NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 1559/2007
ze dne 17. prosince 2007,
kterým se stanoví víceletý plán obnovy populace tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři a kterým se mění nařízení (ES) č. 520/2007
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Společenství je ode dne 14. listopadu 1997 smluvní stranou Mezinárodní úmluvy na ochranu tuňáků v Atlantiku (2).
(2)
Na svém výročním zasedání v listopadu roku 2006 přijala Mezinárodní komise na ochranu tuňáků v Atlantiku (ICCAT) doporučení 2006[05] za účelem vytvoření patnáctiletého plánu obnovy populace tuňáka obecného ve východním Atlantiku a ve Středozemním moři.
(3)
Za účelem obnovy populace stanoví plán obnovy ICCAT postupné snížení úrovně celkových přípustných odlovů (TAC) od roku 2007 do roku 2010, omezení rybolovu v některých oblastech a obdobích, novou minimální velikost tuňáka obecného, opatření týkající se sportovního a rekreačního rybolovu i kontrolní opatření a provádění programu společné mezinárodní inspekce ICCAT, aby se zajistila účinnost plánu obnovy.
(4)
Aby byly splněny mezinárodní požadavky vyplývající z doporučení ICCAT, byl plán obnovy populace tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři přijatý ICCAT proveden na přechodnou dobu nařízením Rady (ES) č. 643/2007 ze dne 11. června 2007, kterým se mění nařízení (ES) č. 41/2007, pokud jde o plán obnovy tuňáka obecného doporučený Mezinárodní komisí na ochranu tuňáků v Atlantiku (3), dokud nebude přijato nařízení, kterým se provádí víceletá opatření na obnovu populace tuňáka obecného v roce 2007.
(5)
Je proto nutné provádět plán obnovy ICCAT trvale prostřednictvím nařízení, kterým se stanoví plán obnovy, jak je uvedeno v článku 5 nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky (4), který se použije od 1. ledna 2008.
(6)
Některá technická opatření přijatá ICCAT pro populace tuňáka obecného jsou nyní zahrnuta do práva Společenství jako nařízení Rady (ES) č. 520/2007 ze dne 7. května 2007, kterým se stanoví určitá technická opatření pro zachování některých populací vysoce stěhovavých druhů (5).
(7)
Za výhradním účelem jejich financování do dne 31. prosince 2014 by opatření k provádění plánu obnovy ICCAT přijatého podle tohoto nařízení, jakož i opatření přijatá dočasně podle nařízení (ES) č. 643/2007, měla být považována za plán obnovy ve smyslu článku 5 nařízení (ES) č. 2371/2002 s účinkem ode dne vstupu nařízení (ES) č. 643/2007 v platnost.
(8)
Přijetí nových technických opatření přijatých ICCAT pro populace tuňáka obecného a aktualizace technických opatření platných od přijetí výše uvedeného nařízení vyžadují zrušení některých ustanovení nařízení (ES) č. 520/2007 a jejich nahrazení tímto nařízením,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
Toto nařízení stanoví obecná pravidla, podle nichž Společenství použije víceletý plán obnovy populace tuňáka obecného (Thunnus thynnus), který doporučila Mezinárodní komise pro ochranu tuňáků v Atlantiku (ICCAT). Toto nařízení se vztahuje na populace tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři.
Cílem tohoto plánu obnovy je dosáhnout biomasy odpovídající maximálním udržitelným výnosům (Bmsy) s pravděpodobností vyšší než 50 %.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„smluvními stranami úmluvy“ smluvní strany Mezinárodní úmluvy na ochranu tuňáků v Atlantiku a spolupracující nesmluvní strany, subjekty nebo rybářské subjekty;
b)
„rybářským plavidlem“ každé plavidlo používané nebo určené k použití pro účely obchodního využívání zdrojů tuňáka, včetně zpracovatelských plavidel, přepravních plavidel, vlečných člunů a lodí provádějících překládku;
c)
„společnou rybolovnou operací“ operace mezi dvěma nebo více plavidly plujícími pod vlajkami různých smluvních stran úmluvy nebo různých členských států, při níž se úlovek jednoho plavidla připisuje zcela nebo zčásti jednomu nebo více dalším plavidlům;
d)
„přemístěním“ jakékoliv přemístění tuňáka obecného
i)
z rybářského plavidla do koncové výkrmny tuňáka obecného, včetně ryb mrtvých nebo uniklých během přepravy,
ii)
z chovného hospodářství pro tuňáka obecného nebo z pasti na tuňáky na zpracovatelské plavidlo, přepravní plavidlo nebo na pevninu;
e)
„pastí na tuňáky“ upevněné zařízení zakotvené ke dnu, obvykle obsahující naváděcí síť, která navede ryby do uzavřeného prostoru;
f)
„umístěním do klecí“ skutečnost, že živý tuňák obecný se nevytahuje na palubu; zahrnuje jak výkrm, tak chov;
g)
„výkrmem“ umístění tuňáka obecného na krátkou dobu (zpravidla dvou až šesti měsíců) do klece s cílem zejména zvýšit obsah tuku v rybě;
h)
„chovem“ umístění tuňáka obecného do klece na období delší než jeden rok s cílem zvýšit celkovou biomasu;
i)
„překládkou“ vykládka všech nebo jen některých tuňáků obecných, kteří se nacházejí na palubě jednoho rybářského plavidla, na jiné rybářské plavidlo;
j)
„zpracovatelským plavidlem“ plavidlo, na jehož palubě rybářské produkty procházejí před balením jednou nebo více z těchto operací: filetování nebo plátkování, mražení nebo zpracování;
k)
„sportovním rybolovem“ neobchodní rybolov, jehož účastníci jsou členy vnitrostátní sportovní organizace nebo jsou držiteli vnitrostátního sportovního průkazu;
l)
„rekreačním rybolovem“ neobchodní rybolov, jehož účastníci nejsou členy vnitrostátní sportovní organizace ani nejsou držiteli vnitrostátního sportovního průkazu;
m)
„úkolem II“ úkol II, jak je definován ICCAT v „Terénní příručce pro statistiku a odebírání vzorků tuňáka obecného a tuňákovitých v Atlantiku“ (třetí vydání, ICCAT, 1990);
n)
„přepravním plavidlem“ plavidlo, které přijímá volně žijící jedince a přepravuje je do výkrmen nebo chovných hospodářství.
KAPITOLA II
RYBOLOVNÁ PRÁVA
Článek 3
Celkové přípustné odlovy (TAC)
Celkové přípustné odlovy, které ICCAT stanoví pro smluvní strany pro tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři, jsou tyto:
-
v roce 2008: 28 500 tun,
-
v roce 2009: 27 500 tun,
-
v roce 2010: 25 500 tun.
Pokud jsou však v rámci ICCAT dohodnuty nové úrovně TAC, upraví Rada kvalifikovanou většinou na návrh Komise příslušným způsobem TAC uvedené v prvním pododstavci.
Článek 4
1. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby zajistil, že intenzita rybolovu jeho plavidel a pastí odpovídá rybolovným právům na tuňáka obecného, která má daný členský stát ve východním Atlantiku a Středozemním moři.
2. Každý členský stát sestaví roční plán rybolovu pro plavidla a pasti lovící tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři. Členské státy, jejichž kvóta pro lov tuňáka obecného je nižší než 5 % kvóty Společenství, mohou přijmout v rámci svých plánů rybolovu konkrétní metody pro řízení své kvóty, přičemž v tomto případě se nepoužije odstavec 3.
3. Roční plán rybolovu musí uvádět
a)
mimo jiné plavidla o délce větší než 24 metrů uvedená na seznamu, na který odkazuje článek 12, a individuální kvótu přidělenou těmto plavidlům;
b)
pro plavidla o délce menší než 24 metrů a pasti alespoň kvótu přidělenou organizacím producentů nebo skupinám plavidel, které provádějí rybolov s podobným lovným zařízením.
4. Roční plán rybolovu se předává Komisi každoročně do 31. ledna. Veškeré následné úpravy ročního plánu rybolovu nebo konkrétních metod řízení kvót členských států se předávají Komisi nejméně deset dnů před prováděním činnosti odpovídající takové úpravě.
5. Členský stát vlajky přijme opatření podle tohoto odstavce, pokud plavidlo plující pod jeho vlajkou
a)
nesplnilo svou povinnost podat zprávu podle čl. 17 odst. 3;
b)
dopustilo se přestupku podle článku 26.
Členský stát vlajky zajistí, aby fyzická inspekce proběhla pod jeho vedením v jeho přístavech nebo byla provedena jinou osobou, kterou určí členský stát vlajky, pokud plavidlo není v přístavu Společenství.
Pokud je individuální kvóta považována za vyčerpanou, může členský stát vlajky požádat plavidlo, aby neprodleně odplulo do jím určeného přístavu.
6. Do 31. ledna předloží členské státy Komisi zprávu o provádění svých ročních plánů rybolovu za předchozí rok. Tyto zprávy uvedou
a)
počet plavidel skutečně lovících tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři;
b)
úlovky každého plavidla a
c)
celkový počet dnů, které každé plavidlo strávilo rybolovem ve východním Atlantiku a Středozemním moři.
7. Soukromé obchodní dohody mezi státními příslušníky členského státu a smluvní stranou úmluvy za účelem použití rybářského plavidla plujícího pod vlajkou uvedeného členského státu pro rybolov v rámci kvóty smluvní strany úmluvy pro tuňáka obecného mohou být uzavřeny pouze se schválením dotčeného členského státu, který informuje Komisi, a se schválením Komise ICCAT.
8. Do 1. března každého roku zašlou členské státy Komisi informace o veškerých soukromých obchodních dohodách uzavřených mezi svými státními příslušníky a smluvní stranou úmluvy.
9. Informace uvedené v odstavci 8 musí obsahovat tyto údaje:
a)
seznam všech rybářských plavidel plujících pod vlajkou členského státu, která jsou oprávněna aktivně lovit tuňáka obecného podle soukromé obchodní dohody;
b)
vnitřní číslo plavidla, jak je stanoveno v příloze I nařízení Komise (ES) č. 26/2004 ze dne 30. prosince 2003 o rejstříku rybářského loďstva Společenství (6);
c)
délku trvání soukromých obchodních dohod;
d)
souhlas členského státu se soukromou dohodou;
e)
název dotčené smluvní strany úmluvy.
10. Komise zašle neprodleně informace uvedené v odstavci 9 výkonnému sekretariátu ICCAT.
11. Komise zajistí, aby podíl z kvóty smluvní strany úmluvy na tuňáka obecného, který lze použít pro pronájem rybářských plavidel Společenství podle článku 8b nařízení Rady (ES) č. 1936/2001 (7), nepřesahoval 60 %, 40 % a 20 % celkové kvóty v odpovídajícím období let 2007, 2008 a 2009.
12. Pronájem rybářských plavidel Společenství pro lov tuňáka obecného ve východním Atlantiku a ve Středozemním moři je v roce 2010 a v následujících letech zakázán.
13. Každý členský stát zajistí, aby počet jeho pronajatých rybářských plavidel lovících tuňáka obecného a trvání daného pronájmu byly přiměřené kvótě přidělené pronajímající zemi.
KAPITOLA III
TECHNICKÁ OPATŘENÍ
Článek 5
Období zákazu rybolovu
1. Zakazuje se rybolov tuňáka obecného velkými plavidly pro pelagický rybolov lovícími na dlouhou lovnou šňůru delší než 24 metrů ve východním Atlantiku a ve Středozemním moři, s výjimkou oblasti západně od 10° z. d. a severně od 42° s. š., od 1. června do 31. prosince.
2. Zakazuje se rybolov tuňáka obecného košelkovými nevody ve východním Atlantiku a ve Středozemním moři od 1. července do 31. prosince.
3. Zakazuje se rybolov tuňáka obecného plavidly s návnadou ve východním Atlantiku a ve Středozemním moři od 15. listopadu do 15. května.
4. Zakazuje se rybolov tuňáka obecného prostřednictvím trawlerů pro pelagický rybolov ve východním Atlantiku od 15. listopadu do 15. května.
Článek 6
Použití letadel
V oblasti úmluvy je zakázáno používat při vyhledávání tuňáka obecného letadla nebo vrtulníky.
Článek 7
Minimální velikost
1. Minimální velikost tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři je 30 kg nebo 115 cm.
2. Odchylně od odstavce 1, a aniž je dotčen článek 9, se použije minimální velikost 8 kg nebo 75 cm pro tuňáka obecného (Thunnus thynnus) uloveného
a)
ve východním Atlantiku plavidly s návnadou, plavidly lovícími na vlečnou šňůru a trawlery pro pelagický rybolov;
b)
v Jaderském moři za účelem chovu.
3. Pro účely odst. 2 písm. a) stanoví Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou maximální počet plavidel s návnadou, plavidel lovících na vlečnou šňůru oprávněných lovit tuňáka obecného a trawlerů pro pelagický rybolov oprávněných lovit tuňáka obecného jako vedlejší úlovek. Počet plavidel s návnadou a plavidel lovících na vlečnou šňůru se stanoví jako počet plavidel Společenství účastnících se v roce 2006 řízeného rybolovu tuňáka obecného. Počet trawlerů pro pelagický rybolov se stanoví jako počet plavidel Společenství oprávněných lovit v roce 2006 tuňáka obecného jako vedlejší úlovek.
4. Pro účely odst. 2 písm. a) Rada na návrh Komise rozdělí kvalifikovanou většinou mezi příslušné členské státy počet plavidel stanovený podle odstavce 3.
5. Pro účely odst. 2 písm. a) se mezi oprávněná plavidla uvedená v odstavcích 3 a 4 rozdělí nejvýše 10 % kvóty Společenství pro tuňáka obecného o hmotnosti 8 až 30 kg a délce 75 až 115 cm, přičemž plavidla o celkové délce menší než 17 m lovící na návnadu odloví maximálně 200 tun tuňáka obecného o hmotnosti nejméně 6,4 kg nebo o délce nejméně 70 cm. Rada rozhodne na návrh Komise kvalifikovanou většinou o rozdělení kvóty Společenství mezi členské státy.
6. Pro drobný pobřežní rybolov zabývající se lovem čerstvých ryb ve východním Atlantiku mohou být přidělena maximálně 2 % kvóty Společenství pro tuňáka obecného o hmotnosti od 8 do 30 kg. Rada rozhodne na návrh Komise kvalifikovanou většinou o rozdělení kvót Společenství mezi členské státy.
7. Další zvláštní podmínky pro tuňáka obecného uloveného ve východním Atlantiku plavidly s návnadou, plavidly lovícími na vlečnou šňůru a trawlery pro pelagický rybolov jsou stanoveny v příloze I.
Článek 8
Plán odebírání vzorků tuňáka obecného
1. Každý členský stát zavede program odběru vzorků pro odhad počtu uloveného tuňáka obecného podle velikosti.
2. Odběr vzorků podle velikosti v klecích se provádí na vzorku 100 kusů na 100 tun živých ryb nebo na vzorku 10 % celkového počtu ryb umístěných v kleci. Velikostní vzorek, na základě délky nebo hmotnosti, se odebírá během výlovu farmy a z ryb uhynulých během přepravy v souladu s metodou přijatou ICCAT pro oznamování údajů v rámci úkolu II.
3. Pro ryby chované déle než jeden rok se vypracují doplňkové metody a postupy odběru vzorků.
4. Odběr vzorků se provádí namátkově během odlovu a týká se všech klecí. Údaje o odběru vzorků provedeném každým rokem se oznámí Komisi do 31. května následujícího roku.
Článek 9
Vedlejší úlovky
1. Aniž je dotčen čl. 7 odst. 2, pro veškerá rybářská plavidla, která aktivně nebo neaktivně loví tuňáka obecného, se povolují vedlejší úlovky ve výši maximálně 8 % tuňáka obecného o hmotnosti od 10 do 30 kg.
2. Procentní podíl uvedený v odstavci 1 se počítá buď na základě celkových vedlejších úlovků na počtu ryb z celkového odlovu tuňáka obecného při vykládce těchto plavidel, nebo na základě jeho hmotnostního ekvivalentu v procentech.
3. Vedlejší úlovky se odečítají od kvóty členského státu vlajky. Výměty mrtvých ryb z vedlejších úlovků podle odstavce 1 se zakazují v době, kdy je otevřen rybolov tuňáka obecného, a odečítají se od kvóty členského státu vlajky.
4. Na vykládku vedlejších úlovků tuňáka obecného se použije článek 14 a čl. 18 odst. 1.
Článek 10
Rekreační rybolov
1. V rámci rekreačního rybolovu se zakazuje lovit, uchovávat na palubě, překládat a vykládat více než jeden kus tuňáka obecného při každém vyplutí na moře.
2. Uvádění na trh tuňáka obecného uloveného při rekreačním rybolovu se zakazuje, vyjma pro charitativní účely.
3. Každý členský stát zaznamenává údaje o odlovu z rekreačního rybolovu a sděluje tyto údaje Komisi. Komise předává tyto informace Stálému výboru ICCAT pro výzkum a statistiku.
4. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby v rámci rekreačního rybolovu zajistil v co největším rozsahu vypouštění tuňáka obecného chyceného živého, zejména mladých jedinců.
Článek 11
Sportovní rybolov
1. Každý členský stát přijme nezbytná opatření s cílem regulovat sportovní rybolov, zejména prostřednictvím povolení k rybolovu.
2. Uvádění na trh tuňáka obecného uloveného při soutěži ve sportovním rybolovu se zakazuje, vyjma pro charitativní účely.
3. Každý členský stát zaznamenává údaje o odlovu ze sportovního rybolovu a předává tyto údaje Komisi. Komise předává tyto informace Stálému výboru ICCAT pro výzkum a statistiku.
4. Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby v rámci sportovního rybolovu zajistil v co největším rozsahu vypouštění tuňáka obecného chyceného živého, zejména mladých jedinců.
KAPITOLA IV
KONTROLNÍ OPATŘENÍ
Článek 12
Rejstřík plavidel oprávněných aktivně lovit tuňáka obecného
1. Do 31. ledna 2008 sdělí každý členský stát Komisi elektronickou cestou seznam všech rybářských plavidel plujících pod jeho vlajkou, kterým udělil oprávnění aktivně lovit tuňáka obecného ve východním Atlantiku a ve Středozemním moři vydáním zvláštní licence k rybolovu.
2. Komise zašle tyto informace výkonnému sekretariátu ICCAT, aby tato plavidla mohla být zanesena do záznamů ICCAT o plavidlech oprávněných lovit tuňáka obecného.
3. Rybářská plavidla Společenství, na něž se vztahuje tento článek a která nejsou zanesena v záznamech ICCAT, nesmějí lovit, uchovávat na palubě, překládat, přepravovat, přemísťovat ani vykládat tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři.
4. Pravidla o licencích k rybolovu uvedená v čl. 8a odst. 2, 4, 6, 7 a 8 nařízení (ES) č.1936/2001 se použijí obdobně.
Článek 13
Rejstřík pastí na tuňáky oprávněných lovit tuňáka obecného
1. Do 31. ledna 2008 zašle každý členský stát Komisi elektronickou cestou seznam všech svých povolených pastí na tuňáky, které jsou na základě zvláštní licence k rybolovu oprávněny lovit tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři. Seznam obsahuje názvy pastí a registrační číslo.
2. Komise zašle tento seznam výkonnému sekretariátu ICCAT, aby tyto pasti na tuňáky mohly být zaneseny do záznamů ICCAT o pastech na tuňáky oprávněných lovit tuňáka obecného.
3. Pasti Společenství na tuňáky, které nejsou zaneseny v záznamech ICCAT, nesmějí lovit, uchovávat, překládat ani vykládat tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři.
4. Ustanovení čl. 8a odst. 2, 4, 6, 7 a 8 nařízení (ES) č. 1936/2001 se použijí obdobně.
Článek 14
Určené přístavy
1. Členské státy určí místo, které má sloužit pro vykládku, nebo místo blízko pobřeží (určené přístavy), kde je povolena vykládka a překládka tuňáka obecného.
2. Členské státy předloží Komisi seznam určených přístavů každoročně do 1. dubna. Komise zašle tyto informace výkonnému sekretariátu ICCAT každoročně do 15. dubna. Veškeré pozdější změny seznamu se oznamují Komisi za účelem předání výkonnému sekretariátu ICCAT nejméně patnáct dní před vstupem změny v platnost.
3. Zakazuje se vykládat a nebo překládat z plavidel uvedených v článku 12 jakékoli množství tuňáka obecného uloveného ve východním Atlantiku a Středozemním moři jinde než v přístavech určených smluvními stranami úmluvy a členskými státy v souladu s odstavci 1 a 2.
4. Toto ustanovení se použije na vykládky nebo překládky prováděné plavidly s návnadou, plavidly lovícími na vlečnou šňůru nebo trawlery pro pelagický rybolov, které ulovily tuňáka obecného ve východním Atlantiku v souladu se zvláštními podmínkami uvedenými v příloze I.
Článek 15
Požadavky na vedení záznamů
1. Kromě dodržování článků 6 a 8 nařízení Rady (EHS) č. 2847/93 ze dne 12. října 1993 o zavedení kontrolního režimu pro společnou rybářskou politiku (8) zaznamenává velitel plavidla Společenství uvedeného v článku 12 do lodního deníku případně informace uvedené v příloze II.
2. Velitel plavidla Společenství uvedeného v článku 12, které provádí společné rybolovné operace, zaznamenává do lodního deníku tyto doplňující informace:
a)
pokud se úlovek vytahuje na palubu nebo překládá do klecí:
-
datum a čas odlovu provedeného v rámci společné rybolovné operace,
-
místo (zeměpisná délka/šířka) odlovu provedeného v rámci společné rybolovné operace,
-
množství úlovku tuňáka obecného vytaženého na palubu nebo přeloženého do klece,
-
název a rádiovou volací značku rybářského plavidla;
b)
u plavidel, která provádějí společné rybolovné operace, avšak nejsou zapojena do překládky ryb:
-
datum a čas společné rybolovné operace,
-
místo (zeměpisná délka/šířka) společné rybolovné operace,
-
prohlášení, že toto plavidlo žádné úlovky nevytáhlo na palubu ani nepřeložilo do klece,
-
název a rádiovou volací značku nebo rádiové volací značky rybářského plavidla nebo rybářských plavidel provádějících odlov.
3. Pokud plavidlo provádějící odlov, které se účastní společné rybolovné operace, vykazuje množství tuňáka obecného odlovené svými lovnými zařízeními, uvede velitel pro každý odlov plavidlo nebo plavidla a stát nebo státy vlajky, od jejichž kvót se mají odlovy odpočítat.
Článek 16
Společné rybolovné operace
1. Všechny společné rybolovné operace při lovu tuňáka obecného, které se týkají plavidel plujících pod vlajkou jednoho nebo více členských států, se povolují pouze se souhlasem dotčeného členského státu vlajky nebo členských států vlajky.
2. V okamžiku podání žádosti o povolení přijme každý členský stát nezbytná opatření k tomu, aby od svých rybářských plavidel účastnících se společné rybolovné operace získal podrobné informace týkající se doby trvání společné operace, totožnosti účastnících se subjektů a klíče pro rozdělení daných odlovů mezi plavidla.
3. Každý členský stát předá Komisi informace uvedené v odstavci 2. Komise zašle tyto informace neprodleně sekretariátu ICCAT.
Článek 17
Zprávy o úlovcích
1. Velitel rybářského plavidla provádějícího odlov uvedeného v článku 12 zašle příslušným orgánům svého členského státu vlajky zprávu o úlovcích s uvedením množství tuňáka obecného uloveného svým plavidlem, včetně návratů s nulovým úlovkem.
2. Zpráva o úlovcích se poprvé předá do deseti dnů od vplutí do východního Atlantiku a Středozemního moře nebo po začátku rybářského výjezdu. V případě společných rybolovných operací uvede velitel plavidla provádějícího odlov pro každý odlov plavidlo nebo plavidla, pro která se úlovky odpočítávají z kvóty státu nebo států vlajky.
3. Každoročně od 1. června podává velitel rybářského plavidla jednou za pět dnů zprávu o množství úlovků tuňáka obecného, včetně návratů s nulovým úlovkem.
4. Každý členský stát zasílá obdržené zprávy o úlovcích elektronickou cestou nebo jiným způsobem Komisi. Komise zašle tyto informace neprodleně sekretariátu ICCAT.
5. Členské státy uvědomí Komisi, v podobě snímatelné počítačem, do patnáctého dne každého měsíce o množstvích tuňáka obecného uloveného ve východním Atlantiku a Středozemním moři, která byla vyložena, přeložena, ulovena do pasti nebo umístěna do klece plavidlem plujícím pod jejich vlajkou během předcházejícího měsíce. Komise zašle tyto informace neprodleně sekretariátu ICCAT.
Článek 18
Vykládky
1. Odchylně od článku 7 nařízení (EHS) č. 2847/93 oznámí velitel plavidla Společenství uvedeného v článku 12 tohoto nařízení nebo jeho zástupce příslušnému orgánu členského státu (včetně členského státu vlajky) nebo smluvní straně úmluvy, jejichž přístavy nebo vykládkové zařízení hodlá využít, nejméně čtyři hodiny před předpokládaným časem připlutí do přístavu:
a)
předpokládaný čas připlutí;
b)
odhadované množství tuňáka obecného na palubě;
c)
oblast, ve které byl odlov proveden.
2. V případě vykládky v určeném přístavu členského státu jiného než členského státu vlajky zašle příslušný orgán tohoto členského státu záznam o vykládce orgánu vlajky plavidla, a to do 48 hodin po ukončení vykládky.
3. Toto ustanovení se nepoužije na vykládky prováděné plavidly s návnadou, plavidly lovícími na vlečnou šňůru nebo trawlery pro pelagický rybolov, které ulovily tuňáka obecného ve východním Atlantiku.
Článek 19
Překládka
1. Odchylně od článku 11 nařízení (EHS) č. 2847/93 je překládka tuňáka obecného na moři ve východním Atlantiku a Středozemním moři zakázána, s výjimkou překládky prováděné velkými rybářskými plavidly lovícími tuňáka obecného na dlouhou lovnou šňůru vykonávajícími činnost v souladu s doporučením ICCAT 2005[06], které stanoví program překládky pro velká rybářská plavidla lovící tuňáky na dlouhou lovnou šňůru, v platném znění.
2. Před vplutím do přístavu velitel přijímajícího plavidla (plavidlo provádějící odlov nebo plavidlo pro zpracování) nebo jeho zástupce poskytne příslušným orgánům členského státu, jehož přístav chce použít, nejméně 48 hodin před očekávaným časem připlutí tyto informace:
a)
předpokládaný čas připlutí;
b)
odhadované množství tuňáka obecného na palubě;
c)
informace o zeměpisných oblastech, ve kterých byl uloven tuňák obecný, který má být přeložen;
d)
název plavidla provádějícího odlov, které dodává tuňáka obecného, a jeho číslo v záznamech ICCAT o rybářských plavidlech oprávněných lovit tuňáka obecného;
e)
název přijímajícího plavidla a jeho číslo v záznamech ICCAT o rybářských plavidlech oprávněných lovit tuňáka obecného;
f)
množství tuňáka obecného v tunách, které má být přeloženo.
3. Rybářským plavidlům provádějícím odlov není dovoleno provádět překládku, pokud neobdržela předchozí oprávnění od svého státu vlajky.
4. Velitel plavidla provádějícího odlov uvědomí před zahájením překládky svůj stát vlajky
a)
o množství tuňáka obecného, které má být přeloženo;
b)
o datu a přístavu překládky;
c)
o názvu přijímajícího plavidla, jeho registračním čísle a vlajce a jeho čísle v záznamech ICCAT o rybářských plavidlech oprávněných lovit tuňáka obecného;
d)
o zeměpisné oblasti, ve které byl tuňák obecný uloven.
5. Příslušný orgán členského státu, v jehož přístavu se překládka uskutečňuje,
a)
provádí inspekci přijímajícího plavidla v okamžiku připlutí a kontroluje náklad a dokumentaci související s činností překládky;
b)
zasílá záznam o překládce orgánu státu vlajky plavidla provádějícího odlov do 48 hodin po ukončení překládky.
6. Velitel plavidla Společenství uvedeného v článku 12 vyplní a předá prohlášení o překládce ICCAT příslušným orgánům členského státu, pod jehož vlajkou plavidlo pluje. Prohlášení se předá do patnácti dní po dni překládky v přístavu v souladu se vzorem uvedeným v příloze III.
Článek 20
Umístění do klece
1. Členský stát, v jehož jurisdikci se nachází výkrmna nebo chovné hospodářství pro tuňáka obecného, zašle do jednoho týdne po ukončení daného umístění do klece zprávu o umístění do klece potvrzenou pozorovatelem členskému státu nebo smluvní straně úmluvy, pod jejichž vlajkou provedla rybářská plavidla odlov tuňáka, a Komisi. Komise zasílá tyto informace neprodleně sekretariátu ICCAT. Tato zpráva obsahuje informace uvedené v prohlášení o umístění do klece podle článku 4b nařízení (ES) č. 1936/2001.
2. Pokud se výkrmna nebo chovné hospodářství nachází na volném moři, použije se odstavec 1 obdobně na členské státy, v nichž jsou usazeny fyzické nebo právnické osoby odpovědné za výkrmnu nebo chovné hospodářství.
3. Před každým přemístěním do klece uvědomí příslušný orgán členského státu výkrmny nebo chovného hospodářství členský stát nebo smluvní stranu úmluvy, pod jejichž vlajkou pluje plavidlo provádějící odlov, o přemístění množství ulovených rybářskými plavidly plujícími pod jeho vlajkou do klece.
Členský stát vlajky plavidla provádějícího odlov požádá příslušný orgán členského státu výkrmny nebo chovného hospodářství, aby zabavil úlovek a vypustil ryby do moře, pokud se po obdržení této informace domnívá, že
a)
rybářské plavidlo, které podle prohlášení ryby ulovilo, nemá dostatečnou individuální kvótu pro tuňáka obecného umístěného v klecích;
b)
množství ryb nebylo řádně oznámeno a nebylo zohledněno pro výpočet případné použitelné kvóty nebo
c)
rybářské plavidlo, které podle prohlášení ryby ulovilo, není oprávněno lovit tuňáka obecného.
4. Velitel rybářského plavidla Společenství vyplní a zašle členskému státu vlajky nebo smluvní straně úmluvy, pod jejichž vlajkou pluje, prohlášení ICCAT o přemístění do patnácti dnů ode dne přemístění na vlečná plavidla nebo do klece v souladu se vzorem uvedeným v příloze III. Prohlášení o přemístění doprovází přepravované ryby během přepravy do klece.
Článek 21
Činnosti týkající se pastí
1. Po ukončení každé rybolovné operace pomocí pastí na tuňáky se zaznamenají úlovky a tyto záznamy o úlovcích se elektronickou cestou nebo jiným způsobem předají do 48 hodin od ukončení každé rybolovné operace příslušnému orgánu členského státu, v němž se past na tuňáky nachází.
2. Každý členský stát zašle obdrženou zprávu o úlovcích elektronickou cestou Komisi. Komise zasílá tyto informace neprodleně sekretariátu ICCAT.
Článek 22
Kontrola v přístavu nebo v hospodářství
1. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že všechna plavidla uvedená v rejstříku ICCAT plavidel oprávněných lovit tuňáka obecného, která vplouvají do určeného přístavu za účelem vykládky nebo překládky tuňáka obecného uloveného ve východním Atlantiku a Středozemním moři, jsou v přístavu podrobena inspekci.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření ke kontrole umísťování tuňáka obecného do klece ve výkrmnách nebo v chovných hospodářstvích podléhajících jejich jurisdikci.
3. Pokud se výkrmny nebo chovná hospodářství nacházejí na volném moři, použije se odstavec 2 obdobně na členské státy, v nichž jsou usazeny fyzické nebo právnické osoby odpovědné za výkrmnu nebo chovné hospodářství.
Článek 23
Křížové kontroly
1. Členské státy ověřují, včetně použití systému sledování plavidel (VMS), údaje, předávání lodních deníků a patřičné informace zaznamenané v lodních denících svých plavidel, v dokumentech o přemístění nebo překládce a v dokumentech o úlovcích.
2. Členské státy provádějí správní křížové kontroly všech vykládek, všech překládek nebo umístění do klece porovnáním množství podle druhu uvedených v lodních denících plavidel nebo množství podle druhu uvedených v prohlášení o překládce a množství uvedeného v prohlášení o vykládce nebo v prohlášení o umístění do klece a jakéhokoli jiného patřičného dokumentu, jako je faktura nebo dokumenty o prodeji.
Článek 24
Program společné mezinárodní inspekce ICCAT
1. Ve Společenství se uplatňuje program ICCAT pro společné mezinárodní inspekce přijatý na čtvrtém pravidelném zasedání ICCAT (Madrid, listopad 1975), uvedený v příloze IV tohoto nařízení.
2. Členské státy, jejichž rybářská plavidla jsou oprávněna lovit tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři, přidělí inspektory a budou provádět inspekce na moři.
3. Komise nebo jí určený subjekt může pro program přidělit inspektory Společenství.
4. Komise nebo jí určený subjekt koordinuje činnosti týkající se dohledu a inspekce jménem Společenství. Ve shodě s dotčenými členskými státy může za tím účelem vypracovat společné inspekční programy, které Společenství umožní plnit závazky přijaté v rámci programu. Členské státy, jejichž plavidla loví tuňáka obecného, přijmou opatření nezbytná k usnadnění provádění těchto programů, zejména pokud jde o požadované lidské a materiální zdroje a o období a oblasti, v nichž mají být rozmístěny.
5. Členské státy sdělí Komisi každoročně do 1. dubna jména inspektorů a názvy inspekčních plavidel, které hodlají přidělit programu v následujícím roce. S využitím těchto informací vypracuje Komise ve spolupráci s členskými státy každoročně plán účasti Společenství na programu, který zašle sekretariátu ICCAT a členským státům.
Článek 25
Program pozorovatelů
1. Každý členský stát zajistí na svých rybářských plavidlech delších než 15 metrů přítomnost pozorovatele na nejméně
a)
20 % svých aktivních plavidel s košelkovými nevody. V případě společných rybolovných operací je pozorovatel přítomen během rybolovné operace;
b)
20 % svých aktivních trawlerů pro pelagický rybolov;
c)
20 % svých aktivních plavidel lovících na dlouhou lovnou šňůru;
d)
20 % svých aktivních plavidel s návnadou;
e)
100 % během odlovu z pastí na tuňáky.
Úkolem pozorovatele je zejména
a)
sledovat, zda plavidlo dodržuje toto nařízení;
b)
zaznamenávat a podávat zprávy o rybářské činnosti;
c)
pozorovat a odhadovat úlovky a ověřovat záznamy v lodním deníku;
d)
pozorovat a zaznamenávat plavidla, která mohou lovit ryby v rozporu s ochrannými opatřeními ICCAT.
Pozorovatel dále provádí vědeckou práci, jako např. shromažďování údajů v rámci úkolu II podle definice ICCAT, pokud to ICCAT požaduje, na základě pokynů Stálého výboru ICCAT pro výzkum a statistiku.
2. Každý členský stát, jehož jurisdikci podléhá výkrmna nebo chovné hospodářství pro tuňáka obecného, zajistí přítomnost pozorovatele během celého přemísťování tuňáka obecného do klece a celého odlovu ryb z hospodářství.
Úkolem pozorovatele je zejména
a)
pozorovat a sledovat soulad operací výkrmen s články 4a, 4b a 4c nařízení (ES) č. 1936/2001;
b)
ověřovat zprávu o umísťování do klece uvedenou v článku 20 tohoto nařízení;
c)
provádět vědeckou práci, jako například shromažďování vzorků, které požaduje ICCAT, na základě pokynů Stálého výboru ICCAT pro výzkum a statistiku.
Článek 26
Donucovací opatření
1. Členské státy přijmou donucovací opatření vůči plavidlu plujícímu pod jejich vlajkou, bylo-li v souladu s jejich právem prokázáno, že plavidlo porušuje článek 4, 5, 7, 14, 15, 16, 17 nebo 19. Opatření mohou v závislosti na závažnosti přestupku a v souladu s příslušnými ustanoveními vnitrostátního práva zahrnovat zejména
a)
pokuty;
b)
zabavení nelegálního lovného zařízení a úlovků;
c)
konfiskaci plavidla;
d)
pozastavení nebo odejmutí oprávnění k rybolovu;
e)
případně snížení nebo odejmutí rybolovné kvóty.
2. Každý členský stát, v jehož jurisdikci se nachází chovné hospodářství tuňáka obecného, přijme donucovací opatření vůči tomuto hospodářství, bylo-li v souladu s jeho právem prokázáno, že toto hospodářství porušuje článek 20 nebo čl. 25 odst. 2 tohoto nařízení nebo článek 4a, 4b nebo 4c nařízení (ES) č. 1936/2001. Opatření mohou v závislosti na závažnosti přestupku a v souladu s příslušným vnitrostátním právem zahrnovat zejména
a)
pokuty;
b)
pozastavení nebo vyjmutí z rejstříku výkrmen;
c)
zákaz umísťování do klece nebo uvádění množství tuňáka obecného na trh.
Článek 27
Tržní opatření
1. V rámci Společenství se zakazují obchod, vykládka, dovoz, vývoz, umísťování do klece pro účely výkrmu nebo chovu, zpětný vývoz a překládka východoatlantického a středomořského tuňáka obecného (Thunnus thynnus), které nejsou doprovázeny přesnými, úplnými a ověřenými dokumenty v souladu s požadavky tohoto nařízení.
2. V rámci Společenství se zakazují obchod, dovoz, vykládka, umísťování do klece pro účely výkrmu nebo chovu, zpracování, vývoz, opětovný vývoz a překládka východoatlantického a středomořského tuňáka obecného (Thunnus thynnus) odloveného rybářskými plavidly, jejichž stát vlajky nemá kvótu, limit odlovu nebo příděl intenzity rybolovu pro východoatlantického a středomořského tuňáka obecného podle podmínek řídících a ochranných opatření ICCAT, nebo pokud jsou rybolovné možnosti státu vlajky vyčerpány. Na základě informací obdržených prostřednictvím sekretariátu ICCAT informuje Komise všechny členské státy, že kvóta některé smluvní strany úmluvy je vyčerpána.
3. V rámci Společenství se zakazují obchod, dovoz, vykládka, zpracování, vývoz z výkrmen nebo chovných hospodářství, které nejsou v souladu s doporučením ICCAT 2006[07] pro chov tuňáka obecného.
Článek 28
Vyrovnávací koeficienty
K výpočtu ekvivalentu zaokrouhlené hmotnosti zpracovaného tuňáka obecného se použijí vyrovnávací koeficienty přijaté Stálým výborem ICCAT pro výzkum a statistiku.
Článek 29
Financování
Pro účely čl. 21 písm. a) bodu i) nařízení Rady (ES) č. 1198/2006 ze dne 27. července 2006 o Evropském rybářském fondu (9) a do 31. prosince 2014 se víceletý plán obnovy populace tuňáka obecného ve východním Atlantiku a Středozemním moři považuje za plán obnovy ve smyslu článku 5 nařízení (ES) č. 2371/2002.
KAPITOLA V
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 30
Změny nařízení (ES) č. 520/2007
Nařízení (ES) č. 520/2007 se mění takto:
1.
Články 6 a 11 se zrušují.
2.
V příloze IV se zrušuje položka týkající se tuňáka obecného.
Článek 31
Vstup v platnost a použitelnost
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2008.
Článek 29 se však použije ode dne 13. června 2007.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 17. prosince 2007.
REGOLAMENTO (CE) N. 1559/2007 DEL CONSIGLIO
del 17 dicembre 2007
che istituisce un piano pluriennale di ricostituzione del tonno rosso nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo e che modifica il regolamento (CE) n. 520/2007
IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l’articolo 37,
vista la proposta della Commissione,
visto il parere del Parlamento europeo (1),
considerando quanto segue:
(1)
Dal 14 novembre 1997 la Comunità è parte contraente della convenzione internazionale per la conservazione dei tonnidi dell’Atlantico (2).
(2)
Nella sua riunione annuale del novembre 2006, la Commissione internazionale per la conservazione dei tonnidi dell’Atlantico (ICCAT) ha adottato la raccomandazione 2006[05] volta a istituire un piano quindicennale di ricostituzione del tonno rosso nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo.
(3)
Le misure previste dal piano dell’ICCAT per ricostituire lo stock considerato comprendono una progressiva riduzione del totale ammissibile di catture (TAC) per il periodo 2007-2010, restrizioni dell’attività di pesca in zone e periodi determinati, una nuova taglia minima per il tonno rosso, disposizioni in materia di pesca sportiva e ricreativa, misure di controllo e l’attuazione del programma internazionale di ispezione reciproca dell’ICCAT volto a garantire l’efficacia del piano di ricostituzione.
(4)
Ai fini dell’adempimento degli obblighi derivanti dalla raccomandazione dell’ICCAT, il piano di ricostituzione del tonno rosso nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo è stato recepito in via provvisoria dal regolamento (CE) n. 643/2007 del Consiglio, dell’11 giugno 2007, che modifica il regolamento (CE) n. 41/2007 per quanto riguarda il piano di ricostituzione per il tonno rosso raccomandato dalla Commissione internazionale per la conservazione dei tonnidi dell’Atlantico (3), in attesa dell’adozione di un regolamento recante attuazione di misure pluriennali di ricostituzione dello stock di tonno rosso nel 2007.
(5)
È quindi necessario attuare il piano di ricostituzione dell’ICCAT a titolo permanente mediante un regolamento che istituisca un piano di ricostituzione conformemente all’articolo 5 del regolamento (CE) n. 2371/2002 del Consiglio, del 20 dicembre 2002, relativo alla conservazione e allo sfruttamento sostenibile delle risorse della pesca nell’ambito della politica comune della pesca (4), che sarà applicabile a decorrere dal 1o gennaio 2008.
(6)
Alcune misure tecniche adottate dall’ICCAT per il tonno rosso sono state integrate nel diritto comunitario con il regolamento (CE) n. 520/2007 del Consiglio, del 7 maggio 2007, che stabilisce misure tecniche di conservazione per taluni stock di grandi migratori (5).
(7)
Ai soli fini del loro finanziamento, sino al 31 dicembre 2014, le misure per l’attuazione del piano di ricostituzione dell’ICCAT adottate ai sensi del presente regolamento, nonché quelle provvisoriamente adottate ai sensi del regolamento (CE) n. 643/2007, dovrebbero essere considerate un piano di ricostituzione ai sensi dell’articolo 5 del regolamento (CE) n. 2371/2002 a decorrere dall’entrata in vigore del regolamento (CE) n. 643/2007.
(8)
L’adozione, da parte dell’ICCAT, di nuove misure tecniche per il tonno rosso e l’aggiornamento delle misure in vigore dall’adozione del suddetto regolamento rendono necessario sopprimere alcune disposizioni del regolamento (CE) n. 520/2007 e sostituirle con il presente regolamento,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
CAPO I
DISPOSIZIONI GENERALI
Articolo 1
Oggetto e campo di applicazione
Il presente regolamento stabilisce i principi generali per l’applicazione, da parte della Comunità, di un piano pluriennale di ricostituzione del tonno rosso (thunnus thynnus) raccomandato dalla Commissione internazionale per la conservazione dei tonnidi dell’Atlantico (ICCAT). Il presente regolamento si applica al tonno rosso nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo.
L’obiettivo del piano di ricostituzione è il raggiungimento di una biomassa corrispondente al rendimento massimo sostenibile (Bmsy) con una probabilità superiore al 50 %.
Articolo 2
Definizioni
Ai fini del presente regolamento valgono le seguenti definizioni:
a)
«PCC»: le parti contraenti della convenzione internazionale per la conservazione dei tonnidi dell’Atlantico e le parti, entità o entità di pesca non contraenti cooperanti;
b)
«peschereccio»: qualsiasi imbarcazione adibita o destinata allo sfruttamento commerciale delle risorse tonniere, incluse le navi officina, le navi da trasporto, i rimorchiatori e le imbarcazioni che partecipano a operazioni di trasbordo;
c)
«operazione di pesca congiunta»: qualsiasi operazione realizzata tra due o più navi battenti bandiera di diverse PCC o di diversi Stati membri, in cui le catture di una nave siano attribuite in tutto o in parte ad una o più altre navi;
d)
«attività di trasferimento»: qualsiasi trasferimento di tonno rosso:
i)
dal peschereccio all’azienda di ingrasso finale del tonno rosso, compresi gli esemplari morti o sfuggiti durante il trasporto;
ii)
da un allevamento di tonno rosso o da una tonnara a una nave officina, a una nave da trasporto o a terra;
e)
«tonnara»: una rete fissa, ancorata al fondo, generalmente comprendente una rete guida che convoglia il pesce verso un’area recintata;
f)
«ingabbiamento»: l’ingrasso e l’allevamento del tonno rosso vivo senza che questo sia salpato a bordo;
g)
«ingrasso»: l’ingabbiamento del tonno rosso per un breve periodo (generalmente da 2 a 6 mesi), principalmente al fine di aumentarne il contenuto di grasso;
h)
«allevamento»: l’ingabbiamento del tonno rosso per un periodo superiore a un anno, al fine di aumentarne la biomassa totale;
i)
«trasbordo»: lo scarico, per intero o in parte, del tonno rosso detenuto a bordo di un peschereccio verso un altro peschereccio;
j)
«nave officina»: una nave a bordo della quale i prodotti della pesca subiscono una o più delle seguenti operazioni, prima dell’imballaggio: sfilettatura o affettatura, congelamento e/o trasformazione;
k)
«pesca sportiva»: una pesca non commerciale praticata da soggetti appartenenti a un’organizzazione sportiva nazionale o in possesso di una licenza sportiva nazionale;
l)
«pesca ricreativa»: una pesca non commerciale praticata da soggetti non appartenenti a un’organizzazione sportiva nazionale o che non sono in possesso di una licenza sportiva nazionale;
m)
«compito II»: il compito II quale definito dalla ICCAT nel «Manuale operativo per le statistiche e il campionamento dei tonnidi e delle specie affini nell’Oceano Atlantico» (terza edizione, ICCAT, 1990);
n)
«nave da trasporto»: nave che prende in consegna individui selvatici e li trasporta vivi verso aziende di ingrasso o di allevamento.
CAPO II
POSSIBILITÀ DI PESCA
Articolo 3
Totali ammissibili di cattura (TAC)
I TAC fissati dall’ICCAT per le parti contraenti in relazione allo stock di tonno rosso nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo sono i seguenti:
-
nel 2008: 28 500 tonnellate,
-
nel 2009: 27 500 tonnellate,
-
nel 2010: 25 500 tonnellate.
Qualora tuttavia vengano adottati nuovi TAC nell’ambito dell’ICCAT, il Consiglio, deliberando a maggioranza qualificata su proposta della Commissione, adegua di conseguenza i TAC fissati al paragrafo 1.
Articolo 4
1. Ciascuno Stato membro adotta le misure necessarie per assicurare che lo sforzo di pesca delle sue navi e delle sue tonnare sia commisurato alle possibilità di pesca di tonno rosso disponibili per tale Stato membro nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo.
2. Ciascuno Stato membro redige un piano di pesca annuale per le navi e le tonnare che praticano la pesca del tonno rosso nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo. Lo Stato membro il cui contingente di tonno rosso è inferiore al 5 % del contingente comunitario può adottare, nel proprio piano di pesca, un metodo specifico per la gestione del proprio contingente, nel qual caso le disposizioni del paragrafo 3 non sono applicabili.
3. Il piano di pesca annuale:
a)
individua tra l’altro le navi di dimensioni superiori a 24 metri incluse nell’elenco di cui all’articolo 12 e i contingenti individuali ad esse assegnati;
b)
per le navi di dimensioni inferiori a 24 metri e le tonnare, individua almeno i contingenti assegnati alle organizzazioni di produttori o ai gruppi di navi che praticano la pesca con un attrezzo analogo.
4. Entro il 31 gennaio di ogni anno il piano di pesca annuale viene trasmesso alla Commissione. Ogni eventuale modifica del piano di pesca annuale o del metodo specifico per la gestione del contingente è trasmessa alla Commissione almeno dieci giorni prima dell’esercizio dell’attività corrispondente alla modifica in questione.
5. Lo Stato membro di bandiera prende le misure previste nel presente paragrafo quando una nave battente la sua bandiera:
a)
non ha ottemperato al requisito di dichiarazione di cui all’articolo 17, paragrafo 3;
b)
ha commesso un’infrazione di cui all’articolo 26.
Lo Stato membro di bandiera garantisce che un’ispezione fisica sia effettuata sotto la sua autorità nei suoi porti o da parte di un’altra persona designata dallo Stato membro di bandiera quando la nave non si trova in un porto della Comunità.
Lo Stato membro di bandiera può chiedere alla nave di dirigersi immediatamente in un porto da esso designato quando ritenga esaurito il contingente individuale.
6. Entro il 31 gennaio gli Stati membri trasmettono alla Commissione una relazione sull’attuazione dei rispettivi piani di pesca per l’anno precedente. Tale relazione comprende:
a)
il numero di navi effettivamente impegnate in attività di pesca del tonno rosso nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo;
b)
le catture di ogni nave; e
c)
il numero totale di giorni di pesca che ogni nave ha trascorso nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo.
7. La conclusione di accordi commerciali privati tra cittadini di uno Stato membro e una PCC ai fini dell’utilizzo di un peschereccio battente bandiera di detto Stato membro per la pesca a titolo di un contingente di tonno assegnato a una PCC è subordinata all’autorizzazione dello Stato membro interessato, che ne informa la Commissione, e all’autorizzazione della Commissione ICCAT.
8. Anteriormente al 1o marzo di ogni anno gli Stati membri inviano alla Commissione le informazioni riguardanti la conclusione di tutti gli accordi commerciali privati tra cittadini di uno Stato membro e una PCC.
9. Le informazioni di cui al paragrafo 8 devono contenere i seguenti elementi:
a)
l’elenco di tutti i pescherecci che battono bandiera dello Stato membro autorizzati ad esercitare la pesca attiva del tonno rosso in base a un accordo commerciale privato;
b)
il numero interno della nave secondo la definizione dell’allegato I del regolamento (CE) n. 26/2004 della Commissione, del 30 dicembre 2003 relativo al registro della flotta peschereccia comunitaria (6);
c)
la durata degli accordi commerciali privati;
d)
il consenso dello Stato membro all’accordo privato;
e)
il nome della PCC interessata.
10. La Commissione invia tempestivamente le informazioni di cui al paragrafo 9 al segretariato esecutivo dell’ICCAT.
11. La Commissione garantisce che la percentuale di un contingente PCC per il tonno rosso che può essere utilizzata per il noleggio di pescherecci comunitari a norma dell’articolo 8 ter del regolamento (CE) n. 1936/2001 del Consiglio (7) non ecceda il 60 %, il 40 % e il 20 % del contingente totale rispettivamente per il 2007, il 2008 e il 2009.
12. Il noleggio di pescherecci comunitari per il tonno rosso è vietato nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo nel 2010 e negli anni successivi.
13. Ciascuno Stato membro provvede affinché il numero di propri pescherecci per il tonno rosso noleggiati e la durata del noleggio siano commisurati al contingente assegnato alla nazione di noleggio.
CAPO III
MISURE TECNICHE
Articolo 5
Periodi di divieto della pesca
1. La pesca del tonno rosso è vietata nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo per i grandi pescherecci con palangari pelagici di lunghezza superiore a 24 m nel periodo dal 1o giugno al 31 dicembre, ad eccezione della zona delimitata ad ovest dal meridiano 10° O e a nord dal parallelo 42° N.
2. La pesca del tonno rosso con il cianciolo è vietata nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo nel periodo dal 1o luglio al 31 dicembre.
3. La pesca del tonno rosso praticata da tonniere con lenze a canna è vietata nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo nel periodo dal 15 novembre al 15 maggio.
4. La pesca del tonno rosso praticata da pescherecci da traino pelagici è vietata nell’Atlantico orientale nel periodo dal 15 novembre al 15 maggio.
Articolo 6
Utilizzo di aeromobili
È vietato l’utilizzo di aeroplani o elicotteri per la ricerca del tonno rosso nella zona della convenzione.
Articolo 7
Taglia minima
1. La taglia minima per il tonno rosso nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo è di 30 kg o 115 cm.
2. In deroga al paragrafo 1 e fatto salvo l’articolo 9, la taglia minima per il tonno rosso (thunnus thynnus) è di 8 kg o 75 cm nei casi seguenti:
a)
tonno rosso catturato nell’Atlantico orientale da tonniere con lenze a canna, imbarcazioni con lenze trainate e pescherecci da traino pelagici;
b)
tonno rosso catturato nel mare Adriatico a fini d’allevamento.
3. Ai fini del paragrafo 2, lettera a), il Consiglio, deliberando a maggioranza qualificata su proposta della Commissione, determina il numero massimo di tonniere con lenze a canna, di imbarcazioni con lenze trainate autorizzate a praticare la pesca del tonno rosso e di pescherecci da traino pelagici autorizzati a praticare la pesca del tonno rosso come cattura accessoria. Il numero di tonniere con lenze a canna e di imbarcazioni con lenze trainate corrisponde al numero di imbarcazioni comunitarie che hanno preso parte alla pesca diretta del tonno rosso nel 2006. Il numero di pescherecci da traino pelagici corrisponde al numero di imbarcazioni comunitarie autorizzate a praticare la pesca del tonno rosso come cattura accessoria nel 2006.
4. Ai fini del paragrafo 2, lettera a), il Consiglio, deliberando a maggioranza qualificata su proposta della Commissione, ripartisce tra gli Stati membri il numero di navi stabilito in conformità del paragrafo 3.
5. Ai fini del paragrafo 2, lettera a), non oltre il 10 % del contingente comunitario di tonno rosso di taglia compresa tra 8 kg o 75 cm e 30 kg o 115 cm è ripartito tra le navi autorizzate di cui ai paragrafi 3 e 4, limitatamente a un massimo di 200 tonnellate di tonno rosso di peso non inferiore a 6,4 kg o di taglia non inferiore a 70 cm catturato da tonniere con lenze a canna aventi lunghezza fuori tutto inferiore a 17 m. Il Consiglio, deliberando a maggioranza qualificata su proposta della Commissione, decide la ripartizione del contingente comunitario tra gli Stati membri.
6. Non oltre il 2 % del contingente comunitario di tonno rosso compreso tra 8 e 30 kg può essere ripartito tra le imbarcazioni adibite alla pesca costiera artigianale di pesce fresco nell’Atlantico orientale. Il Consiglio, deliberando a maggioranza qualificata su proposta della Commissione, decide la ripartizione del contingente comunitario tra gli Stati membri.
7. Le condizioni specifiche supplementari per il tonno rosso catturato nell’Atlantico orientale da tonniere con lenze a canna, imbarcazioni con lenze trainate e pescherecci da traino pelagici sono riportate nell’allegato I.
Articolo 8
Piano di campionamento per il tonno rosso
1. Gli Stati membri stabiliscono un programma di campionamento per la stima del numero, in base alla taglia, dei tonni rossi catturati.
2. Il campionamento per taglia nelle gabbie è effettuato su un campione di 100 esemplari per 100 tonnellate di pesce vivo o su un campione pari al 10 % del numero totale di pesci messi in gabbia. I campioni per taglia, in base alla lunghezza o al peso, sono prelevati durante la raccolta nell’allevamento e sui pesci morti durante il trasporto, conformemente alla metodologia adottata dall’ICCAT per la comunicazione dei dati nell’ambito del compito II.
3. Metodi di campionamento complementari vengono predisposti per i pesci tenuti in allevamento per periodi superiori a un anno.
4. Il campionamento è effettuato nel corso di una raccolta scelta in modo casuale e riguarda tutte le gabbie. I dati relativi ai campionamenti realizzati ogni anno sono notificati alla Commissione entro il 31 maggio dell’anno successivo.
Articolo 9
Catture accessorie
1. Tutti i pescherecci che praticano la pesca attiva o passiva del tonno rosso sono autorizzati a prelevare non oltre l’8 % di catture accessorie di tonno rosso di peso compreso tra 10 e 30 kg, fatto salvo l’articolo 7, paragrafo 2.
2. La percentuale di cui al paragrafo 1 è calcolata in base alle catture accessorie totali di tonno rosso effettuate dai suddetti pescherecci, in numero di esemplari per sbarco, o all’equivalente peso, espresso in percentuale.
3. Le catture accessorie devono essere detratte dal contingente assegnato allo Stato membro di bandiera. Quando è aperta la pesca del tonno rosso è vietato rigettare in mare gli esemplari morti delle catture accessorie di cui al paragrafo 1, che devono essere imputati al contingente dello Stato membro di bandiera.
4. Agli sbarchi di catture accessorie di tonno rosso si applicano l’articolo 14 e l’articolo 18, paragrafo 1.
Articolo 10
Pesca ricreativa
1. Nell’ambito della pesca ricreativa è vietato catturare, detenere a bordo, trasbordare e sbarcare più di un esemplare di tonno rosso per uscita in mare.
2. È vietata la commercializzazione di tonno rosso catturato nell’ambito della pesca ricreativa, salvo per fini caritativi.
3. Gli Stati membri registrano i dati di cattura relativi alla pesca ricreativa e li trasmettono alla Commissione. La Commissione trasmette sollecitamente tali informazioni al comitato permanente per la ricerca e le statistiche dell’ICCAT.
4. Ciascuno Stato membro adotta i necessari provvedimenti per garantire, per quanto possibile, il rilascio dei tonni rossi catturati vivi nell’ambito della pesca ricreativa, in particolare del novellame.
Articolo 11
Pesca sportiva
1. Ciascuno Stato membro adotta opportuni provvedimenti volti a regolamentare la pesca sportiva, in particolare mediante autorizzazioni di pesca.
2. È vietata la commercializzazione di tonno rosso catturato nell’ambito di competizioni di pesca sportiva, salvo per fini caritativi.
3. Ciascuno Stato membro registra i dati di cattura relativi alla pesca sportiva e li trasmette alla Commissione. La Commissione trasmette sollecitamente tali informazioni al comitato permanente per la ricerca e le statistiche dell’ICCAT.
4. Ciascuno Stato membro adotta i necessari provvedimenti per garantire, per quanto possibile, il rilascio dei tonni rossi catturati vivi nell’ambito della pesca sportiva, in particolare del novellame.
CAPO IV
MISURE DI CONTROLLO
Articolo 12
Registro delle navi autorizzate a praticare la pesca del tonno rosso
1. Entro il 31 gennaio 2008 gli Stati membri trasmettono per via elettronica alla Commissione un elenco di tutti i pescherecci battenti la loro bandiera autorizzati a praticare la pesca attiva del tonno rosso nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo in virtù di un permesso di pesca speciale.
2. La Commissione trasmette tali informazioni al segretariato esecutivo dell’ICCAT affinché i pescherecci in questione possano essere inclusi nel registro ICCAT delle navi autorizzate a praticare la pesca del tonno rosso.
3. Ai pescherecci comunitari interessati dal presente articolo, non figuranti nel registro ICCAT, è fatto divieto di pescare, detenere a bordo, trasbordare, trasportare, trasferire o sbarcare tonno rosso nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo.
4. Le disposizioni in materia di licenze di pesca previste nell’articolo 8bis, paragrafi 2, 4, 6, 7 e 8, del regolamento (CE) n. 1936/2001 si applicano per quanto di ragione.
Articolo 13
Registro delle tonnare autorizzate a praticare la pesca del tonno rosso
1. Entro il 31 gennaio 2008 ciascuno Stato membro trasmette per via elettronica alla Commissione un elenco delle tonnare autorizzate a praticare la pesca del tonno rosso nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo in virtù di un permesso di pesca speciale. Nell’elenco suddetto sono specificati il nome delle tonnare e il numero di registro.
2. La Commissione trasmette l’elenco al segretariato esecutivo dell’ICCAT affinché le tonnare in questione possano essere incluse nel registro ICCAT delle tonnare autorizzate a praticare la pesca del tonno rosso.
3. Alle tonnare comunitarie non figuranti nel registro ICCAT è fatto divieto di pescare, detenere, trasbordare o sbarcare tonno rosso nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo.
4. L’articolo 8 bis, paragrafi 2, 4, 6, 7 e 8, del regolamento (CE) n. 1936/2001 si applica per quanto di ragione.
Articolo 14
Porti designati
1. Gli Stati membri designano un luogo da utilizzare per gli sbarchi o un luogo in prossimità della costa (porti designati) in cui siano autorizzate le operazioni di sbarco o di trasbordo del tonno rosso.
2. Entro il 1o aprile di ogni anno gli Stati membri trasmettono alla Commissione un elenco dei porti designati. La Commissione trasmette tali informazioni al segretariato esecutivo dell’ICCAT entro il 15 aprile di ogni anno. Eventuali successive modifiche dell’elenco sono notificate alla Commissione, per trasmissione al segretariato esecutivo dell’ICCAT, almeno 15 giorni prima della loro entrata in vigore.
3. Alle navi di cui all’articolo 12 è fatto divieto di sbarcare o trasbordare, al di fuori dei porti designati dalle PCC e dagli Stati membri conformemente ai paragrafi 1 e 2, qualsiasi quantitativo di tonno rosso catturato nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo.
4. Tale disposizione non si applica agli sbarchi o ai trasbordi effettuati da tonniere con lenze a canna, imbarcazioni con lenze trainate e pescherecci da traino pelagici che hanno catturato tonno rosso nell’Atlantico orientale, conformemente alle condizioni specifiche riportate nell’allegato I.
Articolo 15
Disposizioni in materia di registrazione
1. Oltre a conformarsi agli articoli 6 e 8 del regolamento (CEE) n. 2847/93 del Consiglio, del 12 ottobre 1993, che istituisce un regime di controllo applicabile nell’ambito della politica comune della pesca (8), il comandante di un peschereccio comunitario di cui all’articolo 12 annota nel giornale di bordo, se del caso, le informazioni elencate nell’allegato II.
2. Il comandante di una nave comunitaria di cui all’articolo 12 impegnata in operazioni di pesca congiunta registra nel giornale di bordo le seguenti informazioni supplementari:
a)
se le catture sono salpate a bordo o trasferite in gabbie:
-
la data e l’ora delle catture effettuate in un’operazione di pesca congiunta,
-
la posizione (longitudine/latitudine) delle catture effettuate in un’operazione di pesca congiunta,
-
il quantitativo di catture di tonno rosso salpate a bordo o trasferite in gabbie,
-
il nome e l’indicativo internazionale di chiamata del peschereccio;
b)
per le navi impegnate in un’operazione di pesca congiunta ma non coinvolte nel trasferimento di pescato:
-
la data e l’ora dell’operazione di pesca congiunta,
-
la posizione (longitudine/latitudine) dell’operazione di pesca congiunta,
-
dichiarazione che nessuna cattura è stata salpata a bordo o trasferita in gabbie da tale nave,
-
il nome e l’indicativo/gli indicativi internazionale/i di chiamata della nave/delle navi da pesca.
3. Se una nave da pesca impegnata in un’operazione di pesca congiunta dichiara il quantitativo di tonno rosso catturato dal proprio attrezzo da pesca, il comandante precisa per quale peschereccio o pescherecci e a quali contingenti dello Stato o degli Stati di bandiera deve essere imputata ciascuna cattura.
Articolo 16
Operazioni di pesca congiunta
1. Le operazioni di pesca congiunta del tonno rosso con la partecipazione di navi battenti bandiera di uno o più Stati membri possono essere autorizzate solo previo consenso dello Stato membro di bandiera o degli Stati membri di bandiera interessati.
2. All’atto della presentazione della domanda di autorizzazione, ciascuno Stato membro adotta opportuni provvedimenti al fine di ottenere dai propri pescherecci impegnati in operazioni di pesca congiunta informazioni circostanziate sulla durata di tali operazioni, sull’identità dei partecipanti e sul criterio di ripartizione tra le navi delle relative catture.
3. Gli Stati membri trasmettono le informazioni di cui al paragrafo 2 alla Commissione. La Commissione trasmette immediatamente dette informazioni al segretariato dell’ICCAT.
Articolo 17
Dichiarazioni di cattura
1. Il comandante di una nave da pesca di cui all’articolo 12 trasmette alle autorità competenti del rispettivo Stato membro di bandiera una dichiarazione di cattura indicante i quantitativi di tonno rosso prelevati dalla sua nave, anche nel caso in cui non vengano effettuate catture (cattura zero).
2. La dichiarazione di cattura è trasmessa per la prima volta entro la fine del decimo giorno successivo all’entrata della nave nell’Atlantico orientale o nel Mediterraneo o dopo l’inizio della bordata di pesca. In caso di operazioni congiunte il comandante della nave da pesca precisa per quale peschereccio o pescherecci ciascuna cattura è imputata al contingente dello Stato o degli Stati di bandiera.
3. A decorrere dal 1o giugno di ogni anno i comandanti dei pescherecci trasmettono ogni cinque giorni le dichiarazioni indicanti i quantitativi di tonno rosso catturati, comprese le dichiarazioni di cattura zero.
4. Non appena ricevute le dichiarazioni di cattura, gli Stati membri le trasmettono alla Commissione per via elettronica o con altri mezzi. La Commissione trasmette immediatamente dette informazioni al segretariato dell’ICCAT.
5. Entro il giorno 15 di ogni mese gli Stati membri comunicano alla Commissione, su supporto informatico, i quantitativi di tonno rosso catturati nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo che sono stati sbarcati, trasbordati, pescati da tonnare o messi in gabbia nel corso del mese precedente da navi battenti la loro bandiera. La Commissione trasmette immediatamente dette informazioni al segretariato dell’ICCAT.
Articolo 18
Sbarchi
1. In deroga all’articolo 7 del regolamento (CEE) n. 2847/93, il comandante di una nave comunitaria di cui all’articolo 12 del presente regolamento o il suo rappresentante notificano alle autorità competenti dello Stato membro (compreso lo Stato membro di bandiera) o alla PCC di cui intendono utilizzare i porti o i luoghi di sbarco, almeno quattro ore prima dell’ora prevista di arrivo in porto, le informazioni di seguito indicate:
a)
orario previsto di arrivo;
b)
quantitativo stimato di tonno rosso detenuto a bordo;
c)
informazioni relative alla zona in cui le catture sono state effettuate.
2. In caso di sbarco in un porto designato di uno Stato membro, entro 48 ore dalla conclusione dello sbarco l’autorità competente dello Stato membro diverso dallo Stato membro di bandiera trasmette un rapporto di sbarco all’autorità di bandiera della nave.
3. Tale disposizione non si applica alle tonniere con lenze a canna, alle imbarcazioni con lenze trainate e ai pescherecci da traino pelagici che hanno catturato tonno rosso nell’Atlantico orientale.
Articolo 19
Trasbordo
1. In deroga all’articolo 11 del regolamento (CEE) n. 2847/93, è vietato il trasbordo di tonno rosso in mare nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo, eccetto per le grandi tonniere con palangari operanti in conformità della raccomandazione 2005[06] dell’ICCAT che stabilisce un programma per il trasbordo applicabile alle grandi tonniere con palangari, nella sua versione modificata.
2. Prima dell’entrata in porto il comandante della nave ricevente (nave da pesca o nave officina) o un suo rappresentante trasmette alle autorità competenti dello Stato membro del porto che intende utilizzare, almeno 48 ore prima dell’ora prevista di arrivo, le informazioni di seguito indicate:
a)
orario previsto di arrivo;
b)
quantitativo stimato di tonno rosso detenuto a bordo;
c)
informazioni relative alle zone geografiche in cui le catture di tonno rosso da trasbordare sono state effettuate;
d)
nome della nave da pesca che consegna il tonno rosso e suo numero di iscrizione al registro ICCAT delle navi autorizzate a praticare la pesca del tonno rosso;
e)
nome della nave ricevente e suo numero di iscrizione al registro ICCAT delle navi autorizzate a praticare la pesca del tonno rosso;
f)
quantitativo (t) di tonno rosso da trasbordare.
3. Le navi da pesca non sono autorizzate a effettuare trasbordi senza previa autorizzazione dei rispettivi Stati di bandiera.
4. Prima di cominciare il trasbordo il comandante della nave da pesca trasmette al proprio Stato di bandiera le informazioni di seguito indicate:
a)
quantitativi di tonno rosso da trasbordare;
b)
data e porto di trasbordo;
c)
nome, numero di immatricolazione e bandiera della nave ricevente e suo numero di iscrizione al registro ICCAT delle navi autorizzate a praticare la pesca del tonno rosso;
d)
zona geografica in cui sono state effettuate le catture.
5. L’autorità competente dello Stato membro del porto in cui è effettuato il trasbordo:
a)
procedono all’ispezione della nave ricevente al suo arrivo e ne esaminano il carico e la documentazione relativa all’operazione di trasbordo;
b)
trasmettono all’autorità dello Stato di bandiera della nave da pesca la documentazione relativa al trasbordo entro 48 ore dalla conclusione del trasbordo.
6. Il comandante di una nave comunitaria di cui all’articolo 12 compila la dichiarazione di trasbordo ICCAT e la trasmette alle autorità competenti dello Stato membro di cui le navi battono bandiera. Tale dichiarazione è trasmessa entro 15 giorni dalla data del trasbordo in porto secondo il modello riportato nell’allegato III.
Articolo 20
Operazioni di ingabbiamento
1. Entro una settimana dal completamento dell’operazione di ingabbiamento lo Stato membro sotto la cui giurisdizione ricade l’azienda di ingrasso o di allevamento di tonno rosso trasmette un rapporto su tale operazione, convalidato da un osservatore, allo Stato membro o alla PCC le cui navi di bandiera hanno pescato il tonno, nonché alla Commissione. La Commissione trasmette immediatamente dette informazioni al segretariato dell’ICCAT. Il rapporto comprende le informazioni riportate nella dichiarazione di messa in gabbia prevista all’articolo 4 ter del regolamento (CE) n. 1936/2001.
2. Se le aziende di ingrasso o di allevamento sono situate in alto mare le disposizioni del paragrafo 1 si applicano, per quanto di ragione, agli Stati membri in cui sono stabilite le persone fisiche o giuridiche responsabili dell’azienda.
3. Prima di ogni trasferimento in gabbia l’autorità competente dello Stato membro in cui è situata l’azienda di ingrasso o di allevamento informa lo Stato membro di bandiera o la PCC di bandiera della nave che ha effettuato le catture in merito al trasferimento in gabbia dei quantitativi catturati dai pescherecci battenti tale bandiera.
Lo Stato membro di bandiera della nave che ha effettuato le catture chiede all’autorità competente dello Stato membro dell’azienda di ingrasso o di allevamento di procedere al sequestro delle catture e al rilascio in mare del pescato se, in base alle informazioni ricevute, ritiene che:
a)
la nave che ha dichiarato le catture disponeva di un contingente individuale insufficiente di tonno rosso destinato all’ingabbiamento; o
b)
il quantitativo pescato non è stato debitamente dichiarato e preso in considerazione per il calcolo del contingente eventualmente applicabile; o
c)
che la nave che ha dichiarato le catture non è autorizzata a praticare la pesca del tonno rosso.
4. Entro quindici giorni dalla data del trasferimento verso un rimorchiatore o in gabbia, il comandante di un peschereccio comunitario compila la dichiarazione di trasferimento ICCAT secondo il modello figurante nell’allegato III, e la trasmette allo Stato membro di bandiera o alla PCC di bandiera. La dichiarazione di trasferimento accompagna il pesce oggetto del trasferimento durante il trasporto verso la gabbia.
Articolo 21
Attività delle tonnare
1. Le catture della tonnara sono registrate al termine di ogni operazione di pesca effettuata mediante tonnara e trasmesse all’autorità competente dello Stato membro in cui la tonnara si trova, per via elettronica o con altri mezzi, entro 48 ore dalla conclusione di ogni operazione di pesca.
2. Non appena ricevute le dichiarazioni di cattura, gli Stati membri le trasmettono per via elettronica alla Commissione. La Commissione trasmette sollecitamente tali informazioni al segretariato dell’ICCAT.
Articolo 22
Controllo in porto o nell’allevamento
1. Gli Stati membri adottano i necessari provvedimenti per garantire che tutte le navi figuranti nel registro ICCAT delle navi autorizzate a praticare la pesca del tonno rosso che entrano in un porto designato al fine di sbarcare e/o trasbordare catture di tonno rosso effettuate nell’Atlantico orientale o nel Mediterraneo siano sottoposte a controllo in porto.
2. Gli Stati membri adottano i necessari provvedimenti per procedere al controllo di ogni operazione di ingabbiamento nelle aziende di ingrasso o di allevamento soggette alla loro giurisdizione.
3. Se le aziende di ingrasso o di allevamento sono situate in alto mare le disposizioni del paragrafo 2 si applicano, per quanto di ragione, agli Stati membri in cui sono stabilite le persone fisiche o giuridiche responsabili dell’azienda di ingrasso o di allevamento.
Articolo 23
Controlli incrociati
1. Gli Stati membri verificano, in particolare mediante i dati SCP (sistema di controllo dei pescherecci via satellite), la presentazione dei giornali di bordo e le informazioni registrate nei giornali di bordo delle proprie navi, nel documento di trasferimento/trasbordo e nei documenti di cattura.
2. Per tutte le operazioni di sbarco, trasbordo o ingabbiamento, gli Stati membri effettuano controlli amministrativi incrociati tra i quantitativi di ogni specie registrati nel giornale di bordo o i quantitativi di ogni specie registrati nella dichiarazione di trasbordo e i quantitativi registrati nella dichiarazione di sbarco o nella dichiarazione di ingabbiamento, nonché in qualsiasi altro documento pertinente, quali fatture e/o note di vendita.
Articolo 24
Programma internazionale di ispezione reciproca dell’ICCAT
1. È applicabile nella Comunità il programma internazionale di ispezione reciproca adottato dall’ICCAT in occasione della sua quarta riunione ordinaria (Madrid, novembre 1975), che figura nell’allegato IV del presente regolamento.
2. Gli Stati membri le cui navi sono autorizzate a praticare la pesca del tonno rosso nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo designano ispettori e si incaricano dello svolgimento di ispezioni in mare nell’ambito del programma.
3. La Commissione o un organismo da essa designato può assegnare al programma ispettori comunitari.
4. La Commissione o un organismo da essa designato coordina le attività di sorveglianza ed ispezione per la Comunità. Essa può elaborare, in collaborazione con gli Stati membri interessati, programmi di ispezione congiunta che consentano alla Comunità di assolvere ai propri obblighi nell’ambito del programma. Gli Stati membri le cui navi praticano la pesca di tonno rosso adottano le misure necessarie per agevolare l’attuazione dei suddetti programmi, in particolare per quanto riguarda le risorse umane e materiali da utilizzare e i periodi e le zone in cui saranno impiegate.
5. Entro il 1o aprile di ogni anno gli Stati membri comunicano alla Commissione i nomi degli ispettori e delle navi di ispezione che intendono assegnare al programma nel corso dell’anno successivo. Sulla base di queste informazioni la Commissione, in collaborazione con gli Stati membri, redige ogni anno un piano previsionale di partecipazione della Comunità al programma e lo trasmette al segretariato dell’ICCAT e agli Stati membri.
Articolo 25
Programma di osservazione
1. Ciascuno Stato membro provvede affinché i pescherecci di lunghezza superiore a 15 m formino oggetto di un programma di osservazione che verta almeno:
a)
sul 20 % della flotta attiva per i pescherecci con reti a circuizione. Nel caso di operazioni di pesca congiunta deve essere garantita la presenza di un osservatore per l’intera durata dell’operazione di pesca;
b)
sul 20 % della flotta attiva per i pescherecci da traino pelagici;
c)
sul 20 % della flotta attiva per i pescherecci con palangari;
d)
sul 20 % della flotta attiva per i pescherecci con lenze a canna;
e)
sul 100 % delle tonnare durante la raccolta.
L’osservatore svolge in particolare le seguenti mansioni:
a)
verifica la conformità della nave al presente regolamento;
b)
registra l’attività di pesca e riferisce al riguardo;
c)
osserva le catture ed effettua una stima delle medesime, verificando i dati registrati nel giornale di bordo;
d)
avvista e prende nota delle navi operanti in violazione delle misure di conservazione dell’ICCAT.
L’osservatore svolge inoltre le mansioni di carattere scientifico, quali la raccolta di dati nell’ambito del compito II definito dall’ICCAT, eventualmente richieste dall’ICCAT, in base alle istruzioni del comitato permanente per la ricerca e le statistiche dell’ICCAT.
2. Lo Stato membro sotto la cui giurisdizione ricade l’azienda di ingrasso o di allevamento di tonno rosso garantisce la presenza di un osservatore per l’intera durata del trasferimento del tonno rosso verso le gabbie e della raccolta dei pesci dall’azienda.
L’osservatore svolge in particolare le seguenti mansioni:
a)
osserva l’attività dell’allevamento e ne verifica la conformità agli articoli 4 bis, 4 ter e 4 quater del regolamento (CE) n. 1936/2001;
b)
convalida il rapporto di messa in gabbia di cui all’articolo 20 del presente regolamento;
c)
svolge le mansioni scientifiche, quali la raccolta di campioni, eventualmente richieste dall’ICCAT, in base alle istruzioni del comitato permanente per la ricerca e le statistiche dell’ICCAT.
Articolo 26
Esecuzione
1. Gli Stati membri adottano misure di esecuzione nei confronti delle navi battenti la loro bandiera di cui sia stata accertata, in conformità della legislazione nazionale, la mancata conformità alle disposizioni degli articoli 4, 5, 7, 14, 15, 16, 17 e 19. Tali misure possono comprendere, a seconda della gravità dell’infrazione e conformemente alla legislazione nazionale:
a)
ammende;
b)
il sequestro di attrezzi e catture illegali;
c)
il sequestro della nave;
d)
la sospensione o la revoca dell’autorizzazione di pesca;
e)
la riduzione o la soppressione dei contingenti di pesca, se pertinente.
2. Gli Stati membri sotto la cui giurisdizione ricadono gli allevamenti di tonno rosso adottano misure di esecuzione nei confronti degli allevamenti di cui sia stata accertata, in conformità della legislazione nazionale, la mancata conformità alle disposizioni dell’articolo 20 e dell’articolo 25, paragrafo 2, del presente regolamento, nonché degli articoli 4 bis, 4 ter e 4 quater del regolamento (CE) n. 1936/2001. Tali misure possono comprendere, a seconda della gravità dell’infrazione e conformemente alla legislazione nazionale:
a)
ammende;
b)
la sospensione o la cancellazione dal registro delle aziende di ingrasso;
c)
il divieto di mettere in gabbia o commercializzare quantitativi di tonno rosso.
Articolo 27
Misure di mercato
1. Sono vietati il commercio comunitario, lo sbarco, le importazioni ed esportazioni, la messa in gabbia a fini di ingrasso o di allevamento, le riesportazioni e i trasbordi di tonno rosso (thunnus thynnus) dell’Atlantico orientale e del Mediterraneo che non siano accompagnati dalla documentazione accurata, completa e convalidata prescritta dal presente regolamento.
2. Sono vietati il commercio comunitario, le importazioni, gli sbarchi, la messa in gabbia a fini di allevamento e ingrasso, la trasformazione, le esportazioni, le riesportazioni e il trasbordo di tonno rosso (thunnus thynnus) dell’Atlantico orientale e del Mediterraneo catturato da pescherecci il cui Stato di bandiera non disponga di un contingente, un limite di cattura o una quota dello sforzo di pesca per il tonno rosso dell’Atlantico orientale e del Mediterraneo, in base alle condizioni previste dalle misure di gestione e di conservazione dell’ICCAT, o che abbia esaurito le possibilità di pesca ad esso assegnate. In base alle informazioni ricevute dal segretariato dell’ICCAT, la Commissione informa tutti gli Stati membri che il contingente di una PCC è esaurito.
3. Sono vietati il commercio comunitario, le importazioni, gli sbarchi, la trasformazione e le esportazioni di tonno rosso dalle aziende di ingrasso o di allevamento non conformi alla raccomandazione 2006[07] dell’ICCAT sull’allevamento del tonno rosso.
Articolo 28
Coefficienti di conversione
Per il calcolo del peso arrotondato equivalente del tonno rosso trasformato si applicano i coefficienti di conversione adottati dal comitato permanente per la ricerca e le statistiche dell’ICCAT.
Articolo 29
Finanziamento
Ai fini dell’articolo 21, lettera a), punto i), del regolamento (CE) n. 1198/2006 del Consiglio, del 27 luglio 2006, relativo al Fondo europeo per la pesca (9) e fino al 31 dicembre 2014 il piano pluriennale di ricostituzione del tonno rosso nell’Atlantico orientale e nel Mediterraneo è considerato un piano di ricostituzione ai sensi dell’articolo 5 del regolamento (CE) n. 2371/2002.
CAPO V
DISPOSIZIONI FINALI
Articolo 30
Modifiche del regolamento (CE) n. 520/2007
Il regolamento (CE) n. 520/2007 è modificato come segue:
1)
gli articoli 6 e 11 sono soppressi;
2)
nell’allegato IV è soppressa la voce relativa al tonno rosso.
Articolo 31
Entrata in vigore e applicazione
Il presente regolamento entra in vigore il terzo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Esso si applica a decorrere dal 1o gennaio 2008.
Tuttavia, l’articolo 29 si applica a decorrere dal 13 giugno 2007.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, addì 17 dicembre 2007.