Nařízení Komise (ES) č. 1554/2001
ze dne 30. července 2001,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1260/2001, pokud jde o uvádění na trh cukru vyrobeného ve francouzských zámořských departementech, a kterým se vyrovnávají cenové podmínky s preferenčním surovým cukrem
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1260/2001 ze dne 19. června 2001 o společné organizaci trhů v odvětví cukru [1], a zejména na čl. 7 odst. 5 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Čl. 7 odst. 4 nařízení ES č. 1260/2001 stanoví paušální podporu Společenství pro cukr vyrobený ve francouzských zámořských departementech, který má být uveden na trh v evropských regionech Společenství. Tato podpora se týká rafinace cukru vyrobeného v těchto departmentech, kterou provádějí rafinerie na území evropských regionů Společenství, a dopravy cukru vyrobeného ve francouzských zámořských departementech do evropských regionů Společenství, případně také jeho skladování v těchto departmentech.
(2) Účelem podpory poskytované pro rafinaci cukru v rafineriích Společenství je zajistit těmto rafineriím dodávky cukru vyrobeného ve francouzských zámořských departementech za cenových podmínek obdobných podmínkám platným u preferenčního cukru.
(3) Náklady na námořní dopravu závisí zejména na velikosti plavidel, která zase závisí na hloubce vody v přístavech nakládky ve francouzských zámořských departementech. Ze zkušeností vyplývá, že právě z důvodu omezujících parametrů jednotlivých přístavů je cukr z některých z těchto departementů často přepravován na území Společenství plavidly, jejichž čistá prostornost je nižší než 20000 registrovaných tun, zatímco dopravné na trase Karibská oblast - Spojené království je stanoveno na základě čisté prostornosti lodí 25000 až 30000 registrovaných tun. Náklady na dopravu, které hradí hospodářské subjekty, tedy mohou být nepřiměřené vzhledem ke složce dopravného stanoveného na základě paušální sazby. Je proto nezbytné stanovit v prováděcích pravidlech pro používání paušální sazby možnost upravovat složku dopravného mezi Karibskou oblastí a Spojeným královstvím, pokud k tomu opravňuje velikost použitých plavidel.
(4) Čl. 5 odst. 4 protokolu 3 o cukru ze zemí AKT, který je součástí dohody o partnerství AKT-ES [2], stanoví, že zaručená cena se vztahuje na nebalený cukr s dodacími podmínkami CIF do evropských přístavů Společenství a je stanovena pro cukr standardní jakosti. Pokud se výtěžnost preferenčního cukru liší od výtěžnosti cukru standardní jakosti, použije se stupnice přirážek, která je běžná v oblasti mezinárodního obchodu a která se liší od stupnice, kterou pro tyto účely stanoví předpisy Společenství pro surový cukr vyráběný ve Společenství. Mají-li být srovnány cenové podmínky mezi těmito dvěma druhy surového cukru, je třeba kompenzovat rozdíly vyplývající z použití těchto dvou stupnic pomocí zvláštní intervence ve prospěch rafinerií surového cukru vyrobeného ve francouzských zámořských departmentech.
(5) Podpora pro rafinaci je zaručena pouze pro taková množství surového cukru pocházejícího z francouzských zámořských departementů, která lze na území evropských regionů Společenství rafinovat na bílý cukr, s přihlédnutím k disponibilním zásobám tohoto cukru tak, jak jsou pravidelně stanovovány v bilanci zásobování Společenství surovým cukrem.
(6) Výrobci tohoto cukru nemají ve svých továrnách velkokapacitní skladovací prostory, a proto všechen cukr určený k prodeji rafineriím Společenství je po výrobě uskladněn v přístavních silech. Tito výrobci musí tedy uhradit zálohu na náklady na dopravu cukru z továrny do přístavu nakládky. Nepravidelnost zásilek zvýšila v posledních letech i délku trvání těchto záloh, neboť cukr je přístavních silech skladován déle, což pro dotyčné výrobce znamená stále větší zátěž. Je tedy oprávněné stanovit, že na konečnou platbu podpory lze poskytnout zálohu ve výši částky složky FOB uvedené podpory. Poskytnutí této zálohy je třeba podmínit složením příslušné jistoty ze strany žadatele a stanovit další podmínky, jejichž splnění je nezbytné pro poskytnutí této zálohy, a zejména množství dotyčného cukru.
(7) Je třeba stanovit prováděcí pravidla pro stanovení hmotnosti a výtěžnosti cukru, zejména tam, kde jsou výrobky tohoto druhu přepravovány hromadně na stejné lodi, avšak patří několika výrobcům.
(8) Obecně lze říci, že mezi dnem, kdy je dotyčný cukr naložen, a dnem, kdy jsou při příjezdu splněny všechny formality, které příslušnému orgánu umožní vyplatit podporu, uplyne značně dlouhá doba. Je tedy třeba stanovit možnost zálohových plateb.
(9) Je nezbytné stanovit přiměřená opatření umožňující kontrolu rafinovaného cukru, jakož i definovat za tímto účelem pojem rafinace.
(10) Prováděcí pravidla stanovená v tomto nařízení nahrazují pravidla nařízení Komise (EHS) č. 2750/86 ze dne 3. září 1986, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro použití opatření pro uvádění na trh cukru vyrobeného ve francouzských zámořských departementech a kterým se počtvrté mění nařízení (EHS) č. 3016/78 [3] naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 350/1999 [4]. Uvedené nařízení by tedy mělo být zrušeno.
(11) Tato opatření je třeba používat od začátku hospodářského roku 2001/02.
(12) Opatření tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro cukr,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Podpora Společenství s paušální sazbou se poskytuje jako intervenční opatření pro cukr vyráběný ve francouzských zámořských departementech, který má být uveden na trh v evropských regionech Společenství.
Článek 2
1. Na základě žádosti podané příslušným francouzským orgánům se výrobcům cukru uvedeného v článku 1 a dopraveného do evropských přístavů Společenství poskytuje pro hospodářský rok 2001/02 podpora, kterou tvoří tyto složky:
a) paušální částka na tunu cukru vyjádřeného jako bílý cukr, která představuje dopravní náklady ze závodu do fáze FOB a je stanovená ve výši:
- 17 EUR za tunu pro departementy Réunion a Martinik,
- 24 EUR za tunu pro departement Guadeloupe;
b) jednotná paušální částka představující náklady na námořní dopravu od fáze FOB ve francouzských zámořských departementech do fáze CIF evropské přístavy Společenství, jakož i příslušné náklady na pojištění;
c) paušální částka na 100 kilogramů surového cukru, který výrobci mají ve skladu na konci každého měsíce a který je vyjádřen v hodnotě bílého cukru stanovené ve výši 0,33 EUR na měsíc.
2. Paušální částka uvedená v odst. 1 písm. b) se stanoví na základě složky dopravného z Karibské oblasti do Spojeného království, které stanoví Freight Committee of the United Terminal Sugar Market Association v Londýně a které je připočteno k londýnské denní ceně cukru platné v den vystavení nákladního listu pro dotyčný cukr.
Tato částka se převede na eura pomocí přepočítacího koeficientu používaného ke stanovení ceny CIF a paušálně se upraví tak, aby byly zohledněny náklady na pojištění rozdílu mezi hodnotou cukru na světovém trhu a hodnotou cukru ve Společenství. Tato částka se poté vynásobí koeficientem, který se rovná 1,00 vydělené výtěžností dotyčného cukru.
Upravená částka je zjištěna Komisí a sdělena příslušným francouzským orgánům.
3. Příslušné francouzské orgány mohou částku uvedenou v odst. 1 písm. b) paušálně upravit, pokud skutečné dopravní náklady hrazené výrobcem jsou vyšší než tato částka, neboť použitá plavidla mají čistou prostornost nižší než 20000 registrovaných tun.
Tato úprava se pro každý měsíc a každou zeměpisnou oblast (Antily/Réunion) rovná nejvýše průměrným rozdílům zjištěným při hromadné přepravě v průběhu 12 měsíců předcházejících měsíci, v kterém byl cukr vyvezen z přístavů ve francouzských zámořských departementech, mezi skutečnými náklady na dopravu pro plavidla s čistou prostorností nižší než 20000 RT stanovenou na základě nákladního listu a složkou dopravného mezi Karibskou oblastí a Spojeným královstvím podle odst. 1 písm. b).
Upravenou sazbu lze zvýšit nejvýše o 25 %, pokud používaná plavidla mají čistou prostornost nižší než 7000 RT v důsledku podmínek daného přístavu.
Příslušné francouzské orgány neprodleně sdělí Komisi provedené úpravy a zejména uvedou počet plavidel a dotyčné částky a poskytnou příslušné podklady.
Článek 3
1. Podpora uvedená v článku 2 se vztahuje na hmotnost cukru uznaného při příjmu a vyjádřeného jako bílý cukr podle vzorce výtěžnosti uvedeného v článku 4.
Pokud hromadná přeprava neumožňuje identifikaci jednotlivých šarží, použije se pro veškerý dotyčný cukr průměrná výtěžnost celého nákladu.
2. Podpora uvedená v článku 2 se vyplácí poté, co dotyčný výrobce předloží:
a) jakýkoli doklad uznávaný dotyčným členským státem o tom, že dotyčný cukr byl dopraven na území evropských regionů Společenství, a
b) nákladový list, výsledky analýz a konečnou fakturu.
Analýzy šarží po 250 tunách provádí při příjmu u celého nákladu laboratoř schválená členským státem, na jehož území byl cukr dovezen.
3. Je možné poskytnout zálohu na platbu ve výši 90 % z částky stanovené na základě hmotnosti uvedené v pro forma faktuře a vyjádřené jako bílý cukr na základě paušální výtěžnosti ve výši 96 %.
Žádosti o zálohovou platbu podávají dotyční výrobci; k žádostem je nutné přiložit nákladový list a pro forma fakturu.
4. Aniž je dotčen odstavec 2, na žádost výrobce nebo výrobců dotyčného surového cukru je rovněž možné poskytnout první zálohu platby ve výši složky podpory uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. a). Tato první záloha se považuje za splátku zálohy uvedené v odstavci 3.
První záloha platby se vypočítá na základě hmotnosti, kterou stanoví v silu v přístavu nakládky příslušné francouzské orgány nebo jimi pověřené osoby a která je vyjádřena jako bílý cukr na základě paušální výtěžnosti ve výši 96 %.
Při podání žádosti uvedené v prvním pododstavci je nutné složit jistotu ve výši požadované zálohy. Tato jistota se uvolní pro množství, pro která byla podle odstavce 1 provedena konečná platba celkové částky podpory uvedené v čl. 2 odst. 1 písm. a) a b).
Žadatel se může rozhodnout, zda jistotu složí v hotovosti nebo formou záruky poskytnuté podnikem, který splňuje kritéria stanovená Francií.
Neuvolněná část jistoty nebo neuvolněná celá jistota propadne pro množství cukru, u nějž nebyly splněny příslušné závazky.
Článek 4
1. V případě cukru uvedeného v článku 1, který byl rafinován v rafinerii na území evropských regionů Společenství, se dotyčným rafineriím poskytne podpora na každou desetinu procenta výtěžnosti přesahující 92 % v částce, která se rovná 0,0387 % z intervenční ceny surového cukru pro hospodářský rok, v jehož průběhu se rafinace provádí.
2. Odstavec 1 se použije až do určitého maximálního množství, které se stanoví podle regionů Společenství, ve kterých lze rafinaci provádět.
Množství uvedená v prvním pododstavci se stanoví postupem podle čl. 42 odst. 2 nařízení (ES) č. 1260/2001 na základě bilance zásobování Společenství surovým cukrem a pro rafinaci tohoto cukru v dotyčných evropských regionech Společenství.
3. Celková částka podpory uvedené v odstavci 1 se poskytuje na základě žádosti, kterou příslušným orgánům členského státu, na jehož území byl cukr rafinován, podaly podniky, které dotyčný cukr rafinovaly.
Článek 5
K žádosti o poskytnutí podpory uvedené v článku 4 musí být přiloženy doklady uznané příslušným členským státem, které prokáží, že dotyčný rafinovaný cukr byl získán ze surového cukru vyrobeného ve francouzských zámořských departementech. Za tímto účelem a na žádost dotyčné strany podléhá surový cukr celní kontrole nebo jiné administrativní kontrole, která poskytuje rovnocenné záruky.
Pro účely poskytnutí této podpory se "rafinací" rozumí přeměna surového cukru definovaného v čl. 1 odst. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 1260/2001 na bílý cukr definovaný v čl. 1 odst. 2 písm. a) uvedeného nařízení.
Článek 6
Dotyčný členský stát sdělí Komisi pro každý měsíc, a to do dvou měsíců následujících po příslušném měsíci, množství vyjádřená jako bílý cukr, pro která byla poskytnuta podpora podle článků 2 a 4, jakož i částky podpory odpovídající daným množstvím.
Článek 7
Zrušuje se nařízení (EHS) č. 2750/86.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 1. července 2001.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 30. července 2001.
Regolamento (CE) n. 1554/2001 della Commissione
del 30 luglio 2001
recante modalità di applicazione del regolamento (CE) n. 1260/2001 per quanto riguarda lo smercio dello zucchero prodotto nei dipartimenti francesi d'oltremare e la parificazione delle condizioni di prezzo con lo zucchero greggio preferenziale
LA COMMISSIONE DELLE COMUNITÀ EUROPEE,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea,
visto il regolamento (CE) n. 1260/2001 del Consiglio, del 19 giugno 2001, relativo all'organizzazione comune dei mercati nel settore dello zucchero(1), in particolare l'articolo 7, paragrafo 5,
considerando quanto segue:
(1) A norma dell'articolo 7, paragrafo 4, del regolamento (CE) n. 1260/2001 sono concessi aiuti comunitari forfettari per lo smercio, nelle regioni europee della Comunità, dello zucchero prodotto nei dipartimenti francesi d'oltremare. Questi aiuti riguardano, da un lato, la raffinazione dello zucchero prodotto in tali dipartimenti nelle raffinerie situate nelle regioni europee della Comunità e, dall'altro, il trasporto dello zucchero prodotto nei dipartimenti francesi d'oltremare fino alle regioni europee della Comunità ed eventualmente il suo magazzinaggio nei dipartimenti suddetti.
(2) Gli aiuti per la raffinazione nelle raffinerie comunitarie sono intesi a consentire l'approvvigionamento dello zucchero suddetto a condizioni di prezzo analoghe a quelle vigenti per gli zuccheri preferenziali.
(3) Le spese del trasporto marittimo dipendono in particolare dalle dimensioni delle navi, che a loro volta sono funzione del pescaggio a carico effettuato in particolare nei porti d'imbarco dei dipartimenti francesi d'oltremare. L'esperienza ha dimostrato che, proprio a causa dei limiti di tali porti, spesso lo zucchero è trasportato da taluni di questi dipartimenti verso la Comunità in navi di dimensioni inferiori a 20000 tonnellate di stazza netta, mentre per stabilire il nolo Caraibi-Regno Unito si prendono in considerazione navi di stazza netta compresa tra 25000 e 30000 tonnellate. Le spese sostenute dagli operatori possono quindi essere sproporzionate rispetto all'elemento nolo dell'aiuto stabilito su base forfettaria. Occorre pertanto che le modalità di applicazione prevedano la facoltà di adeguare l'elemento nolo Caraibi-Regno Unito su base forfettaria quando la stazza delle navi utilizzate lo giustifichi.
(4) A norma dell'articolo 5, paragrafo 4, del protocollo 3 sullo zucchero ACP, allegato all'accordo di partenariato ACP-CE(2), il prezzo garantito si riferisce allo zucchero della qualità tipo non imballato, consegnato cif nei porti europei della Comunità. Quando il rendimento dello zucchero greggio preferenziale si discosta da quello della qualità tipo, a tale zucchero si applica un sistema di abbuoni praticato nel quadro degli scambi internazionali, diverso dalle maggiorazioni previste a tal fine dalla normativa comunitaria per lo zucchero greggio prodotto nella Comunità. Per equiparare le condizioni di prezzo applicabili a questi due tipi di zucchero greggio occorre compensare la differenza che risulta dall'applicazione dei due sistemi mediante un intervento specifico a favore dei raffinatori dello zucchero greggio prodotto nei dipartimenti francesi d'oltremare.
(5) La concessione degli aiuti alla raffinazione si giustifica limitatamente ai quantitativi di zucchero greggio originari dei dipartimenti francesi d'oltremare che potrebbero essere raffinati in zucchero bianco nelle varie regioni europee della Comunità, in base alle disponibilità di tali zuccheri che emergono da un bilancio di approvvigionamento comunitario in zucchero greggio da compilarsi periodicamente.
(6) Poiché i produttori dei dipartimenti francesi d'oltremare non dispongono di grandi impianti di magazzinaggio nelle loro fabbriche, tutto lo zucchero destinato ad essere consegnato alle raffinerie comunitarie è immagazzinato nei sili portuali non appena prodotto. Detti produttori sono quindi costretti ad anticipare le spese di trasporto dello zucchero dagli impianti di produzione al porto di imbarco. In questi ultimi anni, a causa dell'irregolarità delle spedizioni, la durata dell'anticipo si è allungata così come il periodo di permanenza del prodotto nei sili portuali, il che non ha fatto che aggravare l'onere a carico dei produttori. Appare quindi giustificato prevedere la possibilità di versare un anticipo sul pagamento definitivo dell'aiuto, di importo pari all'elemento fob dell'aiuto. È opportuno subordinare il versamento dell'anticipo alla costituzione, da parte del richiedente, di una cauzione di pari importo e stabilire le altre condizioni per la concessione dell'anticipo, in particolare le quantità di zucchero ammesse.
(7) È necessario precisare alcune modalità relative alla determinazione del peso e del rendimento degli zuccheri, in particolare qualora i prodotti siano trasportati alla rinfusa nella stessa nave per conto di vari produttori.
(8) Generalmente, intercorre un lungo periodo di tempo fra la data d'imbarco dello zucchero e quella dell'espletamento, all'arrivo, delle formalità necessarie per consentire il pagamento dell'aiuto da parte dell'organismo competente. È quindi opportuno prevedere un sistema di anticipi.
(9) È necessario prevedere misure adeguate di controllo degli zuccheri raffinati e definire a tal fine la nozione di raffinazione.
(10) Le modalità di applicazione stabilite dal presente regolamento sostituiscono quelle previste dal regolamento (CEE) n. 2750/86 della Commissione, del 3 settembre 1986, che stabilisce misure per lo smercio degli zuccheri prodotti nei dipartimenti francesi d'oltremare e recante quarta modifica del regolamento (CEE) n. 3016/78(3), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 350/1999(4). Detto regolamento deve pertanto essere abrogato.
(11) Occorre applicare tali misure dall'inizio della campagna di commercializzazione 2001/02.
(12) Le misure previste dal presente regolamento sono conformi al parere del comitato di gestione per lo zucchero,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
Articolo 1
A titolo di misura d'intervento, sono concessi aiuti comunitari forfettari per lo smercio, nelle regioni europee della Comunità, dello zucchero prodotto nei dipartimenti francesi d'oltremare.
Articolo 2
1. Su richiesta presentata alle competenti autorità francesi, ai produttori dello zucchero di cui all'articolo 1, consegnato nei porti europei della Comunità, è concesso un aiuto per la campagna di commercializzazione 2001/02 che consta di:
a) un importo forfettario per tonnellata di zucchero, espressa in zucchero bianco, che rappresenta le spese di trasporto dalla fabbrica alla fase di consegna fob, fissato a:
- 17 EUR/t per i dipartimenti della Riunione e della Martinica,
- 24 EUR/t per il dipartimento della Guadalupa;
b) un importo forfettario uniforme, che rappresenta le spese di trasporto marittimo dalla fase fob dipartimenti francesi d'oltremare alla fase cif porti europei della Comunità e le spese di assicurazione inerenti a detto trasporto;
c) un importo per 100 kg di zucchero in giacenza al termine di ogni mese presso i produttori, espresso in zucchero bianco, fissato a 0,33 EUR al mese.
2. L'importo forfettario di cui al paragrafo 1, lettera b), è fissato in funzione dell'elemento nolo Caraibi-Regno Unito stabilito dal Freight Committee of the United Terminal Sugar Market Association of London e incorporato nel "London Daily Price" per lo zucchero, elemento valido alla data di rilascio della polizza di carico dello zucchero considerato.
Detto importo è convertito in euro applicando il tasso di conversione utilizzato per il rilevamento del prezzo cif e adattato in misura forfettaria per tener conto delle spese di assicurazione della differenza di valore dello zucchero sul mercato mondiale e nella Comunità. In seguito, si applica a tale importo un coefficiente pari a 1,00 diviso per il rendimento dello zucchero in questione.
La Commissione constata l'importo adattato e lo comunica alle competenti autorità francesi.
3. Le competenti autorità francesi possono adeguare su base forfettaria l'importo di cui al paragrafo 1, lettera b), qualora i costi di trasporto effettivi sostenuti dai produttori siano più elevati a causa dell'utilizzazione di navi di dimensioni inferiori a 20000 tonnellate di stazza netta.
Tale adeguamento non può superare, per ciascun mese e per ciascuna zona geografica (Antille/Riunione), la media delle differenze tra il costo effettivo del nolo di navi di dimensioni inferiori a 20000 tonnellate di stazza netta, constatato in base alle polizze di carico ricevute per l'imbarco, e l'elemento nolo Caraibi-Regno Unito di cui al paragrafo 1, lettera b), riscontrate per i trasporti di merci sfuse nei dodici mesi precedenti il mese di partenza degli zuccheri dai porti dei dipartimenti francesi d'oltremare.
All'adeguamento può essere applicata una maggiorazione non superiore al 25 % se la dimensione delle navi è inferiore a 7000 tonnellate di stazza netta a causa dei limiti portuali.
Le competenti autorità francesi comunicano tempestivamente alla Commissione gli adeguamenti effettuati, precisando in particolare il numero di navi e gli importi in questione, e trasmettono i documenti giustificativi pertinenti.
Articolo 3
1. L'aiuto di cui all'articolo 2 si applica al peso dello zucchero constatato all'arrivo, convertito in zucchero bianco secondo la formula di rendimento di cui all'articolo 4.
Se il trasporto è effettuato alla rinfusa e non consente l'identificazione delle singole partite, il rendimento medio dell'insieme del carico si applica a tutto lo zucchero in causa.
2. L'aiuto di cui all'articolo 2 è versato su presentazione, da parte del produttore interessato:
a) della prova, riconosciuta valida dallo Stato membro, dell'introduzione dello zucchero nelle regioni europee della Comunità; e
b) della polizza di carico, dei risultati delle analisi e della fattura definitiva.
Le analisi sono effettuate al momento del ricevimento, sull'intero carico e per partite di 250 tonnellate, da un laboratorio riconosciuto dello Stato membro nel cui territorio lo zucchero è stato introdotto.
3. Può essere concesso un anticipo pari al 90 % dell'importo determinato in base al peso che figura sulla fattura provvisoria, convertito in zucchero bianco secondo un rendimento forfettario del 96 %.
La domanda di anticipo deve essere presentata dal produttore interessato ed essere corredata della polizza di carico e della fattura provvisoria.
4. Fatto salvo il paragrafo 2 e su presentazione di relativa domanda da parte del produttore o dei produttori di zucchero greggio interessati, può essere versato altresì un primo anticipo di importo pari all'elemento dell'aiuto di cui all'articolo 2, paragrafo 1, lettera a). Questo primo anticipo costituisce un acconto dell'anticipo previsto al paragrafo 3.
Il primo anticipo è calcolato in base al peso rilevato nel silo del porto d'imbarco dalle competenti autorità francesi o da persone che agiscono sotto il controllo di dette autorità, peso che viene convertito in zucchero bianco in base a un rendimento forfettario del 96 %.
La domanda di cui al primo comma è corredata della costituzione di una cauzione di importo pari all'anticipo richiesto. La cauzione è svincolata per le quantità per le quali si procede al pagamento definitivo dell'intero importo dell'aiuto di cui all'articolo 2, paragrafo 1, lettere a) e b), secondo le condizioni di cui al paragrafo 1 del presente articolo.
La cauzione è costituita, a scelta del richiedente, in contanti o sotto forma di garanzia prestata da un istituto rispondente ai criteri stabiliti dalla Francia.
La parte della cauzione o la cauzione che non viene svincolata è incamerata per il quantitativo di zucchero per il quale non sono stati soddisfatti i corrispondenti obblighi.
Articolo 4
1. Per lo zucchero di cui all'articolo 1 raffinato in una raffineria nelle regioni europee della Comunità, le raffinerie percepiscono un aiuto per ogni decimo di punto percentuale di rendimento superiore al 92 %, di importo pari allo 0,0387 % del prezzo d'intervento dello zucchero greggio valido per la campagna di commercializzazione nel corso della quale ha luogo la raffinazione.
2. Il disposto del paragrafo 1 si applica limitatamente a quantitativi da determinarsi in funzione delle regioni della Comunità in cui lo zucchero potrebbe essere raffinato.
I quantitativi di cui al primo comma, destinati ad essere raffinati nelle regioni europee interessate della Comunità, sono determinati secondo la procedura prevista all'articolo 42, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 1260/2001 in base ad un bilancio di approvvigionamento comunitario in zucchero greggio.
3. L'importo complessivo dell'aiuto di cui al paragrafo 1 è concesso alle imprese che hanno raffinato lo zucchero in questione, che sono tenute a presentare la relativa domanda alle autorità competenti dello Stato membro sul cui territorio ha avuto luogo la raffinazione.
Articolo 5
La domanda di concessione dell'aiuto di cui all'articolo 4 è corredata delle prove, riconosciute valide dallo Stato membro in causa, che lo zucchero raffinato è stato ottenuto da zucchero greggio prodotto nei dipartimenti francesi d'oltremare. A tal fine, su richiesta delle raffinerie interessate, lo zucchero greggio è posto sotto controllo doganale o controllo amministrativo di altro tipo che presenti garanzie equivalenti.
Ai fini della concessione dell'aiuto s'intende per raffinazione la trasformazione dello zucchero greggio, quale definito all'articolo 1, paragrafo 2, lettera b), del regolamento (CE) n. 1260/2001, in zucchero bianco quale definito all'articolo 1, paragrafo 2, lettera a), dello stesso regolamento.
Articolo 6
Lo Stato membro interessato comunica ogni mese alla Commissione, nei due mesi successivi al mese considerato, i quantitativi espressi in zucchero bianco per i quali sono stati concessi gli aiuti di cui rispettivamente agli articoli 2 e 4, nonché gli importi corrispondenti a detti quantitativi.
Articolo 7
Il regolamento (CEE) n. 2750/86 è abrogato.
Articolo 8
Il presente regolamento entra in vigore il giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
Esso si applica a decorrere dal 1o luglio 2001.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, il 30 luglio 2001.