací o vlastnostech produktu a poskytne neuzavřený výčet krmných surovin. U každé zařazené krmné suroviny se uvedou alespoň tyto údaje:
a)
název;
b)
identifikační číslo;
c)
popis krmné suroviny, případně včetně informací o výrobním procesu;
d)
údaje nahrazující povinnou deklaraci pro účely čl. 16 odst. 1 písm. b) a
e)
glosář s definicemi různých postupů a použitých technických výrazů.
2. První verze katalogu Společenství se přijme do 21. března 2010 poradním postupem podle čl. 28 odst. 2 a do katalogu budou zařazeny položky uvedené v části B přílohy směrnice 96/25/ES a ve sloupcích 2 až 4 přílohy směrnice 82/471/EHS. Bod IV části A přílohy směrnice 96/25/ES tvoří glosář.
3. Na změny katalogu se použije postup stanovený v článku 26.
4. Tento článek se použije, aniž jsou dotčeny požadavky na bezpečnost stanovené v článku 4.
5. Používání katalogu provozovateli krmivářských podniků je dobrovolné. Název krmné suroviny uvedené v katalogu však může být použit pouze tehdy, jestliže jsou splněna všechna příslušná ustanovení katalogu.
6. Osoba uvádějící na trh poprvé krmnou surovinu, která není uvedena v katalogu, její použití okamžitě oznámí zástupcům evropských krmivářských odvětví podle čl. 26 odst. 1. Zástupci evropských krmivářských odvětví zveřejní na internetu rejstřík těchto oznámení a pravidelně jej aktualizují.
Článek 25
Kodexy Společenství pro správnou praxi označování
1. Komise podpoří vypracování dvou kodexů Společenství pro správnou praxi označování (dále jen „kodexy“), jednoho pro krmiva pro zvířata v zájmovém chovu a jednoho pro krmné směsi pro zvířata určená k produkci potravin, jehož součástí může být i oddíl věnovaný krmným směsím pro kožešinová zvířata.
2. Kodexy mají zlepšovat patřičnost označování. Obsahují zejména ustanovení o uvádění údajů v označení podle článku 14, dobrovolného označování podle článku 22 a používání tvrzení podle článku 13.
3. Na sestavení a veškeré změny kodexů se použije postup stanovený v článku 26.
4. Používání kodexů provozovateli krmivářských podniků je dobrovolné. Avšak použití kteréhokoli z kodexů může být uvedeno v označení pouze za předpokladu, že jsou splněna všechna příslušná ustanovení daného kodexu.
Článek 26
Sestavení kodexů a změny katalogu Společenství a kodexů Společenství
1. Návrhy změn katalogu Společenství a návrhy kodexů, jakož i veškeré návrhy jejich změn vypracovávají a mění všichni příslušní zástupci evropských krmivářských odvětví:
a)
po konzultaci s jinými dotčenými stranami, jako jsou uživatelé krmiv;
b)
ve spolupráci s příslušnými orgány členských států a popřípadě s úřadem;
c)
s přihlédnutím k příslušným zkušenostem ze stanovisek vydaných úřadem a k vědeckému nebo technologickému vývoji.
2. Aniž je dotčen odstavec 3, přijímá Komise opatření pro účely tohoto článku poradním postupem podle čl. 28 odst. 2.
3. Přijmou se změny katalogu Společenství, jimiž se stanoví maximální obsah chemických nečistot podle bodu 1 přílohy I, úrovně botanické čistoty podle bodu 2 přílohy I, úrovně obsahu vlhkosti podle bodu 6 přílohy I nebo údaje nahrazující povinnou deklaraci podle čl. 16 odst. 1 písm. b). Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 4.
4. Opatření podle tohoto článku se přijmou pouze za předpokladu, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
byla vypracována v souladu s odstavcem 1;
b)
jejich obsah může být použit v odvětvích, kterých se týkají, v celém Společenství a
c)
jsou vhodná pro splnění cílů tohoto nařízení.
5. Katalog se zveřejní v řadě L Úředního věstníku Evropské unie. Názvy kodexů a odkazy na ně se zveřejní v řadě C Úředního věstníku Evropské unie.
KAPITOLA 6
OBECNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 27
Prováděcí opatření
1. Komise může změnit přílohy za účelem jejich přizpůsobení vědeckému a technologickému vývoji.
Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení, včetně jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 4.
2. Jiná prováděcí opatření nezbytná k uplatňování tohoto nařízení se přijímají regulativním postupem podle čl. 28 odst. 3, není-li výslovně stanoveno jinak.
Článek 28
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro potravinový řetězec a zdraví zvířat, zřízený článkem 58 nařízení (ES) č. 178/2002 (dále jen „výbor“).
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
4. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se čl. 5a odst. 1 až 4 a článek 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
5. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se čl. 5a odst. 1, 2, 4 a 6 a článek 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
6. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se čl. 5a odst. 1 až 4 a odst. 5 písm. b) a článek 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Lhůty stanovené v článku 5a rozhodnutí 1999/468/ES jsou dva měsíce v případě čl. 5a odst. 3 písm. c), jeden měsíc v případě odst. 4 písm. b) a dva měsíce v případě odst. 4 písm. e).
Článek 29
Změna nařízení (ES) č. 1831/2003
Článek 16 nařízení (ES) č. 1831/2003 se mění takto:
1)
Odstavec 1 se mění takto:
a)
písmeno d) se nahrazuje tímto:
„d)
případně schvalovací číslo provozu, který doplňkovou látku nebo premix vyrábí nebo uvádí na trh, podle článku 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 183/2005 ze dne 12. ledna 2005, kterým se stanoví požadavky na hygienu krmiv (28), nebo případně podle článku 5 směrnice 95/69/ES;
b)
doplňuje se nový pododstavec, který zní:
„V případě premixů se písmena b), d), e) a g) nevztahují na zapracované doplňkové látky.“
2)
Odstavec 3 se nahrazuje tímto:
„3. Vedle informací uvedených v odstavci 1 musí obal nebo nádoba s doplňkovou látkou patřící do funkční skupiny uvedené v příloze III nebo s premixem obsahujícím doplňkovou látku patřící do funkční skupiny uvedené v příloze III obsahovat viditelné, jasně čitelné a nesmazatelné informace stanovené v uvedené příloze.“
3)
Odstavec 4 se nahrazuje tímto:
„4. V případě premixů musí být na etiketě uvedeno slovo „premix“. V případě krmných surovin musí být uvedeny nosiče, v souladu s čl. 17 odst. 1 písm. e) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 767/2009 ze dne 13. července 2009 o uvádění na trh a používání krmiv (29), a pokud je jako nosič používána voda, musí být uveden obsah vlhkosti v premixu. U každého premixu jako celku může být uvedena pouze jedna doba minimální trvanlivosti, stanovená na základě dob minimální trvanlivosti jednotlivých složek krmiva.
Článek 30
Zrušovací ustanovení
Článek 16 směrnice 70/524/EHS, směrnice 79/373/EHS, 80/511/EHS, 82/471/EHS, 83/228/EHS, 93/74/EHS, 93/113/ES a 96/25/ES a rozhodnutí 2004/217/ES se zrušují s účinkem od 1. září 2010.
Odkazy na zrušené směrnice a zrušené rozhodnutí se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze IX.
Článek 31
Sankce
Členské státy stanoví sankce za porušení ustanovení tohoto nařízení a přijmou veškerá opatření nezbytná pro zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
Členské státy oznámí tyto předpisy Komisi do 1. září 2010 a neprodleně jí oznámí veškeré pozdější změny, které se jich dotýkají.
Článek 32
Přechodná opatření
1. Odchylně od čl. 33 druhého pododstavce může být krmivo uvedené na trh nebo označené v souladu se směrnicemi 79/373/EHS, 82/471/EHS, 93/74/EHS a 96/25/ES před 1. zářím 2010 uváděno na trh nebo zůstat na trhu až do vyčerpání zásob.
2. Odchylně od čl. 8 odst. 2 mohou být druhy krmiva uvedené v tomto článku, které již byly zákonně uvedeny na trh před 1. zářím 2010, uváděny na trh nebo zůstat na trhu až do přijetí rozhodnutí o žádosti o aktualizaci seznamu určených užití podle článku 10 za předpokladu, že tato žádost byla podána před 1. zářím 2010.
3. Odchylně od bodu 1 přílohy I tohoto nařízení mohou být krmné suroviny uváděny na trh a používány až do doby, kdy je stanoven specifický maximální obsah chemických nečistot pocházejících z výrobního procesu a pomocných technických látek, za předpokladu, že splňují alespoň podmínky stanovené v hlavě II části A bodě 1 přílohy směrnice 96/25/ES. Tato odchylka však pozbývá platnosti dne 1. září 2012.
4. Mohou být přijata opatření, která usnadní přechod k používání tohoto nařízení. Zejména mohou být určeny podmínky, za kterých je možné označovat krmivo podle tohoto nařízení ještě přede dnem jeho použitelnosti. Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení včetně jeho doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 28 odst. 4.
Článek 33
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. září 2010.
Avšak články 31 a 32 se použijí ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 13. července 2009.
REGOLAMENTO (CE) N. 767/2009 DEL PARLAMENTO EUROPEO E DEL CONSIGLIO
del 13 luglio 2009
sull’immissione sul mercato e sull’uso dei mangimi, che modifica il regolamento (CE) n. 1831/2003 e che abroga le direttive 79/373/CEE del Consiglio, 80/511/CEE della Commissione, 82/471/CEE del Consiglio, 83/228/CEE del Consiglio, 93/74/CEE del Consiglio, 93/113/CE del Consiglio e 96/25/CE del Consiglio e la decisione 2004/217/CE della Commissione
(Testo rilevante ai fini del SEE)
IL PARLAMENTO EUROPEO E IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l’articolo 37 e l’articolo 152, paragrafo 4, lettera b),
vista la proposta della Commissione,
visto il parere del Comitato economico e sociale europeo (1),
previa consultazione del Comitato delle regioni,
deliberando secondo la procedura di cui all’articolo 251 del trattato (2),
considerando quanto segue:
(1)
La ricerca di un elevato livello di protezione della salute umana e della salute degli animali costituisce uno degli obiettivi fondamentali della legislazione in materia alimentare, quali enunciati nel regolamento (CE) n. 178/2002 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 28 gennaio 2002, che stabilisce i principi e i requisiti generali della legislazione alimentare, istituisce l’Autorità europea per la sicurezza alimentare e fissa procedure nel campo della sicurezza alimentare (3). Detto regolamento ha definito inoltre la strategia «dai campi alla tavola», individuando nell’alimentazione degli animali una fase delicata all’inizio della catena alimentare. La garanzia di un elevato livello di protezione della salute pubblica è uno degli obiettivi fondamentali del presente regolamento.
(2)
La produzione di mangimi è un importante sbocco per i prodotti agricoli europei, dato che la maggioranza delle materie prime usate nella produzione di mangimi è costituita da prodotti agricoli figuranti nell’allegato I del trattato. Inoltre, i mangimi sono d’importanza fondamentale per i cinque milioni di allevatori della Comunità in quanto sono il fattore di costo più importante.
(3)
I mangimi possono prendere la forma di materie prime per mangimi, mangimi composti, additivi per mangimi, premiscele o mangimi medicati. Il regolamento (CE) n. 1831/2003 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 22 settembre 2003, sugli additivi destinati all’alimentazione animale (4), fissa le norme relative alla commercializzazione degli additivi per mangimi, mentre la direttiva 90/167/CEE del Consiglio, del 26 marzo 1990, che stabilisce le condizioni di preparazione, immissione sul mercato e utilizzazione dei mangimi medicati nella Comunità (5), definisce quelle relative ai mangimi medicati.
(4)
Occorre aggiornare la legislazione applicabile in materia di circolazione e di impiego di materie prime per mangimi e di mangimi composti, alimenti per animali da compagnia inclusi, vale a dire la direttiva 79/373/CEE del Consiglio, del 2 aprile 1979, relativa alla commercializzazione degli alimenti composti per gli animali (6), la direttiva 93/74/CEE del Consiglio, del 13 settembre 1993, concernente gli alimenti per animali destinati a particolari fini nutrizionali (7) («alimenti dietetici»), la direttiva 96/25/CE del Consiglio, del 29 aprile 1996, relativa alla circolazione di materie prime per mangimi (8), e la direttiva 82/471/CEE del Consiglio, del 30 giugno 1982, relativa a taluni prodotti impiegati nell’alimentazione degli animali (9) («bioproteine») e sostituirla con un regolamento unico. Per ragioni di chiarezza, è opportuno abrogare la direttiva 83/228/CEE del Consiglio, del18 aprile 1983, che stabilisce linee direttrici per la valutazione di alcuni prodotti utilizzati nell’alimentazione degli animali (10) e la direttiva 80/511/CEE della Commissione, del 2 maggio 1980, che autorizza, in taluni casi, la commercializzazione degli alimenti composti in imballaggi o recipienti non sigillati (11).
(5)
A seguito dell’abrogazione della direttiva 79/373/CEE ad opera del presente regolamento, è opportuno parimenti abrogare la direttiva 93/113/CE del Consiglio, del 14 dicembre 1993, relativa all’utilizzazione e alla commercializzazione degli enzimi, dei microrganismi e di loro preparati nell’alimentazione degli animali (12). Inoltre, in considerazione dell’abrogazione della direttiva 79/373/CEE e visto che il presente regolamento contiene norme relative all’etichettatura dei mangimi che contengono additivi, è opportuno abrogare l’articolo 16 della direttiva 70/524/CEE del Consiglio, del 23 novembre 1970, relativa agli additivi nell’alimentazione degli animali (13), rimasto in vigore anche dopo l’abrogazione della direttiva 70/524/CEE ad opera del regolamento (CE) n. 1831/2003.
(6)
A differenza dei prodotti alimentari quali definiti nel regolamento (CE) n. 178/2002, la definizione di mangime non include l’acqua. Inoltre, visto che l’acqua non è commercializzata a fini di alimentazione animale, il presente regolamento non dovrebbe prevedere norme relative alle condizioni dell’acqua usata nell’alimentazione animale. Tuttavia, esso dovrebbe applicarsi ai mangimi somministrati in acqua. L’uso dell’acqua da parte delle imprese del settore dei mangimi è disciplinato dal regolamento (CE) n. 183/2005 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 12 gennaio 2005, che stabilisce requisiti per l’igiene dei mangimi (14), il quale prevede che l’acqua pulita sia utilizzata, ove necessario, per prevenire contaminazioni che potrebbero risultare pericolose e che l’acqua utilizzata nella produzione dei mangimi sia di adeguata qualità.
(7)
Visto il rischio di contaminazione della catena dei mangimi e degli alimenti, è opportuno che il presente regolamento si applichi ai mangimi per animali destinati e non destinati alla produzione di alimenti, compresi gli animali selvatici.
(8)
Le responsabilità che incombono agli operatori del settore dei mangimi, stabilite al regolamento (CE) n. 178/2002 e al regolamento (CE) n. 183/2005, dovrebbero applicarsi, mutatis mutandis, ai mangimi per animali non destinati alla produzione di alimenti.
(9)
Al fine di assicurare la conformità al presente regolamento, gli Stati membri dovrebbero effettuare controlli ufficiali conformemente al regolamento (CE) n. 882/2004 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 29 aprile 2004, relativo ai controlli ufficiali intesi a verificare la conformità alla normativa in materia di mangimi e di alimenti e alle norme sulla salute e sul benessere degli animali (15). Detti controlli dovrebbero includere sia le indicazioni obbligatorie sia quelle facoltative di etichettatura. Per consentire il controllo dei dati relativi alla composizione del prodotto, occorre stabilire margini di tolleranza accettabili per i valori dichiarati sull’etichetta.
(10)
Onde poter gestire i potenziali rischi per la sicurezza dei mangimi, occorre includere in un allegato al presente regolamento l’elenco dei materiali, la cui immissione sul mercato ai fini dell’alimentazione animale è vietata, come attualmente previsto dalla decisione 2004/217/CE della Commissione (16), unitamente a un elenco dei materiali, la cui immissione sul mercato a scopi di alimentazione animale è soggetta a restrizioni. L’esistenza di un tale allegato non dovrebbe, tuttavia, essere interpretata in modo tale che tutte le sostanze ivi non comprese possano, in quanto tali, essere considerate sicure.
(11)
La distinzione tra materie prime per mangimi, additivi per mangimi e altri prodotti quali farmaci per uso veterinario determina le condizioni di commercializzazione di tali sostanze. Le materie prime servono innanzitutto a soddisfare il fabbisogno degli animali, ad esempio in termini di energia, sostanze nutrienti, minerali o fibre alimentari. Fatta eccezione per i componenti nutritivi di base, tali materie prime non sono in genere chimicamente ben definite. Gli effetti che possono essere comprovati in base ad una valutazione scientifica e che riguardano esclusivamente gli additivi per mangimi o i farmaci per uso veterinario non si applicano agli utilizzi oggettivi delle materie prime per mangimi. È, quindi, opportuno elaborare orientamenti non vincolanti al fine di distinguere tra questi diversi tipi di sostanze. In casi debitamente giustificati, la Commissione dovrebbe avere il potere di chiarire se un prodotto possa essere considerato mangime ai fini del presente regolamento.
(12)
La definizione di «alimenti complementari per animali» di cui alla direttiva 79/373/CEE ha creato problemi di applicazione in vari Stati membri. È opportuno chiarire la distinzione tra mangimi complementari e premiscele ai fini della corretta applicazione del regolamento (CE) n. 183/2005.
(13)
Onde consentire l’applicazione uniforme della legislazione, il tenore in additivi dei mangimi complementari e delle materie prime per mangimi non dovrebbe superare un certo valore. Tuttavia, i mangimi altamente concentrati, come i rulli di minerali da leccare, possono essere utilizzati per l’alimentazione diretta se la composizione soddisfa il particolare fine nutrizionale del relativo uso previsto. Le condizioni che disciplinano tali mangimi devono figurare sull’etichettatura, al fine di garantire che, nella razione giornaliera, siano osservate le norme relative ai contenuti di additivi per mangimi.
(14)
La direttiva 82/471/CEE mira a migliorare l’offerta di mangimi utilizzati come fonte diretta e indiretta di proteine nella Comunità. Tale direttiva prevede che l’immissione sul mercato di qualsivoglia bioproteina sia preceduta da una procedura di autorizzazione. Tuttavia, finora sono state rilasciate pochissime nuove autorizzazioni e si avverte tuttora la penuria di mangimi ricchi di proteine. Pertanto, l’obbligo di disporre di un’autorizzazione prima di commercializzare il prodotto ha avuto un effetto restrittivo; i rischi per la sicurezza potrebbero essere gestiti vietando la vendita di sostanze rischiose tramite misure di sorveglianza del mercato. Nei casi in cui l’esito della valutazione dei rischi connessi con una data bioproteina sia negativo, va vietata la circolazione o l’uso della sostanza in oggetto. È opportuno quindi abolire la disposizione specifica secondo la quale è necessaria una procedura generale di autorizzazione all’immissione sul mercato per le bioproteine; di conseguenza, a questi prodotti e a tutte le altre materie prime per mangimi si applicherà lo stesso sistema di sicurezza. Le attuali restrizioni o il divieto in merito a talune bioproteine non dovrebbero essere compromessi.
(15)
Le disposizioni della direttiva 93/74/CEE, attuate dalla direttiva 2008/38/CE della Commissione, del 5 marzo 2008, che stabilisce un elenco degli usi previsti per gli alimenti per animali destinati a particolari fini nutrizionali (17) hanno dimostrato la loro efficacia. Occorre pertanto mantenere detto elenco e prevedere, all’interno del presente regolamento, disposizioni volte ad aggiornarlo. In particolare, l’Autorità europea per la sicurezza alimentare dovrebbe essere consultata in merito all’efficacia e alla sicurezza di tali alimenti quando, sulla base delle informazioni scientifiche e tecnologiche disponibili, vi sia motivo di credere che l’uso del mangime in questione possa non rispondere al particolare fine nutrizionale previsto o possa avere effetti nocivi per la salute degli animali, la salute umana, l’ambiente o il benessere degli animali.
(16)
La fondatezza scientifica dovrebbe essere l’aspetto principale di cui tenere conto nell’utilizzo di allegazioni relative ai mangimi e gli operatori del settore dei mangimi che fanno uso di tali allegazioni dovrebbero giustificarle. Un’allegazione può essere scientificamente corroborata, tenendo conto del complesso dei dati scientifici disponibili e valutando gli elementi di prova.
(17)
L’etichettatura serve per l’applicazione della legislazione, la tracciabilità e i controlli. Inoltre, essa dovrebbe fornire agli acquirenti le informazioni necessarie per consentire loro di scegliere il prodotto più adatto alle loro esigenze e dovrebbe essere uniforme, coerente, trasparente e comprensibile. Dal momento che gli acquirenti, in particolare gli allevatori, non scelgono i prodotti unicamente presso il punto di vendita, dove possono esaminare l’imballaggio dei mangimi, le prescrizioni in materia di informazioni fornite nell’etichettatura devono applicarsi, oltre che alle etichette sui prodotti, anche a qualsivoglia altro tipo di comunicazione tra venditore e acquirente. Tali prescrizioni dovrebbero valere anche per la presentazione e la pubblicità dei mangimi.
(18)
Le indicazioni figuranti sull’etichettatura sono fornite con carattere obbligatorio e facoltativo. Le informazioni obbligatorie dovrebbero rispettare prescrizioni generali in materia di etichettatura e prescrizioni specifiche riguardanti rispettivamente le materie prime per mangimi o i mangimi composti, nonché prescrizioni aggiuntive nel caso dei mangimi dietetici, sostanze contaminate e alimenti per animali da compagnia.
(19)
L’attuale situazione relativa alle impurità chimiche derivanti dal processo di fabbricazione delle materie prime e dai coadiuvanti tecnologici non è soddisfacente. Al fine di garantire un elevato livello di sicurezza dei mangimi, e quindi un elevato livello di tutela della salute pubblica, nonché al fine di migliorare la trasparenza, è opportuno adottare disposizioni concernenti i livelli tollerabili di tali impurità chimiche in conformità ai dettami della corretta prassi di cui al regolamento (CE) n. 183/2005.
(20)
Il principio secondo il quale soltanto certi additivi per mangimi devono figurare nell’etichettatura se utilizzati nelle materie prime per mangimi e nei mangimi composti sta dimostrando la sua validità. Tuttavia, la classificazione per categoria a norma del regolamento (CE) n. 1831/2003 deve essere aggiornata e modernizzata, anche perché soprattutto i proprietari di animali da compagnia possono essere indotti in errore dall’etichettatura di alcuni additivi.
(21)
In esito alle crisi dell’encefalopatia spongiforme bovina (BSE) e della diossina, nel 2002, su iniziativa del Parlamento europeo, è stato introdotto ad opera della direttiva 2002/2/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 28 gennaio 2002, che modifica la direttiva 79/373/CEE del Consiglio relativa alla circolazione dei mangimi composti per animali (18), l’obbligo di indicare la percentuale in peso di tutte le materie prime per mangimi incorporate nei mangimi composti. Inoltre, a seguito del regolamento (CE) n. 178/2002 e del regolamento (CE) n. 183/2005, nonché delle relative misure attuative, il livello di sicurezza degli alimenti e dei mangimi è cresciuto notevolmente, grazie soprattutto al fatto che gli operatori del settore dei mangimi e del settore alimentare sono stati chiamati ad assumersi le loro responsabilità, e grazie al miglioramento del sistema di tracciabilità, all’introduzione del principio di analisi dei pericoli e punti critici di controllo (HACCP) nelle imprese del settore dei mangimi e alla creazione di manuali di corretta prassi in materia di igiene nelle dette imprese. Alla luce di tali risultati positivi, che trovano conferma nelle notifiche trasmesse tramite il sistema di allarme rapido per gli alimenti e i mangimi (RASFF), non è più necessario, per garantire un elevato livello di sicurezza dei mangimi, e quindi un elevato livello di tutela della salute pubblica, l’obbligo di indicare sull’etichettatura la percentuale in peso di tutte le materie prime incorporate nei mangimi composti. Le percentuali esatte possono, tuttavia, essere indicate su base volontaria, al fine di fornire all’acquirente le informazioni adeguate. Inoltre, visto che le autorità competenti hanno accesso alle informazioni sulle percentuali esatte in peso di tutte le materie prime per mangimi incorporate nei mangimi composti, esse dovrebbero, per motivi di urgenza relativi alla salute umana o animale o all’ambiente e in rispetto della direttiva 2004/48/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 29 aprile 2004, concernente l’applicazione dei diritti di proprietà intellettuale (19), poter fornire ulteriori informazioni agli acquirenti.
(22)
Per garantire un’adeguata informazione dell’acquirente ed evitare di indurlo in errore, occorre, tuttavia, imporre l’indicazione della percentuale esatta in peso nei casi in cui la materia prima interessata sia messa in evidenza sull’etichettatura di un mangime composto.
(23)
L’indicazione delle materie prime presenti nei mangimi composti in ordine di peso decrescente fornisce già di per sé importanti informazioni sulla composizione. In alcuni settori in cui il produttore non è tenuto a fornire indicazioni nell’etichettatura, l’acquirente dovrebbe poter chiedere informazioni aggiuntive. In tali casi, andrebbe mantenuto un margine del ± 15 % rispetto al valore dichiarato.
(24)
È opportuno proteggere i diritti di proprietà intellettuale dei produttori. Per quanto riguarda l’applicazione di tali diritti di proprietà intellettuale, si applica la direttiva 2004/48/CE. Occorrerebbe inoltre riconoscere che la composizione quantitativa dei mangimi composti, a differenza dei nomi delle materie prime per mangimi ivi contenute, può, in determinate condizioni, essere considerata come un’informazione riservata da proteggere.
(25)
La direttiva 2002/32/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 7 maggio 2002, relativa alle sostanze indesiderabili nell’alimentazione degli animali (20), non si applica all’etichettatura dei mangimi il cui tenore di sostanze indesiderabili è eccessivo. Occorre, pertanto, stabilire disposizioni volte a garantire un’adeguata etichettatura e una corretta attuazione del divieto di diluizione di cui all’articolo 5 di tale direttiva, sino a quando tali materie prime contaminate non siano state disintossicate da uno stabilimento di disintossicazione, riconosciuto in conformità dell’articolo 10, paragrafo 2 o 3, del regolamento (CE) n. 183/2005, o non siano state purificate.
(26)
È opportuno prevedere deroghe alle norme generali in materia di etichettatura nella misura in cui l’osservanza di tali prescrizioni non sia necessaria per proteggere la salute umana o animale o gli interessi dei consumatori e costituisca un onere eccessivo per il produttore o per gli operatori del settore dei mangimi responsabili dell’etichettatura. Sulla base dell’esperienza acquisita, occorre prevedere deroghe simili in particolare per quanto concerne i mangimi scambiati tra aziende agricole a fini di autoconsumo, i quantitativi limitati, i mangimi composti costituiti al massimo da tre materie prime e le miscele di grani interi, semi e frutti.
(27)
Di norma, i mangimi composti dovrebbero essere commercializzati in recipienti sigillati, ma è opportuno prevedere deroghe appropriate a tale regola nella misura in cui l’osservanza di detta prescrizione non sia necessaria per proteggere la salute umana o animale o gli interessi dei consumatori e costituisca un onere eccessivo per gli operatori del settore dei mangimi.
(28)
La parte B dell’allegato della direttiva 96/25/CE e le colonne da 2 a 4 dell’allegato della direttiva 82/471/CEE contengono elenchi di denominazioni, descrizioni e disposizioni in materia di etichettatura di talune materie prime per mangimi. Tali elenchi facilitano lo scambio di informazioni sulle proprietà dei prodotti tra produttore e acquirenti. L’esperienza di incoraggiare le parti interessate alla fissazione di norme facoltative mediante orientamenti comunitari nel campo dell’igiene dei mangimi si è rivelata oltremodo positiva. Elenchi più ampi potrebbero risultare più flessibili e meglio adatti al fabbisogno di informazione degli utilizzatori se realizzati non dal legislatore, bensì dalle parti interessate. Queste ultime possono decidere fino a che punto impegnarsi, in funzione del valore che esse attribuiscono ad un elenco delle materie prime per mangimi. È, quindi, auspicabile l’istituzione di un catalogo non esaustivo delle materie prime per mangimi che gli operatori del settore dei mangimi potranno utilizzare su base volontaria, ad eccezione di quanto riguarda l’uso del nome della materia prima per mangimi.
(29)
Gli attuali elenchi di cui alla parte B dell’allegato della direttiva 96/25/CE e le colonne da 2 a 4 dell’allegato della direttiva 82/471/CEE dovrebbero costituire la prima versione del catalogo comunitario delle materie prime per mangimi. Questa versione iniziale dovrebbe essere successivamente completata su iniziativa delle parti interessate in funzione delle loro esigenze, compresa l’aggiunta di nuove materie prime per mangimi.
(30)
Per ragioni di trasparenza, è opportuno che una materia prima per mangimi che non figura nel catalogo sia notificata ai rappresentanti delle parti interessate non appena tale materia prima per mangimi viene immessa sul mercato per la prima volta.
(31)
Un’etichettatura moderna contribuisce alla creazione di un contesto commerciale competitivo, nel quale operatori dinamici, efficienti e innovativi possono sfruttare appieno le possibilità offerte dall’etichettatura per vendere i loro prodotti. Tenuto conto sia della relazione tra impresa e impresa nella commercializzazione di mangimi per il bestiame e della relazione tra produttore e acquirente di alimenti per animali da compagnia, l’elaborazione di codici per una corretta etichettatura in questi due settori potrebbe costituire un mezzo utile per conseguire gli obiettivi di una moderna etichettatura. I codici dovrebbero stabilire disposizioni che consentano all’acquirente di effettuare scelte informate. Essi, inoltre, dovrebbero fornire alla persona responsabile dell’etichettatura importanti indicazioni sui vari elementi dell’etichettatura. Essi possono aiutare nell’interpretazione del quadro per l’etichettatura facoltativa o per la presentazione dell’etichettatura obbligatoria. I codici dovrebbero essere utilizzati su base volontaria, ad eccezione dei casi in cui l’uso dei codici è indicato sull’etichettatura.
(32)
La partecipazione di tutte le parti interessate costituisce l’elemento determinante per garantire la qualità e la pertinenza del catalogo e dei codici per una corretta etichettatura. Al fine di rafforzare i diritti degli utilizzatori ad un’adeguata informazione, occorre tener conto dei loro interessi. La Commissione può adoperarsi a tal fine approvando il catalogo e i codici, a condizione che il loro contenuto sia attuabile e che essi siano idonei a soddisfare gli obiettivi del presente regolamento.
(33)
Gli Stati membri dovrebbero stabilire le sanzioni applicabili in caso di violazione delle disposizioni del presente regolamento e adottare tutte le misure necessarie per garantirne l’applicazione. Tali sanzioni dovrebbero essere effettive, proporzionate e dissuasive.
(34)
Si rende necessario un periodo transitorio, in particolare per quanto riguarda i mangimi destinati ad un particolare fine nutrizionale e per quanto riguarda il livello tollerabile di impurità chimiche derivante dal processo di fabbricazione e dai coadiuvanti tecnologici. Dovrebbe altresì essere permessa la commercializzazione delle riserve esistenti fino al loro esaurimento. Può, inoltre, essere opportuno specificare le condizioni alle quali i mangimi possono essere etichettati in conformità del presente regolamento prima della data della sua applicazione.
(35)
Poiché l’obiettivo del presente regolamento, segnatamente l’armonizzazione delle condizioni di immissione sul mercato e di uso dei mangimi, al fine di garantire un elevato livello di sicurezza dei mangimi e, in tal modo, un elevato livello di protezione della salute pubblica, nonché di fornire un’informativa adeguata per gli utilizzatori e i consumatori, e di rafforzare il buon funzionamento del mercato interno, non può essere realizzato in misura sufficiente dagli Stati membri e può dunque essere realizzato meglio a livello comunitario, la Comunità può intervenire, in base al principio di sussidiarietà sancito dall’articolo 5 del trattato. Il presente regolamento si limita a quanto è necessario per conseguire tale obiettivo in ottemperanza al principio di proporzionalità enunciato nello stesso articolo.
(36)
Le misure necessarie per l’esecuzione del presente regolamento dovrebbero essere adottate secondo la decisione 1999/468/CE del Consiglio, del 28 giugno 1999, recante modalità per l’esercizio delle competenze di esecuzione conferite alla Commissione (21).
(37)
In particolare, la Commissione dovrebbe avere il potere di modificare l’elenco dei materiali il cui uso come mangimi è soggetto a restrizioni o vietato, di autorizzare mangimi destinati a particolari fini nutrizionali, di stabilire un elenco delle categorie di etichettatura delle materie prime per mangimi per animali non destinati alla produzione di alimenti, ad eccezione degli animali da pelliccia, di adottare emendamenti al catalogo fissando il tenore massimo di impurità chimiche o i livelli di purezza botanica o i livelli di tenore di umidità o le indicazioni che sostituiscono la dichiarazione obbligatoria, di adattare gli allegati alla luce della recente evoluzione scientifica e tecnologica e di adottare misure transitorie. Tali misure, di portata generale e intese a modificare elementi non essenziali del presente regolamento, anche completandolo con nuovi elementi non essenziali, devono essere adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 5 bis della decisione 1999/468/CE.
(38)
Per motivi di efficacia, i termini ordinari della procedura di regolamentazione con controllo dovrebbero essere abbreviati ai fini dell’adozione degli aggiornamenti all’elenco degli usi previsti. Ove, per imperativi motivi di urgenza, i termini ordinari della procedura di regolamentazione con controllo non possano essere osservati, la Commissione deve poter applicare la procedura d’urgenza prevista all’articolo 5 bis, paragrafo 6, della decisione 1999/468/CE ai fini dell’adozione di modifiche all’elenco dei materiali la cui immissione sul mercato o il cui uso ai fini dell’alimentazione animale sono soggetti a restrizioni o vietati.
(39)
L’articolo 16 del regolamento (CE) n. 1831/2003 stabilisce le disposizioni relative all’etichettatura e all’imballaggio degli additivi di mangimi e delle premiscele. In particolare, l’applicazione delle norme relative alle premiscele ha posto problemi pratici all’industria e alle autorità competenti. È opportuno modificare detto articolo per consentire un’etichettatura più coerente delle premiscele,
HANNO ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
CAPO 1
DISPOSIZIONI INTRODUTTIVE
Articolo 1
Oggetto
L’obiettivo del presente regolamento, conformemente ai principi generali stabiliti nel regolamento (CE) n. 178/2002, consiste nell’armonizzare le condizioni per l’immissione sul mercato e l’uso dei mangimi, in modo da garantire un elevato livello di sicurezza dei mangimi e, in tal modo, un elevato livello di protezione della salute pubblica, nonché di fornire un’informazione adeguata per gli utilizzatori e i consumatori e di rafforzare il buon funzionamento del mercato interno.
Articolo 2
Campo d’applicazione
1. Il presente regolamento stabilisce le norme in materia di immissione sul mercato e di uso dei mangimi per animali destinati e non destinati alla produzione di alimenti nella Comunità, ivi comprese le prescrizioni relative all’etichettatura, all’imballaggio e alla presentazione.
2. Il presente regolamento si applica fatte salve altre disposizioni comunitarie applicabili nel campo dell’alimentazione animale, in particolare:
a)
la direttiva 90/167/CEE;
b)
la direttiva 2002/32/CE;
c)
il regolamento (CE) n. 999/2001 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 22 maggio 2001, recante disposizioni per la prevenzione, il controllo e l’eradicazione di alcune encefalopatie spongiformi trasmissibili (22);
d)
il regolamento (CE) n. 1774/2002 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 3 ottobre 2002, recante norme sanitarie relative ai sottoprodotti di origine animale non destinati al consumo umano (23);
e)
il regolamento (CE) n. 1829/2003 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 22 settembre 2003, relativo agli alimenti e ai mangimi geneticamente modificati (24);
f)
il regolamento (CE) n. 1830/2003 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 22 settembre 2003, concernente la tracciabilità e l’etichettatura di organismi geneticamente modificati e la tracciabilità di alimenti e mangimi ottenuti da organismi geneticamente modificati (25);
g)
il regolamento (CE) n. 1831/2003; e
h)
il regolamento (CE) n. 834/2007 del Consiglio, del 28 giugno 2007, relativo alla produzione biologica e all’etichettatura dei prodotti biologici (26).
3. Il presente regolamento non si applica all’acqua, né assunta direttamente dagli animali né aggiunta intenzionalmente ai mangimi loro destinati. Esso si applica tuttavia ai mangimi da somministrare attraverso l’acqua.
Articolo 3
Definizioni
1. Ai fini del presente regolamento, si applicano le seguenti definizioni:
a)
le definizioni di «mangime», «impresa nel settore dei mangimi», e «immissione sul mercato» di cui al regolamento (CE) n. 178/2002;
b)
le definizioni di «additivi per mangimi», «premiscele», «coadiuvanti tecnologici» e «razione giornaliera» di cui al regolamento (CE) n. 1831/2003; e
c)
le definizioni di «stabilimento» e «autorità competente» di cui al regolamento (CE) n. 183/2005.
2. Si applicano inoltre le seguenti definizioni:
a)
«operatore del settore dei mangimi»: persona fisica o giuridica responsabile del rispetto delle disposizioni del presente regolamento nell’impresa nel settore dei mangimi posta sotto il suo controllo;
b)
«alimentazione degli animali per via orale»: introduzione di mangimi nel tratto gastrointestinale attraverso la bocca, con l’obiettivo di soddisfare i requisiti nutrizionali dell’animale e/o mantenere la produttività di animali sani;
c)
«animale destinato alla produzione di alimenti»: qualsivoglia animale nutrito, allevato o detenuto per la produzione di alimenti destinati al consumo umano, ivi inclusi animali che non sono destinati al consumo umano, ma appartengono alle specie che possono essere normalmente destinate al consumo umano nella Comunità;
d)
«animali non destinati alla produzione di alimenti»: qualsivoglia animale nutrito, allevato o detenuto, ma non destinato al consumo umano, ad esempio animali da pelliccia, animali da compagnia e animali detenuti in laboratori, giardini zoologici o circhi;
e)
«animali da pelliccia»: qualsivoglia animale non destinato alla produzione di alimenti nutrito, allevato o detenuto per la produzione di pellicce e non destinato al consumo umano;
f)
«animale da compagnia» o «animale familiare»: qualsivoglia animale non destinato alla produzione di alimenti appartenente ad una specie nutrita, allevata o detenuta, ma normalmente non destinata al consumo umano nella Comunità;
g)
«materie prime per mangimi»: prodotti di origine vegetale o animale, il cui obiettivo principale è soddisfare le esigenze nutrizionali degli animali, allo stato naturale, freschi o conservati, nonché i derivati della loro trasformazione industriale, come pure le sostanze organiche o inorganiche, contenenti o meno additivi per mangimi, destinati all’alimentazione degli animali per via orale, in quanto tali o previa trasformazione, oppure alla preparazione di mangimi composti oppure ad essere usati come supporto di premiscele;
h)
«mangimi composti»: miscele di almeno due materie prime per mangimi, contenenti o meno additivi per mangimi, destinati all’alimentazione degli animali per via orale sotto forma di mangimi completi o complementari;
i)
«mangimi completi»: mangimi composti che, per la loro composizione, sono sufficienti per una razione giornaliera;
j)
«mangimi complementari»: mangimi composti con contenuto elevato di talune sostanze, ma che, per la loro composizione, sono sufficienti per una razione giornaliera soltanto se utilizzati in associazione con altri mangimi;
k)
«mangimi minerali»: mangimi complementari contenenti almeno il 40 % di ceneri grezze;
l)
«mangimi d’allattamento»: mangimi composti somministrati allo stato secco o diluiti in una determinata quantità di liquido, destinati all’alimentazione dei giovani animali come complemento o in sostituzione del latte materno postcolostrale o destinati a animali giovani, come vitelli, agnelli o capretti da macellazione;
m)
«supporto»: sostanza utilizzata per sciogliere, diluire, disperdere o altrimenti modificare fisicamente un additivo per mangimi allo scopo di facilitarne la manipolazione, l’applicazione o l’impiego, senza alterarne la funzione tecnologica o senza esercitare essa stessa alcun effetto tecnologico;
n)
«particolare fine nutrizionale»: il soddisfacimento delle esigenze nutrizionali specifiche di animali il cui processo digestivo, di assorbimento o il cui metabolismo sono o rischiano di essere alterati temporaneamente o in forma irreversibile e che, di conseguenza, possono trarre giovamento dall’assunzione di mangimi adeguati al loro stato;
o)
«mangimi destinati a particolari fini nutrizionali»: mangimi in grado di soddisfare un particolare fine nutrizionale in virtù della loro particolare composizione o del particolare metodo di fabbricazione, che li differenzia chiaramente dai normali mangimi. I mangimi destinati a particolari fini nutrizionali non includono i mangimi medicati ai sensi della direttiva 90/167/CEE;
p)
«materiali contaminati»: mangimi contenenti un tenore di sostanze indesiderabili superiore a quella tollerata dalla direttiva 2002/32/CE;
q)
«durata minima di conservazione»: periodo durante il quale la persona responsabile dell’etichettatura garantisce che un detto mangime, in condizioni di conservazione appropriate, conserva tutte le sue proprietà dichiarate; solo una durata minima di conservazione può essere indicata per ogni mangime nel suo complesso e viene determinata in base alla durata minima di conservazione di ciascuno dei suoi componenti;
r)
«partita» o «lotto»: una quantità identificabile di mangimi che possiedono caratteristiche comuni come l’origine, la varietà, il tipo d’imballaggio, l’identità dell’imballatore, quella dello speditore o l’etichettatura e, nel caso di un processo produttivo, un’unità di produzione prodotta in un singolo impianto applicando parametri di produzione uniformi o più unità di produzione, se prodotte in ordine continuo e immagazzinate nello stesso impianto;
s)
«etichettatura»: attribuzione di qualsiasi dicitura, indicazione, marchio di fabbrica, nome commerciale, immagine o simbolo forniti con qualsiasi mezzo quale imballaggi, contenitori, cartoncini, etichette, documenti commerciali, anelli e fascette o in Internet, che accompagnano un dato mangime o che ad esso fanno riferimento, anche per finalità pubblicitarie;
t)
«etichetta»: ogni cartellino, marca, marchio commerciale, illustrazione o descrizione di altro tipo, scritta, stampata, stampigliata, marchiata, impressa in rilievo o a impronta sull’imballaggio o sul recipiente contenente mangimi o ad essi attaccata; e
u)
«presentazione»: la forma, l’aspetto o il confezionamento e i materiali di confezionamento usati, il modo in cui i mangimi sono disposti, il contesto in cui sono esposti.
CAPO 2
DISPOSIZIONI GENERALI
Articolo 4
Prescrizioni in materia di sicurezza e di commercializzazione
1. I mangimi possono essere immessi sul mercato ed utilizzati unicamente:
a)
se sono sicuri;
b)
se non hanno effetti nocivi diretti sull’ambiente o sul benessere degli animali.
Le condizioni di cui all’articolo 15 del regolamento (CE) n. 178/2002 si applicano, mutatis mutandis, ai mangimi per animali non destinati alla produzione di alimenti.
2. Oltre alle condizioni di cui al paragrafo 1 del presente articolo, gli operatori del settore dei mangimi che immettono sul mercato i loro prodotti garantiscono che i mangimi:
a)
siano sani, genuini, di qualità leale, adatti all’impiego previsto e di natura commerciabile;
b)
siano etichettati, imballati e presentati conformemente alle disposizioni del presente regolamento e alla legislazione comunitaria in vigore.
Le condizioni di cui all’articolo 16 del regolamento (CE) n. 178/2002 si applicano, mutatis mutandis, ai mangimi per animali non destinati alla produzione di alimenti.
3. I mangimi sono conformi alle disposizioni tecniche relative ad impurità e ad altri determinanti chimici di cui all’allegato I al presente regolamento.
Articolo 5
Responsabilità ed obblighi incombenti alle imprese nel settore dei mangimi
1. Gli operatori del settore dei mangimi si attengono, mutatis mutandis, agli obblighi di cui agli articoli 18 e 20 del regolamento (CE) n. 178/2002 e all’articolo 4, paragrafo 1, del regolamento (CE) n. 183/2005 per quanto riguarda i mangimi per animali non destinati alla produzione di alimenti.
2. La persona responsabile dell’etichettatura fornisce alle autorità competenti ogni informazione concernente la composizione o le proprietà dichiarate dei mangimi che tale persona immette sul mercato. Ciò consente di verificare l’esattezza delle informazioni fornite con l’etichettatura, comprese le percentuali esatte del peso delle materie prime per mangimi incorporate nei mangimi composti.
3. Per qualsiasi emergenza relativa alla salute umana e animale o all’ambiente e, fatte salve le disposizioni della direttiva 2004/48/CE, l’autorità competente può fornire all’acquirente le informazioni di cui dispone a norma del paragrafo 2 del presente articolo, a condizione che, dopo aver valutato i rispettivi legittimi interessi dei produttori e degli acquirenti, abbia concluso che la fornitura di tali informazioni è giustificata. Se del caso, l’autorità competente fornisce tali informazioni previa sottoscrizione di una clausola di riservatezza da parte dell’acquirente.
Articolo 6
Restrizioni e divieti
1. I mangimi non contengono o non sono costituiti da materiali la cui immissione sul mercato o il cui uso ai fini dell’alimentazione animale sono soggetti a restrizioni o vietati. L’elenco di tali materiali figura nell’allegato III.
2. La Commissione modifica l’elenco dei materiali la cui immissione sul mercato o il cui uso ai fini dell’alimentazione animale sono soggetti a restrizioni o vietati, considerando in particolare i riscontri scientifici, gli sviluppi tecnologici, le notifiche nel quadro del sistema di allarme rapido per gli alimenti e i mangimi (RASFF) o i risultati di controlli ufficiali realizzati conformemente al regolamento (CE) n. 882/2004.
Tali misure intese a modificare elementi non essenziali del presente regolamento, completandolo, sono adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 28, paragrafo 4.
Per motivi imperativi d’urgenza, la Commissione può avvalersi della procedura d’urgenza di cui all’articolo 28, paragrafo 5, per l’adozione di tali misure.
CAPO 3
IMMISSIONE SUL MERCATO DI CATEGORIE SPECIFICHE DI MANGIMI
Articolo 7
Caratteristiche dei tipi di mangimi
1. In conformità della procedura di regolamentazione di cui all’articolo 28, paragrafo 3, la Commissione può adottare orientamenti per chiarire la distinzione tra materie prime per mangimi, additivi per mangimi e altri prodotti come i farmaci per uso veterinario.
2. La Commissione può, se del caso, adottare misure volte a chiarire se un determinato prodotto costituisce un mangime ai fini del presente regolamento.
Tali misure intese a modificare elementi non essenziali del presente regolamento, completandolo sono adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 28, paragrafo 4.
Articolo 8
Tenore di additivi
1. Fatte salve le condizioni d’uso previste dallo specifico atto giuridico che autorizza un additivo per mangimi, le materie prime per mangimi e i mangimi complementari non contengono additivi per mangimi in tenori oltre cento volte superiori alla concentrazione massima autorizzata nei mangimi completi o oltre cinque volte superiori nel caso dei coccidiostatici e degli istomonostatici.
2. Il livello di cento volte la concentrazione massima autorizzata nei mangimi completi di cui al paragrafo 1 può essere superato solo se la composizione dei prodotti in questione soddisfa il particolare fine nutrizionale del relativo uso previsto ai sensi dell’articolo 10 del presente regolamento. Le condizioni d’uso di tali mangimi sono ulteriormente specificate nell’elenco degli usi previsti. Gli stabilimenti sotto il controllo di un produttore di tali mangimi che utilizza additivi per mangimi di cui al capo 2 dell’allegato IV del regolamento (CE) n. 183/2005 devono essere riconosciuti ai sensi dell’articolo 10, punto 1, lettera b), di tale regolamento.
Articolo 9
Commercializzazione di mangimi destinati a particolari fini nutrizionali
I mangimi destinati a particolari fini nutrizionali possono essere commercializzati in quanto tali unicamente se il loro uso previsto figura nell’elenco degli usi previsti definito in conformità dell’articolo 10 e se possiedono le caratteristiche nutrizionali essenziali per il particolare fine nutrizionale stabilito in tale elenco.
Articolo 10
Elenco degli usi previsti dei mangimi destinati a particolari fini nutrizionali
1. La Commissione può aggiornare l’elenco degli usi previsti come figura attualmente nella direttiva 2008/38/CE aggiungendo un uso previsto, eliminando un uso previsto ovvero aggiungendo, eliminando o modificando le condizioni associate a uno specifico uso previsto.
2. La procedura di aggiornamento dell’elenco degli usi previsti può essere avviata dietro presentazione alla Commissione di una domanda da parte di una persona fisica o giuridica stabilita nella Comunità o da uno Stato membro. Una domanda valida comprende un fascicolo attestante che la composizione del mangime in questione soddisfa il particolare fine nutrizionale previsto e che non comporta effetti nocivi per la salute degli animali, la salute dell’uomo, l’ambiente o il benessere degli animali.
3. La Commissione mette immediatamente la domanda, compreso il fascicolo, a disposizione degli Stati membri.
4. Se, sulla base dell’informazione scientifica e tecnologica disponibile, la Commissione ha motivo di ritenere che l’uso di uno specifico mangime possa non corrispondere al particolare fine nutrizionale previsto o possa avere effetti nocivi sulla salute degli animali, sulla salute dell’uomo, sull’ambiente o sul benessere degli animali, entro un periodo di tre mesi dalla ricezione di una domanda valida essa chiede un parere da parte dell’Autorità europea per la sicurezza alimentare («l’Autorità»). L’Autorità emette il suo parere entro sei mesi dalla ricezione della richiesta. Detto termine è prorogato se l’Autorità invita il richiedente a fornire informazioni supplementari.
5. Entro sei mesi dalla ricezione di una domanda valida o, se del caso, dopo la ricezione del parere dell’Autorità, la Commissione adotta un regolamento con il quale aggiorna l’elenco degli usi previsti qualora siano soddisfatte le condizioni di cui al paragrafo 2.
Tali misure, intese a modificare elementi non essenziali del presente regolamento, completandolo, sono adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 28, paragrafo 6.
6. In deroga al paragrafo 5, entro sei mesi dalla ricezione di una domanda valida, o, se del caso, dopo aver ricevuto il parere dell’Autorità, la Commissione conclude la procedura e decide di non procedere con l’aggiornamento, in qualsiasi fase della procedura, se ritiene che tale aggiornamento non sia giustificato. La Commissione procede in conformità della procedura di regolamentazione di cui all’articolo 28, paragrafo 3.
In questo caso, la Commissione, eventualmente, informa direttamente il richiedente e gli Stati membri indicando nella sua lettera le ragioni per le quali considera ingiustificato un aggiornamento.
7. La Commissione può adottare, in conformità della procedura di regolamentazione di cui all’articolo 28, paragrafo 3, misure di attuazione relative alla preparazione e alla presentazione della domanda.
CAPO 4
ETICHETTATURA, PRESENTAZIONE ED IMBALLAGGIO
Articolo 11
Principi per l’etichettatura e la presentazione
1. L’etichettatura e la presentazione dei mangimi non inducono l’utilizzatore in errore, in particolare:
a)
riguardo all’uso previsto o alle caratteristiche dei mangimi, in particolare, la loro natura, il metodo di fabbricazione o di produzione, le proprietà, la composizione, la quantità, la durata, le specie o le categorie di animali cui sono destinati;
b)
attribuendo ai mangimi effetti o proprietà che non possiedono oppure lasciando intendere che i mangimi possiedono caratteristiche particolari benché tutti i mangimi comparabili posseggano queste stesse caratteristiche; o
c)
riguardo alla conformità dell’etichettatura al catalogo comunitario e ai codici comunitari di cui agli articoli 24 e 25.
2. Le materie prime per mangimi o i mangimi composti commercializzati sfusi o in imballaggi o recipienti non sigillati conformemente all’articolo 23, paragrafo 2, sono corredati di un documento recante tutte le indicazioni obbligatorie di etichettatura prescritte dal presente regolamento.
3. Qualora i mangimi siano commercializzati tramite una tecnica di comunicazione a distanza di cui all’articolo 2 della direttiva 97/7/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 20 maggio 1997, riguardante la protezione dei consumatori in materia di contratti a distanza (27), le indicazioni obbligatorie di etichettatura imposte dal presente regolamento, eccettuate le indicazioni di cui all’articolo 15, lettere b), d) ed e), e all’articolo 16, paragrafo 2, lettera c) o all’articolo 17, paragrafo 1, lettera d), figurano sulla documentazione relativa alla vendita per corrispondenza oppure vengono fornite mediante altri mezzi opportuni prima della stipula del contratto a distanza. Le indicazioni di cui all’articolo 15, lettere b), d) ed e), e all’articolo 16, paragrafo 2, lettera c), o all’articolo 17, paragrafo 1, lettera d), sono fornite al più tardi al momento della consegna del mangime.
4. Ulteriori disposizioni in materia di etichettatura rispetto a quelle enunciate nel presente capo sono stabilite nell’allegato II.
5. I margini di tolleranza consentiti applicabili alle discordanze tra i valori riguardanti la composizione di una materia prima per mangimi o di un mangime composto dichiarati sull’etichettatura e i valori risultanti da analisi effettuate nel contesto dei controlli ufficiali conformemente al regolamento (CE) n. 882/2004 figurano nell’elenco di cui all’allegato IV del presente regolamento.
Articolo 12
Responsabilità
1. La persona responsabile dell’etichettatura garantisce la presenza e l’esattezza delle indicazioni dell’etichettatura.
2. La persona responsabile dell’etichettatura è l’operatore del settore dei mangimi che immette per primo un mangime sul mercato o, se del caso, l’operatore del settore dei mangimi il cui nome o la cui ragione sociale sono utilizzati per la commercializzazione del mangime.
3. Nella misura in cui le loro attività influenzano l’etichettatura nell’ambito dell’impresa soggetta al loro controllo, gli operatori del settore dei mangimi assicurano che le informazioni fornite attraverso qualsivoglia mezzo soddisfino le prescrizioni del presente regolamento.
4. Gli operatori del settore dei mangimi responsabili delle attività di vendita al dettaglio o di distribuzione non riguardanti l’etichettatura devono agire con la debita attenzione per contribuire a garantire la conformità ai requisiti di etichettatura del prodotto, in particolare evitando di fornire prodotti di cui essi sanno o avrebbero dovuto presumere, sulla base delle informazioni in loro possesso e in quanto operatori professionali, la non conformità a tali prescrizioni.
5. Nell’ambito delle aziende sotto il loro controllo gli operatori del settore dei mangimi provvedono a che le indicazioni obbligatorie di etichettatura siano trasmesse lungo l’intera filiera alimentare, affinché l’utilizzatore finale del mangime possa disporre delle necessarie informazioni, conformemente al presente regolamento.
Articolo 13
Allegazioni
1. L’etichettatura e la presentazione delle materie prime per mangimi e dei mangimi composti possono richiamare l’attenzione, in particolare, sulla presenza o sull’assenza di una data sostanza nei mangimi, su una specifica caratteristica nutrizionale o processo o su una funzione specifica correlata con uno di questi aspetti, purché siano rispettate le seguenti condizioni:
a)
l’allegazione è oggettiva, verificabile dalle autorità competenti e comprensibile per l’utilizzatore dei mangimi; e
b)
la persona responsabile dell’etichettatura fornisce, su richiesta dell’autorità competente, una prova scientifica dell’allegazione, mediante riferimento ai dati scientifici pubblicamente accessibili o a ricerche documentate effettuate dalla società. La prova scientifica è resa disponibile al momento dell’immissione sul mercato del prodotto. Gli acquirenti hanno il diritto di portare all’attenzione delle autorità competenti i loro dubbi in merito alla veridicità dell’allegazione. Qualora si giunga alla conclusione che l’allegazione non è sufficientemente sostanziata, l’etichettatura per quanto riguarda tale allegazione è considerata ingannevole ai sensi dell’articolo 11. Nel caso in cui l’autorità competente abbia dei dubbi in merito alla fondatezza scientifica dell’allegazione in questione, può sottoporre la questione alla Commissione. La Commissione può adottare una decisione, eventualmente dopo aver ottenuto un parere da parte dell’Autorità, in conformità della procedura consultiva di cui all’articolo 28, paragrafo 2.
2. Fatto salvo il paragrafo 1, sono consentite allegazioni riguardanti l’ottimizzazione dell’alimentazione e il rafforzamento o la salvaguardia delle condizioni fisiologiche, a meno che non contengano una delle indicazioni di cui al paragrafo 3, lettera a).
3. L’etichettatura o la presentazione delle materie prime per mangimi o dei mangimi composti non comporta allegazioni secondo le quali
a)
i mangimi prevengono, trattano o curano una malattia, fatta eccezione per i coccidiostatici e gli istomonostatici autorizzati a norma del regolamento (CE) n. 1831/2003; la presente lettera non si applica tuttavia alle allegazioni riguardanti gli squilibri nutrizionali, a condizione che non vi sia alcun sintomo patologico associato;
b)
i mangimi hanno un particolare fine nutrizionale, come disposto nell’elenco degli usi previsti di cui all’articolo 9, a meno che non soddisfino i requisiti ivi stabiliti.
4. Nei codici comunitari di cui all’articolo 25 possono essere incluse specifiche relative alle prescrizioni enunciate ai paragrafi 1 e 2.
Articolo 14
Presentazione delle indicazioni di etichettatura
1. Le indicazioni obbligatorie di etichettatura sono riportate nella loro totalità in un punto ben visibile dell’imballaggio, del recipiente, dell’etichetta applicata o del documento di accompagnamento di cui all’articolo 11, paragrafo 2, in modo evidente, chiaramente leggibile ed indelebile, almeno nella lingua ufficiale o in una delle lingue ufficiali dello Stato membro o della regione in cui il prodotto è commercializzato.
2. Le indicazioni obbligatorie di etichettatura sono facilmente identificabili e non sono oscurate da altre informazioni. Sono in colori, in caratteri e di dimensioni tali da non oscurare o non sottolineare alcuna parte delle informazioni; una variazione è consentita solo per segnalare eventuali consigli di prudenza.
3. Nei codici comunitari di cui all’articolo 25 possono essere incluse specifiche relative alle prescrizioni enunciate ai paragrafi 1 e 2 e alla presentazione dell’etichettatura facoltativa di cui all’articolo 22.
Articolo 15
Prescrizioni obbligatorie generali in materia di etichettatura
Le materie prime per mangimi o i mangimi composti sono immessi sul mercato solo se nell’ambito dell’etichettatura sono fornite le seguenti indicazioni:
a)
il tipo di mangime: «materia prima per mangimi», «mangime completo» o «mangime complementare», a seconda del caso:
-
per «mangime completo» può, se del caso, essere utilizzata l’indicazione «mangime completo da allattamento»,
-
per «mangime complementare» possono essere utilizzate, se del caso, le seguenti indicazioni: «mangime minerale» o «mangime complementare d’allattamento»,
-
per animali da compagnia diversi da gatti e cani le denominazioni «mangime completo» o «mangime complementare» possono essere sostituite dalla denominazione «mangime composto»;
b)
il nome o la ragione sociale e l’indirizzo dell’operatore del settore dei mangimi responsabile dell’etichettatura;
c)
il numero di riconoscimento, se disponibile, dello stabilimento della persona responsabile per l’etichettatura, assegnato conformemente all’articolo 13 del regolamento (CE) n. 1774/2002 per gli stabilimenti autorizzati a norma dell’articolo 23, paragrafo 2, lettere a), b) e c), del regolamento (CE) n. 1774/2002 o dell’articolo 17 del regolamento (CE) n. 1774/2002 oppure dell’articolo 10 del regolamento (CE) n. 183/2005. La persona responsabile dell’etichettatura che abbia diversi numeri di riconoscimento utilizza quello assegnatogli in conformità del regolamento (CE) n. 183/2005;
d)
il numero di riferimento della partita o del lotto;
e)
il quantitativo netto espresso in unità di massa, per i prodotti solidi, e in unità di massa o di volume, per i prodotti liquidi;
f)
l’elenco degli additivi per mangimi preceduti dalla dicitura «additivi» conformemente al capo I dell’allegato VI o VII, a seconda del caso, e fatte salve le norme in materia di etichettatura stabilite dall’atto giuridico che autorizza l’uso dell’additivo per mangimi corrispondente; e
g)
il tenore di umidità conformemente al punto 6 dell’allegato I.
Articolo 16
Prescrizioni obbligatorie specifiche in materia di etichettatura delle materie prime per mangimi
1. Oltre alle prescrizioni di cui all’articolo 15, l’etichettatura delle materie prime per mangimi comprende altresì:
a)
la denominazione della materia prima; la denominazione viene utilizzata conformemente all’articolo 24, paragrafo 5; e
b)
la dichiarazione obbligatoria corrispondente alla categoria interessata di cui all’elenco figurante nell’allegato V; la dichiarazione obbligatoria può essere sostituita dalle indicazioni incluse nel catalogo comunitario di cui all’articolo 24, per ciascuna materia prima per mangimi della categoria corrispondente.
2. Oltre alle prescrizioni di cui al paragrafo 1, qualora vengano incorporati additivi per mangimi, l’etichettatura delle materie prime per mangimi comprende altresì:
a)
le specie o categorie di animali cui la materia prima per mangimi è destinata, se gli additivi interessati non sono autorizzati per tutte le specie animali o sono autorizzati con limiti massimi per alcune specie;
b)
le istruzioni per un uso corretto, in conformità dell’allegato II, punto 4, ove per l’additivo interessato sia stato fissato un tenore massimo; e
c)
la durata minima di conservazione per gli additivi diversi dagli additivi tecnologici.
Articolo 17
Prescrizioni obbligatorie specifiche in materia di etichettatura dei mangimi composti
1. Oltre alle prescrizioni di cui all’articolo 15, l’etichettatura dei mangimi composti comprende altresì:
a)
la specie animale o le categorie di animali cui è destinato il mangime composto;
b)
le istruzioni per un uso corretto che indichino l’esatta destinazione del mangime; tali istruzioni devono, se del caso, essere conformi con l’allegato II, punto 4;
c)
qualora il produttore non sia la persona responsabile dell’etichettatura, sono necessarie le seguenti indicazioni:
-
il nome o la ragione sociale e l’indirizzo del produttore, o
-
il numero di riconoscimento del produttore di cui all’articolo 15, lettera c), o un numero di identificazione ai sensi degli articoli 9, 23, o 24 del regolamento (CE) n. 183/2005; in assenza di tale numero, un numero di identificazione assegnato su richiesta del produttore o dell’operatore del settore dei mangimi importatore, conformemente al formato di cui all’allegato V, capo II del regolamento (CE) n. 183/2005;
d)
l’indicazione della data di conservazione minima conformemente alle seguenti prescrizioni:
-
«da consumarsi entro …», seguita dall’indicazione della data (giorno, mese e anno), per i mangimi molto deperibili a causa dei processi di deterioramento,
-
«da consumarsi preferibilmente entro …», seguita dall’indicazione della data (mese e anno), per gli altri mangimi.
Se viene etichettata la data di fabbricazione, la data di conservazione minima può essere fornita con la seguente dicitura «… (giorni o mesi) dopo la data di fabbricazione»;
e)
l’elenco delle materie prime che compongono il mangime, recante la dicitura «composizione» e il nome di ogni materia prima, ai sensi dell’articolo 16, paragrafo 1, lettera a), elencandole nell’ordine decrescente di importanza ponderale, calcolata in base al tenore di umidità del mangime composto; può essere indicata anche la percentuale in peso; e
f)
le dichiarazioni obbligatorie di cui all’allegato VI o VII, capo II, a seconda del caso.
2. Per quanto riguarda l’elenco previsto al paragrafo 1, lettera e), si applicano le seguenti prescrizioni:
a)
si indicano il nome e la percentuale in peso di una materia prima per mangimi se la sua presenza è evidenziata nell’etichettatura in parole, immagini o grafici;
b)
se le percentuali in peso delle materie prime contenute nei mangimi composti per animali destinati alla produzione di alimenti non sono indicate nell’etichettatura, la persona responsabile dell’etichettatura, fatta salva la direttiva 2004/48/CE, mette a disposizione dell’acquirente, su richiesta, informazioni sui dati quantitativi relativi alla composizione del prodotto, in un intervallo percentuale ± del 15 % del valore, secondo la formulazione del mangime; e
c)
nel caso di mangimi composti per animali non destinati alla produzione di alimenti, ad eccezione degli animali da pelliccia, l’indicazione del nome specifico della materia prima per mangimi può essere sostituita da quello della categoria cui detta materia prima appartiene.
3. Per qualsiasi emergenza relativa alla salute umana e animale o all’ambiente e, fatta salva la direttiva 2004/48/CE, l’autorità competente può fornire all’acquirente le informazioni di cui dispone a norma dell’articolo 5, paragrafo 2, a condizione che, dopo aver valutato i rispettivi legittimi interessi dei produttori e degli acquirenti, abbia concluso che la fornitura di tali informazioni è giustificata. Se del caso, l’autorità competente fornisce tali informazioni previa sottoscrizione di una clausola di riservatezza da parte dell’acquirente.
4. Ai fini del paragrafo 2, lettera c), la Commissione stabilisce un elenco di categorie di materie prime per mangimi che possono essere indicate, al posto di materie prime specifiche, nell’etichettatura dei mangimi per animali non destinati alla produzione di alimenti, ad eccezione degli animali da pelliccia.
Tali misure, intese a modificare elementi non essenziali del presente regolamento, completandolo, sono adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 28, paragrafo 4.
Articolo 18
Prescrizioni obbligatorie aggiuntive in materia di etichettatura dei mangimi destinati a particolari fini nutrizionali
Oltre alle prescrizioni obbligatorie generali di cui agli articoli 15, 16 e 17, secondo i casi, l’etichettatura dei mangimi destinati a particolari fini nutrizionali include anche:
a)
la qualifica di «dietetici», esclusivamente nel caso di mangimi destinati a particolari fini nutrizionali, oltre alla denominazione del mangime ai sensi dell’articolo 15, lettera a);
b)
le indicazioni riguardanti l’uso previsto corrispondente figuranti alle colonne da 1 a 6 dell’elenco degli usi previsti di cui all’articolo 9; e
c)
l’avviso di consultare un esperto in nutrizione o un veterinario prima dell’uso del mangime o prima di prolungare il periodo di impiego.
Articolo 19
Prescrizioni obbligatorie aggiuntive in materia di etichettatura degli alimenti per animali da compagnia
Sull’etichetta degli alimenti per animali da compagnia sono indicati un numero di telefono gratuito o altri mezzi di comunicazione idonei a consentire all’acquirente di ottenere altre informazioni, oltre a quelle obbligatorie, riguardo:
a)
agli additivi per mangimi contenuti nell’alimento; e
b)
alle materie prime per mangimi in essi incorporate, classificate per categoria come specificato all’articolo 17, paragrafo 2, lettera c).
Articolo 20
Prescrizioni obbligatorie aggiuntive in materia di etichettatura di mangimi non conformi
1. Oltre alle prescrizioni di cui agli articoli 15, 16, 17 e 18, i mangimi non conformi ai requisiti stabiliti dalla normativa comunitaria di cui all’allegato VIII, quali i materiali contaminati, devono riportare nell’etichettatura i requisiti stabiliti in detto allegato.
2. La Commissione può modificare l’allegato VIII al fine di adeguarlo ai progressi legislativi nello sviluppo della normativa.
Tali misure intese a modificare elementi non essenziali del presente regolamento, completandolo, sono adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 28, paragrafo 4.
Articolo 21
Deroghe
1. Le indicazioni di cui all’articolo 15, lettere c), d), e), e g) e all’articolo 16, paragrafo 1, lettera b), non sono obbligatorie laddove, prima di ogni transazione, l’acquirente abbia rinunciato per iscritto a tali informazioni. Una transazione può comportare diverse consegne.
2. Per quanto riguarda i mangimi confezionati, le indicazioni di cui all’articolo 15, lettere c), d) ed e), e all’articolo 16, paragrafo 2, lettera c), o all’articolo 17, paragrafo 1, lettere c), d) ed e), possono essere apposte in una parte dell’imballaggio diversa da quella riservata all’etichetta come previsto dall’articolo 14, paragrafo 1. In tal caso sarà specificato il luogo in cui esse figurano.
3. Fatto salvo l’allegato I del regolamento (CE) n. 183/2005, le indicazioni di cui all’articolo 15, lettere c), d), e) e g), e all’articolo 16, paragrafo 1, lettera b), del presente regolamento non hanno carattere obbligatorio per le materie prime per mangimi non contenenti additivi per mangimi, fatta eccezione per i conservanti o gli additivi per l’insilaggio, e che sono prodotte e fornite da un operatore del settore dei mangimi conformemente all’articolo 5, paragrafo 1, del regolamento (CE) n. 183/2005 ad un utilizzatore di mangimi nella fase di produzione primaria per uso nella propria azienda.
4. Le dichiarazioni obbligatorie di cui all’articolo 17, paragrafo 1, lettera f), non sono necessarie per miscele di grani interi, semi e frutti.
5. Nel caso dei mangimi composti costituiti da non più di tre materie prime non sono obbligatorie le indicazioni di cui all’articolo 17, paragrafo 1, lettere a) e b), se le materie prime utilizzate risultano chiaramente dalla denominazione.
6. Per quantitativi di materie prime o di mangime composto che non superano i 20 kg, destinati all’utilizzatore finale e venduti sfusi, le indicazioni di cui agli articoli 15, 16 e 17 possono essere portate a conoscenza dell’acquirente mediante adeguata affissione nel luogo di vendita. Nella fattispecie le indicazioni di cui all’articolo 15, lettera a), e all’articolo 16, paragrafo 1, o all’articolo 17, paragrafo 1, lettere a) e b), se del caso, sono fornite ad uso dell’acquirente quantomeno sulla fattura o congiuntamente alla medesima.
7. Per quantità di alimenti per animali da compagnia, vendute in imballaggi contenenti diverse confezioni, le indicazioni di cui all’articolo 15, lettere b), c), f) e g), e all’articolo 17, paragrafo 1, lettere b), c), e) e f), possono figurare sull’imballaggio esterno invece che su ciascuna confezione, a condizione che il peso totale combinato dell’imballaggio non superi i 10 kg.
8. In deroga alle disposizioni del presente regolamento, gli Stati membri possono applicare le disposizioni nazionali in materia di mangimi destinati ad animali allevati per scopi scientifici o sperimentali, a condizione che l’etichetta indichi chiaramente tale scopo. Gli Stati membri comunicano senza indugio dette disposizioni alla Commissione.
Articolo 22
Etichettatura facoltativa
1. Oltre alle prescrizioni obbligatorie in materia di etichettatura, l’etichettatura delle materie prime per mangimi e dei mangimi composti può comprendere anche indicazioni a carattere facoltativo, a condizione che siano rispettati i principi generali di cui al presente regolamento.
2. Ulteriori condizioni relative all’etichettatura facoltativa possono essere fornite nei codici comunitari di cui all’articolo 25.
Articolo 23
Confezionamento
1. Le materie prime per mangimi e i mangimi composti possono essere commercializzati unicamente se confezionati in imballaggi o recipienti sigillati. Gli imballaggi o i recipienti sono sigillati in modo tale che, una volta aperti, il sigillo risulti deteriorato e non possa così essere riutilizzato.
2. In deroga al paragrafo 1, i seguenti mangimi possono essere commercializzati sfusi o in imballaggi o recipienti non sigillati:
a)
materie prime per mangimi;
b)
mangimi composti ottenuti esclusivamente mescolando grani o frutti interi;
c)
consegne tra produttori di mangimi composti;
d)
consegne di mangimi composti direttamente dal produttore all’utilizzatore finale;
e)
consegne da parte di produttori di mangimi composti a ditte incaricate del confezionamento;
f)
piccoli quantitativi di mangimi composti, il cui peso non superi i 50 kg, destinati all’utilizzatore finale, sempreché provengano direttamente da un imballaggio o da un recipiente sigillato; e
g)
blocchi o rulli da leccare.
CAPO 5
CATALOGO COMUNITARIO DELLE MATERIE PRIME PER MANGIMI E CODICI COMUNITARI DI BUONA PRATICA IN MATERIA DI ETICHETTATURA
Articolo 24
Catalogo comunitario delle materie prime per mangimi
1. Si istituisce il catalogo comunitario delle materie prime per mangimi («il catalogo») quale strumento per migliorare l’etichettatura delle materie prime per mangimi e dei mangimi composti. Il catalogo facilita lo scambio di informazioni sulle proprietà del prodotto ed elenca le materie prime per mangimi in modo non esaustivo. Esso include per ciascuna voce figurante nell’elenco almeno le seguenti indicazioni:
a)
la denominazione;
b)
il numero di identificazione;
c)
una descrizione della materia prima per mangimi, nonché, se del caso, informazioni riguardanti il processo di fabbricazione;
d)
indicazioni sostitutive della dichiarazione obbligatoria ai sensi dell’articolo 16, paragrafo 1, lettera b); e
e)
un glossario con la definizione dei diversi processi e delle espressioni tecniche utilizzate.
2. La prima versione del catalogo comunitario è adottata secondo la procedura consultiva di cui all’articolo 28, paragrafo 2, al più tardi entro il 21 marzo 2010, e le sue voci sono quelle elencate nella parte B dell’allegato della direttiva 96/25/CE e nelle colonne da 2 a 4 dell’allegato della direttiva 82/471/CEE. Il glossario è costituito dal punto IV della parte A dell’allegato della direttiva 96/25/CE.
3. Le modifiche apportate al catalogo ricadono sotto la procedura di cui all’articolo 26.
4. Il presente articolo si applica fatte salve le prescrizioni in materia di sicurezza di cui all’articolo 4.
5. L’uso del catalogo da parte degli operatori del settore dei mangimi è facoltativo. Tuttavia, la denominazione di una materia prima per mangimi figurante nel catalogo può essere utilizzata soltanto a condizione che siano rispettate tutte le pertinenti disposizioni del catalogo.
6. La persona che immette per la prima volta sul mercato una materia prima per mangimi che non è elencata nel catalogo comunica immediatamente il suo utilizzo ai rappresentanti dei settori europei dei mangimi di cui all’articolo 26, paragrafo 1. I rappresentanti dei settori europei dei mangimi pubblicano un registro di tali notifiche su Internet e provvedono al suo regolare aggiornamento.
Articolo 25
Codici comunitari di buona pratica in materia di etichettatura
1. La Commissione incoraggia la messa a punto di due codici comunitari di buona pratica in materia di etichettatura («i codici»), uno per gli alimenti per animali da compagnia e l’altro per i mangimi composti per animali destinati alla produzione di alimenti, che può comprendere una sezione riguardante i mangimi composti destinati agli animali da pelliccia.
2. I codici sono volti a migliorare l’adeguatezza dell’etichettatura. In particolare, essi contengono disposizioni relative alla presentazione delle indicazioni di etichettatura di cui all’articolo 14, all’etichettatura facoltativa di cui all’articolo 22 e all’utilizzo delle allegazioni di cui all’articolo 13.
3. Per l’istituzione di tali codici e eventuali loro modifiche si applica la procedura di cui all’articolo 26.
4. L’uso dei codici da parte degli operatori del settore dei mangimi è facoltativo. Tuttavia, l’utilizzo di uno dei codici può essere indicato sull’etichettatura solo a condizione che tutte le pertinenti disposizioni di tale codice siano rispettate.
Articolo 26
Istituzione dei codici e modifiche del catalogo comunitario e dei codici comunitari
1. Le proposte di modifica al catalogo comunitario e le bozze dei codici, nonché le eventuali proposte di modifica di questi ultimi, sono elaborati e modificati dai rappresentanti competenti dei settori europei dei mangimi:
a)
in consultazione con altre parti interessate, ad esempio gli utilizzatori del prodotto;
b)
in collaborazione con le autorità competenti degli Stati membri e, se del caso, l’Autorità;
c)
sulla base della pertinente esperienza ricavata dai pareri emessi dall’Autorità e dall’evoluzione scientifica o tecnologica.
2. Fatto salvo il disposto del paragrafo 3, la Commissione adotta le misure ai sensi del presente articolo secondo la procedura consultiva di cui all’articolo 28, paragrafo 2.
3. Sono adottate modifiche al catalogo comunitario volte a stabilire il tenore massimo di impurità chimiche di cui all’allegato I, punto 1 o i livelli di purezza botanica di cui all’allegato I, punto 2 o i livelli relativi al tenore di umidità di cui all’allegato I, punto 6 o le indicazioni sostitutive della dichiarazione obbligatoria di cui all’articolo 16, paragrafo 1, lettera b). Tali misure intese a modificare elementi non essenziali del presente regolamento sono adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 28, paragrafo 4.
4. Le misure di cui al presente articolo sono adottate solo a condizione che siano soddisfatte le seguenti condizioni:
a)
esse sono state elaborate a norma del paragrafo 1;
b)
il loro contenuto risulta applicabile in tutta la Comunità per i settori cui sono destinate; nonché
c)
sono atte a soddisfare gli obiettivi del presente regolamento.
5. Il catalogo è pubblicato nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea, serie L. Il titolo e i riferimenti dei codici sono pubblicati nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea, serie C.
CAPO 6
DISPOSIZIONI GENERALI E FINALI
Articolo 27
Misure di attuazione
1. La Commissione può modificare gli allegati al fine di adeguarli alla luce dell’evoluzione scientifica e tecnologica.
Tali misure intese a modificare elementi non essenziali del presente regolamento, anche completandolo, sono adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 28, paragrafo 4.
2. Le altre misure necessarie per l’attuazione del presente regolamento sono adottate secondo la procedura di regolamentazione di cui all’articolo 28, paragrafo 3, salvo diversa specifica disposizione.
Articolo 28
Procedura di comitato
1. La Commissione è assistita dal comitato permanente per la catena alimentare e la salute degli animali istituito dall’articolo 58 del regolamento (CE) n. 178/2002 («il comitato»).
2. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applicano gli articoli 3 e 7 della decisione 1999/468/CE, tenendo conto delle disposizioni dell’articolo 8 della stessa.
3. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applicano gli articoli 5 e 7 della decisione 1999/468/CE, tenendo conto delle disposizioni dell’articolo 8 della stessa.
Il termine stabilito dall’articolo 5, paragrafo 6, della decisione 1999/468/CE è fissato a tre mesi.
4. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo si applicano l’articolo 5 bis, paragrafi da 1 a 4, e l’articolo 7 della decisione 1999/468/CE, tenendo conto delle disposizioni dell’articolo 8 della stessa.
5. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applicano l’articolo 5 bis, paragrafi 1, 2, 4, e 6, e l’articolo 7 della decisione 1999/468/CE, tenendo conto delle disposizioni dell’articolo 8 della stessa.
6. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applicano l’articolo 5 bis, paragrafi da 1 a 4 e 5, lettera b), e l’articolo 7 della decisione 1999/468/CE, tenendo conto delle disposizioni dell’articolo 8 della stessa.
I termini stabiliti dall’articolo 5 bis, paragrafo 3, lettera c), e paragrafo 4, lettere b) ed e) della decisione 1999/468/CE sono fissati rispettivamente a due mesi, un mese e due mesi.
Articolo 29
Modifica del regolamento (CE) n. 1831/2003
L’articolo 16 del regolamento (CE) n. 1831/2003 è così modificato:
1)
il paragrafo 1 è così modificato:
a)
la lettera d) è sostituita dalla seguente:
«d)
se del caso, il numero di riconoscimento attribuito all’impresa che produce o immette sul mercato l’additivo per mangimi o la premiscela, a norma dell’articolo 10 del regolamento (CE) n. 183/2005 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 12 gennaio 2005, che stabilisce norme per l’igiene dei mangimi (28) o, se del caso, dell’articolo 5 della direttiva 95/69/CE;
b)
alla fine del paragrafo 1 è aggiunto il seguente comma:
«Nel caso delle premiscele, le lettere b), d), e) e g) non si applicano agli additivi per mangimi incorporati.»;
2)
il paragrafo 3 è sostituito dal seguente:
«3. Oltre alle informazioni di cui al paragrafo 1, l’imballaggio o contenitore di un additivo appartenente a uno dei gruppi funzionali specificati nell’allegato III o di una premiscela contenente un additivo appartenente a uno dei gruppi funzionali specificati nell’allegato III recano, in modo visibile chiaramente leggibile e indelebile, le informazioni indicate in detto allegato.»;
3)
il paragrafo 4 è sostituito dal seguente:
«4. Nel caso delle premiscele, sull’etichetta deve apparire in modo chiaro la parola “premiscela”. La sostanza utilizzata come supporto deve essere dichiarata, nel caso delle materie prime, conformemente all’articolo 17, paragrafo 1, lettera e), del regolamento (CE) n.767/2009 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 13 luglio 2009, sull’immissione sul mercato e sull’uso dei mangimi (29), e, qualora venga utilizzata come supporto l’acqua, deve essere dichiarato il tenore di umidità della premiscela. Solamente una durata minima di conservazione può essere indicata per ogni premiscela nel suo complesso; tale durata minima di conservazione deve essere determinata in base alla durata minima di conservazione di ciascuno dei suoi componenti.
Articolo 30
Abrogazione
L’articolo 16 della direttiva 70/524/CEE e le direttive 79/373/CEE, 80/511/CEE, 82/471/CEE, 83/228/CEE, 93/74/CEE, 93/113/CE e 96/25/CE, e la decisione 2004/217/CE, sono abrogate a decorrere dal 1 settembre 2010.
I riferimenti alle direttive abrogate e alla decisione abrogata si intendono fatti al presente regolamento e si leggono secondo la tavola di concordanza di cui all’allegato IX.
Articolo 31
Sanzioni
Gli Stati membri stabiliscono le sanzioni applicabili in caso di violazione delle disposizioni del presente regolamento e adottano le misure necessarie ad assicurare che esse siano applicate. Le sanzioni previste devono essere efficaci, proporzionate e dissuasive.
Gli Stati membri notificano dette disposizioni alla Commissione entro il 1 settembre 2010 e provvedono a notificare immediatamente le eventuali modifiche successive.
Articolo 32
Disposizioni transitorie
1. In deroga all’articolo 33, secondo comma, i mangimi immessi sul mercato o etichettati in conformità delle direttive 79/373/CEE, 82/471/CEE, 93/74/CEE e 96/25/CE prima del 1 settembre 2010 possono essere immessi o rimanere sul mercato fino ad esaurimento delle scorte.
2. In deroga all’articolo 8, paragrafo 2, i tipi di mangimi di cui al detto articolo, che sono già stati legalmente immessi sul mercato prima del 1 settembre 2010 possono essere immessi o rimanere sul mercato fino a quando non sarà stata adottata una decisione sulla domanda per l’aggiornamento dell’elenco degli usi previsti di cui all’articolo 10, a condizione che tale domanda sia stata presentata prima del 1 settembre 2010.
3. In deroga all’allegato I, punto 1, del presente regolamento, le materie prime per mangimi possono essere immesse sul mercato e utilizzate fintantoché il tenore massimo specifico di impurità chimiche derivanti dal loro processo di fabbricazione e dai coadiuvanti tecnologici è stato fissato, a condizione che esse soddisfino almeno le condizioni di cui all’allegato, parte A, sezione II, punto 1, della direttiva 96/25/CE. Tale deroga, tuttavia, cessa di essere applicabile il 1 settembre 2012.
4. Possono essere adottate misure al fine di facilitare la transizione all’applicazione del presente regolamento. In particolare, possono essere precisate le condizioni in base alle quali i mangimi possono essere etichettati in conformità delle disposizioni del presente regolamento prima della data della sua applicazione. Tali misure intese a modificare elementi non essenziali del presente regolamento, anche completandolo, sono adottate secondo la procedura di regolamentazione con controllo di cui all’articolo 28, paragrafo 4.
Articolo 33
Entrata in vigore
Il presente regolamento entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Esso si applica a decorrere dal 1 settembre 2010.
Tuttavia, gli articoli 31 e 32 si applicano a decorrere dalla data di entrata in vigore del presente regolamento.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, addì 13 luglio 2009.