NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 238/2008
ze dne 10. března 2008,
kterým se zastavuje částečný prozatímní přezkum antidumpingového cla z dovozu roztoků močoviny a dusičnanu amonného pocházejících z Ruska prováděný podle čl. 11 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 384/96
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1) (dále jen „základní nařízení“), a zejména na čl. 11 odst. 3 tohoto nařízení,
s ohledem na návrh předložený Komisí po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. POSTUP
1. Platná opatření
(1)
Rada svým nařízením (ES) č. 1995/2000 (2) uložila konečné antidumpingové clo z dovozu roztoků močoviny a dusičnanu amonného pocházejících mimo jiné z Ruska. Toto nařízení se dále označuje jako „původní nařízení“ a šetření, na jehož základě byla původním nařízením uložena opatření, se dále označuje jako „původní šetření“.
(2)
Na základě přezkumu před pozbytím platnosti zahájeného v září 2005 Rada nařízením (ES) č. 1911/2006 (3) obnovila na pět let tato opatření na jejich současné úrovni. Opatření mají podobu zvláštních cel. Toto nařízení se dále označuje jako „nařízení po přezkumu před pozbytím platnosti“ a šetření, na jehož základě byla nařízením o pozbytí platnosti uložena opatření, se dále označuje jako „přezkum před pozbytím platnosti“.
2. Žádost o přezkum
(3)
Žádost o částečný prozatímní přezkum (dále jen „současný přezkum“) podle čl. 11 odst. 3 základního nařízení podali dva vyvážející výrobci z Ruska patřící pod akciovou společnost „Mineral and Chemical Company Eurochem“, konkrétně společnosti Novomoskovskiy Azot a Nevinnomyssky Azot. Tyto dvě společnosti jsou pro účely současného přezkumu z důvodu vzájemného vztahu považovány ze jeden právní subjekt (dále jen „žadatel“). Žádost byla omezena na zkoumání dumpingu ve vztahu k žadateli.
(4)
Žadatel uvedl, že porovnání jeho vlastní běžné hodnoty a, vzhledem k neexistenci vývozu do Evropského společenství, vývozních cen do vhodné třetí země, v tomto případě do Spojených států amerických (USA), by vedlo ke snížení dumpingu značně pod výši současných opatření.
3. Šetření
(5)
Komise po konzultaci s poradním výborem zjistila, že žádost obsahuje dostatečné přímé důkazy a dne 19. prosince 2006 prostřednictvím oznámení o zahájení, zveřejněném v Úředním věstníku Evropské unie (4), oznámila zahájení částečného prozatímního přezkumu podle čl. 11 odst. 3 základního nařízení.
(6)
Přezkum byl omezen na zkoumání dumpingu ve vztahu k žadateli. Šetření dumpingu zahrnovalo období od 1. října 2005 do 30. září 2006 (dále jen „období přezkumného šetření“ nebo „OPŠ“).
(7)
Komise oficiálně informovala žadatele, zástupce vyvážející země a sdružení výrobců ve Společenství o zahájení přezkumu. Zúčastněné strany dostaly příležitost písemně vyjádřit svá stanoviska a požadovat slyšení ve lhůtě stanovené v oznámení o zahájení.
(8)
Slyšení bylo poskytnuto všem zúčastněným stranám, které o to požádaly a prokázaly, že pro slyšení existují konkrétní důvody.
(9)
Za účelem získání informací, které považovala pro své šetření za potřebné, Komise zaslala dotazníky akciové společnosti „Mineral and Chemical Company Eurochem“ a společnostem ve spojení s ní a v určených lhůtách obdržela odpovědi.
(10)
Komise vyhledávala a ověřovala všechny informace, které považovala za potřebné pro stanovení dumpingu. Komise provedla inspekce na místě u žadatele a společností ve spojení s ním:
-
JSC Mineral and Chemical Company (Eurochem), Moskva, Rusko,
-
PJSC Azot (NAK Azot), Novomoskovsk, Rusko,
-
PJSC Nevinnomyssky Azot (Nevinka Azot), Nevinnomyssk, Rusko a
-
Eurochem Trading GmbH, Zug, Švýcarsko - (Eurochem Trading).
B. DOTČENÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
1. Dotčený výrobek
(11)
Dotčený výrobek je stejný jako v původním šetření, tj. roztok močoviny a dusičnanu amonného, tekuté hnojivo běžně používané v zemědělství, pocházející z Ruska. Výrobek je tvořen směsí močoviny, dusičnanu amonného a vody. Obsah vody činí přibližně 70 % směsi (v závislosti na obsahu dusíku) a zbývající část tvoří stejné díly močoviny a dusičnanu amonného. Nejvýznamnější „vlastností“ výrobku je obsah dusíku (N), který se může pohybovat mezi 28 % a 32 %. Tohoto rozdílného obsahu lze docílit přidáním většího nebo menšího množství vody do roztoku. Nicméně se má za to, že všechny roztoky močoviny a dusičnanu amonného, bez ohledu na obsah dusíku, mají stejné základní fyzikální a chemické vlastnosti, a proto představují pro účely tohoto šetření jediný výrobek. Dotčený výrobek spadá pod kód KN 3102 80 00.
2. Obdobný výrobek
(12)
Toto přezkumné šetření potvrdilo, že roztok močoviny a dusičnanu amonného je čistě komoditní výrobek a jeho kvalita a základní fyzikální vlastnosti jsou stejné bez ohledu na zemi původu. Roztoky močoviny a dusičnanu amonného vyráběné a prodávané žadatelem na jeho domácím trhu v Rusku a, vzhledem k neexistenci vývozu do Evropského společenství, roztoky vyvážené do Spojených států amerických, mají stejné základní fyzikální a chemické vlastnosti a v zásadě stejné použití. Proto jsou tyto výrobky považovány za obdobné výrobky ve smyslu čl. 1 odst. 4 základního nařízení. Vzhledem k tomu, že současný přezkum byl omezen na zkoumání dumpingu ve vztahu k žadateli, nebylo dosaženo žádných závěrů, pokud jde o výrobek vyráběný a prodávaný výrobním odvětvím Společenství na trhu Společenství.
C. VÝSLEDKY ŠETŘENÍ
1. Úvodní poznámky
(13)
Jak bylo uvedeno v oznámení o zahájení, vzhledem k tomu, že žadatel během OPŠ nerealizoval žádné vývozní prodeje močoviny a dusičnanu amonného do Evropského společenství, současné šetření nejprve zkoumalo, do jaké míry by měly být ceny pro vývoz do třetích zemí uplatněny při určování, zda se změnil základ, z něhož stávající opatření vycházela, a zda jsou tyto změny trvalé povahy.
(14)
Žadatel předložil důkazy o tom, že z důvodu platných cel nebylo možné během OPŠ výrobek vyvážet k prodeji na trhu Společenství. Žadatel poskytl přímé důkazy o tom, že ceny pro vývoz do USA jako reprezentativního třetího trhu nebyly dumpingové nebo byly přinejmenším dumpingové v menší míře, než činí dumpingové rozpětí v současnosti určené pro vývozy do Evropského společenství, a že bylo vhodné použít ceny vývozů do USA. Z důvodů uvedených níže ve 43. bodě odůvodnění a bodech následujících, byly vývozní ceny do třetí země, USA, posouzeny jako vhodné, protože trh USA byl srovnatelný s trhem Společenství, a proto byl reprezentativní.
(15)
Je nutno poznamenat, že v současnosti platná opatření částečně vycházejí z údajů nesouvisejících s žadatelovou vlastní výrobou a prodejem dotčeného výrobku, zatímco během současného OPŠ již byly dostupné ověřené údaje týkající se žadatelových vlastních informací o běžné hodnotě a vývozních cenách, i když pro trh třetí země. S ohledem na tyto skutečnosti se dospělo k závěru, že dumpingové rozpětí zjištěné během současného OPŠ odráželo situaci žadatele během OPŠ přesněji než v současnosti platná opatření.
(16)
V této souvislosti bylo také vzato v úvahu, že smyslem antidumpingových cel není uzavřít trh Společenství dovozům z třetích zemí, ale obnovit rovné podmínky.
(17)
Vzhledem k výše popsaným konkrétním okolnostem se proto dospělo k závěru, že výpočet dumpingového rozpětí během OPŠ na základě cen žadatele pro vývoz do USA byl vhodný.
2. Běžná hodnota
(18)
Za účelem zjištění běžné hodnoty bylo nejprve ověřeno, zda byl celkový objem prodeje žadatele na domácím trhu reprezentativní podle čl. 2 odst. 2 základního nařízení. Vzhledem k tomu, že žadatel během OPŠ nerealizoval prodej močoviny a dusičnanu amonného do Evropského společenství, objem prodeje žadatele na domácím trhu byl porovnán se všemi vývozy močoviny a dusičnanu amonného žadatele do Spojených států. Podle čl. 2 odst. 2 základního nařízení by měl být domácí prodej považován za reprezentativní v případě, že je celkový objem tohoto prodeje roven nebo větší než 5 % celkového objemu odpovídajícího vývozního prodeje, v tomto případě prodeje do Spojených států. Šetření ukázalo, že žadatel na domácím trhu neprodal reprezentativní množství močoviny a dusičnanu amonného.
(19)
Z tohoto důvodu nemohly být pro určení běžné ceny použity ceny žadatele na domácím trhu a běžná cena byla zjištěna početně podle čl. 2 odst. 3 a 6 základního nařízení na základě výrobních nákladů vzniklých žadateli, navýšených o přiměřenou částku na prodejní, správní a režijní náklady (dále jen „náklady PSR“) a na zisk.
(20)
Pokud jde o výrobní náklady, je třeba uvést, že náklady na plyn představují hlavní část výrobních nákladů a významný podíl celkových výrobních nákladů. V souladu s čl. 2 odst. 5 základního nařízení bylo zkoumáno, zda záznamy žadatele přiměřeně odrážejí náklady spojené s výrobou a prodejem dotčeného výrobku.
(21)
Na základě údajů uveřejňovaných mezinárodně uznávanými zdroji zaměřenými na trhy s energií bylo zjištěno, že ceny placené žadatelem byly neobvykle nízké. Pro srovnání: pohybovaly se v rozmezí jedné čtvrtiny až jedné pětiny vývozní ceny zemního plynu z Ruska. Všechny dostupné údaje navíc nasvědčují tomu, že domácí ceny plynu v Rusku byly regulované a výrazně nižší než tržní ceny zemního plynu na neregulovaných trzích. Protože nebyly ceny plynu v žadatelových záznamech přiměřeně podchyceny, musely být odpovídajícím způsobem upraveny. Z důvodu neexistence nezkreslených cen plynu na ruském domácím trhu a v souladu s čl. 2 odst. 5 základního nařízení musely být ceny plynu stanoveny „na jakémkoli jiném přijatelném základě včetně informací z jiných reprezentativních trhů“.
(22)
Upravená cena byla založena na průměrné ceně ruského plynu při prodeji na vývoz na německo-české hranici („Waidhaus“) bez dopravních nákladů a byla upravena o místní náklady na distribuci. Waidhaus, hlavní centrum prodeje ruského plynu do EU, která je největším trhem pro ruský plyn a má ceny přiměřeně odrážející náklady, lze považovat za reprezentativní trh ve smyslu čl. 2 odst. 5 základního nařízení.
(23)
Po poskytnutí informací žadatel namítl, že jakékoli úpravy jeho cen zemního plynu placených na domácím trhu by byly neoprávněné a že jeho účetní záznamy plně odrážejí náklady spojené s činností výroby a prodeje obdobného výrobku v zemi původu. Pro podložení tohoto tvrzení žadatel předložil studii nezávislé poradenské firmy uvádějící, že cena plynu placená žadatelem odrážela veškeré náklady na výrobu a prodej plynu, které vznikly dodavateli plynu. Je třeba nejprve poznamenat, jak uvádí i samotná studie, že náklady na plyn a dodávku plynu žadateli, použité pro srovnání, byly odhadovanými náklady a nikoli skutečnými náklady vynaloženými během OPŠ. Není rovněž jasné, zda takto určené náklady byly veškerými náklady ve smyslu základního nařízení, tj. včetně veškerých nákladů na výrobu a veškerých nákladů PSR spojených s výrobou a prodejem plynu. Dále se upozorňuje na to, že dostupné údaje o nákladech dodavatele plynu nelze v rámci tohoto řízení ověřit.
(24)
V každém případě se má za to, že podle čl. 2 odst. 5 základního nařízení samotná skutečnost, že cena plynu účtovaná dodavatelem jeho klientovi pokrývá náklady, není jako taková kritériem pro určení, zda náklady na výrobu obdobného výrobku vedené ve firemním účetnictví přiměřeně odrážejí náklady spojené s výrobou a prodejem zkoumaného výrobku. Z důvodů uvedených výše ve 21. bodě odůvodnění bylo shledáno, že v tomto případě tomu tak není. Žadatel pominul zjevný výrazný rozdíl mezi cenou plynu placenou na ruském domácím trhu a cenou pro vývoz zemního plynu z Ruska na straně jedné a cenou placenou výrobci ze Společenství na straně druhé. Rovněž pominul skutečnost, že ceny zemního plynu na domácím trhu byly v Rusku regulovány a nelze předpokládat, že přiměřeně odrážejí cenu, která by byla běžně účtována na trzích s nezkreslenými cenami. Proto, i kdyby cena za plyn zaplacená žadatelem pokrývala jednotkové náklady na výrobu a prodej plynu vzniklé jeho dodavateli, tento argument by nebyl směrodatný, protože tržní cena plynu nemusí být přímo spojená s náklady na jeho výrobu a prodej. Cena, za kterou žadatel nakupoval plyn v průběhu OPŠ, je i nadále regulována státem a její výše je výrazně pod cenovou hladinou na neregulovaných trzích, jak je vysvětleno výše ve 21. bodě odůvodnění. Toto tvrzení bylo proto nutno zamítnout.
(25)
Žadatel dále tvrdil, že provedením úpravy ceny plynu byla ve skutečnosti použita metoda pro určení běžné hodnoty, kterou základní nařízení nepředpokládá. Proto nahrazením nákladů na plyn na domácím trhu náklady vypočtenými podle popisu uvedeného výše ve 22. bodě odůvodnění a z důvodu, že tyto náklady představují hlavní část celkových nákladů obdobných výrobků, a proto také i početně stanovené běžné hodnoty, by tak běžná hodnota byla ve skutečnosti určena na základě údajů z třetího „reprezentativního“ trhu. V tomto ohledu žadatel argumentoval tím, že pro země s tržním hospodářstvím však základní nařízení předpokládá pouze následující metody pro určení běžné hodnoty: i) podle ceny obdobného výrobku na domácím trhu v běžném obchodním styku, anebo v případě, že prodej není realizován v běžném obchodním styku, ii) podle výrobních nákladů v zemi původu s připočtením přiměřené částky na náklady PSR a na zisk nebo iii) podle reprezentativních cen platných při vývozu obdobných výrobků do vhodné třetí země. Žadatel uzavírá, že z tohoto důvodu by běžná hodnota neměla vycházet z údajů z třetího reprezentativního trhu.
(26)
V tomto ohledu, a jak je uvedeno v 18. až 42. bodě odůvodnění, je nutno předeslat, že běžná hodnota byla zjištěna v souladu s metodami popsanými v čl. 2 odst. 1 až 6 základního nařízení. Nicméně, aby bylo možné zjistit, zda prodeje na domácím trhu byly provedeny v běžném obchodním styku z důvodu ceny, tj. zda byly ziskové, musí se nejprve určit, zda náklady žadatele byly spolehlivým základem ve smyslu čl. 2 odst. 5 základního nařízení. Až po spolehlivém zjištění nákladů lze určit, kterou metodu pro určení běžné hodnoty použít. Proto je nesprávné tvrdit, že spolehlivé určení nákladů v souladu s čl. 2 odst. 5 základního nařízení představuje použití nové metody pro určení běžné hodnoty. Argumenty žadatele bylo proto nutno v tomto ohledu zamítnout.
(27)
Žadatel dále argumentoval tím, že i v případě, že by měla být provedena úprava jeho nákladů na zemní plyn na domácím trhu, cena za ruský zemní plyn ve Waidhausu nebyla spolehlivým základem pro tuto úpravu, protože tato cena je stanovena na základě dlouhodobých smluv o dodávkách plynu, v nichž je vzorec pro výpočet ceny vázán na ceny ropných produktů, a proto nesouvisí s náklady na výrobu a dodávky plynu žadateli v Rusku. Žadatel dále argumentoval tím, že cena za ruský plyn ve Waidhausu není spolehlivá, protože je ovlivněna nadměrně vysokou a možná i nekonkurenční cenou plynu na domácím trhu v Německu, kterou prošetřují německé orgány na ochranu hospodářské soutěže.
(28)
V prvé řadě je nutno poznamenat, že jedním z hlavních kritérií pro výběr základu pro stanovení cen plynu bylo to, zda přiměřeně odráží cenu, která by byla běžně účtována na trhu s nezkreslenými cenami. Tato podmínka je v případě cen ve Waidhausu bezesporu splněna. Kromě toho je zdaleka největší objem plynu z Ruska dovážen přes centrum Waidhaus, a proto představuje vhodný základ pro úpravu. Z tohoto důvodu byl Waidhaus považován za reprezentativní trh a za přiměřený základ pro určení cen plynu ve smyslu čl. 2 odst. 5 základního nařízení. Za druhé, jak je popsáno ve 24. bodě odůvodnění, skutečnost, zda je cena ovlivňována náklady, není sama o sobě směrodatná, pokud přiměřeně odráží cenu, která by byla běžně účtována na trzích s nezkreslenými cenami. Pokud jde o cenu plynu dováženého prostřednictvím centra Waidhaus, neexistují žádné náznaky zásahu státu do tvorby ceny, a tato podmínka je tak splněna. Dále, pokud jde o tvrzení o nekonkurenční ceně plynu na domácím trhu v Německu, je nutno poznamenat, že šetření Spolkového kartelového úřadu, o němž se žadatel zmiňoval, stále probíhá a zatím nebyly vyvozeny žádné závěry. Kromě toho se toto šetření týká cen, za které hlavní němečtí distributoři plynu prodávají plyn na německém domácím trhu, a nikoli ceny, za kterou nakupují plyn dovážený z Ruska. Na rozdíl od toho, co uvádí žadatel, nemusí tyto dvě ceny nutně souviset, protože ekonomické zájmy distributorů plynu a jejich zákazníků jsou přesně opačné. Proto lze předpokládat, že se distributoři snaží udržovat prodejní cenu na co nejvyšší možné úrovni, přičemž je zároveň v jejich obchodním zájmu udržovat nákupní cenu na co nejnižší úrovni, aby dosáhli maximálního zisku. Argument žadatele, že německé subjekty nemají motivaci sjednávat ve Waidhausu nízké ceny pro plyn dovážený z Ruska, jsou pouhou domněnkou bez jakéhokoli faktického základu. V důsledku toho byly tyto argumenty zamítnuty.
(29)
Žadatel dále tvrdil, že pokud měla být provedena úprava jeho nákladů na zemní plyn na domácím trhu, měla vycházet z neregulovaných cen plynu v Rusku. Za prvé, pouze skutečnost, že Komise mohla vybrat jiný základ, nečiní volbu centra Waidhaus nepřiměřenou. Hlavním kritériem pro výběr základu, z něhož bude odvozena cena plynu, je, aby přiměřeně odrážel běžně účtovanou cenu na trzích s nezkreslenými cenami. Tato podmínka je v případě cen ve Waidhausu bezesporu splněna. Za druhé, skutečnost, že objem plynu prodávaného za neregulované ceny na domácím trhu byl v průběhu OPŠ jen malý a že takové ceny byly podstatně blíže regulované domácí ceně než volně určované ceně vývozní, jasně naznačuje, že tyto neregulované ceny byly převažujícími regulovanými cenami zkresleny. Proto nemohly být neregulované ceny na domácím trhu použity.
(30)
Žadatel dále argumentoval tím, že ceny zemního plynu na domácím trhu v Rusku regulované státem se neustále zvyšují a dosahují úrovní pokrývajících náklady na výrobu plynu. Proto nelze cenu na domácím trhu považovat za nekonkurenční a nepřiměřeně nízkou.
(31)
Tento argument není odůvodněný, protože správným kritériem pro výběr reprezentativního trhu není to, zda jsou ceny ziskové, ale to, zda odráží běžně účtovanou cenu na trzích s nezkreslenými cenami, jak je vysvětleno výše v 29. bodě odůvodnění. V případě cen regulovaných státem tomu tak není. Tento argument je navíc v rozporu s veřejnými prohlášeními ruského dodavatele plynu (jak potvrzuje jeho zveřejněná revidovaná účetní uzávěrka) o tom, že ceny plynu na ruském domácím trhu nepokrývají výrobní, přepravní a prodejní náklady. Proto byl tento argument zamítnut.
(32)
Žadatel dále navrhoval použít jako základ pro úpravu ruskou vývozní cenu pro vývoz na sousední trhy, avšak neposkytl žádné další informace nebo podklady o těchto trzích. Bylo stanoveno, že ruské ceny pro vývoz plynu do pobaltských států, o nichž byly určité údaje dostupné, nebyly dostatečně reprezentativní z důvodu relativně malých objemů vývozu do těchto zemí. Navíc nebyly dostupné potřebné údaje o přepravních a distribučních nákladech, a proto v tomto případě nemohly být spolehlivé ceny pro vývoz do pobaltských států stanoveny. Proto nebylo možné tyto ceny použít jako základ pro úpravu.
(33)
Žadatel také argumentoval tím, že pokud by byla použita vývozní cena ve Waidhausu, mělo by být od ceny ve Waidhausu odečteno ruské vývozní clo splatné pro všechny vývozy, protože nevzniklo na domácím trhu.
(34)
Je pravdou, že tržní cena v centru Waidhaus, které bylo považováno za reprezentativní trh ve smyslu čl. 2 odst. 5 základního nařízení, je cenou po uplatnění vývozních daní a nikoli cenou bez těchto daní. Z hlediska kupujícího je relevantní cena, kterou musí zaplatit v centru Waidhaus, a v tomto ohledu není směrodatné, jaké procento ceny tvoří vývozní daň a jaké procento je zaplaceno dodavateli plynu. Dodavatel plynu na druhou stranu bude vždy usilovat o maximalizaci své ceny, a proto bude účtovat co nejvyšší cenu, kterou jsou jeho zákazníci ochotni zaplatit. Vzhledem k tomu, že tato cena je vždy poměrně vysoko nad výrobními náklady a umožňuje dodavateli plynu dosáhnout značných zisků, jeho cenové nastavení není primárně ovlivněno výší vývozní daně, ale tím, jakou cenu jsou jeho zákazníci ochotni zaplatit. Proto se dospělo k závěru, že cena zahrnující vývozní daň a nikoli cena bez vývozní daně je nezkreslenou cenou určovanou trhem. Proto byly argumenty žadatele v tomto ohledu zamítnuty.
(35)
V této souvislosti žadatel také tvrdil, že by k vývozní ceně v centru Waidhaus neměla být připočtena přirážka místního distributora a že zisky distributorů již byly zahrnuty do ceny ve Waidhausu. V tomto ohledu žadatel tvrdil, že místními distributory v Rusku byly dceřiné společnosti dodavatele plynu a připočtení zisku těchto distributorů tak může představovat dvojí započtení. Žadatel dále tvrdil, že by se měla vzít v úvahu přirozená komparativní výhoda Ruska. Dále argumentoval tím, že vzhledem k tomu, že je plyn široce dostupný v Rusku, ale nikoli ve Společenství, jsou ceny na domácím ruském trhu přirozeně nižší, než je cena vyváženého plynu, což by mělo být zohledněno při určování úpravy cen plynu zaplacených na domácím trhu.
(36)
Za prvé, je třeba poznamenat, že přirážky místních distributorů neobsahují pouze ziskové rozpětí těchto společností, ale i jejich náklady mezi nákupem a opětovným prodejem zemního plynu.
(37)
Za druhé, tento argument již nelze dostatečně ověřit. To vyplývá ze skutečnosti, že dodavatel plynu v Rusku a jeho přidružené společnosti nebyly předmětem současného šetření, a tudíž nebyly k dispozici dostatečné informace o organizaci a o struktuře jeho nákladů. Je třeba také poznamenat, že situace v Rusku v tomto ohledu není, mimo jiné z důvodu úzkého propojení mezi dodavatelem plynu a ruskou vládou, natolik transparentní, aby umožňovala dostatečný přístup k nezbytným důkazům.
(38)
Žadatel, který nese důkazní břemeno, navíc nepředložil žádné další údaje nebo důkazy svědčící o tom, zda vůbec a do jaké míry byly distribuční náklady do ceny v centru Waidhaus zahrnuty. Jelikož však domácí zákazníci nakupovali plyn od místních dodavatelů, bylo nutno předpokládat, že platili místní distribuční náklady, které jako takové nejsou zahrnuty v neupravené ceně v centru Waidhaus. Proto muselo být v této fázi řízení konstatováno, že tato úprava byla oprávněná, a v důsledku toho byl tento argument zamítnut.
(39)
Orgány Společenství však také uznaly, že dopad této konkrétní úpravy na početní stanovení dumpingového rozpětí může být značný. Proto bylo vzhledem ke zvláštní situaci popsané výše ve 37. bodě odůvodnění stanoveno, že dodá-li žadatel dostatečné a ověřitelné důkazy, Komise může v tomto ohledu zvážit opětovné otevření šetření.
(40)
Pokud jde o komparativní výhody uvedené žadatelem v souvislosti s dostupností zemního plynu v Rusku, je nutno podotknout, jak výše uvádí 28. bod odůvodnění, že hlavním kritériem pro výběr cen v centru Waidhaus jako základu pro stanovení cen plynu je skutečnost, že přiměřeně odrážejí cenu běžně účtovanou na trzích s nezkreslenými cenami. Tržní podmínky převládající na domácím trhu nejsou v této souvislosti směrodatné. Tato námitka proto musela být zamítnuta.
(41)
Náklady PSR a zisk nemohly být stanoveny na základě hlavní části čl. 2 odst. 6 první věty základního nařízení, protože po úpravě o náklady na plyn zmíněné ve 22. bodě odůvodnění žadatel neměl reprezentativní prodej dotčeného výrobku na domácím trhu v rámci běžného obchodního styku v souladu s čl. 2 odst. 4 základního nařízení. Ustanovení čl. 2 odst. 6 písm. a) základního nařízení nebylo možno použít, neboť předmětem šetření je pouze žadatel. Ustanovení čl. 2 odst. 6 písm. b) také nebylo možné použít, neboť z výrobků spadajících do stejné obecné kategorie zboží je zemní plyn pravděpodobně zdaleka nejdůležitější surovinou, a proto by s velkou pravděpodobností musely být upraveny také výrobní náklady, a to z důvodů zmíněných výše ve 21. bodě odůvodnění. V rámci tohoto pozatímního přezkumu nebyly dostupné žádné údaje potřebné pro řádné vyčíslení této úpravy a pro zjištění nákladů PSR a příslušného zisku při prodeji těchto výrobků po takové úpravě. Náklady PSR a zisk proto byly stanoveny na základě přiměřené metody podle čl. 2 odst. 6 písm. c) základního nařízení.
(42)
V této souvislosti byly zohledněny veřejně přístupné informace o hlavních společnostech působících v odvětví dusíkatých hnojiv. Bylo zjištěno, že pro účely šetření by byly nejvhodnější odpovídající údaje od severoamerických výrobců (z USA a Kanady), a to díky široké dostupnosti spolehlivých a úplných veřejných finančních informací od kótovaných společností z této části světa. Severoamerický trh se navíc vyznačuje významným objemem domácího prodeje a vysokou úrovní konkurence ze strany domácích i zahraničních společností. Z těchto důvodů byly náklady PSR a zisk stanoveny na základě váženého průměru nákladů PSR a zisku tří severoamerických výrobců patřících mezi největší společnosti v odvětví hnojiv, pokud jde o prodej výrobků stejné obecné skupiny (dusíkatá hnojiva) v Severní Americe. Tito tři výrobci byli shledáni reprezentativními pro odvětví dusíkatých hnojiv (v průměru přes 78,15 % obratu společnosti/obchodní divize) a jejich PSR náklady a zisk reprezentativními pro tento typ nákladů, které běžně vynakládají společnosti úspěšně působící v tomto odvětví. Kromě toho nic nenasvědčuje tomu, že by takto stanovené ziskové rozpětí bylo vyšší než zisk běžně dosahovaný ruskými výrobci z prodeje výrobků stejné obecné skupiny na jejich domácím trhu.
3. Vývozní cena
(43)
Jak je uvedeno výše v 13. bodě odůvodnění, žadatel během OPŠ neměl vývozní prodeje močoviny a dusičnanu amonného do Evropského společenství. Proto, z důvodů uvedených v 14. až 17. bodě odůvodnění, bylo považováno za vhodné za účelem výpočtu dumpingového rozpětí přezkoumat cenové chování žadatele vzhledem k jiným vývozním trhům. V oznámení o zahájení byly za vhodný trh pro účely srovnání označeny USA, neboť jsou hlavním vývozním trhem žadatele představujícím přes 70 % objemu vývozu žadatele během OPŠ.
(44)
Žádná ze zúčastněných stran nevznesla připomínky k volbě USA jako nejvhodnějšího trhu pro účely srovnání. Šetření potvrdilo, že pro účely srovnání je nejvhodnějším trhem s močovinou a dusičnanem amonným trh USA, neboť Evropské společenství a USA představují dva hlavní trhy s močovinou a dusičnanem amonným na světě a jsou srovnatelné, pokud jde o objem i ceny.
(45)
Vzhledem k tomu, že vývozní prodeje žadatele do USA během OPŠ byly realizovány prostřednictvím obchodníka ve spojení sídlícího ve Švýcarsku, musela být vývozní cena stanovena podle čl. 2 odst. 9 základního nařízení. Vývozní cena byla proto stanovena na základě cen skutečně zaplacených či splatných žadateli při prodeji prvnímu nezávislému odběrateli v USA, které jsou jeho hlavním vývozním trhem. Od těchto cen byla odečtena pomyslná provize odpovídající ziskovému rozpětí obchodníka ve spojení, který má podobnou roli, jako obchodní zástupce jednající na základě provize.
4. Srovnání
(46)
Běžná hodnota a vývozní cena byly srovnány na základě ceny ze závodu. Aby bylo zajištěno spravedlivé srovnání běžné hodnoty a vývozní ceny, byly v souladu s čl. 2 odst. 10 základního nařízení provedeny náležité úpravy o rozdíly u činitelů, které ovlivňují ceny a tím i srovnatelnost cen. Byly proto provedeny úpravy o rozdíly v dopravních a manipulačních nákladech, nákladech na nakládku a vedlejších nákladech, byly-li přiměřené a podložené ověřenými důkazy.
5. Dumpingové rozpětí
(47)
V souladu s čl. 2 odst. 11 základního nařízení bylo dumpingové rozpětí stanoveno na základě srovnání váženého průměru běžné hodnoty s váženým průměrem vývozní ceny.
(48)
Z tohoto srovnání vyplynulo dumpingové rozpětí vyjádřené jako procento z ceny CIF na hranice Severní Ameriky před proclením ve výši 33,95 %.
6. Trvalá povaha okolností existujících během OPŠ
(49)
V souladu s čl. 11 odst. 3 základního nařízení bylo zkoumáno, zda se změnily okolnosti, na jejichž základě bylo stanoveno současné dumpingové rozpětí, a zda je tato změna trvalá.
(50)
Nic nenaznačovalo tomu, že běžnou hodnotu nebo vývozní cenu stanovenou pro žadatele současným šetřením nelze považovat za trvalou. Ačkoli lze namítnout, že vývoj cen zemního plynu jako hlavní suroviny by mohl mít na běžnou hodnotu zásadní vliv, bylo konstatováno, že cenový nárůst by ovlivnil všechny subjekty na trhu, a tudíž by měl dopad jak na běžnou hodnotu, tak na vývozní cenu.
(51)
Bylo zjištěno, že cena žadatelových vývozů do USA, žadatelova hlavního vývozního trhu, byla během OPŠ podobná ceně jeho vývozů do ostatních zemí.
(52)
Existují proto důvody domnívat se, že zjištěné dumpingové rozpětí je založeno na změněných okolnostech trvalé povahy.
(53)
Současný přezkum navíc neodhalil žádné známky ani doklady toho, že by se měl v dohledné době zásadním způsobem změnit základ, na němž byla stanovena úroveň odstranění újmy při původním šetření.
(54)
V tomto ohledu je nutno poznamenat, že ačkoli se od uložení konečného cla změnily okolnosti, na základě kterých byl dumping zjištěn a které způsobily vyšší dumpingové rozpětí během OPŠ v porovnání s obdobím původního řízení, a ačkoli existují důvody domnívat se, že zjištěné dumpingové rozpětí je založeno na změněných okolnostech trvalé povahy, výše platného antidumpingového cla by měla být zachována. Jak je uvedeno níže v 55. a 56. bodě odůvodnění, konečné antidumpingové clo bylo uloženo na úrovni odstranění újmy zjištěné během původního šetření.
D. ZASTAVENÍ PŘEZKUMU
(55)
Připomíná se, že podle ustanovení čl. 9 odst. 4 základního nařízení a jak je uvedeno ve 49. bodě odůvodnění nařízení Rady (ES) č. 1995/2000, konečné clo v původním šetření bylo stanoveno na úrovni zjištěného rozpětí újmy, která byla nižší než dumpingové rozpětí, neboť bylo zjištěno, že toto nižší clo bude adekvátní pro odstranění újmy způsobené odvětví Společenství. Vzhledem k této skutečnosti by clo stanovené v tomto přezkumu nemělo být vyšší než rozpětí újmy zjištěné v původním šetření.
(56)
V tomto částečném prozatímním přezkumu nebylo možné stanovit žádné individuální rozpětí újmy, neboť byl omezen na posouzení dumpingu ve vztahu k žadateli. Proto bylo dumpingové rozpětí zjištěné v současném přezkumu srovnáváno s rozpětím újmy zjištěným v původním šetření. Vzhledem k tomu, že rozpětí újmy zjištěné v původním šetření bylo nižší než dumpingové rozpětí zjištěné v současném šetření, tento přezkum by měl být zastaven beze změny antidumpingových opatření, která v současné době platí.
E. ZÁVAZKY
(57)
Žadatel vyjádřil zájem nabídnout závazek, ale nepředložil dostatečně podloženou nabídku závazku ve lhůtě stanovené v čl. 8 odst. 2 základního nařízení. Nabídka závazku proto nemohla být Komisí přijata. Má se však za to, že kvůli složitosti několika otázek, konkrétně 1) nestálosti ceny dotčeného výrobku, která by vyžadovala určitý způsob indexace minimálních cen, přičemž tato nestálost není dostatečně vysvětlena hlavní nákladovou položkou ovlivňující cenu, a 2) zvláštní situaci na trhu dotčeného produktu (mimo jiné kvůli neexistenci dovozů od vývozce, který je předmětem tohoto přezkumu, v průběhu OPŠ), je třeba dále zvážit, zda je závazek kombinující indexovanou minimální cenu a množstevní strop vůbec možný.
(58)
Jak bylo uvedeno výše, z důvodu této složitosti žadatel nedokázal ve stanovené lhůtě formulovat přijatelnou nabídku závazků. S ohledem na výše uvedené skutečnosti má Rada za to, že by mělo být žadateli mimořádně povoleno vypracovat nabídku závazků po výše zmíněné lhůtě, avšak nejpozději do 10 kalendářních dnů od vstupu tohoto nařízení v platnost.
F. POSKYTOVÁNÍ INFORMACÍ
(59)
Zúčastněné strany byly informovány o základních skutečnostech a důvodech, na jejichž základě bylo rozhodnuto zastavit tento přezkum a ponechat v platnosti stávající antidumpingové clo z dovozu dotčeného výrobku vyráběného žadatelem. Zúčastněné strany dostaly příležitost se vyjádřit. Všechna jejich vyjádření, která byla odůvodněná a podložená důkazy, byla zohledněna,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Jediný článek
Částečný prozatímní přezkum antidumpingových opatření zaměřených na dovoz směsí močoviny a dusičnanu amonného ve vodném nebo amoniakálním roztoku pocházejících z Ruska, v současnosti kódu KN 3102 80 00, zahájený podle čl. 11 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 384/96, se tímto zastavuje beze změny platných opatření.
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 10. března 2008.
REGOLAMENTO (CE) N. 238/2008 DEL CONSIGLIO
del 10 marzo 2008
che chiude il riesame intermedio parziale a norma dell’articolo 11, paragrafo 3 del regolamento (CE) n. 384/96 relativo al dazio antidumping sulle importazioni di soluzioni di urea e nitrato d’ammonio originarie della Russia
IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea,
visto il regolamento (CE) n. 384/96 del Consiglio, del 22 dicembre 1995, relativo alla difesa contro le importazioni oggetto di dumping da parte di paesi non membri della Comunità europea (1) («il regolamento di base»), in particolare l’articolo 11, paragrafo 3,
vista la proposta presentata dalla Commissione dopo aver sentito il comitato consultivo,
considerando quanto segue:
A. PROCEDIMENTO
1. Misure in vigore
(1)
Con il regolamento (CE) n. 1995/2000 (2), il Consiglio ha istituito un dazio antidumping definitivo sulle importazioni di soluzioni di urea e nitrato d’ammonio («UNA») originarie, tra l’altro, della Russia. Detto regolamento è denominato di seguito «regolamento iniziale» e l’inchiesta che ha portato all’istituzione delle misure mediante il regolamento iniziale è denominata in appresso «inchiesta iniziale».
(2)
In seguito a un riesame in previsione della scadenza avviato nel settembre 2005 il Consiglio, con il regolamento (CE) n. 1911/2006 (3), ha rinnovato per cinque anni tali misure al loro livello attuale. Le misure consistono in dazi specifici. Detto regolamento è denominato di seguito «regolamento in previsione della scadenza» e l’inchiesta che ha portato all’istituzione delle misure mediante il regolamento in previsione della scadenza è denominata in appresso «inchiesta in previsione della scadenza».
2. Domanda di riesame
(3)
Una richiesta di riesame intermedio parziale («il presente riesame») a norma dell’articolo 11, paragrafo 3 del regolamento di base è stata presentata da due produttori esportatori russi appartenenti alla società per azioni «Mineral and Chemical Company Eurochem», vale a dire Novomoskovskiy Azot e Nevinnomyssky Azot. Ai fini del presente riesame le due società, dato il loro legame, sono considerate un unico soggetto giuridico («il richiedente»). La richiesta riguarda unicamente le pratiche di dumping concernenti il richiedente.
(4)
Il richiedente ha sostenuto che effettuando un confronto tra il suo valore normale e, in mancanza di esportazioni nella Comunità europea, i prezzi all’esportazione in un paese terzo appropriato, in questo caso gli Stati Uniti d’America, ne risulterebbe un dumping ridotto, notevolmente inferiore rispetto al livello delle misure attualmente in vigore.
3. Inchiesta
(5)
Avendo constatato, sentito il comitato consultivo, che la domanda conteneva sufficienti elementi di prova prima facie, il 19 dicembre 2006 la Commissione ha annunciato l’apertura di un riesame intermedio parziale a norma dell’articolo 11, paragrafo 3 del regolamento di base mediante un avviso pubblicato nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea (4).
(6)
Il riesame era limitato all’esame del dumping praticato dal richiedente. L’inchiesta relativa alle pratiche di dumping ha riguardato il periodo compreso tra il 1o ottobre 2005 e il 30 settembre 2006 («periodo dell’inchiesta di riesame» o «PIR»).
(7)
La Commissione ha informato ufficialmente il richiedente, i rappresentanti del paese esportatore e l’associazione dei produttori comunitari dell’apertura del riesame. Le parti interessate hanno avuto la possibilità di comunicare le loro osservazioni per iscritto e di chiedere un’audizione entro il termine stabilito nell’avviso di apertura.
(8)
Sono state sentite tutte le parti interessate che ne hanno fatto richiesta dimostrando di avere particolari motivi per chiedere un’audizione.
(9)
Per poter disporre delle informazioni ritenute necessarie ai fini dell’inchiesta la Commissione ha inviato questionari alla società per azioni «Mineral and Chemical Company Eurochem» e alle sue società collegate e ha ricevuto le risposte entro i termini stabiliti.
(10)
La Commissione ha raccolto e verificato tutte le informazioni ritenute necessarie al fine di determinare il dumping. La Commissione ha svolto visite di verifica presso le sedi del richiedente e delle sue società collegate:
-
Mineral and Chemical Company (Eurochem), s.p.a., Mosca, Russia,
-
Azot (NAK Azot), s.p.a. pubblica, Novomoskovsk, Russia,
-
Nevinnomyssky Azot (Nevinka Azot), s.p.a. pubblica, Nevinnomyssk, Russia, e
-
Eurochem Trading GmbH, Zug, Svizzera (Eurochem Trading).
B. PRODOTTO IN ESAME E PRODOTTO SIMILE
1. Prodotto in esame
(11)
Il prodotto in esame è lo stesso prodotto oggetto dell’inchiesta iniziale, ossia una soluzione di urea e nitrato d’ammonio originaria della Russia, comunemente utilizzata come fertilizzante liquido nell’agricoltura («UNA»). La soluzione consiste in una miscela di urea, nitrato d’ammonio e acqua. Il tenore di acqua rappresenta circa il 70 % della miscela (a seconda del tenore di azoto), mentre il resto è costituito in parti uguali da urea e nitrato d’ammonio. Il tenore di azoto (N) è «l’aspetto» più significativo del prodotto e può variare dal 28 % al 32 %. Tale variazione si ottiene aggiungendo una quantità inferiore o superiore di acqua alla soluzione. Si ritiene tuttavia che, indipendentemente dal loro tenore di azoto, tutte le soluzioni di UNA abbiano le stesse caratteristiche fisiche e chimiche di base e costituiscano pertanto un prodotto unico ai fini della presente inchiesta. Il prodotto in questione è classificato al codice NC 3102 80 00.
2. Prodotto simile
(12)
La presente inchiesta di riesame ha confermato che il prodotto in esame è un prodotto di base le cui caratteristiche fisiche fondamentali e qualità sono identiche indipendentemente dal paese di origine. Le soluzioni di UNA prodotte e vendute dal richiedente nel mercato interno russo e, in mancanza di esportazioni nella Comunità europea, quelle esportate negli Stati Uniti d’America, hanno le stesse caratteristiche fisiche e chimiche di base ed essenzialmente le stesse applicazioni. Tali prodotti sono pertanto considerati un prodotto simile a norma dell’articolo 1, paragrafo 4 del regolamento di base. Poiché il presente riesame era limitato alla determinazione del dumping praticato dal richiedente non sono state tratte conclusioni in merito al prodotto fabbricato e venduto dall’industria comunitaria nel mercato della Comunità.
C. ESITO DELL’INCHIESTA
1. Osservazioni preliminari
(13)
Come annunciato nell’avviso di apertura, poiché il richiedente non ha realizzato vendite all’esportazione di urea e nitrato d’ammonio nella Comunità europea durante il PIR, nella presente inchiesta si è esaminato inizialmente in che misura i prezzi all’esportazione verso un paese terzo andassero considerati per determinare se le circostanze all’origine dell’istituzione delle misure sono mutate e se tali mutamenti sono di carattere duraturo.
(14)
Il richiedente ha fornito elementi di prova in base ai quali il prodotto in esame durante il PIR non ha potuto essere venduto all’esportazione nel mercato comunitario a causa dei dazi in vigore. Il richiedente ha presentato elementi di prova prima facie secondo cui i prezzi all’esportazione verso gli Stati Uniti, un mercato terzo rappresentativo, non erano oggetto di dumping, o comunque lo erano in misura inferiore al margine di dumping attualmente stabilito per le esportazioni nella Comunità europea e ha sostenuto che era opportuno utilizzare tali prezzi all’esportazione. Per le ragioni esposte al considerando (43) e nei successivi, i prezzi all’esportazione negli Stati Uniti in quanto paese terzo sono stati considerati adeguati poiché il mercato statunitense è paragonabile a quello comunitario e quindi rappresentativo.
(15)
Va osservato che le misure attualmente in vigore sono in parte fondate su dati che non riguardano la produzione propria del richiedente e le sue vendite del prodotto in esame, mentre durante il PIR erano disponibili informazioni verificate in merito ai dati del richiedente relativi al valore normale e ai prezzi all’esportazione, anche se verso il mercato di un paese terzo. Su tale base si è concluso che il margine di dumping accertato nel corso dell’attuale periodo dell’inchiesta ai fini del riesame riflettesse più precisamente la situazione del richiedente durante il PIR rispetto alle misure attualmente in vigore.
(16)
In tale contesto si è inoltre considerato che l’obiettivo di un dazio antidumping non è quello di chiudere il mercato comunitario alle importazioni dai paesi terzi, ma piuttosto di ristabilire condizioni di parità.
(17)
Date le circostanze specifiche di cui sopra si è pertanto concluso che era opportuno calcolare il margine di dumping durante il PIR sulla base dei prezzi di vendita all’esportazione verso gli Stati Uniti praticati dal richiedente.
2. Valore normale
(18)
Al fine di stabilire il valore normale si è inizialmente verificato se le vendite complessive del richiedente nel mercato interno fossero rappresentative a norma dell’articolo 2, paragrafo 2 del regolamento di base. Poiché il richiedente non aveva realizzato vendite all’esportazione di urea e nitrato d’ammonio nella Comunità europea durante il PIR, si è effettuato un confronto tra il volume delle sue vendite complessive nel mercato interno e tutte le sue esportazioni di urea e nitrato d’ammonio verso gli Stati Uniti. A norma dell’articolo 2, paragrafo 2 del regolamento di base, le vendite nel mercato interno vanno considerate rappresentative se il volume totale di tali vendite rappresenta almeno il 5 % del volume totale delle corrispondenti vendite all’esportazione, nella fattispecie verso gli Stati Uniti. L’inchiesta ha mostrato che il richiedente non ha venduto un volume di UNA rappresentativo nel mercato interno.
(19)
Poiché per tali motivi non è stato possibile utilizzare i prezzi praticati dal richiedente nel mercato interno per stabilire il valore normale, quest’ultimo è stato calcolato sulla base dei costi di fabbricazione sostenuti dal richiedente, maggiorati di un congruo importo per le spese generali, amministrative e di vendita («SGAV») e per i profitti a norma dell’articolo 2, paragrafi 3 e 6 del regolamento di base.
(20)
Per quanto riguarda i costi di fabbricazione, va ricordato che i costi del gas rappresentano una percentuale maggioritaria del costo di fabbricazione e una percentuale significativa del costo totale di produzione. Conformemente all’articolo 2, paragrafo 5 del regolamento di base si è esaminato se i costi relativi alla produzione e alla vendita del prodotto in esame si riflettessero adeguatamente nei documenti contabili del richiedente.
(21)
In base a dati pubblicati da fonti specializzate nei mercati dell’energia riconosciute a livello internazionale si è potuto stabilire che i prezzi pagati dal richiedente erano anormalmente bassi; a titolo di esempio, oscillavano tra un quarto e un quinto del prezzo all’esportazione del gas naturale originario della Russia. A tale riguardo, tutti i dati disponibili indicano che i prezzi del gas nel mercato interno russo sono prezzi regolamentati, nettamente inferiori ai prezzi di mercato pagati per il gas naturale nei mercati non regolamentati. Poiché i costi del gas non si riflettevano adeguatamente nei documenti contabili del richiedente è stato necessario adeguarli di conseguenza. In assenza di prezzi del gas non distorti relativi al mercato interno russo e a norma dell’articolo 2, paragrafo 5 del regolamento di base i prezzi del gas hanno dovuto essere calcolati sulla base di «qualsiasi altro riferimento ragionevole, comprese le informazioni tratte da altri mercati rappresentativi».
(22)
Il calcolo del prezzo così adeguato si è basato sul prezzo medio del gas russo venduto per l’esportazione al confine tedesco/ceco («Waidhaus»), al netto delle spese di trasporto e adeguato in modo da riflettere i costi di distribuzione locali. In quanto piattaforma principale per le vendite di gas russo nell’UE, che costituisce il mercato più importante di gas russo e applica prezzi che riflettono adeguatamente i costi, Waidhaus può essere considerato un mercato rappresentativo a norma dell’articolo 2, paragrafo 5 del regolamento di base.
(23)
In seguito alla comunicazione delle conclusioni il richiedente ha sostenuto che qualsiasi adeguamento del prezzo del gas pagato nel mercato interno sarebbe indebito dato che i suoi registri contabili rifletterebbero interamente i costi connessi alle attività di produzione e di vendita del prodotto simile nel paese d’origine. A sostegno di tale affermazione il richiedente ha presentato uno studio effettuato da una società di consulenza indipendente, in base al quale il prezzo del gas pagato dal richiedente rifletterebbe i costi complessivi di produzione e di vendita del gas sostenuti dal fornitore di gas. In primo luogo va osservato che, come indicato nello studio stesso, i costi del gas e i costi relativi alla consegna del gas al richiedente utilizzati per il confronto sono costi stimati e quindi non costi effettivamente sostenuti durante il PIR. Inoltre, non è chiaro se i costi così determinati siano stati calcolati a norma del regolamento di base, ossia tenendo conto di tutti i costi di fabbricazione e di tutte le SGAV connesse alla produzione e alla vendita del gas. Occorre infine osservare che le informazioni disponibili relative ai costi del fornitore di gas non hanno potuto essere verificate nel quadro del presente procedimento.
(24)
Si ritiene comunque che a norma dell’articolo 2, paragrafo 5 del regolamento di base il semplice fatto che il prezzo del gas applicato dal fornitore al suo cliente copra i costi non è di per sé un criterio per stabilire se i costi di produzione del prodotto simile registrati nei documenti contabili della società riflettano adeguatamente i costi connessi alla produzione e alla vendita del prodotto in esame. Per le ragioni esposte al considerando (21) si è ritenuto che non sia così. Il richiedente non ha preso in considerazione lo scarto significativo tra il prezzo del gas pagato nel mercato interno russo e il prezzo all’esportazione del gas naturale russo, da un lato, e il prezzo pagato dai produttori comunitari, dall’altro. Egli non ha neppure tenuto conto del fatto che i prezzi del gas naturale nel mercato interno russo erano regolamentati, pertanto non si poteva ritenere che riflettessero adeguatamente un prezzo normalmente pagabile in mercati esenti da distorsioni. Di conseguenza, anche se il prezzo del gas pagato dal richiedente coprisse il costo unitario di produzione e di vendita del gas sostenuto dal fornitore, tale argomentazione sarebbe irrilevante poiché il prezzo di mercato del gas non è necessariamente connesso in modo diretto ai suoi costi di produzione e di vendita. Il prezzo al quale il richiedente ha acquistato il gas durante il PIR continua ad essere regolamentato dallo Stato e significativamente inferiore al livello dei prezzi nei mercati non regolamentati, come indicato al considerando (21). Tale argomentazione è stata pertanto respinta.
(25)
Il richiedente ha inoltre sostenuto che operando un adeguamento del prezzo del gas veniva di fatto applicato un metodo per il calcolo del valore normale non contemplato dal regolamento di base. In tal modo sostituendo i costi del gas nel mercato interno con costi calcolati secondo il metodo descritto al considerando (22) e tenendo conto del fatto che tali costi rappresentano la percentuale principale dei costi complessivi del prodotto simile e pertanto anche del valore normale calcolato, il valore normale verrebbe di fatto determinato mediante dati provenienti da un mercato terzo «rappresentativo». A tale riguardo il richiedente ha sostenuto che per i paesi a economia di mercato il regolamento di base prevede tuttavia solo i seguenti metodi per determinare il valore normale: i) in base al prezzo del prodotto simile destinato al mercato interno nel corso di normali operazioni commerciali, ovvero se le vendite non sono effettuate nel corso di normali operazioni commerciali; ii) in base al costo di produzione nel paese d’origine (maggiorato di un congruo importo per le SGAV e per i profitti); oppure iii) in base a prezzi all’esportazione rappresentativi del prodotto simile verso un paese terzo appropriato. Il richiedente ha concluso che per tale motivo il valore normale non andrebbe calcolato in base a dati relativi a un mercato terzo rappresentativo.
(26)
A tale riguardo e come indicato ai considerando da (18) a (42) va osservato in primo luogo che il valore normale è stato determinato conformemente alle metodologie di cui all’articolo 2, paragrafi da 1 a 6 del regolamento di base. Tuttavia, al fine di stabilire se le vendite nel mercato interno sono state effettuate nel corso di normali operazioni commerciali a causa del prezzo, ossia se sono state remunerative, occorre prima verificare se i costi del richiedente costituissero una base attendibile ai sensi dell’articolo 2, paragrafo 5 del regolamento di base. Solo dopo aver stabilito i costi in maniera affidabile è possibile determinare il metodo da utilizzare per il calcolo del valore normale. È pertanto scorretto sostenere che determinando costi affidabili a norma dell’articolo 2, paragrafo 5 del regolamento di base sia stato introdotto un nuovo metodo per il calcolo del valore normale. L’argomentazione del richiedente a tale riguardo è stata quindi respinta.
(27)
Il richiedente ha inoltre affermato che anche se fosse necessario operare un adeguamento dei costi sostenuti per il gas naturale nel mercato interno, il prezzo del gas naturale russo a Waidhaus non costituisce una base affidabile per tale adeguamento poiché si tratta di un prezzo stabilito in base a contratti a lungo termine relativi al gas, nei quali la formula per il calcolo dei prezzi è connessa ai prezzi dei prodotti petroliferi e quindi non dipende dai costi di produzione e di consegna al richiedente in Russia. Il richiedente ha inoltre aggiunto che il prezzo del gas russo a Waidhaus non è affidabile poiché è influenzato da una tariffazione interna eccessivamente elevata e forse non concorrenziale in Germania, che è oggetto di un’inchiesta delle autorità antitrust tedesche.
(28)
In primo luogo va osservato che uno dei criteri principali per la scelta della base per il calcolo dei prezzi del gas è dato dal fatto che rifletta adeguatamente un prezzo normalmente pagabile in mercati esenti da distorsioni. Questa condizione è indiscutibilmente soddisfatta per quanto riguarda i prezzi di Waidhaus. Inoltre, il volume di gran lunga più significativo di gas russo è importato attraverso la piattaforma di Waidhaus, che rappresenta pertanto una base appropriata per un adeguamento. Per tale motivo Waidhaus è stata considerata un mercato rappresentativo e una base ragionevole per determinare i costi del gas a norma dell’articolo 2, paragrafo 5 del regolamento di base. In secondo luogo, come indicato al considerando (24), è irrilevante di per sé che il prezzo sia determinato dai costi nella misura in cui riflette adeguatamente un prezzo normalmente pagabile in mercati esenti da distorsioni. Per quanto riguarda il prezzo del gas importato a Waidhaus, non vi sono indicazioni di interferenze statali nella formazione dei prezzi, pertanto tale condizione è soddisfatta. Infine per quanto riguarda l’argomentazione della tariffazione interna non concorrenziale del gas in Germania va osservato che l’inchiesta del Bundeskartellamt al quale il richiedente ha fatto riferimento è ancora in corso e non sono state tratte conclusioni. Tale inchiesta riguarda inoltre i prezzi ai quali le principali aziende tedesche di distribuzione del gas vendono tale prodotto nel mercato interno tedesco e non il prezzo al quale acquistano il gas importato dalla Russia. Contrariamente a quanto affermato dal richiedente questi due prezzi non sono necessariamente correlati poiché l’interesse economico delle aziende di distribuzione del gas e quello dei loro clienti sono del tutto divergenti. Si può quindi ritenere che le aziende di distribuzione del gas cerchino di mantenere il prezzo di rivendita al livello più alto possibile, mentre nel contempo è nel loro interesse economico far restare il prezzo di acquisto al livello più basso al fine di massimizzare i profitti. L’argomento del richiedente secondo cui gli operatori tedeschi non avrebbero alcun interesse a negoziare prezzi bassi per il gas russo importato a Waidhaus è una pura supposizione non suffragata dai fatti. Tali argomentazioni sono state pertanto respinte.
(29)
Il richiedente ha inoltre sostenuto che se fosse necessario operare un adeguamento dei suoi costi del gas naturale nel mercato interno, tale adeguamento andrebbe calcolato in base ai prezzi non regolamentati disponibili in Russia. In primo luogo il fatto che la Commissione avrebbe potuto scegliere una base diversa non rende la scelta di Waidhaus irragionevole. Il criterio principale per la scelta della base per il calcolo dei prezzi del gas è dato dal fatto che rifletta adeguatamente un prezzo normalmente pagabile in mercati esenti da distorsioni. Questa condizione è indiscutibilmente soddisfatta per quanto riguarda i prezzi di Waidhaus. In secondo luogo il fatto che il volume del gas venduto a prezzi non regolamentati nel mercato interno fosse trascurabile durante il PIR e che tali prezzi fossero molto più vicini al prezzo regolamentato del mercato interno che al prezzo all’esportazione liberamente determinato indica chiaramente che i prezzi non regolamentati erano falsati dai prezzi regolamentati in vigore. I prezzi non regolamentati del mercato interno non hanno quindi potuto essere utilizzati.
(30)
Il richiedente ha inoltre rilevato che i prezzi del gas naturale nel mercato interno russo regolamentati dallo Stato sono in costante aumento e si avvicinano a livelli che coprono i costi di produzione del gas. I prezzi del mercato interno non possono pertanto essere considerati non concorrenziali o irragionevolmente bassi.
(31)
Tale argomentazione è priva di fondamento poiché il metodo appropriato per la scelta del mercato rappresentativo non richiede che i prezzi siano remunerativi in quanto tali, ma che riflettano adeguatamente un prezzo normalmente pagabile in mercati esenti da distorsioni, come indicato al considerando (29). Per i prezzi regolamentati dallo Stato non è così. Tale argomentazione contraddice inoltre le dichiarazioni pubbliche del fornitore di gas russo (confermate dalla pubblicazione della sua contabilità certificata) secondo cui i prezzi del gas nel mercato interno russo non coprono i costi di produzione, trasporto e vendita. Tale argomentazione è stata quindi respinta.
(32)
Il richiedente ha inoltre proposto di utilizzare il prezzo all’esportazione russo verso mercati limitrofi come base alternativa per l’adeguamento, senza però fornire ulteriori informazioni o elementi di prova relativi a tali mercati. I prezzi all’esportazione del gas russo verso i paesi baltici, dove erano disponibili alcune informazioni relative ai prezzi, non sono stati considerati sufficientemente rappresentativi dato il volume relativamente esiguo delle esportazioni verso tali paesi. Inoltre, in mancanza di dati necessari riguardanti i costi di trasporto e distribuzione, non è stato comunque possibile calcolare prezzi affidabili per le esportazioni verso i paesi baltici. Tali prezzi non hanno quindi potuto essere utilizzati come base per l’adeguamento.
(33)
Il richiedente ha sostenuto in alternativa che in caso di ricorso al prezzo all’esportazione a Waidhaus è opportuno dedurre da tale prezzo il dazio all’esportazione russo pagabile per tutte le esportazioni, poiché quest’ultimo non era applicato nel mercato interno.
(34)
Effettivamente il prezzo di mercato a Waidhaus, considerato rappresentativo ai sensi dell’articolo 2, paragrafo 5 del regolamento di base, comprende le tasse all’esportazione e non corrisponde al prezzo prima dell’imposizione di tali tasse. Dal punto di vista dell’acquirente è il prezzo da pagare a Waidhaus che conta, e a tale riguardo è irrilevante sapere quale percentuale di tale prezzo costituisce una tassa all’esportazione e quale viene pagata al fornitore di gas. Quest’ultimo del resto cercherà sempre di massimizzare i propri prezzi e quindi di applicare il prezzo più elevato che i suoi clienti sono disposti a pagare. Dato che tale prezzo è sempre molto superiore ai costi di produzione e consente al fornitore di gas di realizzare enormi profitti, nel fissare i prezzi quest’ultimo non è influenzato dall’importo della tassa all’esportazione, ma dal prezzo che i suoi clienti sono pronti a pagare. Si è pertanto concluso che il prezzo comprendente la tassa all’esportazione e non quello prima dell’imposizione di tale tassa rappresenta il prezzo determinato da un mercato non distorto. Le argomentazioni del richiedente a tale riguardo sono state pertanto respinte.
(35)
In tale contesto il richiedente ha inoltre sostenuto che il margine commerciale del distributore locale non andrebbe aggiunto al prezzo all’esportazione a Waidhaus e che i profitti dei distributori sarebbero già compresi nel prezzo di Waidhaus. A tale riguardo il richiedente ha affermato che i distributori locali in Russia erano società interamente controllate dal fornitore di gas, pertanto l’aggiunta del profitto di tali distributori potrebbe costituire un doppio conteggio. Il richiedente ha aggiunto che occorreva tenere conto del vantaggio comparativo naturale della Russia. A tale riguardo ha osservato che il gas è ampiamente disponibile in Russia ma non nella Comunità, pertanto i prezzi in Russia sono ovviamente più bassi del prezzo del gas esportato, circostanza di cui si sarebbe dovuto tenere conto per il calcolo dell’adeguamento dei prezzi del gas pagati nel mercato interno.
(36)
In primo luogo si osserva che il margine commerciale dei distributori locali non comprende solo il margine di profitto di tali società, ma anche i costi sostenuti tra l’acquisto e la rivendita del gas naturale.
(37)
In secondo luogo tale argomentazione non ha più potuto essere verificata adeguatamente, poiché il fornitore di gas russo e le sue controllate non erano oggetto della presente inchiesta pertanto le informazioni disponibili sull’organizzazione e sulla sua struttura dei costi erano insufficienti. Va inoltre osservato che a tale riguardo la situazione in Russia, anche a causa degli stretti legami tra il fornitore di gas e il governo russo, non è sufficientemente trasparente per consentire un adeguato accesso agli elementi di prova necessari.
(38)
Inoltre, il richiedente, cui spetta l’onere della prova, non è stato in grado di fornire informazioni o elementi di prova indicanti se e in quale misura i costi di distribuzione erano effettivamente stati inclusi nei prezzi di Waidhaus. Poiché i clienti nel mercato interno acquistavano il gas dai fornitori locali, si è tuttavia dovuto presumere che tali clienti fossero tenuti a pagare i costi locali di distribuzione, che in quanto tali non sono inclusi nel prezzo di Waidhaus non adeguato. In questa fase del procedimento si è pertanto ritenuto che l’adeguamento è giustificato e l’argomentazione è stata di conseguenza respinta.
(39)
Le istituzioni comunitarie hanno tuttavia considerato che l’incidenza di questo specifico adeguamento sul calcolo del margine di dumping può essere considerevole. Pertanto, data la particolare situazione descritta al considerando (37), si è ritenuto che se il richiedente fornirà elementi di prova sufficienti e verificabili, la Commissione può prendere in considerazione la riapertura dell’inchiesta a tale riguardo.
(40)
Per quanto riguarda l’argomentazione dei vantaggi comparativi connessi alla disponibilità di gas naturale in Russia, va osservato che, come indicato al considerando (28), il criterio principale per la scelta dei prezzi di Waidhaus come base per il calcolo dei prezzi del gas è dato dal fatto che riflettono adeguatamente un prezzo normalmente pagabile in mercati esenti da distorsioni. Le condizioni di mercato vigenti nel mercato interno sono irrilevanti in tale contesto. L’argomentazione è stata pertanto respinta.
(41)
Le SGAV e i profitti non hanno potuto essere determinati in base all’articolo 2, paragrafo 6, prima frase del regolamento di base, perché dopo l’adeguamento del costo del gas di cui al considerando (22) il richiedente non ha effettuato vendite rappresentative del prodotto in esame nel mercato interno nel corso di normali operazioni commerciali a norma dell’articolo 2, paragrafo 4 del regolamento di base. Non è stato possibile applicare l’articolo 2, paragrafo 6, lettera a) del regolamento di base, poiché solo il richiedente è oggetto dell’inchiesta. Neppure l’articolo 2, paragrafo 6, lettera b) era applicabile poiché anche per i prodotti appartenenti alla stessa categoria generale il gas naturale costituisce la materia prima di gran lunga più importante, pertanto i costi di fabbricazione andrebbero molto probabilmente adeguati per i motivi di cui al considerando (21). Nel quadro del presente riesame intermedio non si disponeva di alcuna informazione per poter quantificare con precisione tale adeguamento e determinare le SGAV e i corrispondenti margini di profitto derivanti dalla vendita di tali prodotti dopo tale adeguamento. Le SGAV e i profitti sono quindi stati determinati con un metodo appropriato a norma dell’articolo 2, paragrafo 6, lettera c) del regolamento di base.
(42)
A tale riguardo sono state prese in considerazione informazioni pubbliche relative alle principali società operanti nel settore dei concimi azotati. Si è riscontrato che i dati corrispondenti ai produttori nordamericani (statunitensi e canadesi) erano i più appropriati allo scopo dell’inchiesta, data l’ampia disponibilità di informazioni finanziarie pubbliche complete e affidabili relative alle società quotate in borsa in questa regione del mondo. Il mercato nordamericano presenta inoltre un volume significativo di vendite interne e un elevato livello di concorrenza di società nazionali e straniere. Le SGAV e i profitti sono stati pertanto determinati in base alla media ponderata delle SGAV e dei profitti di tre produttori nordamericani che figuravano tra le principali società nel settore dei fertilizzanti per quanto riguarda le vendite della stessa categoria generale di prodotti (concimi azotati) nell’America del Nord. Questi tre produttori sono stati considerati rappresentativi del settore dei concimi azotati (in media oltre il 78,15 % del fatturato di questo settore di attività) e i loro importi relativi alle SGAV e ai profitti sono stati considerati rappresentativi dello stesso tipo di costi normalmente sostenuti dalle società operanti con successo in tale settore. Nulla indica inoltre che l’importo dei profitti così stabilito sia superiore al profitto normalmente realizzato dai produttori russi sulle vendite di prodotti della stessa categoria generale nel loro mercato interno.
3. Prezzo all’esportazione
(43)
Come indicato al considerando (13), il richiedente non ha effettuato vendite all’esportazione di urea e nitrato d’ammonio alla Comunità europea durante il PIR. Per le ragioni esposte ai considerando da (14) a (17) si è quindi ritenuto opportuno esaminare la politica dei prezzi adottata dal richiedente in altri mercati di esportazione al fine di calcolare il margine di dumping. Nell’avviso di apertura gli Stati Uniti sono stati presi in considerazione come mercato adeguato ai fini di un confronto poiché costituiscono il principale sbocco del richiedente, che vi ha realizzato il 70 % delle proprie esportazioni durante il PIR.
(44)
Nessuna delle parti interessate ha formulato osservazioni sulla scelta degli Stati Uniti come mercato più appropriato ai fini di un confronto. L’inchiesta ha confermato che il mercato di urea e nitrato di ammonio degli Stati Uniti è il più adeguato per un confronto poiché la Comunità europea e gli Stati uniti rappresentano i due principali mercati di urea e nitrato di ammonio del mondo, comparabili sia a livello di volumi che di prezzi.
(45)
Poiché le vendite all’esportazione del richiedente agli Stati Uniti durante il PIR sono state realizzate attraverso un operatore commerciale collegato situato in Svizzera, il prezzo all’esportazione ha dovuto essere fissato a norma dell’articolo 2, paragrafo 9 del regolamento di base. Tale prezzo è stato così calcolato in base ai prezzi effettivamente pagati o pagabili al richiedente dal primo cliente indipendente negli Stati Uniti, il suo principale mercato di esportazione. Da tali prezzi è stata dedotta una commissione fittizia corrispondente al margine dell’operatore commerciale collegato, il cui ruolo può essere considerato analogo a quello di un agente operante su commissione.
4. Confronto
(46)
Il valore normale e il prezzo all’esportazione sono stati confrontati a livello franco fabbrica. Al fine di garantire un confronto equo tra il valore normale e il prezzo all’esportazione sono stati effettuati adeguamenti per tenere debitamente conto delle differenze che incidono sui prezzi e sulla loro comparabilità, conformemente all’articolo 2, paragrafo 10 del regolamento di base. Ove necessario e se giustificati da elementi di prova sottoposti a verifica, sono stati pertanto apportati adeguamenti per le differenze nelle spese di trasporto, manipolazione, carico e nelle altre spese accessorie.
5. Margine di dumping
(47)
Il margine di dumping è stato calcolato in base al confronto tra la media ponderata del valore normale e la media ponderata del prezzo all’esportazione a norma dell’articolo 2, paragrafo 11 del regolamento di base.
(48)
Dal confronto è emerso un margine di dumping del 33,95 % espresso come percentuale del prezzo CIF frontiera nordamericana, dazio non corrisposto.
6. Carattere duraturo delle circostanze osservate durante il PIR
(49)
A norma dell’articolo 11, paragrafo 3 del regolamento di base si è esaminato se le circostanze all’origine dell’attuale margine di dumping fossero mutate e se tale mutamento fosse di carattere duraturo.
(50)
Non vi erano elementi per ritenere che il livello del valore normale o del prezzo all’esportazione fissato per il richiedente nella presente inchiesta fosse di carattere duraturo. Sebbene si possa affermare che l’evoluzione dei prezzi del gas naturale, in quanto principale materia prima, potrebbe avere un’influenza significativa sul valore normale, si è considerato che l’effetto di un rialzo dei prezzi interesserebbe tutti gli operatori del mercato e pertanto inciderebbe sia sul valore normale che sul prezzo all’esportazione.
(51)
Il prezzo all’esportazione del richiedente verso gli Stati Uniti d’America, il principale mercato di esportazione del richiedente, durante il PIR è risultato simile a quello delle sue esportazioni verso altri paesi.
(52)
Vi sono quindi motivi per ritenere che il margine di dumping accertato si basi su circostanze di carattere duraturo.
(53)
Inoltre, il presente riesame non ha fornito indicazioni né elementi di prova del fatto che la base su cui il livello di eliminazione del pregiudizio è stato stabilito durante l’inchiesta iniziale possa mutare significativamente in un prossimo futuro.
(54)
A tale riguardo va osservato che sebbene le circostanze in base alle quali è stato calcolato il dumping siano mutate dopo l’istituzione dei dazi definitivi, comportando durante il PIR un margine di dumping più elevato rispetto a quello del periodo dell’inchiesta iniziale, e sebbene vi siano motivi per ritenere che il margine di dumping accertato si basi su circostanze mutate di carattere duraturo, il livello del dazio antidumping in vigore dovrebbe rimanere invariato. Effettivamente, come indicato ai considerando (55) e (56) i dazi antidumping definitivi sono stati istituiti al livello di eliminazione del pregiudizio individuato nell’inchiesta iniziale.
D. CHIUSURA DEL RIESAME
(55)
Si ricorda che a norma dell’articolo 9, paragrafo 4 del regolamento di base, e come indicato al considerando (49) del regolamento (CE) n. 1995/2000 del Consiglio, nell’inchiesta iniziale il dazio definitivo è stato istituito al livello del margine di pregiudizio individuato, che era inferiore al margine di dumping poiché si era accertato che tale dazio inferiore era sufficiente per eliminare il pregiudizio causato all’industria comunitaria. Alla luce di quanto sopra il dazio istituito nel presente riesame non dovrebbe essere superiore al margine di pregiudizio fissato nell’inchiesta iniziale.
(56)
Nel corso del presente riesame intermedio parziale, limitato all’esame del dumping praticato dal richiedente, non è possibile determinare alcun margine di pregiudizio individuale. Il margine di dumping stabilito nel presente riesame è stato pertanto confrontato al margine di pregiudizio fissato nell’inchiesta iniziale. Poiché quest’ultimo era inferiore al margine di dumping accertato durante la presente inchiesta, è opportuno chiudere il presente riesame senza modificare le misure antidumping in vigore.
E. IMPEGNI
(57)
Il richiedente aveva manifestato interesse ad offrire un impegno, tuttavia non ha presentato un’offerta sufficientemente circostanziata entro i termini di cui all’articolo 8, paragrafo 2 del regolamento di base. Di conseguenza la Commissione non ha potuto accettare alcuna offerta d’impegno. Si ritiene tuttavia che la complessità di alcuni aspetti, quali 1) la volatilità del prezzo del prodotto in esame, che richiederebbe una forma di indicizzazione dei prezzi minimi, pur non essendo nel contempo sufficientemente spiegata dal principale fattore di costo, e 2) la particolare situazione del mercato del prodotto in esame (tra l’atro il fatto che durante il PIR non vi fossero importazioni provenienti dall’esportatore oggetto del presente riesame), porti a interrogarsi sull’attuabilità di un impegno che combini un prezzo minimo indicizzato e un massimale quantitativo.
(58)
Come indicato sopra, a causa di tale complessità il richiedente non ha potuto formulare un’offerta d’impegno accettabile entro il termine prescritto. Alla luce di quanto sopra il Consiglio ritiene che il richiedente andrebbe eccezionalmente autorizzato a completare la propria offerta d’impegno dopo la scadenza di detto termine, ma comunque entro dieci giorni di calendario dall’entrata in vigore del presente regolamento.
F. COMUNICAZIONE DELLE INFORMAZIONI
(59)
Le parti interessate sono state informate dei fatti e delle considerazioni essenziali in base ai quali si intende chiudere il presente riesame mantenendo il dazio antidumping in vigore sulle importazioni del prodotto interessato fabbricato dal richiedente. Tutte le parti hanno avuto la possibilità di formulare osservazioni. Ove necessario, e se confermate da elementi di prova, tali osservazioni sono state prese in considerazione,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
Articolo unico
Il riesame intermedio parziale delle misure antidumping applicabili alle importazioni di miscele di urea e di nitrato d’ammonio in soluzioni acquose o ammoniacali originarie della Russia, attualmente classificabili al codice NC 3102 80 00, aperto a norma dell’articolo 11, paragrafo 3 del regolamento (CE) n. 384/96 del Consiglio, è chiuso senza modifiche delle misure antidumping in vigore.
Il presente regolamento entra in vigore il giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, addì 10 marzo 2008.