NAŘÍZENÍ RADY (ES) č 1182/2007
ze dne 26. září 2007,
kterým se stanoví zvláštní pravidla pro odvětví ovoce a zeleniny a kterým se mění směrnice 2001/112/ES a 2001/113/ES a nařízení (EHS) č. 827/68, (ES) č. 2200/96, (ES) č. 2201/96, (ES) č. 2826/2000, (ES) č. 1782/2003 a (ES) č. 318/2006 a ruší nařízení (ES) č. 2202/96
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 36 a 37 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Výboru regionů,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Stávající režim pro odvětví ovoce a zeleniny je stanoven v nařízení Rady (ES) č. 2200/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou (2), nařízení Rady (ES) č. 2201/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhů s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny (3) a nařízení Rady (ES) č. 2202/96 ze dne 28. října 1996, kterým se stanoví režim podpor Společenství pro producenty některých citrusových plodů (4).
(2)
Zkušenosti ukazují, že je nezbytné změnit režim pro odvětví ovoce a zeleniny tak, aby se dosáhlo těchto cílů: zlepšení konkurenceschopnosti a tržní orientace odvětví, které by mělo přispět k dosažení udržitelné produkce konkurenceschopné na vnitřním i vnějším trhu, snížení výkyvů v příjmech producentů v důsledku krizí na trhu, zvýšení spotřeby ovoce a zeleniny ve Společenství a pokračování ve snahách odvětví o zachování a ochranu životního prostředí.
(3)
Jelikož těchto cílů nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států vzhledem ke společné povaze trhu s ovocem a zeleninou, a proto jich může být z důvodu potřeby další společné činnosti lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(4)
Komise předložila samostatný návrh nařízení Rady, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů, do něhož by mohla být nejprve začleněna některá ustanovení týkající se odvětví ovoce a zeleniny, jež mají horizontální povahu a používají se pro řadu dalších zemědělských produktů, zejména ustanovení o řídícím výboru. Tato ustanovení je vhodné ponechat v nařízeních (ES) č. 2200/96 a (ES) č. 2201/96. Uvedená ustanovení by však měla být aktualizována, zjednodušena a racionalizována, aby bylo možné je snadno začlenit do nařízení, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů.
(5)
Pokud jde o další ustanovení, která se používají výlučně v odvětví ovoce a zeleniny, je vzhledem k oblasti působnosti změn stávajícího režimu a v zájmu srozumitelnosti nezbytné začlenit všechna tato ustanovení do samostatného nařízení. V případech, kdy jsou tato ustanovení do určité míry také horizontální povahy a používají se pro řadu dalších zemědělských produktů, jako například ustanovení týkající se obchodních norem a obchodu se třetími zeměmi, měla by být rovněž aktualizována a zjednodušena, aby je bylo možné později snadno začlenit do výše uvedeného nařízení o společné organizaci zemědělských trhů. Toto nařízení by proto nemělo rušit nebo měnit stávající nástroje horizontální povahy, ledaže jsou zastaralé, nadbytečné nebo by vzhledem ke své povaze neměly být projednávány na úrovni Rady.
(6)
Do oblasti působnosti tohoto nařízení by měly spadat produkty, na něž se vztahují společné organizace trhů s ovocem a zeleninou a zpracovaným ovocem a zeleninou. Ustanovení o organizacích producentů a mezioborových organizacích a dohodách se však použijí pouze na produkty, na něž se vztahuje společná organizace trhu s ovocem a zeleninou, a toto rozlišení by mělo být zachováno. Oblast působnosti společné organizace trhu s ovocem a zeleninou by měla být rozšířena i na některé kuchyňské byliny, aby se jim umožnilo využít tohoto režimu. Na tymián a šafrán se v současné době vztahuje nařízení Rady (EHS) č. 827/68 ze dne 28. června 1968 o společné organizaci trhu s některými produkty uvedenými v příloze II Smlouvy (5), z něhož by proto měly být vyňaty.
(7)
Pro některé produkty by měly platit obchodní normy upravující zejména definici, jakost, třídění, stanovení rozměrů, obalovou úpravu, obalové materiály, skladování, přepravu, obchodní úpravu, uvádění na trh a označování, aby bylo možné dodávat na trh produkty jednotné a uspokojivé jakosti. Navíc může být zapotřebí přijmout zvláštní opatření, zejména nejnovější analytické metody a další opatření k určení povahy dotčených norem, aby se zabránilo zneužívání, pokud jde o jakost a pravost produktů předkládaných spotřebitelům, a závažným narušením trhů, které by tato zneužití mohla vyvolat.
(8)
V současné době obsahují směrnice Rady 2001/112/ES ze dne 20. prosince 2001 o ovocných šťávách a některých podobných produktech určených k lidské spotřebě (6) a směrnice Rady 2001/113/ES ze dne 20. prosince 2001 o ovocných džemech, rosolech a marmeládách a kaštanovém krému určených k lidské spotřebě (7) zvláštní ustanovení o výrobě, složení a označování těchto výrobků. Uvedená pravidla však nejsou plně aktualizována, aby mohla zohlednit vývoj odpovídajících mezinárodních norem, a je proto třeba je v zájmu jejich aktualizace pozměnit.
(9)
Produkce ovoce a zeleniny a jejich uvádění na trh, včetně pěstitelských postupů, nakládání s odpadovým materiálem a likvidace produktů stažených z trhu, by měly brát ohled na životní prostředí, zejména pokud jde o ochranu jakosti vod, zachování biologické rozmanitosti a udržování krajiny.
(10)
Organizace producentů jsou základními činiteli režimu v odvětví ovoce a zeleniny, jehož decentralizované fungování na své úrovni zajišťují. Z důvodu stále se zvyšující koncentrace poptávky je koncentrace nabídky uvnitř těchto organizací i nadále hospodářskou nutností pro posílení postavení producentů na trhu. Tato koncentrace by měla být uskutečňována na základě dobrovolnosti a prokázat svou prospěšnost na základě rozsahu a účinnosti služeb, které mohou organizace producentů svým členům poskytnout. Jelikož organizace producentů jednají výlučně v zájmu svých členů, měly by být považovány za organizace jednající v hospodářských záležitostech za své členy a jejich jménem.
(11)
Zkušenosti ukazují, že organizace producentů jsou vhodným nástrojem pro koncentraci nabídky. Rozšíření organizací producentů v různých členských státech je však nerovnoměrné. V zájmu zvýšení přitažlivosti organizací producentů by měla být přijata opatření pro co největší zvýšení pružnosti jejich fungování. Tato pružnost by se měla týkat zejména sortimentu produktů organizace producentů, povoleného rozsahu přímých prodejů a rozšíření působnosti pravidel na nečleny, a dále povolení sdružením organizací producentů, aby vykonávala některé činnosti svých členů, a povolení svěření činností externím subjektům, včetně dceřiných společností, při splnění nezbytných podmínek v obou případech.
(12)
Organizace producentů by měla být uznána členským státem jako schopná přispívat k dosažení cílů společné organizace trhu pouze za předpokladu, že stanovy této organizace kladou na ni a na její členy určité požadavky. Pro zřízení a řádné fungování provozních fondů je nezbytné, aby organizace producentů obecně obhospodařovaly celou produkci ovoce a zeleniny svých členů.
(13)
Seskupením producentů činným v členských státech, které přistoupily k Evropské unii dne 1. května 2004 nebo později, a majícím zájem o získání statutu organizací producentů dle tohoto nařízení by mělo být umožněno využít přechodného období, v jehož průběhu jim může být při dodržení určitých závazků seskupením producentů poskytnuta finanční podpora na úrovni členského státu a Společenství.
(14)
Pro zvýšení odpovědnosti organizací producentů, zejména při přijímání rozhodnutí ve finanční oblasti, a pro přizpůsobení veřejných zdrojů, jež jsou jim přidělovány, budoucím požadavkům, je třeba stanovit podmínky, za jakých mohou být tyto zdroje využívány. Vhodným řešením je spolufinancování z provozních fondů vytvořených organizacemi producentů. V konkrétních případech by měl být umožněn doplňující finanční rámec. Ke kontrole výdajů Společenství musí být stanovena hranice podpory poskytované organizacím producentů, které zřizují provozní fondy.
(15)
V oblastech se slabou organizací produkce je třeba umožnit poskytnutí dodatečných vnitrostátních finančních příspěvků. V případě členských států se zvláštními strukturálními nevýhodami by tyto příspěvky měly být hrazeny Společenstvím.
(16)
V zájmu zjednodušení a snížení nákladů režimu by mohlo být užitečné podle možností sladit postupy a pravidla způsobilosti výdajů z provozních fondů s postupy a pravidly programů rozvoje venkova tím, že by se po členských státech požadovalo, aby stanovily vnitrostátní strategii pro operační programy.
(17)
Za účelem dalšího posílení vlivu organizací producentů a jejich sdružení a pro zajištění žádoucí stability trhu by mělo být členským státům umožněno za určitých podmínek rozšířit pravidla týkající se zejména produkce, uvádění na trh a ochrany životního prostředí, které organizace nebo sdružení dotyčné oblasti přijaly pro své členy, i na producenty dané oblasti, kteří jejich členy nejsou. Je-li to řádně odůvodněno, mělo by být možné účtovat určité náklady spojené s rozšířením pravidel dotyčným producentům, jelikož budou využívat výhod plynoucích z tohoto rozšíření. Na ekologické producenty by se rozšíření působnosti pravidel mělo vztahovat pouze se souhlasem podstatné části těchto producentů. Pro pohotové řešení krizí je třeba umožnit rychlé rozšíření působnosti těchto pravidel pro předcházení krizím a jejich řešení.
(18)
V nařízeních (ES) č. 2200/96, (ES) č. 2201/96 a (ES) č. 2202/96 je stanoveno několik různorodých režimů podpory pro některé druhy ovoce a zeleniny. Počet a rozmanitost těchto režimů znesnadňují jejich správu. Jelikož režimy byly zaměřeny na některé konkrétní druhy ovoce a zeleniny, nebyly schopny zcela zohlednit regionální podmínky produkce a nepokryly všechny druhy ovoce a zeleniny. Je proto vhodné nalézt jiný nástroj na podporu producentů ovoce a zeleniny.
(19)
Režimy podpory pro ovoce a zeleninu navíc nebyly plně začleněny do nařízení Rady (ES) č. 1782/2003 ze dne 29. září 2003, kterým se stanoví společná pravidla pro režimy přímých podpor v rámci společné zemědělské politiky a kterým se zavádějí některé režimy podpor pro zemědělce (8). To vedlo k určité složitosti a nepružnosti ve správě těchto režimů.
(20)
V zájmu cílenějšího, avšak pružného systému podpory pro odvětví ovoce a zeleniny a v zájmu zjednodušení je proto vhodné zrušit stávající režimy podpory a plně začlenit ovoce a zeleninu do režimu zřízeného nařízením (ES) č. 1782/2003. Proto je nezbytné umožnit, aby zemědělci, kteří produkovali ovoce a zeleninu v referenčním období, měli nárok na podporu v rámci režimu jednotné platby. Rovněž je třeba stanovit, aby členské státy určily referenční částky a množství hektarů, na něž lze poskytnout podporu podle režimu jednotné platby, na základě vhodného reprezentativního období pro trh s každým druhem ovoce a zeleniny a na základě vhodných cílů a nediskriminačních kritérií. Plochy osázené ovocem a zeleninou, včetně trvalých kultur ovoce a zeleniny a školek, by měly být způsobilé pro podporu podle režimu jednotné platby. Vnitrostátní stropy by měly být odpovídajícím způsobem změněny. Je třeba stanovit přechodná období, aby se dotyčným odvětvím poskytl čas na přizpůsobení se začlenění do režimu jednotné platby. Zejména je třeba přijmout opatření pro oddělené platby pro ovoce a zeleninu a dočasnou podporu vázanou na plochu pro některé produkty určené ke zpracování, které jsou způsobilé pro podporu podle stávajících režimů podpor, jakož i pro jahody a maliny. Na jahody a maliny lze spolu s podporou Společenství poskytnout i vnitrostátní příplatek. S ohledem na výše uvedené by se rovněž mělo umožnit Komisi, aby přijala prováděcí pravidla a veškerá nezbytná přechodná opatření.
(21)
Produkce ovoce a zeleniny je nepředvídatelná a produkty rychle podléhají zkáze. I nepříliš velké přebytky na trhu mohou trh výrazně narušit. Existovalo několik režimů pro stahování z trhu, avšak jejich správa se ukázala být poněkud složitá. Měla by být zavedena některá další opatření pro řešení krizí, jejichž používání by bylo co nejsnazší. Za těchto okolností se jako nejlepší přístup, který by měl též přinést zvýšení přitažlivosti organizací producentů pro producenty, jeví začlenění všech takových opatření do operačních programů organizací producentů. Členské státy by však měly být po přechodné období oprávněny poskytovat v těchto případech státní podporu, aby se umožnilo rozšíření opatření pro řešení krizí na nečleny organizací producentů. Aby bylo členství v organizaci producentů přitažlivé, měla by však být tato podpora nižší než podpora obdržená členy organizace producentů. Fungování této státní podpory by mělo být přezkoumáno na konci přechodného období.
(22)
Vzhledem k začlenění konzumních brambor do režimu stanoveného v nařízení (ES) č. 1782/2003 by se za účelem zabezpečení řádného fungování jednotného trhu založeného na společných cenách měla ustanovení Smlouvy, kterými se řídí státní podpora, použít i na konzumní brambory, při poskytnutí přechodného období umožňujícího přizpůsobení odvětví.
(23)
Nařízení Rady (ES) č. 2826/2000 ze dne 19. prosince 2000 o informačních a propagačních opatřeních pro zemědělské produkty na vnitřním trhu (9) stanoví, že příspěvek Společenství na některá propagační opatření může činit až 50 %. V zájmu podpory spotřeby ovoce a zeleniny u dětí ve školských zařízeních by měl být v tomto případě procentní podíl na propagaci ovoce a zeleniny zvýšen.
(24)
Mezioborové organizace vytvořené z podnětu samostatných nebo již seskupených hospodářských subjektů, představují-li významnou část různých profesních kategorií v odvětví ovoce a zeleniny, jsou schopny přispět k chování více zohledňujícímu situaci na trhu a usnadnit obchodní přístup, který zlepší znalost produkce, zejména pokud jde o organizaci produkce, obchodní úpravu produktů a jejich uvádění na trh. Jelikož činnost těchto organizací je schopna celkově přispět k dosažení cílů článku 33 Smlouvy, a zejména cílů tohoto nařízení, mělo by, jakmile dojde k vymezení příslušných druhů činností, být umožněno udělit zvláštní uznání těm organizacím, které prokáží dostatečnou reprezentativnost a zaměřují svou činnost na dosahování výše uvedených cílů. Ustanovení o rozšíření pravidel přijatých organizacemi producentů a jejich sdruženími a o podílu na nákladech vyplývajících z tohoto rozšíření by se měla vzhledem k podobnosti sledovaných cílů použít i na mezioborové organizace.
(25)
Vytvoření jednotného trhu Společenství vyžaduje zavedení obchodního režimu na vnějších hranicích Společenství. Součástí tohoto obchodního režimu by měla být dovozní cla a tento režim by měl v zásadě přispívat ke stabilizaci trhu Společenství. Obchodní režim by měl vycházet ze závazků přijatých v rámci uruguayského kola mnohostranných obchodních jednáních.
(26)
Uplatnění režimu vstupní ceny pro ovoce a zeleninu vyžaduje přijetí zvláštních ustanovení, aby se zohlednily mezinárodní závazky Společenství.
(27)
Sledování objemu obchodu se zemědělskými produkty se třetími zeměmi může s ohledem na některé produkty vyžadovat zavedení licenčních systémů pro dovozy a vývozy, včetně složení jistoty jako záruky toho, že se obchodní operace, pro něž jsou licence vydány, opravdu uskuteční. Komise by proto měla být zmocněna zavést licenční systémy pro takové produkty.
(28)
Aby se předešlo nebo zabránilo nepříznivým účinkům, které by dovoz některých zemědělských produktů mohl vyvolat na trhu Společenství, mělo by se za dovoz takových produktů vybírat dodatečné clo, pokud jsou splněny určité podmínky.
(29)
Je vhodné, aby za určitých podmínek byla Komise oprávněna otevírat a spravovat celní kvóty vyplývající z mezinárodních dohod uzavřených v souladu se Smlouvou nebo z jiných aktů Rady.
(30)
Celní režim umožňuje obejít se bez jakýchkoliv dalších ochranných opatření na vnějších hranicích Společenství. Vnitřní trh a mechanismus cel by se však mohly za mimořádných okolností ukázat jako nedostatečné. V takových případech by Společenství mělo mít možnost přijmout neprodleně všechna nezbytná opatření, aby trh Společenství nebyl ponechán bez ochrany proti narušení, ke kterému by mohlo v důsledku toho dojít. Uvedená opatření by měla být v souladu s mezinárodními závazky Společenství.
(31)
Aby bylo umožněno náležité fungování těchto obchodních režimů, měla by být přijata ustanovení pro regulaci nebo, vyžaduje-li to situace na trhu, pro zákaz používání režimu aktivního nebo pasivního zušlechťovacího styku.
(32)
Aby byl i nadále stanoven právní základ pro vývozní náhrady za cukr přidaný do některých výrobků z ovoce a zeleniny podle čl. 16 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 2201/96, měl by se seznam dotyčných výrobků přiřadit k seznamu uvedenému v příloze VII nařízení Rady (ES) č. 318/2006 ze dne 20. února 2006 o společné organizaci trhů v odvětví cukru (10).
(33)
Směrnice 2001/112/ES a 2001/113/ES a nařízení (EHS) č. 827/68, (ES) č. 2200/96, (ES) č. 2201/96, (ES) č. 2826/2000, (ES) č. 1782/2003 a (ES) č. 318/2006 by měly být odpovídajícím způsobem změněny.
(34)
Společné trhy zemědělských produktů se stále vyvíjejí, a proto by se členské státy a Komise měly neustále navzájem informovat o příslušných vývojových tendencích.
(35)
Poskytováním vnitrostátní podpory by bylo ohroženo řádné fungování jednotného trhu založeného na společných cenách. Ustanovení Smlouvy, která upravují státní podporu, by se proto měla obecně použít na produkty, na které se vztahuje toto nařízení. Je však třeba přijmout opatření pro jednorázovou státní podporu v odvětví zpracování rajčat v Itálii a Španělsku, aby se napomohlo jeho přizpůsobení ustanovením tohoto nařízení.
(36)
Výdaje, jež vzniknou členským státům v důsledku povinností vyplývajících z uplatňování tohoto nařízení, by měly být financovány Společenstvím podle nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky (11).
(37)
Režim pro odvětví ovoce a zeleniny stanoví některé povinnosti, které je třeba plnit. Má-li být zaručeno plnění těchto povinností, je třeba zavést kontroly a uplatňovat sankce, pokud tyto povinnosti nejsou splněny. Komisi by proto měla být svěřena pravomoc stanovit odpovídající pravidla, včetně těch, která se týkají vracení neoprávněně vyplacených částek a povinnosti členských států předkládat zprávy. Zvláštní sbory inspektorů pro odvětví ovoce a zeleniny již nebudou v novém režimu zapotřebí, a měly by proto být zrušeny.
(38)
Režim podpory zřízený nařízením (ES) č. 2202/96 má být zrušen. Uvedené nařízení se tudíž stalo bezpředmětným a mělo by být zrušeno.
(39)
Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (12).
(40)
V zájmu zjednodušení by měly být zrušeny samostatné výbory pro čerstvé ovoce a zeleninu a pro zpracované ovoce a zeleninu a nahrazeny jediným výborem pro ovoce a zeleninu, který má být zřízen nařízením (ES) č. 2200/96.
(41)
Přechod od dosavadních režimů na režim stanovený tímto nařízením by mohl přinést potíže, které toto nařízení neřeší. Aby bylo možné těmto obtížím čelit, měla by být Komise zmocněna k přijetí přechodných opatření. Dále by mělo být upraveno další uznávání organizací producentů a sdružení organizací producentů uznaných podle nařízení (ES) č. 2200/96 a možné další provádění operačních programů schválených podle uvedeného nařízení, jakož i obdobná úprava pro seskupení producentů uznaných podle nařízení (ES) č. 2200/96 a jejich plány uznání.
(42)
Toto nařízení by se mělo obecně použít ode dne 1. ledna 2008. Aby však nedošlo k přerušení režimů podpory pro výrobky z ovoce a zeleniny a citrusové plody v průběhu hospodářského roku, mělo by být umožněno fungování těchto režimů podpory až do konce hospodářského roku 2007/08,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
ÚVODNÍ USTANOVENÍ
Článek 1
Oblast působnosti
Toto nařízení stanoví zvláštní pravidla pro produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96 a v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2201/96.
Hlavy III a IV tohoto nařízení se však použijí pouze na produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96 nebo na produkty určené pouze ke zpracování.
Článek 43 se rovněž použije na brambory, čerstvé nebo chlazené, kódu KN 0701.
HLAVA II
TŘÍDĚNÍ PRODUKTŮ
Článek 2
Obchodní normy
1. Produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96, které se mají prodávat spotřebiteli v čerstvém stavu, mohou být uváděny na trh, pouze pokud jsou řádné a uspokojivé obchodní jakosti a pokud je uvedena země původu.
2. Komise může přijmout obchodní normy pro jeden nebo více produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96 a v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2201/96.
3. Komise přitom bere v úvahu doporučené normy přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů (EHK OSN).
4. Obchodní normy uvedené v odstavcích 1 a 2
a)
se použijí ve všech fázích uvádění na trh, včetně dovozu a vývozu, nestanoví-li Komise jinak;
b)
se stanoví s přihlédnutím zejména ke zvláštnostem dotyčných produktů, k potřebě zajistit podmínky pro hladké nakládání s těmito produkty na trhu a k zájmu spotřebitelů dostávat vhodné a transparentní informace zejména o zemi původu, třídě a případně o odrůdě (nebo o obchodním typu) produktu;
c)
se mohou týkat zejména jakosti, třídění, stanovení rozměrů, obalu, balení, skladování, přepravy, obchodní úpravy, uvádění na trh a označování.
5. Držitel produktů, pro které byly přijaty obchodní normy, může tyto produkty vystavovat za účelem prodeje, nabízet k prodeji, prodávat nebo dodávat či jakýmkoli jiným způsobem uvádět na trh uvnitř Společenství pouze v souladu s těmito normami. Držitel odpovídá za zajištění tohoto souladu.
6. Aniž jsou dotčeny případné zvláštní předpisy, které může Komise přijmout podle článku 42, kontrolují členské státy výběrově na základě analýzy rizik, zda dané produkty odpovídají uvedeným obchodním normám. Tyto kontroly se zaměří na fázi, která předchází odeslání produktů z pěstitelských oblastí, kdy jsou produkty baleny nebo nakládány. U produktů ze třetích zemí kontroly probíhají před jejich propuštěním do volného oběhu.
7. Až do přijetí nových obchodních norem se nadále použijí obchodní normy stanovené podle nařízení (ES) č. 2200/96 a nařízení (ES) č. 2201/96.
HLAVA III
ORGANIZACE PRODUCENTŮ
KAPITOLA I
Požadavky a uznání
Článek 3
Požadavky
1. Pro účely tohoto nařízení se organizací producentů rozumí každá právnická osoba nebo jasně vymezená organizační složka právnické osoby, která splňuje tyto požadavky:
a)
je založena z podnětu zemědělců ve smyslu čl. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1782/2003, kteří jsou pěstiteli jednoho nebo více produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96 nebo těchto produktů určených pouze ke zpracování;
b)
má za cíl používání pěstitelských postupů, produkčních technologií a postupů nakládání s odpady šetrných k životnímu prostředí, zejména za účelem ochrany jakosti vod, půdy a krajiny a zachování nebo podpory biologické rozmanitosti;
c)
sleduje jeden nebo více z těchto cílů:
i)
zajištění plánování produkce a jejího přizpůsobení poptávce, zejména pokud jde o jakost a množství,
ii)
koncentrace nabídky a uvádění produktů vyprodukovaných jejími členy na trh,
iii)
optimalizace produkčních nákladů a zajišťování stálosti cen producentů,
d)
její stanovy obsahují zvláštní požadavky stanovené v odstavci 2 a
e)
byla uznána dotyčným členským státem podle článku 4.
2. Stanovy organizace producentů zavazují její členy zejména
a)
uplatňovat pravidla přijatá organizací producentů ohledně znalosti produkce, produkce samotné, uvádění produktů na trh a ochrany životního prostředí;
b)
být, v souvislosti s produkcí každého z produktů uvedených v odst. 1 písm. a) daným podnikem, členem pouze jedné organizace producentů;
c)
prodávat svou veškerou dotyčnou produkci prostřednictvím organizace producentů;
d)
poskytovat údaje požadované organizací producentů ke statistickým účelům, zejména pokud jde o pěstitelské plochy, sklizená množství, výnosy a přímé prodeje;
e)
platit finanční příspěvky stanovené ve stanovách pro potřebu zřízení a doplňování provozního fondu stanoveného v článku 8.
3. Bez ohledu na odst. 2 písm. c) mohou členové organizace producentů, pokud je k tomu organizace producentů oprávní a pokud je to v souladu s podmínkami stanovenými organizací,
a)
prodat přímo ve svých podnicích nebo mimo ně spotřebitelům pro jejich osobní spotřebu nejvýše pevně stanovený procentní podíl své produkce nebo produktů, přičemž tento procentní podíl je stanoven členskými státy nejméně na 10 %;
b)
uvádět na trh sami nebo prostřednictvím jiné organizace producentů, kterou určí jejich vlastní organizace, množství produktů, jejichž objem je nepatrný ve srovnání s objemem tržní produkce jejich organizace;
c)
uvádět na trh sami nebo prostřednictvím jiné organizace producentů, kterou určí jejich vlastní organizace, produkty, které svou povahou běžně nejsou pokryty obchodními činnostmi dotyčné organizace producentů.
4. Stanovy organizace producentů rovněž stanoví
a)
postupy pro stanovení, přijetí a změnu pravidel uvedených v odstavci 2;
b)
předepisování členských příspěvků nezbytných k financování organizace producentů;
c)
pravidla umožňující členům organizace producentů demokratickou kontrolu jejich organizace a jejích rozhodnutí;
d)
sankce za porušení povinností vyplývajících ze stanov, zejména za neplacení finančních příspěvků, nebo pravidel stanovených organizací producentů;
e)
pravidla přijímání nových členů, zejména minimální dobu členství;
f)
účetní a rozpočtová pravidla nezbytná pro fungování organizace.
5. Organizace producentů se považují za organizace jednající v hospodářských záležitostech za své členy a jejich jménem.
Článek 4
Uznání
1. Členské státy uznají organizace producentů ve smyslu čl. 3 odst. 1, které o uznání požádají, pokud
a)
splňují požadavky stanovené v článku 3 a poskytnou o tom příslušné doklady;
b)
sdružují alespoň minimální počet členů a disponují minimálním objemem nebo hodnotou tržní produkce, které stanoví členské státy, a poskytnou o tom příslušné doklady;
c)
existují dostatečné důkazy o řádném výkonu jejich činnosti z časového hlediska i z hlediska účinnosti a koncentrace nabídky, přičemž členské státy mohou rozhodnout, které produkty nebo skupiny produktů uvedených v čl. 3 odst. 1 písm. a) by měly být pokryty organizací producentů;
d)
svým členům účinně umožňují přijímat technickou pomoc při používání pěstitelských postupů šetrných k životnímu prostředí;
e)
v případě potřeby svým členům účinně poskytují technické prostředky nezbytné pro shromažďování, skladování, obalovou úpravu a uvádění jejich produkce na trh;
f)
zajišťují řádné obchodní a účetní vedení svých činností a
g)
nezaujímají dominantní postavení na daném trhu, není-li to nutné k uskutečňování cílů stanovených v článku 33 Smlouvy.
2. Členské státy
a)
rozhodují o udělení uznání organizaci producentů do tří měsíců od obdržení žádosti doprovázené všemi nezbytnými doklady;
b)
pravidelně kontrolují, zda organizace producentů dodržují tuto hlavu, a v případě nesrovnalostí nebo porušení tohoto nařízení ukládají těmto organizacím sankce a tam, kde je to nezbytné, rozhodují o odebrání jejich uznání;
c)
oznamují Komisi jednou za rok všechna rozhodnutí o udělení či odnětí uznání nebo zamítnutí žádosti o ně.
Článek 5
Sdružení organizací producentů
Sdružení organizací producentů se zakládá z podnětu uznaných organizací producentů a může provádět jakoukoli z činností organizace producentů. Za tímto účelem mohou členské státy uznat sdružení producentů na základě žádosti, pokud
a)
členský stát shledá, že sdružení je schopno tyto činnosti účinně vykonávat, a
b)
sdružení nezaujímá dominantní postavení na daném trhu, není-li to nutné k uskutečňování cílů stanovených v článku 33 Smlouvy.
Ustanovení čl. 3 odst. 5 se použije obdobně na činnosti sdružení organizací producentů.
Článek 6
Svěření činností vnějším subjektům
Členské státy mohou povolit uznané organizaci producentů nebo uznanému sdružení organizací producentů, aby některé ze svých činností svěřily vnějším subjektům včetně dceřiných, pokud členskému státu dostatečně doloží, že se jedná o vhodný způsob pro dosahování cílů dotyčné organizace producentů nebo dotyčného sdružení organizací producentů.
Článek 7
Seskupení producentů
1. Pro účely tohoto nařízení se seskupením producentů rozumí každá právnická osoba nebo jasně vymezená organizační složka právnické osoby založená z podnětu zemědělců ve smyslu čl. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1782/2003, kteří jsou pěstiteli jednoho nebo více produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96 nebo těchto produktů určených pouze ke zpracování, za účelem uznání jako organizace producentů.
Seskupením producentů v členských státech, které přistoupily k Evropské unii dne 1. května 2004 nebo později, nebo v nejvzdálenějších regionech Společenství podle čl. 299 odst. 2 Smlouvy, nebo na menších ostrovech v Egejském moři podle čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 1405/2006 (13) může být poskytnuto přechodné období na splnění podmínek pro uznání stanovených v článku 4.
Za tímto účelem předloží tato seskupení producentů příslušnému členskému státu plán odstupňovaného uznání, jehož přijetím začíná přechodné období uvedené v druhém pododstavci a které představuje předběžné uznání. Přechodné období nesmí být delší pěti let.
2. Před přijetím plánu uznání členské státy uvědomí Komisi o svých záměrech a jejich předpokládaných finančních důsledcích.
3. Během přechodného období mohou členské státy seskupením producentů poskytnout
a)
podporu určenou k pobídce jejich vytváření a k usnadnění jejich administrativní činnosti;
b)
podporu poskytovanou buď přímo, nebo prostřednictvím úvěrových institucí určenou k pokrytí části investic nezbytných k dosažení uznání a stanovených v plánu uznání uvedeném v odst. 1 třetím pododstavci.
4. Podporu uvedenou v odstavci 3 hradí Společenství v souladu s pravidly přijatými podle čl. 42 písm. b) bodu ii).
5. Podpora uvedená v odst. 3 písm. a) se pro každé seskupení producentů určí na základě produkce, kterou toto seskupení uvádí na trh, a v prvním, druhém, třetím, čtvrtém a pátém roce dosáhne výše:
a)
10 %, 10 %, 8 %, 6 % a 4 % hodnoty produkce uvedené na trh v případě seskupení producentů v členských státech, které přistoupily k Evropské unii dne 1. května 2004 nebo později, a
b)
5 %, 5 %, 4 %, 3 % a 2 % hodnoty produkce uvedené na trh v případě seskupení producentů v nejvzdálenějších regionech Společenství podle čl. 299 odst. 2 Smlouvy nebo na menších ostrovech v Egejském moři podle čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 1405/2006.
Tyto sazby lze snížit s ohledem na hodnotu produkce uvedené na trh, která je vyšší než stanovený práh. Na podporu vyplácenou seskupení producentů v daném roce lze použít strop.
KAPITOLA II
Provozní fondy a operační programy
Článek 8
Provozní fondy
1. Organizace producentů mohou zřídit provozní fond. Tento fond je financován
a)
z finančních příspěvků členů nebo samotné organizace producentů;
b)
z finanční podpory Společenství, kterou lze organizacím producentů poskytnout.
2. Provozní fondy se používají pouze k financování operačních programů schválených členskými státy podle článku 13.
Článek 9
Operační programy
1. Operační programy sledují dva nebo více z cílů stanovených v čl. 3 odst. 1 písm. c) a těchto cílů:
a)
plánování produkce,
b)
zlepšování jakosti produktů;
c)
zvyšování obchodní hodnoty produktů;
d)
propagaci produktů v čerstvém i zpracovaném stavu;
e)
environmentální opatření a metody produkce šetrné k životnímu prostředí, včetně ekologického zemědělství;
f)
předcházení krizím a jejich řešení.
2. Předcházení krizím a jejich řešení se týká předcházení a zvládání krizí na trzích s ovocem a zeleninou a zahrnuje v této souvislosti:
a)
stahování z trhu;
b)
sklízení nezralého ovoce a zeleniny nebo jejich nesklízení;
c)
propagaci a komunikaci;
d)
vzdělávací opatření;
e)
pojištění úrody;
f)
podporu na pokrytí správních nákladů na zřizování vzájemných fondů.
Opatření pro předcházení krizím a jejich řešení, včetně splácení kapitálu a úroků podle třetího pododstavce, nesmí představovat více než jednu třetinu výdajů operačního programu.
Organizace producentů mohou uzavírat půjčky za obchodních podmínek pro financování opatření pro předcházení krizím a jejich řešení. V tom případě lze splácení jistiny a úroků z těchto půjček zahrnout do operačního programu, a může na ně proto být poskytnuta finanční podpora Společenství podle článku 10. Všechna zvláštní opatření pro předcházení krizím a jejich řešení se financují buď prostřednictvím těchto půjček, anebo přímo, nikoliv však oběma způsoby najednou.
3. Členské státy zajistí, aby
a)
operační programy zahrnovaly dvě nebo více environmentálních opatření nebo
b)
nejméně 10 % výdajů v rámci operačních programů bylo poskytováno na environmentální opatření.
Environmentální opatření musí dodržovat požadavky na agroenvironmentální platby stanovené v čl. 39 odst. 3 prvním pododstavci nařízení Rady (ES) č. 1698/2005 ze dne 20. září 2005 o podpoře pro rozvoj venkova z Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (14).
Pokud se alespoň na 80 % členů organizace producentů vztahuje jeden nebo více stejných agroenvironmentálních závazků podle uvedeného ustanovení, považuje se každý z těchto závazků za environmentální opatření podle prvního pododstavce písm. a).
Podpora na environmentální opatření podle prvního pododstavce kryje dodatečné náklady a ušlé příjmy vyplývající z opatření.
4. V Bulharsku a Rumunsku se odstavec 3 použije až ode dne 1. ledna 2011.
5. Investice zvyšující zatížení životního prostředí se povolují pouze v situacích, kdy jsou zavedeny účinné prostředky na ochranu životního prostředí před touto zátěží.
Článek 10
Finanční podpora Společenství
1. Finanční podpora Společenství se rovná částce finančních příspěvků podle čl. 8 odst. 1 písm. a), které byly skutečně zaplaceny, avšak je omezena na 50 % skutečně vynaložených výdajů.
2. Finanční podpora Společenství je omezena na 4,1 % hodnoty produkce uvedené na trh každou organizací producentů.
Uvedený podíl však může být zvýšen na 4,6 % hodnoty produkce uvedené na trh, pokud se částka přesahující 4,1 % hodnoty produkce uvedené na trh použije pouze na opatření pro předcházení krizím a jejich řešení.
3. Na žádost organizace producentů dosáhne podíl stanovený v odstavci 1 pro operační program nebo část operačního programu 60 %, pokud splňuje alespoň jednu z těchto podmínek:
a)
je předložen více organizacemi producentů ze Společenství činnými v různých členských státech na přeshraničních činnostech;
b)
je předložen jednou nebo více organizacemi producentů zapojenými do činnosti vedené na mezioborovém základě;
c)
zahrnuje pouze zvláštní podporu na produkci ekologických produktů, na něž se vztahuje nařízení Rady (EHS) č. 2092/91 ze dne 24. června 1991 o ekologickém zemědělství a k němu se vztahujícím označování zemědělských produktů a potravin (15);
d)
je předložen organizací producentů v jednom z členských států, které přistoupily k Evropské unii dne 1. května 2004 nebo později, jde-li o opatření, která budou uskutečněna nejpozději koncem roku 2013;
e)
jde o první operační program předložený uznanou organizací producentů, která se sloučila s jinou uznanou organizací producentů;
f)
jde o první operační program předložený uznaným sdružením organizací producentů;
g)
je předložen organizacemi producentů v členských státech, kde organizace producentů uvádějí na trh méně než 20 % produkce ovoce a zeleniny;
h)
je předložen organizací producentů v jednom z nejvzdálenějších regionů Společenství;
i)
zahrnuje pouze zvláštní podporu na opatření týkající se propagace spotřeby ovoce a zeleniny zaměřené na děti ve školských zařízeních.
4. Procentní podíl stanovený v odstavci 1 se zvyšuje na 100 % v případě stažení ovoce a zeleniny z trhu v množství, které nepřevyšuje 5 % objemu produkce uvedené na trh každou organizací producentů, přičemž se staženými produkty se naloží takto:
a)
bezplatně se rozdělí mezi dobročinné organizace a nadace schválené k tomuto účelu členskými státy pro použití při jejich činnostech spojených s pomocí osobám, kterým vnitrostátní právo přiznává nárok na podporu z veřejných prostředků, zejména proto, že se jim nedostává nezbytných prostředků k obživě;
b)
bezplatně se rozdělí mezi nápravná zařízení, školy a státní vzdělávací zařízení a dětské prázdninové tábory, jakož i nemocnice a domovy důchodců určené členskými státy, které přijmou všechna opatření nezbytná k tomu, aby takto přidělená množství doplňovala množství běžně nakupovaná těmito zařízeními.
Článek 11
Vnitrostátní finanční podpora
1. V regionech členských států, kde je stupeň organizovanosti producentů obzvláště nízký, může Komise členským státům na základě řádně odůvodněné žádosti povolit, aby vyplatily organizacím producentů vnitrostátní finanční podporu rovnající se nejvýše 80 % finančních příspěvků podle čl. 8 odst. 1 písm. a). Tato podpora doplní provozní fond.
V regionech členských států, v nichž organizace producentů uvádí na trh méně než 15 % hodnoty produkce ovoce a zeleniny a v nichž produkce ovoce a zeleniny představuje nejméně 15 % celkové zemědělské produkce, může být podpora uvedená v prvním pododstavci na žádost dotyčného členského státu uhrazena Společenstvím.
2. Na vnitrostátní finanční podporu, která je povolena podle odstavce 1, se nepoužijí články 87, 88 a 89 Smlouvy.
Článek 12
Vnitrostátní rámec a vnitrostátní strategie pro operační programy
1. Členské státy stanoví vnitrostátní rámec pro vypracování obecných podmínek vztahujících se k opatřením uvedeným v čl. 9 odst. 3. Tento rámec zejména stanoví, že tato opatření splňují příslušné požadavky nařízení (ES) č. 1698/2005, včetně požadavků na doplňkovost, soudržnost a soulad, které jsou obsaženy v článku 5 uvedeného nařízení.
Členské státy předloží svůj navrhovaný rámec Komisi, která si může ve lhůtě tří měsíců vyžádat změny, pokud zjistí, že návrh neumožňuje dosahování cílů stanovených v článku 174 Smlouvy a v šestém akčním programu Společenství pro životní prostředí (16). Investice do jednotlivých podniků podpořené operačními programy musí tyto cíle také respektovat.
2. Členské státy stanoví vnitrostátní strategii pro udržitelné operační programy na trhu s ovocem a zeleninou. Tato strategie zahrnuje tyto prvky:
a)
analýzu situace ve smyslu silných a slabých stránek a možnosti rozvoje;
b)
odůvodnění zvolených priorit;
c)
cíle operačních programů a nástrojů a výkonnostní ukazatele;
d)
hodnocení operačních programů;
e)
oznamovací povinnosti organizací producentů.
Do vnitrostátní strategie se rovněž začlení vnitrostátní rámec podle odstavce 1.
3. Odstavce 1 a 2 se nepoužijí na členské státy, v nichž neexistují uznané organizace producentů.
Článek 13
Schválení operačních programů
1. Návrhy operačních programů se předkládají příslušným vnitrostátním orgánům, které je schválí nebo zamítnou nebo si vyžádají jejich úpravu v souladu s touto kapitolou.
2. Organizace producentů sdělí členskému státu předpokládanou výši provozního fondu na každý rok a předloží náležité odůvodnění této výše založené na odhadech operačního programu, výdajích za stávající rok a případně výdajích za předchozí roky a v případě potřeby na předpokládaném množství produkce v následujícím roce.
3. Členský stát oznámí organizaci producentů nebo sdružení organizací producentů předpokládanou výši finanční podpory Společenství v souladu s horními hranicemi stanovenými v článku 10.
4. Platby finanční podpory Společenství se uskutečňují na základě výdajů vzniklých v souvislosti s činnostmi spadajícími do operačního programu. Na tytéž činnosti mohou být pod podmínkou složení záruky nebo jistoty vyplaceny zálohy.
5. Organizace producentů sdělí členskému státu konečnou výši výdajů za předchozí rok doloženou nezbytnými podklady, aby tak mohla obdržet zůstatek finanční podpory Společenství.
6. Operační programy a jejich financování producenty a organizacemi producentů na jedné straně a z prostředků Společenství na straně druhé jsou nejméně tříleté a nejvýše pětileté.
KAPITOLA III
Rozšíření působnosti pravidel na producenty hospodářského obvodu
Článek 14
Rozšíření působnosti pravidel
1. Je-li organizace producentů působící ve vymezeném hospodářském obvodu u konkrétního produktu považována za reprezentativní pro produkci a producenty tohoto obvodu, může dotyčný členský stát na její žádost vyhlásit níže uvedená pravidla za závazná pro producenty usazené v tomto hospodářském obvodu, kteří nejsou členy organizace producentů:
a)
pravidla uvedená v čl. 3 odst. 2 písm. a);
b)
pravidla nezbytná k provádění opatření uvedených v čl. 9 odst. 2 písm. c).
První pododstavec se použije za předpokladu, že dotyčná pravidla
a)
platí již nejméně jeden hospodářský rok;
b)
jsou zahrnuta v taxativním seznamu v příloze I;
c)
jsou závazná pro období nejvýše tří hospodářských roků.
Podmínka uvedená v druhém pododstavci písm. a) se však nepoužije, jsou-li dotčenými pravidly pravidla uvedená v bodech 1, 3 a 5 přílohy I. V tom případě nelze rozšíření působnosti pravidel uplatnit na více než jeden hospodářský rok.
2. Pro účely této kapitoly se „hospodářským obvodem“ rozumí zeměpisné území tvořené přilehlými nebo sousedními pěstitelskými oblastmi, v nichž jsou pěstitelské i obchodní podmínky stejnorodé.
Členské státy oznámí seznam hospodářských obvodů Komisi.
Komise ve lhůtě jednoho měsíce od oznámení seznam schválí nebo po konzultaci s dotyčným členským státem rozhodne o úpravách, které v něm tento členský stát má provést. Komise schválený seznam zveřejní způsoby, které považuje za vhodné.
3. Organizace producentů se považuje za reprezentativní ve smyslu odstavce 1, pokud sdružuje nejméně 50 % producentů hospodářského obvodu, ve kterém působí, a pokud pokrývá nejméně 60 % objemu produkce tohoto obvodu. Aniž je dotčen odstavec 5, nepřihlíží se při výpočtu těchto podílů k producentům ani produkci ekologických produktů, na něž se vztahuje nařízení (EHS) č. 2092/91.
4. Pravidla, jejich působnost je rozšířena na všechny producenty ve vymezeném hospodářském obvodu,
a)
nesmějí působit újmu jiným producentům v dotyčném členském státě nebo ve Společenství;
b)
se nesmějí použít, pokud se jich přímo netýkají, na produkty dodané ke zpracování na základě smlouvy podepsané před začátkem hospodářského roku, s výjimkou pravidel znalosti produkce uvedených v čl. 3 odst. 2 písm. a);
c)
musí být slučitelná s platnými pravidly Společenství a vnitrostátními pravidly.
5. Působnost pravidel nesmí být rozšířena na producenty ekologických produktů, na něž se vztahuje nařízení (EHS) č. 2092/91, není-li toto opatření schváleno nejméně 50 % těchto producentů v hospodářském obvodu, v němž organizace producentů působí, a nepokrývá-li tato organizace nejméně 60 % produkce tohoto obvodu.
Článek 15
Oznámení
Členské státy neprodleně oznámí Komisi pravidla, jejichž působnost rozšířily na všechny producenty ve vymezeném hospodářském obvodu podle čl. 14 odst. 1. Komise tato pravidla zveřejní způsoby, které považuje za vhodné.
Článek 16
Zrušení
Komise rozhodne, že členský stát musí zrušit rozšíření působnosti pravidel, o kterém rozhodl podle čl. 14 odst. 1,
a)
pokud zjistí, že dané rozšíření působnosti na další producenty vylučuje hospodářskou soutěž v podstatné části vnitřního trhu nebo ohrožuje volný obchod nebo že jsou ohroženy cíle článku 33 Smlouvy;
b)
pokud zjistí, že se na pravidla, jejichž působnost je rozšířena na další producenty, vztahuje čl. 81 odst. 1 Smlouvy. Rozhodnutí Komise týkající se uvedených pravidel se použije až ode dne tohoto zjištění;
c)
pokud na základě kontroly zjistí, že nebyla dodržena tato kapitola.
Článek 17
Finanční příspěvky producentů, kteří nejsou členy organizace
Použije-li se čl. 14 odst. 1, může dotyčný členský stát po posouzení předložených důkazů rozhodnout, že producenti, kteří nejsou členy organizace, uhradí organizaci producentů část finančních příspěvků zaplacených členy organizace producentů, pokud tyto příspěvky slouží k pokrytí
a)
správních nákladů vyplývajících pravidel uvedených v čl. 14 odst. 1;
b)
nákladů na výzkum, studie trhu a propagaci prodeje vynaložených organizací nebo sdružením, ze kterých mají prospěch všichni producenti daného obvodu.
Článek 18
Rozšíření působnosti pravidel sdružení organizací producentů
Pro účely této kapitoly se jakýkoli odkaz na organizace producentů považuje rovněž za odkaz na uznaná sdružení organizací producentů.
KAPITOLA IV
Zpráva
Článek 19
Zpráva
Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě do 31. prosince 2013 zprávu o provádění této hlavy, pokud jde o organizace producentů, provozní fondy a operační programy.
HLAVA IV
MEZIOBOROVÉ ORGANIZACE A DOHODY
KAPITOLA I
Požadavky a uznání
Článek 20
Požadavky
Pro účely tohoto nařízení se „mezioborovou organizací“ rozumí jakákoli právnická osoba, která
a)
je složena ze zástupců hospodářských činností souvisejících s produkcí nebo zpracováním produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96 nebo obchodem s nimi;
b)
vznikla z podnětu všech nebo některých organizací nebo sdružení, které ji tvoří;
c)
vykonává v jednom nebo více regionech Společenství dvě nebo více z následujících činností s ohledem na zájmy spotřebitelů:
i)
zlepšení znalosti a průhlednosti produkce a trhu,
ii)
přispívání k lepší koordinaci způsobu uvádění ovoce a zeleniny na trh, zejména prostřednictvím výzkumu a studií trhu,
iii)
vypracovávání vzorů smluv slučitelných s pravidly Společenství,
iv)
plnější využívání potenciálu vyprodukovaného ovoce a zeleniny,
v)
poskytování informací a provádění výzkumu nezbytného ke změně zaměření produkce na produkty lépe vyhovující požadavkům trhu a chuti a očekáváním spotřebitelů, zejména pokud jde o jakost produktů a ochranu životního prostředí,
vi)
hledání postupů omezujících používání prostředků na ochranu rostlin a jiných průmyslových prostředků a zajišťujících jakost produktů a ochranu půdy a vod,
vii)
vyvíjení metod a nástrojů ke zlepšení jakosti produktů,
viii)
využívání možností ekologického zemědělství, jakož i označení původu, značek jakosti a zeměpisných označení, a jejich ochrana,
ix)
propagace integrované produkce nebo jiných ekologicky zaměřených metod produkce,
x)
stanovení pravidel pro produkci a uvádění produktů na trh uvedených v bodech 2 a 3 přílohy I, která jsou přísnější než pravidla Společenství nebo vnitrostátní pravidla;
d)
byla uznána dotyčným členským státem v souladu s článkem 21.
Článek 21
Uznání
1. Opodstatňují-li to struktury členského státu, mohou členské státy uznat za mezioborové organizace všechny organizace založené na svém území, které o uznání náležitým způsobem požádají, za podmínky, že
a)
provádějí svou činnost v jedné nebo více oblastech dotčeného členského státu;
b)
představují významný podíl produkce nebo obchodu nebo zpracování ovoce a zeleniny a výrobků z ovoce a zeleniny v dotyčné oblasti nebo oblastech a v případě, že se jedná o více oblastí, jsou schopny v každé oblasti prokázat minimální úroveň reprezentativnosti každého z odvětví, která sdružují;
c)
vykonávají dvě nebo více činností uvedených v čl. 20 písm. c);
d)
samy se nezabývají produkcí ani zpracováním ovoce a zeleniny nebo výrobků z ovoce a zeleniny ani jejich uváděním na trh;
e)
nejsou zapojeny do žádných dohod, rozhodnutí ani jednání ve vzájemné shodě podle čl. 22 odst. 4.
2. Dříve, než členské státy udělí uznání, oznámí Komisi, které mezioborové organizace požádaly o uznání, a poskytnou veškeré příslušné informace vztahující se k reprezentativnosti těchto organizací a k jednotlivým činnostem, které vykonávají, jakož i veškeré ostatní informace nutné k posouzení žádosti.
Komise může vznést námitky vůči uznání ve lhůtě dvou měsíců od oznámení.
3. Členské státy
a)
rozhodnou o udělení uznání ve lhůtě tří měsíců od podání žádosti doprovázené všemi nezbytnými doklady;
b)
pravidelně kontrolují, zda mezioborové organizace dodržují podmínky pro udělení uznání, a v případě nesrovnalostí nebo porušení tohoto nařízení ukládají těmto organizacím sankce a tam, kde je to nezbytné, rozhodují o odebrání uznání;
c)
odebírají uznání, pokud
i)
již nejsou splněny požadavky a podmínky pro uznání stanovené v této kapitole,
ii)
se mezioborová organizace podílí na dohodách, rozhodnutích a jednáních ve vzájemné shodě podle čl. 22 odst. 3, aniž tím jsou dotčeny další sankce, které je třeba uložit podle vnitrostátního práva,
iii)
mezioborová organizace nedodrží oznamovací povinnost uvedenou v čl. 22 odst. 2;
d)
oznamují Komisi ve lhůtě dvou měsíců všechna rozhodnutí o udělení či odnětí uznání nebo zamítnutí žádosti o ně.
4. Podmínky, za kterých členské státy podávají zprávy Komisi o činnostech mezioborových organizací, a četnost těchto zpráv se stanoví postupem podle čl. 46 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96.
Komise může na základě kontrol požádat členský stát o odnětí uznání.
5. Uznání představuje oprávnění k činnostem uvedeným v čl. 20 písm. c) za podmínek stanovených ostatními ustanoveními nařízením.
6. Komise způsobem, který uzná za vhodný, zveřejní seznam uznaných mezioborových organizací s uvedením hospodářské sféry nebo oblasti jejich činností a činností prováděných ve smyslu článku 23. Odnětí uznání se rovněž zveřejní.
KAPITOLA II
Pravidla hospodářské soutěže
Článek 22
Uplatnění pravidel hospodářské soutěže
1. Bez ohledu na článek 1 nařízení Rady (ES) č. 1184/2006 ze dne 24. července 2006 o použití určitých pravidel hospodářské soutěže na produkci zemědělských produktů a obchod s nimi (17) se čl. 81 odst. 1 Smlouvy nepoužije na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě uznaných mezioborových organizací, jejichž cílem je výkon činností uvedených v čl. 20 písm. c) tohoto nařízení.
2. Odstavec 1 se použije pouze tehdy, pokud
a)
dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě byly oznámeny Komisi;
b)
Komise ve lhůtě dvou měsíců po obdržení všech požadovaných údajů Komise neshledala, že dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě jsou neslučitelné s pravidly Společenství.
3. Dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě nesmějí nabýt účinnosti před koncem lhůty uvedené v odst. 2 písm. b).
4. Za neslučitelné s pravidly Společenství jsou vždy považovány tyto dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě:
a)
dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, které mohou vést k jakékoli formě rozdělení trhů uvnitř Společenství;
b)
dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, které mohou narušit řádné fungování organizace trhu;
c)
dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, které mohou způsobit narušení hospodářské soutěže, které nemají zásadní význam pro dosažení cílů společné zemědělské politiky sledovaných činností mezioborové organizace;
d)
dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, které zahrnují stanovení cen, aniž jsou dotčeny činnosti vykonávané mezioborovými organizacemi na základě zvláštních ustanovení právních předpisů Společenství;
e)
dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, které mohou vést k diskriminaci nebo vyloučit hospodářskou soutěž u podstatné části dotyčných produktů.
5. Zjistí-li Komise po uplynutí lhůty dvou měsíců uvedené v odst. 2 písm. b), že podmínky pro použití odstavce 1 nejsou splněny, rozhodne, že se na dotyčnou dohodu, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě použije čl. 81 odst. 1 Smlouvy.
Rozhodnutí Komise se použije přede dnem jeho oznámení dotyčné mezioborové organizaci, pouze pokud tato mezioborová organizace poskytla nesprávné údaje nebo zneužila výjimky stanovené v odstavci 1.
6. V případě víceletých dohod platí oznámení za první rok i pro následující roky dohody. V tom případě však může Komise z vlastního podnětu nebo na žádost některého členského státu kdykoliv shledat neslučitelnost s pravidly Společenství.
KAPITOLA III
Rozšíření působnosti pravidel
Článek 23
Rozšíření působnosti pravidel
1. Je-li mezioborová organizace působící v jedné nebo více stanovených oblastech členského státu považována za reprezentativní, pokud jde o produkci nebo zpracování daného produktu nebo obchod s ním, může dotyčný členský stát na její žádost vyhlásit určité dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě, sjednané v rámci této organizace, za závazné na omezenou dobu i pro jiné individuální hospodářské subjekty a jejich seskupení, které působí v dotyčné oblasti nebo oblastech a nejsou členy této organizace.
2. Mezioborová organizace je považována za reprezentativní ve smyslu odstavce 1, sdružuje-li alespoň dvě třetiny produkce nebo zpracování dotčeného produktu nebo produktů nebo obchodu s nimi v dané oblasti nebo oblastech členského státu. Zahrnuje-li žádost o rozšíření působnosti pravidel na další hospodářské subjekty více oblastí, musí mezioborová organizace prokázat minimální úroveň reprezentativnosti pro každé z odvětví, která v každé z dotyčných oblastí sdružuje.
3. Pravidla, o rozšíření jejichž působnosti na jiné hospodářské subjekty lze požádat,
a)
se musí týkat jednoho z těchto cílů:
i)
znalost produkce a trhu,
ii)
pravidla produkce, která jsou přísnější než pravidla Společenství nebo vnitrostátní pravidla,
iii)
vypracovávání vzorových smluv slučitelných s právními předpisy Společenství,
iv)
pravidla uvádění produktů na trh,
v)
pravidla ochrany životního prostředí,
vi)
opatření na podporu a využívání potenciálu produktů,
vii)
opatření na podporu ekologického zemědělství a používání označení původu, značek jakosti a zeměpisných označení;
b)
musí platit již nejméně jeden hospodářský rok;
c)
mohou být závazná nejvýše po dobu tří hospodářských let;
d)
nesmějí působit újmu jiným hospodářským subjektům dotčeného členského státu nebo Společenství.
Podmínka uvedená v prvním pododstavci písm. b) se však nepoužije, pokud dotčenými pravidly jsou pravidla uvedená v bodech 1, 3 a 5 přílohy I. V tom případě nelze rozšíření působnosti pravidel uplatnit na více než jeden hospodářský rok.
4. Pravidla uvedená v odst. 3 písm. a) bodech ii), iv) a v) musí být pravidly stanovenými v příloze I. Pravidla uvedená v odst. 3 písm. a) bodu ii) se nepoužijí na produkty, které byly vyprodukovány mimo stanovenou oblast nebo oblasti uvedené v odstavci 1.
Článek 24
Oznámení a zrušení
1. Členské státy neprodleně oznámí Komisi pravidla, jejichž působnost rozšířily pro všechny hospodářské subjekty v jedné nebo více stanovených oblastech podle čl. 23 odst. 1. Komise tato pravidla zveřejní způsoby, které považuje za vhodné.
2. Před zveřejněním pravidel Komise uvědomí výbor zřízený čl. 46 odst. 1 nařízení (ES) č. 2200/96 o každém oznámení o rozšíření působnosti mezioborových dohod.
3. Komise rozhodne, že členský stát musí zrušit rozšíření působnosti pravidel, o kterém rozhodl, v případech uvedených v článku 16.
Článek 25
Finanční příspěvky producentů, kteří nejsou členy organizace
Je-li působnost pravidel pro jeden nebo více produktů rozšířena a jestliže jednu nebo více činností podle čl. 23 odst. 3 písm. a) vykonává uznaná mezioborová organizace a jsou-li tato pravidla v obecném hospodářském zájmu těch hospodářských subjektů, jejichž činnost se vztahuje k jednomu nebo více dotyčným produktům, může členský stát, který uznání udělil, rozhodnout, že jednotlivci nebo seskupení, kteří nejsou členy mezioborové organizace, avšak mají z těchto činností prospěch, musí organizaci uhradit v plné nebo částečné výši částku rovnou veškerým finančním příspěvkům zaplaceným jejími členy v rozsahu, v jakém jsou tyto příspěvky určeny ke krytí nákladů bezprostředně vzniklých při vykonávání dotyčných činností.
HLAVA V
OBCHOD SE TŘETÍMI ZEMĚMI
KAPITOLA I
Obecná ustanovení
Článek 26
Obecné zásady
Nestanoví-li toto nařízení nebo předpisy přijaté na jeho základě jinak, je v obchodu se třetími zeměmi zakázáno
a)
vybírání jakýchkoli poplatků s účinkem rovnocenným clu;
b)
uplatňování jakýchkoli množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem.
Článek 27
Kombinovaná nomenklatura
Na sazební zařazení produktů, na něž se vztahuje tato hlava, se použijí obecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a zvláštní pravidla pro její používání. Celní nomenklatura vyplývající z uplatňování tohoto nařízení se přejímá do společného celního sazebníku.
KAPITOLA II
Dovoz
Oddíl I
Dovozní licence
Článek 28
Nepovinné režimy dovozních licencí
Komise může pro dovoz jednoho nebo více produktů v oblasti působnosti tohoto nařízení do Společenství stanovit povinnost předložit dovozní licenci.
Článek 29
Vydávání licencí
Aniž jsou dotčena opatření přijatá k provádění této kapitoly, vydají členské státy dovozní licence každému žadateli bez ohledu na místo jeho usazení ve Společenství, nestanoví-li Rada jinak.
Článek 30
Platnost
Dovozní licence jsou platné na celém území Společenství.
Článek 31
Jistota
1. Není-li postupem podle čl. 46 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96 stanoveno jinak, je vydání licencí podmíněno složením jistoty jako záruky toho, že produkty budou dovezeny během doby platnosti licence.
2. S výjimkou případů vyšší moci jistota zcela nebo zčásti propadá, jestliže se v době platnosti licence dovoz neuskuteční nebo jestliže se uskuteční pouze částečně.
Článek 32
Prováděcí pravidla
Prováděcí pravidla k tomuto oddílu, včetně doby platnosti licencí a výše jistoty, se přijmou postupem podle čl. 46 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96.
Oddíl II
Dovozní cla a režim vstupní ceny
Článek 33
Dovozní cla
Není-li v tomto nařízení stanoveno jinak, použijí se na produkty v oblasti působnosti tohoto nařízení sazby dovozního cla stanovené ve společném celním sazebníku.
Článek 34
Režim vstupní ceny
1. Závisí-li použití celní sazby společného celního sazebníku na vstupní ceně dovezené zásilky, prověřuje se skutečná výše této ceny pomocí paušální dovozní hodnoty vypočítané Komisí podle produktu a původu na základě váženého průměru cen dotyčného produktu na reprezentativních dovozních trzích členských států nebo popřípadě na jiných trzích.
Postupem podle čl. 46 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96 však mohou být přijaty zvláštní předpisy pro prověřování vstupních cen dovážených produktů určených především ke zpracování.
2. Je-li vstupní cena zásilky uvedená v celním prohlášení vyšší než paušální dovozní hodnota zvýšená o rozpětí stanovené postupem podle čl. 46 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96, která nesmí převýšit paušální hodnotu o více než 10 %, je požadováno složení jistoty, která se rovná dovoznímu clu stanovenému na základě paušální dovozní hodnoty.
3. Není-li vstupní cena dotyčné zásilky uvedena v celním prohlášení v době celního odbavení, závisí použitá sazba společného celního sazebníku na paušální dovozní hodnotě nebo se vypočte s použitím příslušných ustanovení celních předpisů za podmínek, které budou stanoveny postupem podle čl. 46 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle čl. 46 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96.
Článek 35
Dodatečná dovozní cla
1. Dovoz jednoho nebo více produktů v oblasti působnosti tohoto nařízení podléhá dodatečnému dovoznímu clu v sazbě stanovené v článcích 33 a 34, aby se vyloučily nebo napravily nepříznivé dopady, které by tento dovoz mohl mít na trhu Společenství, jestliže
a)
se dovoz uskutečňuje za cenu nižší, než je cena oznámená Společenstvím Světové obchodní organizaci („spouštěcí cena“), nebo
b)
objem dovozu v kterémkoli roce překročí určitou úroveň („spouštěcí objem“).
Spouštěcí objem se stanoví na základě možností přístupu na trh vymezených jako dovoz vyjádřené v procentním podílu odpovídající domácí spotřeby během tří předcházejících let.
2. Dodatečná dovozní cla se neuloží, pokud nehrozí nebezpečí, že by dovoz narušily trh Společenství, nebo pokud by účinky nebyly nepřiměřené sledovanému cíli.
3. Pro účely odst. 1 písm. a) se dovozní ceny stanoví na základě dovozních cen CIF dané zásilky.
Dovozní ceny CIF se pro tento účel prověřují na základě reprezentativních cen daného produktu na světovém trhu nebo na dovozním trhu Společenství.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijmou postupem podle čl. 46 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96. Tato prováděcí pravidla stanoví zejména
a)
produkty, na něž se ukládají dodatečná dovozní cla;
b)
ostatní kritéria nezbytná k zajištění náležitého používání odstavce 1 tohoto článku.
Oddíl III
Správa dovozních kvót
Článek 36
Celní kvóty
1. Celní kvóty pro dovoz produktů v oblasti působnosti tohoto nařízení, které vyplývají z dohod uzavřených podle článku 300 Smlouvy nebo z jiných aktů Rady, otevírá a spravuje Komise podle prováděcích pravidel přijatých postupem podle čl. 46 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96.
2. Celní kvóty jsou spravovány tak, aby nedošlo k žádné diskriminaci mezi dotčenými hospodářskými subjekty, přičemž se použije jedna z těchto metod, kombinace těchto metod nebo jiná vhodná metoda:
a)
metoda založená na časovém pořadí podání žádostí (podle zásady „kdo dřív přijde, je dřív na řadě“);
b)
metoda rozdělování kót úměrně k požadovaným množstvím v době podání žádosti (tzv. metoda „souběžného zkoumání“);
c)
metoda přihlížející k tradičním obchodním tokům (tzv. metoda „tradičních dovozců / nových žadatelů“).
3. Přijatá metoda případně přikládá náležitý význam požadavkům na zásobování trhu Společenství a nutnosti zachovat rovnováhu na tomto trhu.
Článek 37
Otevření celních kvót
Komise postupem podle čl. 46 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96 stanoví roční celní kvóty, a je-li to nutné, jejich vhodné časové rozvržení a určí způsob správy, který má být použit.
Prováděcí pravidla k tomuto oddílu se přijmou stejným postupem a upravují zejména
a)
záruky vztahující se k povaze a původu produktu a místu, odkud je dovezen;
b)
uznávání dokladu, který slouží k ověření záruk uvedených v písmenu a);
c)
podmínky pro vydání dovozních licencí a dobu jejich platnosti.
Oddíl IV
Ochranná opatření a aktivní zušlechťovací styk
Článek 38
Ochranná opatření
1. Ochranná opatření proti dovozu do Společenství přijímá Komise s výhradou odstavce 3 tohoto článku v souladu s nařízením Rady (ES) č. 519/94 ze dne 7. března 1994 o společných pravidlech dovozu z některých třetích zemí (18) a s nařízením Rady (ES) č. 3285/94 ze dne 22. prosince 1994 o společných pravidlech dovozu (19).
2. Nestanoví-li Rada jinak, přijímá ochranná opatření proti dovozu do Společenství v souladu s mezinárodními dohodami uzavřenými podle článku 300 Smlouvy Komise podle odstavce 3 tohoto článku.
3. Ochranná opatření uvedená v odstavcích 1 a 2 může Komise přijmout na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu. Pokud Komise obdrží od některého členského státu žádost, přijme příslušné rozhodnutí do pěti pracovních dnů od jejího obdržení.
Tato ochranná opatření se oznamují členským státům a jsou okamžitě použitelná.
Rozhodnutí přijatá Komisí podle odstavců 1 a 2 může kterýkoli členský stát do pěti pracovních dnů ode dne jejich oznámení předložit Radě. Rada se sejde neprodleně. Kvalifikovanou většinou může dotyčné rozhodnutí změnit nebo zrušit do jednoho měsíce ode dne, kdy jí bylo předloženo.
4. Pokud Komise dospěje k názoru, že by ochranné opatření přijaté podle odstavců 1 a 2 mělo být zrušeno nebo změněno, postupuje takto:
a)
jestliže opatření přijala Rada, navrhne Komise Radě, aby opatření bylo zrušeno nebo změněno. Rada rozhodne kvalifikovanou většinou;
b)
ve všech ostatních případech ochranná opatření Společenství zruší nebo změní Komise.
Článek 39
Pozastavení režimu aktivního zušlechťovacího styku
1. Pokud je trh Společenství narušen režimem aktivního zušlechťovacího styku nebo pokud hrozí, že by jím mohl být narušen, může Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu zcela nebo částečně pozastavit používání režimu aktivního zušlechťovacího styku pro produkty v oblasti působnosti tohoto nařízení. Pokud Komise obdrží od některého členského státu žádost, přijme příslušné rozhodnutí do pěti pracovních dnů od jejího obdržení.
Tato opatření se oznamují členským státům a jsou okamžitě použitelná.
Opatření, o nichž Komise rozhodne podle prvního pododstavce, může kterýkoli členský stát do pěti pracovních dnů ode dne jejich oznámení předložit Radě. Rada se sejde neprodleně. Kvalifikovanou většinou může dotyčná opatření změnit nebo zrušit do jednoho měsíce ode dne, kdy jí byla předložena.
2. V míře nezbytné pro řádné fungování společné organizace trhu s produkty v oblasti působnosti tohoto nařízení může Rada postupem podle čl. 37 odst. 2 Smlouvy používání režimu aktivního zušlechťovacího styku pro tyto produkty zcela nebo částečně zakázat.
KAPITOLA III
Vývoz
Oddíl I
Vývozní licence
Článek 40
Nepovinné režimy vývozních licencí
1. Komise může pro vývoz jednoho nebo více produktů v oblasti působnosti tohoto nařízení ze Společenství stanovit povinnost předložit vývozní licenci.
2. Články 29, 30 a 31 se použijí obdobně.
3. Prováděcí pravidla k tomuto článku, včetně doby platnosti licencí a výše jistoty, se přijmou postupem podle čl. 46 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96.
Oddíl II
Pozastavení pasivního zušlechťovacího styku
Článek 41
Pozastavení režimu pasivního zušlechťovacího styku
1. Pokud je trh Společenství narušen režimem pasivního zušlechťovacího styku nebo pokud hrozí, že by jím mohl být narušen, může Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu zcela nebo částečně pozastavit používání režimu pasivního zušlechťovacího styku pro produkty v oblasti působnosti tohoto nařízení. Pokud Komise obdrží od některého členského státu žádost, přijme příslušné rozhodnutí do pěti pracovních dnů od jejího obdržení.
Tato opatření se oznamují členským státům a jsou okamžitě použitelná.
Opatření, o nichž Komise rozhodne podle prvního pododstavce, může kterýkoli členský stát do pěti pracovních dnů ode dne jejich oznámení předložit Radě. Rada se neprodleně sejde. Kvalifikovanou většinou může dotyčná opatření změnit nebo zrušit do jednoho měsíce ode dne, kdy jí byla předložena.
2. V míře nezbytné pro řádné fungování společné organizace trhu s produkty v oblasti působnosti tohoto nařízení může Rada postupem podle čl. 37 odst. 2 Smlouvy používání režimu pasivního zušlechťovacího styku pro tyto produkty zcela nebo částečně zakázat.
HLAVA VI
PROVÁDĚCÍ, POZMĚŇOVACÍ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA I
Prováděcí ustanovení
Článek 42
Prováděcí pravidla
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení budou se přijmou postupem podle čl. 46 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96. Tato pravidla mohou zahrnovat zejména
a)
prováděcí pravidla k hlavě II, zahrnující
i)
produkty podléhající standardizaci a obchodním normám podle článku 2, aby se zejména určilo, co lze považovat za produkt řádné a uspokojivé obchodní jakosti,
ii)
pravidla pro kontroly za účelem ověření shody, zejména jejich jednotné používání v členských státech,
iii)
pravidla upravující odchylky a výjimky z používání obchodních norem,
iv)
pravidla pro obchodní úpravu, uvádění na trh a označování,
v)
pravidla pro používání obchodních norem na produkty dovážené do Společenství a na produkty vyvážené ze Společenství;
b)
prováděcí pravidla k hlavě III, zahrnující
i)
pravidla pro nadnárodní organizace producentů a nadnárodní sdružení organizací producentů včetně správní pomoci, kterou poskytují příslušné orgány v případě přeshraniční spolupráce,
ii)
pravidla pro financování opatření uvedených v článku 7, včetně prahů a stropů podpory a míry spolufinancování podpory Společenstvím,
iii)
podíl a prováděcí pravidla pro uhrazení podpory uvedené v čl. 11 odst. 1,
iv)
pravidla pro investice do jednotlivých podniků,
v)
termíny pro sdělování a oznamování podle článku 13,
vi)
ustanovení pro částečné platby finanční podpory Společenství podle článku 13;
c)
prováděcí pravidla k hlavě IV;
d)
pravidla pro správní a fyzické kontroly plnění povinností vyplývajících tohoto nařízení, které budou provádět členské státy;
e)
systém ukládání správních sankcí v případech, kdy je zjištěno nesplnění některé z povinností vyplývajících tohoto nařízení. Správní sankce musí být odstupňovány podle závažnosti, rozsahu, trvání a opakování zjištěného porušení předpisů;
f)
pravidla pro vracení neoprávněně vyplacených částek v důsledku používání tohoto nařízení;
g)
pravidla pro podávání zpráv o provedených kontrolách a jejich výsledcích;
h)
prováděcí pravidla k hlavě V včetně opatření, která jsou v uvedené hlavě výslovně zmiňována;
i)
pravidla pro určení informací nezbytných pro účely článku 44 a pravidla upravující jejich formu, obsah, časový rozvrh a lhůty a způsob předávání nebo poskytování informací a dokumentů;
j)
opatření nezbytná pro usnadnění přechodu od ustanovení nařízení (ES) č. 2200/96, (ES) č. 2201/96 a (ES) č. 2202/96 na ustanovení tohoto nařízení, včetně opatření k provedení článku 55 tohoto nařízení.
KAPITOLA II
Změny, zrušení a závěrečná ustanovení
Článek 43
Státní podpory
Nestanoví-li toto nařízení jinak, články 87, 88 a 89 Smlouvy se použijí na produkci produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96 a v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2201/96 a brambor, čerstvých nebo chlazených, kódu KN 0701, a na obchodování s nimi.
Odchylně od prvního pododstavce
a)
členské státy mohou i nadále poskytovat státní podporu podle stávajících režimů na produkci brambor, čerstvých nebo chlazených, kódu KN 0701 a na obchodování s nimi až do 31. prosince 2011;
b)
Španělsko a Itálie mohou během hospodářského roku 2007/08 poskytovat státní podporu až do výše 15 milionů EUR s cílem podpořit přizpůsobení odvětví zpracování rajčat ustanovením tohoto nařízení;
c)
členské státy mohou poskytovat státní podporu až do 31. prosince 2010 za těchto podmínek:
i)
státní podpora se vyplácí pouze producentům ovoce a zeleniny, kteří nejsou členy uznané organizace producentů a kteří s uznanou organizací producentů podepsali smlouvu, v níž souhlasí, že budou uplatňovat opatření pro předcházení krizím a jejich řešení dotyčné organizace producentů,
ii)
výše státní podpory vyplácené těmto producentům nepřesáhne 75 % podpory Společenství obdržené členy dotyčné organizace producentů a
iii)
dotyčný členský stát předloží Komisi do 31. prosince 2010 zprávu o účinnosti a efektivnosti státní podpory, v níž zejména rozebere, do jaké míry podpora napomohla organizaci odvětví. Komise zprávu posoudí a rozhodne, zda předloží příslušné návrhy.
Článek 44
Sdělování
Členské státy a Komise si navzájem poskytují veškeré informace nezbytné pro uplatňování tohoto nařízení, pro sledování a analýzu trhu a pro dodržování mezinárodních závazků týkajících se produktů v oblasti působnosti tohoto nařízení.
Článek 45
Výdaje
Výdaje podle tohoto nařízení se považují za intervenční opatření zaměřená na regulaci zemědělských trhů ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 1290/2005.
Článek 46
Změna nařízení (EHS) č. 827/68
V příloze nařízení (EHS) č. 827/68 se položka týkající se kódu KN 0910 nahrazuje tímto:
„ex 0910
Zázvor, kurkuma, bobkový list, kari a jiná koření s výjimkou tymiánu a šafránu“.
Článek 47
Změny nařízení (ES) č. 2200/96
Nařízení (ES) č. 2200/96 se mění takto:
1)
V čl. 1 odst. 2 se tabulka nahrazuje tímto:
„Kód KN
Popis
0702 00 00
Rajčata, čerstvá nebo chlazená
0703
Cibule, šalotka, česnek, pór a jiná cibulová zelenina, čerstvá nebo chlazená
0704
Zelí, květák, kapusta kadeřavá, kedluben a podobné jedlé rostliny rodu Brassica, čerstvé nebo chlazené
0705
Hlávkový salát (Lactuca sativa) a čekanka (Cichorium spp.), čerstvé nebo chlazené
0706
Mrkev, vodnice, tuřín, salátová řepa, kozí brada, bulvový celer, ředkvička a podobné jedlé kořeny, čerstvé nebo chlazené
0707 00
Okurky a nakládačky, čerstvé nebo chlazené
0708
Luštěniny, též vyluštěné, čerstvé nebo chlazené
ex 0709
Ostatní zelenina, čerstvá nebo chlazená, s výjimkou zeleniny podpoložek 0709 60 91, 0709 60 95, 0709 60 99, 0709 90 31, 0709 90 39 a 0709 90 60
ex 0802
Ostatní skořápkové ovoce, čerstvé nebo sušené, též bez skořápky nebo vyloupané, s výjimkou arekových (nebo betelových) ořechů a kola ořechů podpoložky 0802 90 20
0803 00 11
Banány plantejny, čerstvé
ex 0803 00 90
Banány plantejny, sušené
0804 20 10
Fíky, čerstvé
0804 30 00
Ananas
0804 40 00
Avokádo
0804 50 00
Kvajávy, manga a mangostany
0805
Citrusové plody, čerstvé nebo sušené
0806 10 10
Stolní hrozny, čerstvé
0807
Melouny (včetně melounů vodních) a papáje, čerstvé
0808
Jablka, hrušky a kdoule, čerstvé
0809
Meruňky, třešně a višně, broskve (včetně nektarinek), švestky a trnky, čerstvé
0810
Ostatní ovoce, čerstvé
0813 50 31
0813 50 39
Směsi výhradně ze sušených ořechů kódů KN 0801 a 0802
0910 20
Šafrán
ex 0910 99
Tymián, čerstvý nebo chlazený
ex 1211 90 85
Bazalka, meduňka, máta, dobromysl obecná (oregano), rozmarýn, šalvěj, čerstvé nebo chlazené
1212 99 30
Svatojánský chléb“
2)
Hlavy I až VI, články 43 a 44, články 47 až 57 a přílohy I až V se zrušují.
3)
Článek 46 se nahrazuje tímto:
„Článek 46
1. Komisi je nápomocen Řídící výbor pro ovoce a zeleninu (dále jen ‚výbor‘).
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.“
Článek 48
Změny nařízení (ES) č. 2201/96
Nařízení (ES) č. 2201/96 se mění takto:
1)
V článku 1 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
„3. Hospodářské roky produktů uvedených v odstavci 2 se v případě potřeby stanoví postupem podle čl. 46 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96.“
2)
Hlavy I a II, články 23 až 32 a přílohy I až III se zrušují.
Článek 49
Změny nařízení (ES) č. 2826/2000
Nařízení (ES) č. 2826/2000 se mění takto:
1)
V čl. 5 odst. 3 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
„Pokud jde o propagaci čerstvého ovoce a zeleniny, věnuje se zvláštní pozornost propagaci zaměřené na děti ve školských zařízeních.“
2)
V čl. 9 odst. 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
„Procentní podíl stanovený v prvním pododstavci se zvyšuje na 60 % v případě propagace ovoce a zeleniny zaměřené výlučně na děti ve školských zařízeních.“
Článek 50
Změna směrnice 2001/112/ES
V článku 7 směrnice 2001/112/ES se doplňuje nová odrážka, která zní:
„-
v případě potřeby přizpůsobení směrnice vývoji odpovídajících mezinárodních norem.“
Článek 51
Změna směrnice 2001/113/ES
V článku 5 směrnice 2001/113/ES se doplňuje nová odrážka, která zní:
„-
v případě potřeby přizpůsobení směrnice vývoji odpovídajících mezinárodních norem.“
Článek 52
Změny nařízení (ES) č. 1782/2003
Nařízení (ES) č. 1782/2003 se mění takto:
1)
V čl. 33 odst. 1 se písmeno a) nahrazuje tímto:
„a)
pokud jim byla poskytnuta platba během referenčního období uvedeného v článku 38 v rámci alespoň jednoho z režimů podpor uvedených v příloze VI nebo, v případě olivového oleje, v hospodářských letech uvedených v čl. 37 odst. 1 druhém pododstavci nebo, v případě cukrové řepy, cukrové třtiny a čekanky, pokud obdrželi podporu trhu v reprezentativním období uvedeném v písm. K přílohy VII, nebo, v případě banánů, pokud obdrželi náhradu za ušlé příjmy v reprezentativním období uvedeném v písm. L přílohy VII, nebo, v případě ovoce a zeleniny, konzumních brambor a školek, pokud byli pěstiteli ovoce a zeleniny, konzumních brambor nebo sadebního materiálu ve školkách v reprezentativním období používaném členskými státy pro tyto produkty podle písm. M přílohy VII;“
2)
V čl. 37 odst. 1 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
„Pro ovoce a zeleninu, konzumní brambory a školky se referenční částka vypočítá a upraví v souladu s písm. M přílohy VII.“
3)
V článku 40 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
„2. Pokud bylo případem vyšší moci nebo mimořádnými okolnostmi ovlivněno celé referenční období, vypočítá členský stát referenční částku na základě období 1997 až 1999.
V případě cukrové řepy, cukrové třtiny a čekanky se referenční částka vypočte na základě nejbližšího hospodářského roku předcházejícího reprezentativnímu období zvolenému podle písm. K přílohy VII. V případě banánů se referenční částka vypočte na základě nejbližšího hospodářského roku předcházejícího reprezentativnímu období zvolenému podle písm. L přílohy VII. V případě ovoce a zeleniny, konzumních brambor a školek se referenční částka vypočte na základě nejbližšího hospodářského roku předcházejícího reprezentativnímu období zvolenému podle písm. M přílohy VII. V těchto případech se odstavec 1 použije obdobně.“
4)
V čl. 42 odst. 8 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
„V případě použití odstavce 5 však mohou členské státy rozhodnout, že pro rok 2007 nepřevedou nevyužité platební nároky, které odpovídají rovnocennému počtu hektarů ohlášených zemědělcem a využívaných pro konzumní brambory nebo pro ovoce a zeleninu, zpět do vnitrostátní rezervy.“
5)
V čl. 43 odst. 2 se písmeno a) nahrazuje tímto:
„a)
v případě podpor pro bramborový škrob, sušená krmiva, osivo, olivové háje a tabák uvedených v příloze VII počet hektarů, na jejichž produkci byla v referenčním období poskytnuta podpora, vypočtený v souladu s písm. B, D, F, H a I přílohy VII;
aa)
v případě cukrové řepy, cukrové třtiny a čekanky počet hektarů vypočtený v souladu s písm. K bodem 4 přílohy VII;
ab)
v případě banánů počet hektarů vypočtený v souladu s písm. L přílohy VII;
ac)
v případě ovoce a zeleniny, konzumních brambor a školek počet hektarů vypočtený v souladu s písm. M přílohy VII;“
6)
V čl. 44 odst. 2 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
„‚Hektarem, na který lze poskytnout podporu,‘ se rozumí také
a)
plochy osázené chmelem nebo dočasně ležící ladem;
b)
plochy osázené olivovníky;
c)
plochy osázené banánovníky;
d)
plochy s trvalými kulturami ovoce a zeleniny;
e)
školky.“
7)
V článku 45 se doplňuje nový odstavec, který zní:
„3. Pro rok 2007 se však v členských státech, které nevyužily možnosti uvedené v článku 71 a které nevyužívají možnosti uvedené v čl. 51 druhém pododstavci, nevyužité platební nároky, které odpovídají rovnocennému počtu hektarů oznámených zemědělcem a využívaných pro konzumní brambory nebo ovoce a zeleninu, nepřevedou zpět do vnitrostátní rezervy.“
8)
Článek 51 se nahrazuje tímto:
„Článek 51
Zemědělské využití půdy
Zemědělci mohou využívat pozemky ohlášené v souladu s čl. 44 odst. 3 pro jakoukoli zemědělskou činnost kromě trvalých kultur. Zemědělci však mohou využívat pozemky pro
a)
chmel;
b)
olivovníky;
c)
banánovníky;
d)
trvalé kultury ovoce a zeleniny;
e)
školky.
Odchylně od prvního pododstavce se může kterýkoli členský stát do 1. listopadu 2007 rozhodnout, že až do dne, který určí, nejpozději však do 31. prosince 2010 nemusí být pozemky v jedné nebo více oblastech členského státu ani nadále využívány pro
a)
produkci jednoho nebo více produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2200/96 a v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2201/96. V tom případě však členské státy mohou rozhodnout, že povolí pěstování vedlejších plodin na hektarech, na něž lze poskytnout podporu, během období nejvýše tří měsíců počínaje každoročně 15. srpnem; na žádost členského státu však toto datum může být postupem podle čl. 144 odst. 2 změněno pro oblasti, v nichž se z důvodů podnebných podmínek obiloviny obvykle sklízejí dříve, nebo
b)
produkci konzumních brambor nebo
c)
školky.“
9)
V článku 60 se odstavec 8 nahrazuje tímto:
„8. Pokud se členský stát rozhodne využít odchylky uvedené v čl. 51 druhém pododstavci, může rovněž do 1. listopadu 2007 rozhodnout, že bude ve stejném období uplatňovat odstavce 1 až 7 tohoto článku. Odstavce 1 až 7 tohoto článku se nepoužijí v žádném jiném případě.“
10)
V čl. 63 odst. 3 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
„V souvislosti se začleněním plateb pro ovoce a zeleninu, konzumní brambory a školky do režimu jednotné platby se členské státy mohou do 1. dubna 2008 rozhodnout uplatňovat odchylku stanovenou v prvním pododstavci.“
11)
V článku 64 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
„2. Na základě výběru provedeného každým členským státem stanoví Komise postupem podle čl. 144 odst. 2 strop pro každou z přímých plateb uvedených v článcích 66 až 69.
Tento strop se rovná složce každého typu přímé platby ve vnitrostátních stropech uvedených v článku 41 vynásobené procenty snížení, která členské státy použijí v souladu s články 66 až 69.
Celková výše stanovených stropů se odečte od vnitrostátních stropů uvedených v článku 41 postupem podle čl. 144 odst. 2.“
12)
V článku 65 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Pokud jde o nároky, které mají být přiznány zemědělcům, složka referenční částky, která vyplývá z každé přímé platby stanovené v článcích 66 až 69, se po případném snížení podle článku 41 dále sníží o procentní podíl, který stanoví členské státy v rámci omezení stanovených v uvedených článcích, a pro přímé platby stanovené v článku 68b v období stanoveném členskými státy podle uvedeného článku.“
13)
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 68b
Přechodné platby pro ovoce a zeleninu
1. Členské státy mohou do 1. listopadu 2007 rozhodnout, že si do 31. prosince 2011 ponechají až 50 % složky vnitrostátních stropů uvedených v článku 41 odpovídající některým rajčatům dodávaným ke zpracování, na něž bylo možné poskytovat podporu v rámci režimu podpory stanoveném v nařízení (ES) č. 2201/96.
V tom případě a v mezích stropu stanoveného podle čl. 64 odst. 2 vyplatí dotyčný členský stát na ročním základě dodatečnou platbu zemědělcům.
Dodatečná platba se poskytuje zemědělcům, kteří produkují tato rajčata za podmínek stanovených v hlavě IV kapitole 10g.
2. Členské státy mohou do 1. listopadu 2007 rozhodnout, že si ponechají
a)
do 31. prosince 2010 až 100 % složky vnitrostátních stropů podle článku 41 odpovídající některým kulturám ovoce a zeleniny, kromě jednoletých plodin uvedených ve třetím pododstavci tohoto odstavce, které jsou dodávány ke zpracování a na něž lze poskytnout podporu podle režimů podpor stanovených v nařízeních (ES) č. 2201/96 a (ES) č. 2202/96, a
b)
od 1. ledna 2011 do 31. prosince 2012 až 75 % složky vnitrostátních stropů podle článku 41 odpovídající některým kulturám ovoce a zeleniny, kromě jednoletých plodin uvedených ve třetím pododstavci tohoto odstavce, které jsou dodávány ke zpracování a na něž lze poskytnout podporu podle režimů podpor stanovených v nařízeních (ES) č. 2201/96 a (ES) č. 2202/96.
V tom případě a v mezích stropu stanoveného v souladu s čl. 64 odst. 2 vyplatí dotyčný členský stát na ročním základě dodatečnou platbu zemědělcům.
Dodatečné platby se poskytují zemědělcům, kteří produkují jeden nebo více z následujících druhů ovoce a zeleniny, jež jsou dodávány ke zpracování a na něž lze poskytnout podporu podle režimů podpor uvedených v nařízeních (ES) č. 2201/96 a (ES) č. 2202/96, kterou stanoví dotyčný členský stát v souladu s podmínkami stanovenými v hlavě IV kapitole 10g:
a)
čerstvé fíky;
b)
čerstvé citrusové plody;
c)
stolní hrozny;
d)
hrušky;
e)
broskve a nektarinky a
f)
některé druhy švestek odvozené ze švestek odrůdy ‚d’Ente‘.
3. Složka vnitrostátních stropů podle odstavce 1, která odpovídá rajčatům, se stanoví takto:
Členský stát
Částka
(v milionech EUR za kalendářní rok)
Bulharsko
5,394
Česká republika
0,414
Řecko
35,733
Španělsko
56,233
Francie
8,033
Itálie
183,967
Kypr
0,274
Malta
0,932
Maďarsko
4,512
Rumunsko
1,738
Polsko
6,715
Portugalsko
33,333
Slovensko
1,018
4. Složka vnitrostátních stropů podle odstavce 2, která odpovídá kulturám ovoce a zeleniny kromě jednoletých plodin, se stanoví takto:
Členský stát
Částka
(v milionech EUR za kalendářní rok)
Bulharsko
0,851
Česká republika
0,063
Řecko
153,833
Španělsko
110,633
Francie
44,033
Itálie
131,700
Kypr
v roce 2008: 4,793
v roce 2009: 4,856
v roce 2010: 4,919
v roce 2011: 4,982
v roce 2012: 5,045
Maďarsko
0,244
Rumunsko
0,025
Portugalsko
2,400
Slovensko
0,007“
14)
Článek 71g se zrušuje.
15)
V čl. 71k odst. 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
„Nové členské státy však mohou s ohledem na začlenění plateb pro ovoce a zeleninu do režimu jednotné platby rozhodnout o uplatnění odchylky stanovené v prvním pododstavci do 1. dubna 2008 nebo do 1. srpna roku předcházejícího prvnímu roku použití režimu jednotné platby.“
16)
V hlavě IV se doplňují nové kapitoly, které znějí:
„KAPITOLA 10g
PŘECHODNÉ PLATBY ZA OVOCE A ZELENINU
Článek 110t
Přechodná podpora na plochu
1. V případě použití čl. 68b odst. 1 nebo čl. 143bc odst. 1 během období uvedeného ve zmíněných ustanoveních lze za podmínek stanovených v této kapitole poskytnout přechodnou podporu na plochu zemědělcům produkujícím určité druhy rajčat, které určí členské státy a které jsou dodávány ke zpracování.
2. V případě použití čl. 68b odst. 2 nebo čl. 143bc odst. 2 během období uvedeného v daných ustanoveních lze za podmínek stanovených v této kapitole poskytnout přechodnou podporu na plochu zemědělcům produkujícím určité druhy ovoce a zeleniny uvedené v čl. 68b odst. 2 třetím pododstavci, které určí členské státy a které jsou dodávány ke zpracování.
Článek 110u
Výše podpory a způsobilost
1. Členské státy stanoví na základě objektivních a nediskriminačních kritérií výši podpory na hektar, na němž se pěstují rajčata a jednotlivé druhy ovoce a zeleniny uvedené v čl. 68b odst. 2.
2. Celková výše plateb v žádném případě nepřekročí strop stanovený podle čl. 64 odst. 2 nebo článku 143bc.
3. Podpora se poskytuje pouze na plochy, na jejichž produkci se vztahuje smlouva o zpracování na jeden z výrobků uvedených v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2201/1996.
4. Poskytnutí podpory Společenství mohou členské státy podřídit dalším objektivním a nediskriminačním kritériím, včetně podmínky členství zemědělců v organizaci producentů nebo v seskupení producentů uznaných podle článku 4 nebo 7 nařízení Rady (ES) č. 1182/2007 ze dne 26. září 2007, kterým se stanoví zvláštní pravidla pro odvětví ovoce a zeleniny (20).
5. Členské státy oznámí Komisi do 1. listopadu 2007 své rozhodnutí uplatňovat článek 68b nebo článek 143bc, částku, kterou si ponechají podle uvedených článků, a kritéria uvedená v odstavci 1 tohoto článku.
KAPITOLA 10h
PŘECHODNÁ PLATBA ZA BOBULOVINY
Článek 110v
Platba za bobuloviny
1. Přechodná podpora na plochu se použije během období, které skončí 31. prosince 2012, pro jahody kódu KN 0810 10 00 a maliny kódu KN 0810 20 10 dodávané ke zpracování.
2. Podpora se poskytuje pouze na plochy, na jejichž produkci se vztahuje smlouva o zpracování na jeden z výrobků uvedených v čl. 1 odst. 2 nařízení (ES) č. 2201/1996.
3. Podpora vyplácená Společenstvím činí 230 EUR/ha ročně.
4. Členské státy mohou k podpoře Společenství udělit i vnitrostátní podporu. Celková výše podpory Společenství a vnitrostátní podpory nesmí přesáhnout 400 EUR/ha ročně.
5. Podpora se vyplácí pouze na maximální vnitrostátní zaručené plochy, které jsou členským státům přiděleny takto:
Členský stát
Vnitrostátní zaručená plocha
(v hektarech)
Bulharsko
2 400
Maďarsko
1 700
Lotyšsko
400
Litva
600
Polsko
48 000
Pokud plocha, na kterou lze poskytnout podporu, přesáhne v daném členském státě a v daném roce maximální vnitrostátní zaručenou plochu, snižuje se výše podpory uvedené v odstavci 3 úměrně překročení maximální vnitrostátní zaručené plochy.
6. Články 143a a 143c se na přechodnou platbu za bobuloviny nepoužijí.
17)
V článku 143b se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Nové členské státy mohou nejpozději ke dni přistoupení rozhodnout, že po dobu použitelnosti uvedenou v odstavci 9 nahradí přímé platby, kromě podpory pro energetické plodiny stanovené v hlavě IV kapitole 5 a přechodné platby za bobuloviny stanovené v hlavě IV kapitole 10h, jednotnou platbou na plochu, jež se vypočítá podle odstavce 2.“
18)
V čl. 143b odst. 3 se třetí odrážka nahrazuje tímto:
„-
upravený s použitím odpovídajícího procentního podílu uvedeného v článku 143a pro postupné zavedení přímých plateb, s výjimkou částek dostupných v souladu s písm. K bodem 2 přílohy VII nebo v souladu s rozdílem mezi těmito částkami a částkami skutečně uplatněnými podle čl. 143ba odst. 4 a s výjimkou částek odpovídajících odvětví ovoce a zeleniny v souladu s čl. 68b odst. 3 a 4 nebo v souladu s rozdílem mezi těmito částkami a částkami skutečně uplatněnými podle čl. 143bb odst. 4 a čl. 143bc odst. 3.“
19)
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 143bb
Oddělená platba za ovoce a zeleninu
1. Odchylně od článku 143b se nové členské státy uplatňující režim jednotné platby na plochu mohou do 1. listopadu 2007 rozhodnout, že poskytnou oddělenou platbu za ovoce a zeleninu zemědělcům způsobilým podle režimu jednotné platby na plochu. Tato platba se poskytuje na základě objektivních a nediskriminačních kritérií, jako jsou kritéria stanovená v písm. M prvním odstavci přílohy VII, a pro reprezentativní období stanovené v uvedeném odstavci.
2. Oddělená platba za ovoce a zeleninu se poskytuje v mezích složky vnitrostátního stropu podle článku 71c odpovídající ovoci a zelenině.
3. Odchylně od odstavce 2 může každý dotčený nový členský stát do 1. listopadu 2007 na základě objektivních kritérií rozhodnout, že na oddělenou platbu za ovoce a zeleninu použije nižší strop, než je strop stanovený v uvedeném odstavci.
4. Finanční prostředky dostupné pro poskytování oddělené platby za ovoce a zeleninu podle odstavců 1, 2 a 3 se nezahrnují do ročního finančního rámce uvedeného v čl. 143b odst. 3.
5. Články 143a a 143c se nepoužijí na oddělenou platbu za ovoce a zeleninu.
6. V případě dědictví nebo předpokládaného dědictví se oddělená platba za ovoce a zeleninu poskytuje zemědělci, který podnik zdědí, je-li tento zemědělec způsobilý podle režimu jednotné platby na plochu.
Článek 143bc
Přechodná platba za ovoce a zeleninu
1. Odchylně od článku 143b se nové členské státy uplatňující režim jednotné platby na plochu mohou do 1. listopadu 2007 rozhodnout, že si až do 31. prosince 2011 ponechají až 50 % složky vnitrostátních stropů uvedených v článku 41, která odpovídá rajčatům kódu KN 0702 00 00.
V tom případě a v mezích stropu stanoveného postupem podle čl. 144 odst. 2 vyplácí dotyčný členský stát na ročním základě dodatečnou platbu zemědělcům.
Dodatečná platba se poskytuje zemědělcům, kteří produkují rajčata za podmínek stanovených v hlavě IV kapitole 10g.
2. Odchylně od článku 143b se mohou nové členské státy uplatňující režim jednotné platby na plochu do 1. listopadu 2007 rozhodnout, že si ponechají
a)
až do 31. prosince 2010 až 100 % složky vnitrostátních stropů uvedených v článku 71c, která odpovídá kulturám ovoce a zeleniny kromě jednoletých plodin uvedených v čl. 68b odst. 2 třetím pododstavci;
b)
od 1. ledna 2011 až do 31. prosince 2012 až 75 % složky vnitrostátních stropů uvedených v článku 71c, která odpovídá kulturám ovoce a zeleniny kromě jednoletých plodin uvedených v čl. 68b odst. 2 třetím pododstavci.
V tom případě a v mezích stropu stanoveného postupem podle čl. 144 odst. 2 vyplácí dotyčný členský stát na ročním základě dodatečnou platbu zemědělcům.
Dodatečná platba se poskytuje zemědělcům produkujícím jeden nebo více druhů ovoce a zeleniny určených dotčeným členským státem, které jsou uvedeny v čl. 68b odst. 2 třetím pododstavci.
3. Finanční prostředky dostupné pro poskytování přechodné platby za ovoce a zeleninu podle odstavců 1 a 2 se nezahrnují do ročního finančního rámce uvedeného v čl. 143b odst. 3.
4. Články 143a a 143c se nepoužijí na přechodnou platbu za ovoce a zeleninu.“
20)
V článku 145 se vkládá nové písmeno, které zní:
„d)d)
prováděcí pravidla týkající se zařazení podpory pro ovoce a zeleninu, konzumní brambory a školky do režimu jednotné platby, jakož i plateb uvedených v kapitolách 10g a 10h hlavy IV.“
21)
Článek 155 se nahrazuje tímto:
„Článek 155
Jiná přechodná pravidla
Další opatření požadovaná k usnadnění přechodu z režimů stanovených v nařízeních, jež jsou uvedena v článcích 152 a 153, a v nařízeních (EHS) č. 404/93, (ES) č. 2200/96, (ES) č. 2201/96, (ES) 2202/96 a (ES) č. 1260/2001, na režimy podle tohoto nařízení, zejména na režimy, jež souvisejí s používáním článků 4 a 5 a přílohy nařízení (ES) č. 1259/1999 a článku 6 nařízení (ES) č. 1251/1999, a od ustanovení, která souvisejí s plány na zlepšení stanovenými v nařízení (EHS) č. 1035/72, k ustanovením uvedeným v článcích 83 až 87 tohoto nařízení, mohou být přijata postupem podle čl. 144 odst. 2 tohoto nařízení. Nařízení a články uvedené v článcích 152 a 153 zůstávají použitelné i nadále za účelem určování referenčních částek uvedených v příloze VII.“
22)
Přílohy se mění v souladu s přílohou II tohoto nařízení.
Článek 53
Změny nařízení (ES) č. 318/2006
Nařízení (ES) č. 318/2006 se mění takto:
1)
V čl. 32 odst. 1, 2 a 4 se za slova „v příloze VII“ vkládají slova „nebo v příloze VIII“.
2)
Za přílohu VII se doplňuje nová příloha, která zní:
„ PŘÍLOHA VIII
Výrobky z ovoce a zeleniny
Výrobky uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 2201/96 ze dne 28. října 1996 o společné organizaci trhů s produkty zpracovanými z ovoce a zeleniny (21).
“
Článek 54
Zrušení
Nařízení (ES) č. 2202/96 se zrušuje.
Článek 55
Přechodná ustanovení
1. Režimy podpory stanovené v nařízeních (ES) č. 2201/96 a (ES) č. 2202/96 a zrušené tímto nařízením zůstávají použitelné pro každý z dotčených produktů pro hospodářský rok daného produktu, který končí v roce 2008.
2. Organizace producentů a sdružení organizací producentů, které již byly uznány podle nařízení (ES) č. 2200/96 přede dnem vstupu tohoto nařízení v platnost, jsou i nadále uznány podle tohoto nařízení. V případě potřeby se přizpůsobí požadavkům tohoto nařízení do 31. prosince 2010.
3. Operační program, který byl schválen podle nařízení (ES) č. 2200/96 přede dnem použitelnosti tohoto nařízení, může na žádost organizace producentů
a)
pokračovat až do konce nebo
b)
být změněn v souladu s požadavky tohoto nařízení nebo
c)
být nahrazen novým operačním programem, který bude schválen podle tohoto nařízení.
Ustanovení čl. 10 odst. 3 písm. e) a f) se použijí pro operační programy předložené v roce 2007, které v den použitelnosti tohoto nařízení ještě nebyly schváleny a které jinak splňují kritéria stanovená ve zmíněných písmenech.
4. Seskupení producentů, kterým bylo uděleno předběžné uznání podle nařízení (ES) č. 2200/96, nadále využívají daného předběžného uznání podle tohoto nařízení. Plány uznání přijaté podle nařízení (ES) č. 2200/96 nadále využívají výhod spojených s tímto přijetím podle tohoto nařízení. V případě potřeby se však tyto plány pozmění, aby se tak seskupení producentů umožnilo splnit kritéria pro uznání za organizaci producentů, která jsou stanovena v článku 4 tohoto nařízení. Pokud jde o seskupení producentů v členských státech, které přistoupily k Evropské unii dne 1. května 2004 nebo později, použijí se na plány uznání ode dne použitelnosti tohoto nařízení výše podpory stanovené v čl. 7 odst. 4 písm. a).
5. Smlouvy uvedené v čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 2202/96, které pokrývají více než jeden hospodářský rok režimu podpory pro zpracování citrusových plodů a které se týkají hospodářského roku začínajícího dne 1. října 2008 nebo dalších hospodářských roků, mohou být se souhlasem obou smluvních stran pozměněny nebo ukončeny, aby se zohlednilo zrušení uvedeného nařízení a následné zrušení podpory. V důsledku změny nebo zrušení se na zúčastněné osoby nepoužijí žádné sankce podle uvedeného nařízení nebo prováděcích předpisů k němu.
6. Pokud členský stát využije přechodných opatření podle článku 68b nebo článku 143bc nařízení (ES) č. 1782/2003, zůstávají pravidla přijatá podle článku 6 nařízení (ES) č. 2201/96 nebo článku 6 nařízení (ES) č. 2202/96, která se týkají minimálních vlastností surovin dodaných ke zpracování a minimálních požadavků na jakost hotových výrobků, použitelná na suroviny sklizené na jeho území.
Článek 56
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2008.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 26. září 2007.
REGOLAMENTO (CE) N. 1182/2007 DEL CONSIGLIO
del 26 settembre 2007
recante norme specifiche per il settore ortofrutticolo, recante modifica delle direttive 2001/112/CE e 2001/113/CE e dei regolamenti (CEE) n. 827/68, (CE) n. 2200/96, (CE) n. 2201/96, (CE) n. 2826/2000, (CE) n. 1782/2003 e (CE) n. 318/2006 e che abroga il regolamento (CE) n. 2202/96
IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare in particolare gli articoli 36 e 37,
vista la proposta della Commissione,
visto il parere del Parlamento europeo,
visto il parere del Comitato economico e sociale europeo (1),
visto il parere del Comitato delle regioni,
considerando quanto segue:
(1)
L’attuale regime per il settore ortofrutticolo è disciplinato dal regolamento (CE) n. 2200/96 del Consiglio, del 28 ottobre 1996, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore degli ortofrutticoli (2), dal regolamento (CE) n. 2201/96 del Consiglio, del 28 ottobre 1996, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore dei prodotti trasformati a base di ortofrutticoli (3), e dal regolamento (CE) n. 2202/96 del Consiglio, del 28 ottobre 1996, che istituisce un regime di aiuti ai produttori di taluni agrumi (4).
(2)
Alla luce dell’esperienza, risulta necessario modificare il regime del settore ortofrutticolo al fine di realizzare i seguenti obiettivi: potenziare la competitività e l’orientamento al mercato del settore, in modo da contribuire a rendere la produzione sostenibile e competitiva sia sul mercato interno sia sui mercati esteri, ridurre le fluttuazioni del reddito dei produttori ortofrutticoli dovute alle crisi di mercato, aumentare il consumo di ortofrutticoli nella Comunità e continuare gli sforzi operati nel settore per salvaguardare e proteggere l’ambiente.
(3)
Poiché tali obiettivi non possono essere realizzati in misura sufficiente dagli Stati membri a motivo della natura comune del mercato dei prodotti ortofrutticoli e possono dunque, a motivo della necessità di ulteriori iniziative comuni, essere realizzati meglio a livello comunitario, la Comunità può intervenire in base al principio di sussidiarietà sancito dall’articolo 5 del trattato. Il presente regolamento si limita a quanto è necessario per conseguire tali obiettivi in ottemperanza al principio di proporzionalità enunciato nello stesso articolo.
(4)
La Commissione ha presentato una proposta separata di regolamento del Consiglio che istituisce un’organizzazione comune dei mercati agricoli che potrebbe comprendere, in un primo tempo, alcune disposizioni a carattere orizzontale riguardanti il settore ortofrutticolo ma che si applicano anche a tutta una serie di altri prodotti agricoli, in particolare disposizioni sul comitato di gestione. È opportuno mantenere tali disposizioni nei regolamenti (CE) n. 2200/96 e (CE) n. 2201/96, ma occorrerebbe aggiornarle, semplificarle e snellirle, in modo da agevolarne l’inserimento nel regolamento recante organizzazione comune dei mercati agricoli.
(5)
Per altre disposizioni specifiche che disciplinano il settore ortofrutticolo, la portata delle modifiche del regime attuale è tale da rendere necessario, a fini di chiarezza, il loro inserimento in un regolamento separato. Se tali disposizioni sono anch’esse, in certa misura, a carattere orizzontale, vale a dire si applicano ad una serie di altri prodotti agricoli, come le norme di commercializzazione e le disposizioni sugli scambi con i paesi terzi, dovrebbero parimenti essere aggiornate e semplificate per consentirne in una fase successiva l’agevole inserimento nel suddetto regolamento recante organizzazione comune dei mercati agricoli. Il presente regolamento non dovrebbe dunque abrogare o modificare gli strumenti esistenti a carattere orizzontale, salvo che siano diventati obsoleti o superflui o che, per loro stessa natura, non si prestino ad essere trattati a livello di Consiglio.
(6)
Il presente regolamento dovrebbe applicarsi ai prodotti soggetti all’organizzazione comune dei mercati nei settori degli ortofrutticoli freschi e trasformati. Tuttavia, le disposizioni concernenti le organizzazioni di produttori nonché le organizzazioni e gli accordi interprofessionali si applicano unicamente ai prodotti soggetti all’organizzazione comune dei mercati nel settore degli ortofrutticoli freschi; questa distinzione dovrebbe essere mantenuta. Il campo di applicazione dell’organizzazione comune dei mercati nel settore ortofrutticolo dovrebbe essere esteso ad alcune erbe aromatiche, affinché queste possano beneficiare di quel regime. Il timo e lo zafferano sono attualmente coperti dal regolamento (CEE) n. 827/68 del Consiglio, del 28 giugno 1968, relativo all’organizzazione comune dei mercati per taluni prodotti elencati nell’allegato II del trattato (5), dal quale dovrebbero pertanto essere soppressi.
(7)
Alcuni prodotti dovrebbero essere soggetti a norme di commercializzazione, riguardanti in particolare la definizione, la qualità, la classificazione in categorie, la calibrazione, il condizionamento, l’imballaggio, il magazzinaggio, il trasporto, la presentazione, l’immissione in commercio e l’etichettatura, per consentire l’approvvigionamento del mercato con prodotti di qualità uniforme e soddisfacente. Può essere inoltre necessario adottare misure speciali, in particolare metodi di analisi aggiornati e altri provvedimenti volti a determinare le caratteristiche delle norme in questione, onde evitare abusi circa la qualità e la genuinità dei prodotti offerti al consumatore e le gravi turbative dei mercati che tali abusi possono causare.
(8)
Attualmente, la direttiva 2001/112/CE del Consiglio, del 20 dicembre 2001, concernente i succhi di frutta e altri prodotti analoghi destinati all’alimentazione umana (6), e la direttiva 2001/113/CE del Consiglio, del 20 dicembre 2001, relativa alle confetture, gelatine e marmellate di frutta e alla crema di marroni destinate all’alimentazione umana (7), recano disposizioni specifiche in materia di produzione, composizione ed etichettatura di questi prodotti. Tuttavia, tali norme non sono del tutto aggiornate in base all’evoluzione delle pertinenti norme internazionali e dovrebbero pertanto essere modificate per consentirne l’aggiornamento.
(9)
La produzione e la commercializzazione degli ortofrutticoli dovrebbero tener conto delle considerazioni ambientali, a livello sia delle pratiche colturali sia della gestione dei materiali usati e dell’eliminazione dei prodotti ritirati dal mercato, soprattutto per quanto riguarda la protezione della qualità delle acque, la salvaguardia della biodiversità e la conservazione del paesaggio.
(10)
Le organizzazioni di produttori sono gli attori fondamentali del regime ortofrutticolo, del quale garantiscono, al loro livello, il funzionamento decentrato. Di fronte ad una concentrazione sempre maggiore della domanda, l’aggregazione dell’offerta tramite queste organizzazioni continua ad essere una necessità economica per consolidare la posizione dei produttori sul mercato. Tale aggregazione dell’offerta dovrebbe realizzarsi su base volontaria e dimostrare la propria utilità grazie alla portata e all’efficienza dei servizi offerti dalle organizzazioni di produttori ai propri aderenti. Poiché le organizzazioni di produttori agiscono esclusivamente nell’interesse dei loro aderenti, dovrebbero essere considerate come agenti a nome e per conto dei loro aderenti nelle questioni economiche.
(11)
L’esperienza dimostra che le organizzazioni di produttori sono lo strumento adatto per concentrare l’offerta. Tuttavia, le organizzazioni di produttori non sono distribuite in modo uniforme nei vari Stati membri. Per accrescere l’attrattiva delle organizzazioni di produttori, è opportuno provvedere, per quanto possibile, a rendere più flessibile il loro funzionamento. Tale flessibilità dovrebbe, in particolare, riguardare la gamma di prodotti coperta da ciascuna organizzazione di produttori, la proporzione autorizzata di vendite dirette e l’estensione delle regole ai non aderenti, nonché consentire alle associazioni di organizzazioni di produttori di svolgere le attività dei loro aderenti e permettere l’esternalizzazione delle attività, anche alle filiali, in entrambi i casi a determinate condizioni.
(12)
Un’organizzazione di produttori atta a contribuire al conseguimento degli obiettivi dell’organizzazione comune dei mercati dovrebbe essere riconosciuta dallo Stato membro soltanto in presenza di condizioni che essa stessa si impegna a rispettare e a far rispettare, per statuto, ai propri membri. L’esistenza e il corretto funzionamento dei fondi di esercizio esigono che le organizzazioni di produttori si occupino della totalità della produzione ortofrutticola dei propri aderenti.
(13)
Alle associazioni di produttori degli Stati membri che hanno aderito all’Unione europea il 1o maggio 2004 o dopo tale data, le quali desiderano acquisire lo status di organizzazioni di produttori ai sensi del presente regolamento dovrebbe essere concesso un periodo transitorio in cui potrebbero fruire di un sostegno finanziario nazionale e comunitario, a condizione che rispettino determinati impegni.
(14)
Per responsabilizzare maggiormente le organizzazioni di produttori, in particolare per quanto attiene alle decisioni finanziarie e per orientare verso requisiti futuri le risorse pubbliche ad esse assegnate, è opportuno stabilire le condizioni per l’uso di tali risorse. Il cofinanziamento di fondi di esercizio costituiti dalle organizzazioni di produttori sembra una soluzione adeguata. In determinati casi dovrebbero essere autorizzati finanziamenti a raggio più ampio. Ai fini del controllo delle spese comunitarie, è opportuno limitare l’aiuto concesso alle organizzazioni di produttori che costituiscono un fondo di esercizio.
(15)
Nelle regioni in cui i produttori sono scarsamente organizzati, è opportuno autorizzare l’erogazione di contributi finanziari supplementari a carattere nazionale. Per quanto concerne gli Stati membri particolarmente svantaggiati sul piano strutturale, tali contributi dovrebbero poter essere rimborsati dalla Comunità.
(16)
Al fine di semplificare il regime e ridurne il costo, sarebbe utile allineare, ove possibile, le regole e le procedure per l’ammissibilità delle spese a titolo dei fondi di esercizio con quelle dei programmi di sviluppo rurale, richiedendo agli Stati membri di elaborare una strategia nazionale per i programmi operativi.
(17)
Per potenziare ulteriormente l’incidenza delle organizzazioni di produttori e delle relative associazioni e per garantire al mercato l’auspicabile stabilità, è opportuno consentire agli Stati membri, nel rispetto di talune condizioni, di estendere a tutti i produttori non aderenti di una regione le regole, in particolare in materia di produzione, commercializzazione e tutela ambientale, adottate per i propri aderenti dall’organizzazione o dall’associazione della regione di cui trattasi. Dietro giustificazione, alcune spese determinate dall’estensione delle regole dovrebbero poter essere imputate ai produttori interessati per i quali detta estensione ha ricadute vantaggiose. L’estensione delle regole non dovrebbe tuttavia applicarsi ai produttori biologici senza il consenso di una porzione sostanziale di tali produttori. È necessario consentire l’estensione rapida di tali regole per le misure relative alla prevenzione ed alla gestione delle crisi al fine di far fronte tempestivamente alle crisi.
(18)
I regolamenti (CE) n. 2200/96, (CE) n. 2201/96 e (CE) n. 2202/96 hanno istituito regimi di aiuto eterogenei a favore di taluni ortofrutticoli. Il numero e la varietà di tali regimi ne hanno reso complessa la gestione. I regimi in parola, che riguardano determinati ortofrutticoli in particolare, non rispecchiano pienamente le condizioni di produzione a livello regionale, né contemplano la totalità dei prodotti ortofrutticoli. È pertanto opportuno ricorrere a uno strumento diverso per sostenere i produttori ortofrutticoli.
(19)
Inoltre, i regimi di aiuto a favore degli ortofrutticoli non sono stati pienamente integrati nel regolamento (CE) n. 1782/2003 del Consiglio, del 29 settembre 2003, che stabilisce norme comuni relative ai regimi di sostegno diretto nell’ambito della politica agricola comune e istituisce taluni regimi di sostegno a favore degli agricoltori (8). Ne è conseguita una certa complessità e rigidità nella gestione di detti regimi.
(20)
A fini di semplificazione e nell’intento di predisporre un dispositivo di sostegno più mirato e nel contempo più flessibile a favore del settore ortofrutticolo, è quindi opportuno abolire i regimi di aiuto vigenti e inserire pienamente i prodotti ortofrutticoli nel regime istituito dal regolamento (CE) n. 1782/2003. A questo scopo è necessario ammettere gli agricoltori che hanno prodotto ortofrutticoli durante il periodo di riferimento a beneficiare del regime di pagamento unico. Occorrerebbe altresì disporre che gli Stati membri stabiliscano gli importi di riferimento e il numero di ettari ammissibili nell’ambito del regime di pagamento unico in base ad un periodo rappresentativo idoneo per il mercato di ciascun prodotto ortofrutticolo e secondo adeguati criteri oggettivi e non discriminatori. Le superfici coltivate a ortofrutticoli, comprese le colture permanenti ed i vivai, dovrebbero poter beneficiare del regime di pagamento unico. Occorrerebbe di conseguenza modificare i massimali nazionali. Al fine di lasciare ai settori il tempo di adattarsi all’integrazione nel regime di pagamento unico si dovrebbero prevedere periodi transitori. In particolare, si dovrebbero prevedere pagamenti disaccoppiati per gli ortofrutticoli ed aiuti accoppiati temporanei basati sulla superficie per taluni prodotti destinati alla trasformazione che erano ammissibili secondo i regimi di aiuto esistenti, nonché per le fragole ed i lamponi. Per questi ultimi prodotti può essere concesso anche un pagamento complementare nazionale in aggiunta all’aiuto comunitario. È opportuno inoltre disporre che la Commissione adotti le modalità di applicazione e le misure transitorie eventualmente necessarie riguardo a quanto sopra.
(21)
Gli ortofrutticoli sono prodotti deperibili e la produzione è imprevedibile. Le eccedenze, anche di modesta entità, possono perturbare sensibilmente il mercato. Sono stati applicati alcuni regimi di ritiro dal mercato, ma la loro gestione è risultata piuttosto complessa. È opportuno introdurre ulteriori misure di gestione delle crisi, la cui applicazione sia il più facile possibile. L’integrazione di tutte queste misure nei programmi operativi delle organizzazioni di produttori sembra la soluzione migliore in tali circostanze e dovrebbe inoltre contribuire ad accrescere l’attrattiva delle organizzazioni di produttori. Tuttavia, al fine di consentire l’estensione delle misure di gestione delle crisi ai non aderenti alle organizzazioni di produttori gli Stati membri dovrebbero essere autorizzati ad accordare, per un periodo transitorio, un aiuto di Stato in questi casi. L’aiuto dovrebbe tuttavia essere inferiore a quello ricevuto dagli aderenti all’organizzazione di produttori al fine di invogliare all’adesione. Il funzionamento di questo aiuto di Stato dovrebbe essere riesaminato alla fine del periodo transitorio.
(22)
L’inserimento delle patate di consumo nel regime istituito dal regolamento (CE) n. 1782/2003 implica che, per tutelare il corretto funzionamento del mercato unico basato su prezzi comuni, le disposizioni del trattato in materia di aiuti di Stato si applichino anche alle patate di consumo, fatto salvo un periodo transitorio per consentire al settore di adeguarsi.
(23)
Il regolamento (CE) n. 2826/2000 del Consiglio, del 19 dicembre 2000, relativo ad azioni d’informazione e di promozione dei prodotti agricoli sul mercato interno (9), prevede un contributo comunitario ad azioni promozionali fino ad un massimo del 50 %. Al fine di promuovere il consumo di ortofrutticoli tra i bambini nelle scuole, è opportuno aumentare la suddetta percentuale per azioni di promozione di questi prodotti a tale scopo.
(24)
Le organizzazioni interprofessionali costituite per iniziativa di operatori singoli o associati e rappresentative di una parte significativa delle varie categorie professionali del settore ortofrutticolo possono contribuire a comportamenti che tengano maggiormente conto delle realtà del mercato e facilitare un’impostazione commerciale che migliorerà la comunicazione sulla produzione, in particolare riguardo all’organizzazione della produzione, presentazione e commercializzazione dei prodotti. In considerazione del contributo globale che le attività di queste organizzazioni possono recare al conseguimento degli obiettivi dell’articolo 33 del trattato e, in particolare, di quelli del presente regolamento, è opportuno, previa definizione del tipo di attività in questione, prevedere la possibilità di concedere un riconoscimento specifico alle organizzazioni che comprovino una rappresentatività sufficiente e svolgano iniziative concrete mirate ai suddetti obiettivi. Le disposizioni relative all’estensione delle regole adottate dalle organizzazioni di produttori e dalle relative associazioni e alla ripartizione delle spese occasionate da tale estensione dovrebbero applicarsi anche alle organizzazioni interprofessionali, data l’affinità degli obiettivi perseguiti.
(25)
La realizzazione di un mercato unico comunitario implica l’instaurazione di un regime di scambi alle frontiere esterne della Comunità. Tale regime degli scambi, comprendente dazi all’importazione, dovrebbe permettere, in linea di massima, di stabilizzare il mercato comunitario. Il regime degli scambi dovrebbe basarsi sugli impegni assunti nell’ambito dei negoziati commerciali multilaterali dell’Uruguay Round.
(26)
L’applicazione del regime del prezzo di entrata agli ortofrutticoli richiede l’adozione di apposite disposizioni per tenere conto degli impegni internazionali assunti dalla Comunità.
(27)
Ai fini del controllo del volume degli scambi di prodotti agricoli con i paesi terzi, può essere necessario introdurre, per taluni prodotti, un regime di titoli di importazione e di esportazione che preveda la costituzione di una cauzione a garanzia dell’effettivo compimento delle operazioni per le quali sono stati rilasciati i titoli stessi. La Commissione dovrebbe essere pertanto abilitata a introdurre un regime di titoli per i prodotti di cui trattasi.
(28)
Per evitare o neutralizzare eventuali effetti pregiudizievoli sul mercato comunitario imputabili alle importazioni di determinati prodotti agricoli, è opportuno subordinare l’importazione di tali prodotti al pagamento di un dazio addizionale, se sono soddisfatte determinate condizioni.
(29)
A determinate condizioni, è opportuno conferire alla Commissione la competenza ad aprire e gestire i contingenti tariffari previsti da accordi internazionali conclusi conformemente al trattato o ad altri atti del Consiglio.
(30)
Il regime dei dazi doganali consente di rinunciare a qualsiasi altra misura di protezione alle frontiere esterne della Comunità. In circostanze eccezionali il meccanismo del mercato interno e dei dazi doganali potrebbe rivelarsi inadeguato. In una simile evenienza, per non lasciare il mercato comunitario indifeso contro le turbative che rischiano di derivarne, è opportuno autorizzare la Comunità ad adottare rapidamente tutte le misure necessarie che dovranno essere conformi agli impegni internazionali assunti dalla Comunità.
(31)
Per garantire il buon funzionamento del regime degli scambi, è opportuno disciplinare il ricorso ai regimi di perfezionamento attivo o passivo ed eventualmente vietarlo qualora la situazione del mercato lo richieda.
(32)
Per continuare a fornire una base giuridica per le restituzioni all’esportazione per lo zucchero incorporato in taluni prodotti trasformati a base di ortofrutticoli di cui all’articolo 16, paragrafo 1, lettera b), del regolamento (CE) n. 2201/96, l’elenco dei prodotti interessati dovrebbe essere aggiunto a quello contenuto nell’allegato VII del regolamento (CE) n. 318/2006 del Consiglio, del 20 febbraio 2006, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore dello zucchero (10).
(33)
Le direttive 2001/112/CE e 2001/113/CE e i regolamenti (CEE) n. 827/68, (CE) n. 2200/96, (CE) n. 2201/96, (CE) n. 2826/2000, (CE) n. 1782/2003 e (CE) n. 318/2006 dovrebbero pertanto essere modificati di conseguenza.
(34)
Data la costante evoluzione delle organizzazioni comuni dei mercati agricoli, è opportuno che la Commissione e gli Stati membri si tengano reciprocamente informati dei cambiamenti significativi.
(35)
La concessione di aiuti di Stato potrebbe mettere a repentaglio il corretto funzionamento del mercato unico, basato su prezzi comuni. È pertanto opportuno che ai prodotti contemplati dal presente regolamento si applichino, in via generale, le disposizioni del trattato in materia di aiuti di Stato. Si dovrebbe tuttavia prevedere un aiuto di Stato una tantum per il settore della trasformazione dei pomodori in Italia ed in Spagna al fine di sostenerne l’adeguamento alle disposizioni del presente regolamento.
(36)
È opportuno che le spese sostenute dagli Stati membri per l’adempimento degli obblighi derivanti dall’applicazione del presente regolamento siano finanziate dalla Comunità a norma del regolamento (CE) n. 1290/2005 del Consiglio, del 21 giugno 2005, relativo al finanziamento della politica agricola comune (11).
(37)
Il regime ortofrutticolo impone il rispetto di determinati obblighi. A garanzia dell’adempimento di tali obblighi, è necessario effettuare controlli e irrogare sanzioni in caso di inadempimento. È opportuno pertanto conferire alla Commissione la competenza a introdurre norme in materia, in particolare per quanto riguarda il recupero delle somme indebitamente pagate e gli obblighi di notifica degli Stati membri. Il nuovo regime rende superflua l’esistenza dell’apposito corpo di ispettori per il settore ortofrutticolo, che dovrebbe pertanto essere abolito.
(38)
Il regime di aiuto istituito dal regolamento (CE) n. 2202/96 deve essere abolito. Detto regolamento, diventato dunque superfluo, dovrebbe pertanto essere abrogato.
(39)
Le misure necessarie per l’attuazione del presente regolamento sono adottate secondo la decisione 1999/468/CE del Consiglio, del 28 giugno 1999, recante modalità per l’esercizio delle competenze di esecuzione conferite alla Commissione (12).
(40)
A fini di semplificazione, i comitati distinti per gli ortofrutticoli freschi e quelli trasformati dovrebbero essere aboliti e sostituiti da un unico comitato per gli ortofrutticoli, da istituire conformemente al regolamento (CE) n. 2200/96.
(41)
La transizione dalla disciplina vigente a quella introdotta dal presente regolamento potrebbe dar luogo a difficoltà non previste dal presente regolamento. Per far fronte a tali difficoltà è opportuno autorizzare la Commissione ad adottare misure transitorie. È inoltre opportuno prevedere il riconoscimento permanente delle organizzazioni di produttori e delle associazioni di organizzazioni di produttori riconosciute a norma del regolamento (CE) n. 2200/96, la possibile continuazione dei programmi operativi approvati a norma di detto regolamento, nonché disposizioni analoghe per i gruppi di produttori riconosciuti in base al regolamento (CE) n. 2200/96 e i rispettivi piani di riconoscimento.
(42)
È opportuno che, in via generale, il presente regolamento si applichi a decorrere dal 1o gennaio 2008. Tuttavia, per evitare interruzioni dei regimi di aiuto a favore dei prodotti trasformati a base di ortofrutticoli e degli agrumi nel corso di una campagna di commercializzazione, è opportuno autorizzare il proseguimento di tali regimi sino alla fine della campagna 2007/2008,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
TITOLO I
DISPOSIZIONI INTRODUTTIVE
Articolo 1
Ambito di applicazione
Il presente regolamento stabilisce norme specifiche applicabili ai prodotti di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96 e all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2201/96.
Tuttavia, i titoli III e IV del presente regolamento si applicano esclusivamente ai prodotti di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96 e/o ai prodotti destinati esclusivamente alla trasformazione.
L’articolo 43 si applica altresì alle patate, fresche o refrigerate, del codice NC 0701.
TITOLO II
CLASSIFICAZIONE DEI PRODOTTI
Articolo 2
Norme di commercializzazione
1. I prodotti elencati nell’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96 destinati alla vendita al consumatore come prodotti freschi, possono essere commercializzati soltanto se di qualità sana, leale e mercantile e se è indicato il paese di origine.
2. La Commissione può prevedere norme di commercializzazione per uno o più dei prodotti di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96 e di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2201/96.
3. Nel far ciò, la Commissione tiene conto delle raccomandazioni comuni adottate dalla Commissione economica per l’Europa delle Nazioni Unite (UNECE).
4. Le norme di commercializzazione di cui ai paragrafi 1 e 2:
a)
si applicano a tutte le fasi della commercializzazione, incluse l’importazione e l’esportazione, salvo diversa disposizione della Commissione;
b)
sono stabilite tenendo conto, in particolare, delle peculiarità dei prodotti in questione, della necessità di garantire le condizioni per un loro regolare smaltimento sul mercato e dell’interesse dei consumatori a ricevere informazioni adeguate e trasparenti sui prodotti stessi, in particolare il paese d’origine, la categoria e, se del caso, la varietà (o la tipologia commerciale) del prodotto;
c)
possono in particolare riguardare la qualità, la classificazione in categorie, la calibrazione, il condizionamento, l’imballaggio, il magazzinaggio, il trasporto, la presentazione, l’immissione in commercio e l’etichettatura.
5. Il detentore dei prodotti per i quali sono adottate norme di commercializzazione può esporre tali prodotti per la vendita, metterli in vendita, venderli, consegnarli o altrimenti commercializzarli all’interno della Comunità soltanto se conformi a dette norme. Egli è responsabile dell’osservanza di tale conformità.
6. Fatte salve eventuali disposizioni specifiche adottate dalla Commissione ai sensi dell’articolo 42, gli Stati membri verificano in maniera selettiva, sulla base di un’analisi del rischio, la conformità dei prodotti alle relative norme di commercializzazione. Tale controllo si concentra nella fase precedente alla partenza dalle regioni di produzione, all’atto del condizionamento o del carico della merce. Per i prodotti provenienti da paesi terzi, il controllo è effettuato prima dell’immissione in libera pratica.
7. Fino all’adozione di nuove norme di commercializzazione, continuano ad applicarsi le norme di commercializzazione redatte a norma dei regolamenti (CE) n. 2200/96 e (CE) n. 2201/96.
TITOLO III
ORGANIZZAZIONI DI PRODUTTORI
CAPITOLO I
Requisiti e riconoscimento
Articolo 3
Requisiti
1. Ai fini del presente regolamento, per organizzazione di produttori s’intende qualsiasi persona giuridica o una sua parte chiaramente definita che soddisfi i seguenti requisiti:
a)
è costituita per iniziativa di agricoltori ai sensi dell’articolo 2, lettera a), del regolamento (CE) n. 1782/2003, i quali coltivano uno o più prodotti di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96 e/o prodotti destinati esclusivamente alla trasformazione;
b)
ha come obiettivo l’impiego di pratiche colturali, tecniche di produzione e pratiche di gestione dei rifiuti che rispettino l’ambiente, in particolare per tutelare la qualità delle acque, del suolo e del paesaggio e per preservare o favorire la biodiversità;
c)
ha uno o più dei seguenti obiettivi:
i)
assicurare la programmazione della produzione e l’adeguamento della stessa alla domanda, specie in termini qualitativi e quantitativi;
ii)
la concentrazione dell’offerta e l’immissione sul mercato della produzione degli aderenti;
iii)
ottimizzare i costi di produzione e stabilizzare i prezzi alla produzione;
d)
il suo statuto enuncia i particolari obblighi previsti al paragrafo 2; e
e)
è stata riconosciuta dallo Stato membro interessato a norma dell’articolo 4.
2. Lo statuto di un’organizzazione di produttori impone ai propri aderenti, in particolare, i seguenti obblighi:
a)
applicare, in materia di conoscenza della produzione, di commercializzazione e di tutela ambientale, le regole adottate dall’organizzazione di produttori;
b)
aderire, per quanto riguarda la produzione di un determinato prodotto di cui al paragrafo 1, lettera a), di una data azienda, ad una sola organizzazione di produttori;
c)
vendere tutta la loro produzione per il tramite dell’organizzazione di produttori in questione;
d)
fornire le informazioni richieste dall’organizzazione di produttori a fini statistici e riguardanti, in particolare, le superfici, i raccolti, le rese e le vendite dirette;
e)
versare i contributi finanziari previsti dallo statuto per la costituzione e il finanziamento del fondo di esercizio di cui all’articolo 8.
3. In deroga al paragrafo 2, lettera c), previa autorizzazione dell’organizzazione di produttori e nel rispetto delle condizioni da essa stabilite, i produttori aderenti possono:
a)
vendere direttamente al consumatore, per il suo fabbisogno personale, presso la propria azienda e/o altrove, una determinata percentuale della loro produzione e/o dei loro prodotti, fissata dallo Stato membro e non inferiore al 10 %;
b)
commercializzare essi stessi o tramite un’altra organizzazione di produttori designata dall’organizzazione cui aderiscono una quantità di prodotti marginale rispetto al volume della produzione commercializzabile della loro organizzazione;
c)
commercializzare essi stessi o tramite un’altra organizzazione di produttori designata dall’organizzazione cui aderiscono i prodotti che, per le loro caratteristiche intrinseche, non rientrano normalmente nelle attività commerciali della loro organizzazione.
4. Lo statuto di un’organizzazione di produttori contiene altresì disposizioni concernenti:
a)
le modalità di determinazione, adozione e modifica delle regole di cui al paragrafo 2;
b)
l’imposizione agli aderenti di contributi finanziari necessari al finanziamento dell’organizzazione di produttori;
c)
le regole atte a consentire ai produttori aderenti il controllo democratico della loro organizzazione e delle decisioni da essa prese;
d)
le sanzioni in caso di inosservanza degli obblighi statutari, in particolare di mancato pagamento dei contributi finanziari, o delle regole fissate dall’organizzazione di produttori;
e)
le regole relative all’ammissione di nuovi aderenti, in particolare il periodo minimo di adesione;
f)
le regole contabili e di bilancio necessarie per il funzionamento dell’organizzazione.
5. Si ritiene che le organizzazioni di produttori agiscano in nome e per conto dei loro aderenti nelle questioni economiche.
Articolo 4
Riconoscimento
1. Gli Stati membri riconoscono organizzazioni di produttori ai sensi dell’articolo 3, paragrafo 1, che ne facciano richiesta a condizione che:
a)
rispondano ai requisiti di cui all’articolo 3 e lo comprovino;
b)
abbiano un numero minimo di aderenti e un volume o valore minimo di produzione commercializzabile, da fissare a cura degli Stati membri, e lo comprovino;
c)
offrano sufficienti garanzie circa la realizzazione, la durata e l’efficienza della loro attività, nonché la concentrazione dell’offerta, al cui fine gli Stati membri possono decidere quali prodotti o gruppi di prodotti di cui all’articolo 3, paragrafo 1, lettera a), dovrebbero essere di pertinenza dell’organizzazione;
d)
consentano effettivamente ai loro aderenti di usufruire dell’assistenza tecnica necessaria per poter applicare pratiche colturali rispettose dell’ambiente;
e)
mettano effettivamente a disposizione dei loro aderenti, se necessario, i mezzi tecnici per la raccolta, il magazzinaggio, il condizionamento e la commercializzazione dei prodotti;
f)
garantiscano una corretta gestione commerciale e contabile delle loro attività; e
g)
non detengano una posizione dominante in un dato mercato, tranne qualora ciò sia necessario ai fini dell’articolo 33 del trattato.
2. Gli Stati membri:
a)
decidono in merito alla concessione del riconoscimento ad un’organizzazione di produttori entro tre mesi dalla presentazione della domanda corredata di tutti i pertinenti elementi di prova;
b)
eseguono controlli a intervalli regolari per accertare il rispetto, da parte delle organizzazioni di produttori, delle disposizioni del presente titolo, comminano le sanzioni alle organizzazioni medesime in caso di irregolarità o di inosservanza delle disposizioni del presente regolamento e decidono, se necessario, la revoca del riconoscimento;
c)
comunicano alla Commissione, una volta all’anno, le decisioni di concessione, diniego o revoca del riconoscimento.
Articolo 5
Associazioni di organizzazioni di produttori
Un’associazione di organizzazioni di produttori è costituita su iniziativa di organizzazioni di produttori riconosciute e può svolgere qualsiasi attività di un’organizzazione di produttori. A tal fine, gli Stati membri possono riconoscere, su richiesta, un’associazione di organizzazioni di produttori se:
a)
lo Stato membro ritiene che l’associazione sia capace di svolgere efficacemente le suddette attività; e
b)
l’associazione non detiene una posizione dominante in un dato mercato, tranne qualora ciò sia necessario ai fini dell’articolo 33 del trattato.
L’articolo 3, paragrafo 5, si applica, mutatis mutandis, alle attività delle associazioni di organizzazioni di produttori.
Articolo 6
Esternalizzazione
Gli Stati membri possono autorizzare un’organizzazione di produttori riconosciuta o un’associazione di organizzazioni di produttori riconosciuta ad esternalizzare una parte delle sue attività, incluso a filiali, purché fornisca allo Stato membro sufficienti garanzie che si tratta di una soluzione adeguata per conseguire gli obiettivi dell’organizzazione di produttori o associazione di organizzazioni di produttori interessata.
Articolo 7
Gruppi di produttori
1. Ai fini del presente regolamento, per gruppo di produttori si intende qualsiasi persona giuridica o una sua parte chiaramente definita, costituita per iniziativa di agricoltori ai sensi dell’articolo 2, lettera a), del regolamento (CE) n. 1782/2003, i quali coltivano uno o più prodotti di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96 e/o prodotti destinati esclusivamente alla trasformazione, allo scopo di essere riconosciuta come organizzazione di produttori.
I gruppi di produttori degli Stati membri che hanno aderito all’Unione europea il 1o maggio 2004 o dopo tale data, ovvero delle regioni ultraperiferiche della Comunità di cui all’articolo 299, paragrafo 2, del trattato o delle isole minori del Mar Egeo di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 1405/2006 del Consiglio (13), possono avvalersi di un periodo transitorio per conformarsi alle condizioni prescritte dall’articolo 4 per il riconoscimento.
A tal fine, detti gruppi di produttori presentano allo Stato membro competente un piano di riconoscimento scaglionato nel tempo, la cui accettazione fa decorrere il periodo transitorio di cui al secondo comma ed equivale ad un prericonoscimento. Il periodo transitorio non è superiore a cinque anni.
2. Prima di accettare il piano di riconoscimento, lo Stato membro comunica alla Commissione le proprie intenzioni e le relative conseguenze finanziarie probabili.
3. Nel periodo transitorio gli Stati membri possono accordare ai gruppi di produttori:
a)
aiuti intesi ad incentivarne la costituzione e ad agevolarne il funzionamento amministrativo;
b)
aiuti, erogati direttamente o tramite enti creditizi, destinati a finanziare una parte degli investimenti necessari per ottenere il riconoscimento e in quanto tali indicati nel piano di riconoscimento di cui al paragrafo 1, terzo comma.
4. Gli aiuti di cui al paragrafo 3 sono rimborsati dalla Comunità conformemente alle disposizioni adottate a norma dell’articolo 42, lettera b), punto ii).
5. Gli aiuti di cui al paragrafo 3, lettera a), sono determinati, per ciascun gruppo di produttori, sulla base della produzione commercializzata e ammontano, per il primo, secondo, terzo, quarto e quinto anno:
a)
al 10 %, 10 %, 8 %, 6 % e 4 %, rispettivamente, del valore della produzione commercializzata nel caso di gruppi di produttori negli Stati membri che hanno aderito all’Unione europea il 1o maggio 2004 o dopo tale data;
b)
al 5 %, 5 %, 4 %, 3 % e 2 %, rispettivamente, del valore della produzione commercializzata nel caso di gruppi di produttori nelle regioni ultraperiferiche della Comunità di cui all’articolo 299, paragrafo 2, del trattato o nelle isole minori del Mar Egeo di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 1405/2006.
Detti tassi possono essere ridotti in relazione al valore della produzione commercializzata eccedente una determinata soglia. Agli aiuti da versare, in un dato anno, ad un gruppo di produttori può essere applicato un massimale.
CAPITOLO II
Fondi di esercizio e programmi operativi
Articolo 8
Fondi di esercizio
1. Le organizzazioni di produttori possono costituire un fondo di esercizio. Il fondo è finanziato:
a)
con contributi finanziari degli aderenti o dell’organizzazione stessa;
b)
con un aiuto finanziario comunitario che può essere concesso alle organizzazioni di produttori.
2. Il fondo di esercizio è destinato esclusivamente a finanziare i programmi operativi approvati dagli Stati membri a norma dell’articolo 13.
Articolo 9
Programmi operativi
1. I programmi operativi perseguono due o più degli obiettivi di cui all’articolo 3, paragrafo 1, lettera c), o dei seguenti obiettivi:
a)
pianificazione della produzione;
b)
miglioramento della qualità dei prodotti;
c)
incremento del valore commerciale dei prodotti;
d)
promozione dei prodotti, freschi o trasformati;
e)
misure ambientali e metodi di produzione rispettosi dell’ambiente, inclusa l’agricoltura biologica;
f)
prevenzione e gestione delle crisi.
2. La prevenzione e la gestione delle crisi consistono nell’evitare e nell’affrontare le crisi che sopravvengono sui mercati ortofrutticoli e in tale contesto, prevedono le seguenti misure:
a)
ritiro dal mercato;
b)
raccolta prima della maturazione o mancata raccolta degli ortofrutticoli;
c)
promozione e comunicazione;
d)
iniziative di formazione;
e)
assicurazione del raccolto;
f)
sostegno a fronte delle spese amministrative per la costituzione di fondi comuni di investimento.
Le misure di prevenzione e gestione delle crisi, compreso il rimborso del capitale e degli interessi di cui al terzo comma, totalizzano al massimo un terzo della spesa prevista a titolo del programma operativo.
Per finanziare le misure di prevenzione e gestione delle crisi, le organizzazioni di produttori possono contrarre mutui a condizioni commerciali. In tal caso, il rimborso del capitale e degli interessi sui mutui contratti può far parte del programma operativo ed essere così ammissibile all’aiuto finanziario comunitario di cui all’articolo 10. Le attività specifiche nell’ambito della prevenzione e della gestione delle crisi sono finanziate con questo tipo di mutui oppure direttamente, l’una modalità escludendo l’altra.
3. Gli Stati membri provvedono affinché:
a)
i programmi operativi comprendano due o più azioni ambientali; oppure
b)
almeno il 10 % della spesa prevista dai programmi operativi riguardi azioni ambientali.
Le azioni ambientali rispettano i requisiti relativi ai pagamenti agroambientali di cui al primo comma dell’articolo 39, paragrafo 3, del regolamento (CE) n. 1698/2005 del Consiglio, del 20 settembre 2005, sul sostegno allo sviluppo rurale da parte del Fondo europeo agricolo per lo sviluppo rurale (FEASR) (14).
Qualora almeno l’80 % degli aderenti di un’organizzazione di produttori siano soggetti a uno o più impegni agroambientali identici in virtù di tale disposizione, ciascuno di tali impegni conta allora come un’azione ambientale, quale prevista al primo comma, lettera a).
Il sostegno alle azioni ambientali di cui al primo comma copre le perdite di reddito e i costi addizionali risultanti dall’azione.
4. Il paragrafo 3 si applica in Bulgaria e Romania soltanto a partire dal 1o gennaio 2011.
5. Gli investimenti che accrescono la pressione ambientale sono autorizzati soltanto qualora siano state predisposte idonee difese per proteggere l’ambiente da tali pressioni.
Articolo 10
Aiuto finanziario comunitario
1. L’aiuto finanziario comunitario è pari all’importo dei contributi finanziari di cui all’articolo 8, paragrafo 1, lettera a), effettivamente versati, nel limite del 50 % della spesa effettivamente sostenuta.
2. L’aiuto finanziario comunitario è limitato al 4,1 % del valore della produzione commercializzata da ciascuna organizzazione di produttori.
Tale percentuale può tuttavia essere portata al 4,6 % del valore della produzione commercializzata a condizione che la porzione eccedente il 4,1 % del valore della produzione commercializzata sia utilizzata unicamente per misure di prevenzione e gestione delle crisi.
3. Su richiesta di un’organizzazione di produttori, la percentuale di cui al paragrafo 1 è portata al 60 % per un programma operativo o parte di esso, se soddisfa almeno una delle seguenti condizioni:
a)
è presentato da più organizzazioni di produttori della Comunità che partecipano in Stati membri diversi ad azioni transnazionali;
b)
è presentato da una o più organizzazioni di produttori che partecipano ad azioni svolte a livello interprofessionale;
c)
riguarda esclusivamente il sostegno specifico alla produzione biologica ai sensi del regolamento (CEE) n. 2092/91 del Consiglio, del 24 giugno 1991, relativo al metodo di produzione biologico di prodotti agricoli e alla indicazione di tale metodo sui prodotti agricoli e sulle derrate alimentari (15);
d)
è presentato da un’organizzazione di produttori di uno degli Stati membri che hanno aderito all’Unione europea il 1o maggio 2004 o dopo tale data, per azioni da realizzarsi entro la fine del 2013;
e)
è il primo programma operativo presentato da un’organizzazione di produttori riconosciuta che si è fusa con un’altra organizzazione di produttori riconosciuta;
f)
è il primo programma operativo ad essere presentato da un’associazione di organizzazioni di produttori riconosciuta;
g)
è presentato da un’organizzazione di produttori di uno Stato membro in cui le organizzazioni di produttori commercializzano meno del 20 % della produzione ortofrutticola;
h)
è presentato da un’organizzazione di produttori di una delle regioni ultraperiferiche della Comunità;
i)
copre unicamente il sostegno specifico ad azioni intese alla promozione del consumo di ortofrutticoli mirate ai bambini nelle scuole.
4. La percentuale di cui al paragrafo 1 è portata al 100 % in caso di ritiri dal mercato di ortofrutticoli in volume non superiore al 5 % della produzione commercializzata da ciascuna organizzazione di produttori, sempreché i prodotti ritirati vengano smaltiti nei seguenti modi:
a)
distribuzione gratuita ad opere di beneficenza o enti caritativi, a ciò autorizzati dagli Stati membri, per attività a favore di persone riconosciute dalla legislazione nazionale come aventi diritto alla pubblica assistenza, in particolare a causa della mancanza dei necessari mezzi di sussistenza;
b)
distribuzione gratuita ad istituti di pena, scuole, istituti di istruzione pubblica e colonie di vacanze, nonché ad ospedali e ospizi per persone anziane designati dagli Stati membri, i quali prendono tutti i provvedimenti necessari affinché i quantitativi così distribuiti si aggiungano a quelli normalmente acquistati dalle collettività di cui trattasi.
Articolo 11
Aiuto finanziario nazionale
1. Per quanto concerne le regioni degli Stati membri in cui il livello di organizzazione dei produttori è particolarmente scarso, gli Stati membri possono essere autorizzati dalla Commissione, previa richiesta debitamente giustificata, a concedere alle organizzazioni di produttori un aiuto finanziario nazionale non superiore all’80 % dei contributi finanziari di cui all’articolo 8, paragrafo 1, lettera a). Tale aiuto si aggiunge al fondo di esercizio.
Nelle regioni degli Stati membri in cui meno del 15 % del valore della produzione ortofrutticola è commercializzato da organizzazioni di produttori e in cui detta produzione rappresenta almeno il 15 % della produzione agricola totale, l’aiuto di cui al primo comma può essere rimborsato dalla Comunità, su richiesta dello Stato membro interessato.
2. All’aiuto finanziario nazionale autorizzato ai sensi del paragrafo 1, non si applicano gli articoli 87, 88 e 89 del trattato.
Articolo 12
Disciplina e strategia nazionali applicabili ai programmi operativi
1. Gli Stati membri definiscono una disciplina nazionale per l’elaborazione di capitolati d’oneri relativi alle azioni di cui all’articolo 9, paragrafo 3. Detta disciplina prescrive, in particolare, che tali azioni soddisfino i requisiti applicabili del regolamento (CE) n. 1698/2005, inclusi quelli relativi alla complementarietà, alla coerenza e alla conformità di cui all’articolo 5 di detto regolamento.
Gli Stati membri trasmettono il progetto di disciplina alla Commissione, che può richiederne la modifica entro tre mesi qualora constati che il progetto non permette di conseguire gli obiettivi enunciati dall’articolo 174 del trattato e dal sesto programma comunitario di azione in materia di ambiente (16). Anche gli investimenti su singole aziende sostenuti dai programmi operativi sono compatibili con i suddetti obiettivi.
2. Gli Stati membri elaborano una strategia nazionale in materia di programmi operativi sostenibili sul mercato ortofrutticolo. Tale strategia comprende i seguenti elementi:
a)
analisi della situazione in termini di punti di forza e debolezze e potenziale di sviluppo;
b)
giustificazione delle priorità adottate;
c)
obiettivi e strumenti dei programmi operativi, nonché indicatori di rendimento;
d)
valutazione dei programmi operativi;
e)
obblighi di notifica a carico delle organizzazioni di produttori.
Nella strategia nazionale è incorporata anche la disciplina nazionale di cui al paragrafo 1.
3. I paragrafi 1 e 2 non si applicano agli Stati membri che non annoverano organizzazioni di produttori riconosciute.
Articolo 13
Approvazione dei programmi operativi
1. I progetti di programmi operativi sono presentati alle autorità nazionali competenti, che li approvano o li respingono o ne chiedono la modifica in conformità delle disposizioni del presente capitolo.
2. Le organizzazioni di produttori comunicano allo Stato membro l’importo indicativo del fondo di esercizio previsto per ciascun anno e ne presentano le opportune giustificazioni basate sulle previsioni del programma operativo, sulle spese dell’anno in corso ed eventualmente degli anni precedenti, nonché, se necessario, sulle stime della produzione per l’anno successivo.
3. Lo Stato membro notifica all’organizzazione di produttori o all’associazione di organizzazioni di produttori l’importo indicativo dell’aiuto finanziario comunitario, nel rispetto dei limiti di cui all’articolo 10.
4. L’aiuto finanziario comunitario è erogato in funzione delle spese sostenute per le azioni previste dal programma operativo. Per le stesse azioni possono essere versati degli anticipi, previo deposito di garanzia o cauzione.
5. L’organizzazione di produttori comunica allo Stato membro l’importo definitivo delle spese dell’anno precedente, corredato dei documenti giustificativi necessari, per ricevere il saldo dell’aiuto finanziario comunitario.
6. I programmi operativi e il loro finanziamento da parte dei produttori e delle organizzazioni di produttori, da un lato, e mediante fondi comunitari, dall’altro, hanno una durata minima di tre anni e massima di cinque anni.
CAPITOLO III
Estensione delle regole ai produttori di una circoscrizione economica
Articolo 14
Estensione delle regole
1. Nel caso in cui un’organizzazione di produttori operante in una determinata circoscrizione economica sia considerata, per un dato prodotto, rappresentativa della produzione e dei produttori di tale circoscrizione, lo Stato membro interessato può, su richiesta dell’organizzazione di produttori, rendere obbligatorie per i produttori stabiliti in quella circoscrizione economica e non aderenti all’organizzazione in questione:
a)
le regole di cui all’articolo 3, paragrafo 2, lettera a);
b)
le regole necessarie per l’applicazione delle misure di cui all’articolo 9, paragrafo 2, lettera c).
Il primo comma si applica a condizione che queste regole:
a)
siano applicate da almeno una campagna di commercializzazione;
b)
figurino nell’elenco tassativo di cui all’allegato I;
c)
siano rese obbligatorie per un massimo di tre campagne di commercializzazione.
Tuttavia, la condizione di cui al secondo comma, lettera a), non si applica se le regole interessate sono quelle di cui all’allegato I, punti 1, 3 e 5, dell’allegato I. In tal caso l’estensione delle regole non può essere applicata per più di una campagna di commercializzazione.
2. Ai fini del presente capitolo, per «circoscrizione economica» si intende una zona geografica costituita da regioni di produzione limitrofe o vicine nelle quali le condizioni di produzione e di commercializzazione sono omogenee.
Gli Stati membri comunicano alla Commissione l’elenco delle circoscrizioni economiche.
Entro un mese dalla comunicazione, la Commissione approva l’elenco o decide, previa consultazione dello Stato membro interessato, le modifiche che questi deve apportarvi. La Commissione rende pubblico l’elenco approvato nei modi che essa giudica opportuni.
3. Un’organizzazione di produttori è considerata rappresentativa ai sensi del paragrafo 1 qualora raggruppi almeno il 50 % dei produttori della circoscrizione economica in cui opera e totalizzi almeno il 60 % del volume della produzione di tale circoscrizione. Fatto salvo il paragrafo 5, nel calcolo di tali percentuali non si tiene conto dei produttori o della produzione biologica di cui al regolamento (CEE) n. 2092/91.
4. Le regole rese obbligatorie per tutti i produttori di una determinata circoscrizione economica:
a)
non danneggiano altri produttori dello Stato membro interessato o della Comunità;
b)
non sono applicabili, salvo che siano ad essi specificatamente destinate, ai prodotti consegnati per la trasformazione nell’ambito di un contratto firmato prima dell’inizio della campagna di commercializzazione, fatte salve le regole di conoscenza della produzione di cui all’articolo 3, paragrafo 2, lettera a);
c)
non sono incompatibili con la vigente normativa comunitaria e nazionale.
5. Le regole non possono essere rese obbligatorie per i produttori di prodotti biologici di cui al regolamento (CEE) n. 2092/91, salvo qualora tale estensione sia approvata da almeno il 50 % dei produttori in questione della circoscrizione economica in cui opera l’organizzazione di produttori e quest’ultima totalizzi almeno il 60 % della produzione biologica di detta circoscrizione.
Articolo 15
Notifica
Gli Stati membri notificano senza indugio alla Commissione le regole da essi rese obbligatorie per l’insieme dei produttori di una determinata circoscrizione economica ai sensi dell’articolo 14, paragrafo 1. La Commissione pubblica tali regole nei modi che essa giudica opportuni.
Articolo 16
Revoca
La Commissione dispone che uno Stato membro revochi l’estensione delle regole da esso decisa ai sensi dell’articolo 14, paragrafo 1:
a)
qualora constati che l’estensione elimina la concorrenza in una parte sostanziale del mercato interno o lede la libertà degli scambi o compromette gli obiettivi dell’articolo 33 del trattato;
b)
qualora accerti che l’articolo 81, paragrafo 1, del trattato si applica alle regole estese ad altri produttori. La decisione della Commissione in merito a tali regole si applica soltanto a decorrere dalla data dell’accertamento;
c)
qualora constati, previe verifiche, che non sono state rispettate le disposizioni del presente capitolo.
Articolo 17
Contributi finanziari dei produttori non aderenti
Ove si applichi l’articolo 14, paragrafo 1, lo Stato membro interessato può decidere, dopo aver esaminato i documenti giustificativi presentati, che i produttori non aderenti siano tenuti a versare all’organizzazione di produttori la quota dei contributi finanziari pagati dai produttori aderenti destinata a coprire:
a)
le spese amministrative occasionate dall’applicazione delle regole di cui all’articolo 14, paragrafo 1;
b)
le spese relative alle attività di ricerca, di studio del mercato e di promozione delle vendite svolte dall’organizzazione o dall’associazione a beneficio dell’insieme dei produttori della circoscrizione.
Articolo 18
Estensione delle regole di associazioni di organizzazioni di produttori
Ai fini del presente capitolo, ogni riferimento alle organizzazioni di produttori è inteso anche come riferimento ad associazioni di organizzazioni di produttori riconosciute.
CAPITOLO IV
Relazione
Articolo 19
Relazione
Entro il 31 dicembre 2013, la Commissione presenta al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione sull’applicazione del presente titolo con riguardo alle organizzazioni di produttori, ai fondi di esercizio e ai programmi operativi.
TITOLO IV
ORGANIZZAZIONI E ACCORDI INTERPROFESSIONALI
CAPITOLO I
Requisiti e riconoscimento
Articolo 20
Requisiti
Ai fini del presente regolamento, per «organizzazione interprofessionale» si intende qualsiasi persona giuridica che:
a)
sia composta di rappresentanti delle attività economiche connesse con la produzione e/o il commercio e/o la trasformazione dei prodotti di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96;
b)
sia costituita per iniziativa di tutte o di alcune delle organizzazioni o associazioni che la compongono;
c)
svolga, in una o più regioni della Comunità, due o più attività tra le seguenti, nel rispetto degli interessi dei consumatori:
i)
migliorare la conoscenza e la trasparenza della produzione e del mercato;
ii)
contribuire ad un migliore coordinamento dell’immissione sul mercato dei prodotti ortofrutticoli, in particolare attraverso ricerche e studi di mercato;
iii)
redigere contratti tipo compatibili con la normativa comunitaria;
iv)
valorizzare in misura maggiore il potenziale dei prodotti ortofrutticoli;
v)
fornire le informazioni e svolgere le ricerche necessarie per orientare la produzione verso prodotti più adatti al fabbisogno del mercato e ai gusti e alle aspirazioni dei consumatori, con particolare riguardo alla qualità dei prodotti e alla protezione dell’ambiente;
vi)
ricercare metodi atti a limitare l’impiego di prodotti fitosanitari e di altri fattori di produzione, nonché a garantire la qualità dei prodotti e la salvaguardia del suolo e delle acque;
vii)
mettere a punto metodi e strumenti per migliorare la qualità dei prodotti;
viii)
valorizzare e tutelare l’agricoltura biologica e le denominazioni d’origine, i marchi di qualità e le indicazioni geografiche;
ix)
promuovere la produzione integrata o altri metodi di produzione rispettosi dell’ambiente;
x)
definire, per quanto riguarda le norme di produzione e di commercializzazione di cui ai punti 2 e 3 dell’allegato I, criteri più restrittivi rispetto alle normative comunitarie o nazionali;
d)
sia stata riconosciuta dallo Stato membro interessato a norma dell’articolo 21.
Articolo 21
Riconoscimento
1. Se le loro strutture lo giustificano, gli Stati membri possono riconoscere quali organizzazioni interprofessionali le organizzazioni stabilite nel loro territorio che ne facciano richiesta, a condizione che:
a)
esercitino la loro attività in una o più regioni dello Stato membro interessato;
b)
rappresentino una parte significativa della produzione e/o del commercio e/o della trasformazione di ortofrutticoli e di prodotti trasformati a base di ortofrutticoli nella regione o nelle regioni di cui trattasi e, qualora operino in varie regioni, dimostrino di possedere una rappresentatività minima, per ciascuno dei comparti raggruppati, in ognuna delle regioni interessate;
c)
svolgano due o più attività fra quelle menzionate all’articolo 20, lettera c);
d)
non esercitino, come tali, né la produzione né la trasformazione né la commercializzazione di ortofrutticoli e di prodotti trasformati a base di ortofrutticoli;
e)
non aderiscano a nessuno degli accordi, decisioni e pratiche concordate di cui all’articolo 22, paragrafo 4.
2. Prima di concedere il riconoscimento, gli Stati membri notificano alla Commissione le organizzazioni interprofessionali che ne hanno fatto richiesta, fornendo tutte le informazioni utili sulla loro rappresentatività e sulle loro varie attività, nonché tutti gli altri elementi di valutazione necessari.
La Commissione può opporsi al riconoscimento entro due mesi dalla notifica.
3. Gli Stati membri:
a)
decidono in merito alla concessione del riconoscimento entro tre mesi dalla presentazione della domanda, corredata di tutti i pertinenti documenti giustificativi;
b)
effettuano controlli a intervalli regolari per accertare il rispetto, da parte delle organizzazioni interprofessionali, delle condizioni per il riconoscimento, comminano sanzioni a tali organizzazioni in caso di irregolarità o di inosservanza delle disposizioni del presente regolamento e decidono, se necessario, la revoca del riconoscimento;
c)
revocano il riconoscimento se:
i)
i requisiti e le condizioni previsti dal presente capitolo per il riconoscimento non sono più soddisfatti;
ii)
l’organizzazione interprofessionale aderisce agli accordi, decisioni e pratiche concordate di cui all’articolo 22, paragrafo 3, fatte salve le altre eventuali sanzioni da comminare a norma della legislazione nazionale;
iii)
l’organizzazione interprofessionale non osserva l’obbligo di notifica di cui all’articolo 22, paragrafo 2;
d)
comunicano alla Commissione, entro due mesi, le decisioni di concessione, diniego o revoca del riconoscimento.
4. Le modalità e la frequenza con cui gli Stati membri devono riferire alla Commissione in merito alle attività delle organizzazioni interprofessionali sono stabilite secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96.
La Commissione può, a seguito di controlli effettuati, chiedere agli Stati membri di revocare il riconoscimento.
5. Il riconoscimento equivale ad una autorizzazione a svolgere le attività di cui all’articolo 20, lettera c), fatte salve le altre disposizioni del presente regolamento.
6. La Commissione rende pubblici, nei modi che essa giudica opportuni, un elenco delle organizzazioni interprofessionali riconosciute, indicandone la circoscrizione economica o la zona di attività, nonché le azioni intraprese ai sensi dell’articolo 23. Sono pubblicate anche le revoche del riconoscimento.
CAPITOLO II
Regole di concorrenza
Articolo 22
Applicazione delle regole di concorrenza
1. In deroga all’articolo 1 del regolamento (CE) n. 1184/2006 del Consiglio, del 24 luglio 2006, relativo all’applicazione di alcune regole di concorrenza alla produzione e al commercio dei prodotti agricoli (17), l’articolo 81, paragrafo 1, del trattato non si applica agli accordi, alle decisioni e alle pratiche concordate delle organizzazioni interprofessionali riconosciute, finalizzati allo svolgimento delle attività di cui all’articolo 20, lettera c), del presente regolamento.
2. Il paragrafo 1 si applica soltanto a condizione che:
a)
gli accordi, le decisioni e le pratiche concordate siano stati notificati alla Commissione;
b)
entro i due mesi successivi alla ricezione di tutte le informazioni richieste, la Commissione non abbia accertato l’incompatibilità degli accordi, delle decisioni o delle pratiche concordate con la normativa comunitaria.
3. Gli accordi, le decisioni e le pratiche concordate non possono avere effetto prima che sia trascorso il periodo di cui al paragrafo 2, lettera b).
4. Sono considerati in ogni caso incompatibili con la normativa comunitaria gli accordi, le decisioni e le pratiche concordate che:
a)
possono causare una qualsiasi forma di compartimentazione dei mercati all’interno della Comunità;
b)
possono nuocere al buon funzionamento dell’organizzazione comune dei mercati;
c)
possono creare distorsioni di concorrenza non indispensabili per conseguire gli obiettivi della politica agricola comune perseguiti dall’attività dell’organizzazione interprofessionale;
d)
comportano la fissazione dei prezzi, indipendentemente dalle attività svolte dalle organizzazioni interprofessionali in applicazione della normativa comunitaria specifica;
e)
possono creare discriminazioni o eliminare la concorrenza per una parte sostanziale dei prodotti di cui trattasi.
5. Se, alla scadenza del termine di due mesi di cui al paragrafo 2, lettera b), la Commissione constata che non siano soddisfatte le condizioni per l’applicazione del paragrafo 1, essa adotta una decisione con cui si dichiara che l’articolo 81, paragrafo 1, del trattato si applica all’accordo, alla decisione o alla pratica concordata in questione.
La decisione della Commissione si applica a decorrere dalla data di notifica della stessa all’organizzazione interprofessionale interessata, tranne qualora quest’ultima abbia fornito informazioni errate o abbia abusato della deroga di cui al paragrafo 1.
6. In caso di accordi pluriennali, la notifica del primo anno è valida per gli anni successivi dell’accordo. Tuttavia, in questo caso, la Commissione, di propria iniziativa o su richiesta di uno Stato membro, può in qualsiasi momento esprimere un parere di incompatibilità.
CAPITOLO III
Estensione delle regole
Articolo 23
Estensione delle regole
1. Qualora un’organizzazione interprofessionale operante in una o più regioni determinate di uno Stato membro sia considerata rappresentativa della produzione o del commercio o della trasformazione di un dato prodotto, lo Stato membro interessato può, su richiesta di tale organizzazione interprofessionale, disporre che alcuni degli accordi, decisioni o pratiche concordate convenuti nell’ambito di quest’ultima siano resi obbligatori, per un periodo limitato, nei confronti degli altri operatori attivi, individualmente o in gruppo, nella regione o nelle regioni di cui trattasi e non aderenti alla suddetta organizzazione.
2. Un’organizzazione interprofessionale è considerata rappresentativa ai sensi del paragrafo 1 qualora rappresenti almeno due terzi della produzione o del commercio o della trasformazione del prodotto o dei prodotti in questione nella regione o nelle regioni interessate di uno Stato membro. Qualora la richiesta di estensione delle regole agli altri operatori riguardi più regioni, l’organizzazione interprofessionale deve comprovare una rappresentatività minima per ciascuno dei comparti raggruppati e in ognuna delle regioni interessate.
3. Le regole delle quali può essere chiesta l’estensione:
a)
si prefiggono uno dei seguenti obiettivi:
i)
conoscenza della produzione e del mercato;
ii)
regole di produzione più restrittive rispetto alla normativa comunitaria o nazionale;
iii)
stesura di contratti tipo compatibili con la normativa comunitaria;
iv)
regole di commercializzazione;
v)
regole di tutela ambientale;
vi)
azioni di promozione e di valorizzazione della produzione;
vii)
azioni di tutela dell’agricoltura biologica nonché delle denominazioni d’origine, dei marchi di qualità e delle indicazioni geografiche;
b)
sono applicate da almeno una campagna di commercializzazione;
c)
possono essere rese obbligatorie per un massimo di tre campagne di commercializzazione;
d)
non danneggiano altri operatori dello Stato membro interessato o della Comunità.
Tuttavia, la condizione di cui al primo comma, lettera b), non si applica se le regole interessate sono quelle di cui all’allegato I, punti 1, 3 e 5. In tal caso l’estensione delle regole non può essere applicata per più di una campagna di commercializzazione.
4. Le regole di cui al paragrafo 3, lettera a), punti ii), iv) e v), non sono diverse da quelle elencate nell’allegato I. Le regole di cui al paragrafo 3, lettera a), punto ii), non si applicano ai prodotti ottenuti fuori dalla regione o dalle regioni determinate di cui al paragrafo 1.
Articolo 24
Notifica e revoca
1. Gli Stati membri comunicano senza indugio alla Commissione le regole da essi rese obbligatorie per tutti gli operatori di una o più regioni determinate ai sensi dell’articolo 23, paragrafo 1. La Commissione rende pubbliche tali regole nei modi che essa giudica opportuni.
2. Prima di rendere pubbliche le regole, la Commissione informa il comitato istituito dall’articolo 46, paragrafo 1, del regolamento (CE) n. 2200/96 di qualsiasi notifica relativa all’estensione di accordi interprofessionali.
3. La Commissione dispone che uno Stato membro revochi l’estensione delle regole da esso decisa nei casi di cui all’articolo 16.
Articolo 25
Contributi finanziari dei produttori non aderenti
In caso di estensione delle regole per uno o più prodotti e qualora una o più delle azioni di cui all’articolo 23, paragrafo 3, lettera a), svolte da un’organizzazione interprofessionale riconosciuta siano di interesse economico generale per gli operatori economici le cui attività sono legate al prodotto o ai prodotti in questione, lo Stato membro che ha accordato il riconoscimento può decidere che i singoli operatori o gruppi non aderenti all’organizzazione interprofessionale che fruiscono di dette azioni siano tenuti a corrispondere all’organizzazione un importo pari alla totalità o ad una parte dei contributi finanziari versati dagli aderenti, nella misura in cui siano destinati a coprire le spese direttamente occasionate dall’esecuzione delle azioni di cui trattasi.
TITOLO V
SCAMBI CON I PAESI TERZI
CAPITOLO I
Disposizioni generali
Articolo 26
Principi generali
Salvo disposizione contraria prevista dal presente regolamento o adottata a norma dello stesso, negli scambi con i paesi terzi sono vietate:
a)
la riscossione di qualsiasi tassa avente effetto equivalente a un dazio doganale;
b)
l’applicazione di qualsiasi restrizione quantitativa o misura di effetto equivalente.
Articolo 27
Nomenclatura combinata
Per la classificazione dei prodotti contemplati dal presente titolo si applicano le norme generali relative all’interpretazione della nomenclatura combinata, nonché le relative norme specifiche di applicazione. La nomenclatura tariffaria risultante dall’applicazione del presente regolamento viene inserita nella tariffa doganale comune.
CAPITOLO II
Importazioni
Sezione I
Titoli di importazione
Articolo 28
Regime facoltativo dei titoli di importazione
La Commissione può assoggettare le importazioni nella Comunità di uno o più prodotti contemplati dal presente regolamento alla presentazione di un titolo d’importazione.
Articolo 29
Rilascio dei titoli
I titoli di importazione sono rilasciati dagli Stati membri a chiunque ne faccia richiesta, indipendentemente dal luogo di stabilimento nella Comunità, salvo qualora il Consiglio disponga diversamente e fatte salve le disposizioni adottate per l’applicazione del presente capitolo.
Articolo 30
Validità
Il titolo di importazione è valido in tutta la Comunità.
Articolo 31
Cauzione
1. Salvo se altrimenti disposto secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96, il rilascio del titolo è subordinato alla costituzione di una cauzione a garanzia dell’importazione dei prodotti nel corso del periodo di validità del titolo.
2. Salvo casi di forza maggiore, la cauzione è incamerata in tutto o in parte se l’importazione non è effettuata o è effettuata solo parzialmente entro il periodo di validità del titolo.
Articolo 32
Modalità di applicazione
Le modalità di applicazione della presente sezione, compresa la durata di validità dei titoli ed il livello della cauzione, sono adottate secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96.
Sezione II
Dazi all’importazione e regime del prezzo di entrata
Articolo 33
Dazi all’importazione
Salvo disposizione contraria nel presente regolamento, ai prodotti contemplati dal presente regolamento si applicano le aliquote dei dazi all’importazione della tariffa doganale comune.
Articolo 34
Regime del prezzo di entrata
1. Qualora l’applicazione del dazio della tariffa doganale comune dipenda dal prezzo di entrata della partita importata, la reale entità di tale prezzo è verificata alla stregua di un valore all’importazione forfettario, calcolato dalla Commissione per ciascun prodotto e per ciascuna origine in base alla media ponderata dei prezzi del prodotto in questione sui mercati d’importazione rappresentativi degli Stati membri o, se necessario, su altri mercati.
Tuttavia, per la verifica del prezzo di entrata di prodotti importati essenzialmente a fini di trasformazione, possono essere adottate disposizioni specifiche secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96.
2. Se il prezzo di entrata dichiarato della partita in questione è superiore al valore all’importazione forfettario, maggiorato di un margine stabilito secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96, ma non superiore al 10 % del valore forfettario, è necessario costituire una cauzione pari al dazio all’importazione determinata in base al valore all’importazione forfettario.
3. Se il prezzo di entrata della partita in questione non è dichiarato al momento dello sdoganamento, l’applicazione del dazio della tariffa doganale comune dipende dal valore all’importazione forfettario o dall’applicazione delle pertinenti disposizioni della legislazione doganale, con modalità da determinare secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96.
4. Le modalità di applicazione del presente articolo sono adottate secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96.
Articolo 35
Dazi addizionali all’importazione
1. Per evitare o neutralizzare eventuali effetti pregiudizievoli sul mercato comunitario imputabili alle importazioni di uno o più prodotti contemplati dal presente regolamento, a tali importazioni si applica un dazio addizionale all’importazione, con l’aliquota di cui agli articoli 33 e 34, qualora:
a)
le importazioni siano effettuate ad un prezzo inferiore a quello comunicato dalla Comunità all’Organizzazione mondiale del commercio («prezzo soglia»); o
b)
il volume delle importazioni in un dato anno superi un determinato quantitativo («quantitativo soglia»).
Il quantitativo soglia è determinato in base alle possibilità di accesso al mercato intese come importazioni in percentuale del corrispondente consumo interno nei tre anni precedenti.
2. Il dazio addizionale all’importazione non è applicato se le importazioni non rischiano di perturbare il mercato comunitario o gli effetti appaiono sproporzionati rispetto all’obiettivo perseguito.
3. Ai fini del paragrafo 1, lettera a), i prezzi all’importazione sono determinati in base ai prezzi cif all’importazione della partita considerata.
I prezzi cif all’importazione sono verificati rispetto ai prezzi rappresentativi del prodotto interessato sul mercato mondiale o sul mercato comunitario di importazione.
4. Le modalità di applicazione del presente articolo sono adottate secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96. Tali modalità precisano in particolare:
a)
i prodotti ai quali sono applicati i dazi addizionali all’importazione;
b)
gli altri criteri necessari per garantire l’applicazione del paragrafo 1.
Sezione III
Gestione dei contingenti di importazione
Articolo 36
Contingenti tariffari
1. I contingenti tariffari per l’importazione dei prodotti contemplati dal presente regolamento, istituiti in forza di accordi conclusi a norma dell’articolo 300 del trattato o di un atto del Consiglio, sono aperti e gestiti dalla Commissione con modalità da adottarsi secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96.
2. I contingenti tariffari sono gestiti in modo da evitare discriminazioni tra gli operatori interessati applicando uno dei metodi seguenti, una loro combinazione o un altro metodo appropriato:
a)
un metodo basato sull’ordine cronologico di presentazione delle domande (secondo il principio «primo arrivato, primo servito»);
b)
un metodo di ripartizione in proporzione ai quantitativi richiesti all’atto della presentazione delle domande («metodo dell’esame simultaneo»);
c)
un metodo basato sulla considerazione delle correnti commerciali tradizionali (metodo detto «operatori tradizionali/nuovi arrivati»).
3. I metodi di gestione adottati tengono conto, se del caso, del fabbisogno di approvvigionamento del mercato comunitario e della necessità di salvaguardarne l’equilibrio.
Articolo 37
Apertura dei contingenti tariffari
La Commissione stabilisce i contingenti tariffari annuali, se necessario opportunamente scaglionati nell’arco dell’anno, e il metodo di gestione da applicare, secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96.
Le modalità di applicazione della presente sezione sono adottate secondo la stessa procedura e riguardano in particolare:
a)
garanzie circa la natura, la provenienza e l’origine del prodotto;
b)
il riconoscimento del documento atto a verificare le garanzie di cui alla lettera a);
c)
le condizioni per il rilascio e il periodo di validità dei titoli di importazione.
Sezione IV
Misure di salvaguardia e regime di perfezionamento attivo
Articolo 38
Misure di salvaguardia
1. La Commissione può adottare misure di salvaguardia avverso le importazioni nella Comunità fatto salvo il paragrafo 3 del presente articolo, conformemente al regolamento (CE) n. 519/94 del Consiglio, del 7 marzo 1994, relativo al regime comune applicabile alle importazioni da alcuni paesi terzi (18), e al regolamento (CE) n. 3285/94 del Consiglio, del 22 dicembre 1994, relativo al regime comune applicabile alle importazioni (19).
2. Salvo disposizione contraria del Consiglio, le misure di salvaguardia avverso le importazioni nella Comunità previste negli accordi internazionali conclusi a norma dell’articolo 300 del trattato sono adottate dalla Commissione a norma del paragrafo 3 del presente articolo.
3. La Commissione può adottare le misure di salvaguardia di cui ai paragrafi 1 e 2 su richiesta di uno Stato membro o di propria iniziativa. Ove tali misure siano state richieste da uno Stato membro, la Commissione decide al riguardo entro cinque giorni lavorativi dalla data di ricezione della domanda.
Tali misure di salvaguardia vengono comunicate agli Stati membri e sono immediatamente applicabili.
Ogni Stato membro può deferire al Consiglio le decisioni prese dalla Commissione a norma dei paragrafi 1 e 2 entro cinque giorni lavorativi dalla data della loro notifica. Il Consiglio si riunisce senza indugio. Esso può, deliberando a maggioranza qualificata, modificare o abrogare le decisioni di cui trattasi entro un mese dalla data in cui gli sono state deferite.
4. Ove la Commissione ritenga che una misura di salvaguardia adottata a norma dei paragrafi 1 o 2 debba essere revocata o modificata, essa procede nel modo seguente:
a)
se il Consiglio si è pronunciato sulla misura, la Commissione gli propone di abrogarla o modificarla. Il Consiglio delibera a maggioranza qualificata;
b)
in tutti gli altri casi, la Commissione revoca o modifica le misure di salvaguardia comunitarie.
Articolo 39
Sospensione del regime di perfezionamento attivo
1. Qualora il mercato comunitario subisca o rischi di subire perturbazioni a motivo del regime di perfezionamento attivo, la Commissione può, su a richiesta di uno Stato membro o di propria iniziativa, sospendere totalmente o parzialmente il ricorso a detto regime per i prodotti contemplati dal presente regolamento. Ove tali misure siano state richieste da uno Stato membro, la Commissione decide al riguardo entro cinque giorni lavorativi dalla data di ricezione della domanda.
Tali misure vengono comunicate agli Stati membri e sono immediatamente applicabili.
Ogni Stato membro può deferire al Consiglio le misure decise dalla Commissione a norma del primo comma entro cinque giorni lavorativi dalla data di notifica delle stesse. Il Consiglio si riunisce senza indugio. Esso può, deliberando a maggioranza qualificata, modificare o abrogare le misure di cui trattasi entro un mese dalla data in cui gli sono state deferite.
2. Nella misura necessaria al buon funzionamento dell’organizzazione comune dei mercati per i prodotti contemplati dal presente regolamento, il Consiglio, deliberando secondo la procedura di cui all’articolo 37, paragrafo 2, del trattato, può vietare totalmente o parzialmente il ricorso al regime di perfezionamento attivo per tali prodotti.
CAPITOLO III
Esportazioni
Sezione I
Titoli di esportazione
Articolo 40
Regime facoltativo dei titoli di esportazione
1. La Commissione può decidere di assoggettare le esportazioni dalla Comunità dei prodotti contemplati dal presente regolamento alla presentazione di un titolo d’importazione.
2. Gli articoli 29, 30 e 31 si applicano per analogia.
3. Le modalità di applicazione del presente articolo, compresa la durata di validità dei titoli ed il livello della cauzione, sono adottate secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96.
Sezione II
Sospensione del regime di perfezionamento passivo
Articolo 41
Sospensione del regime di perfezionamento passivo
1. Qualora il mercato comunitario subisca o rischi di subire perturbazioni a motivo del regime di perfezionamento passivo, la Commissione può, su richiesta di uno Stato membro o di propria iniziativa, sospendere totalmente o parzialmente il ricorso a detto regime per i prodotti contemplati dal presente regolamento. Ove tali misure siano state richieste da uno Stato membro, la Commissione decide al riguardo entro cinque giorni lavorativi dalla data di ricezione della domanda.
Tali misure vengono comunicate agli Stati membri e sono immediatamente applicabili.
Ogni Stato membro può deferire al Consiglio le misure decise dalla Commissione a norma del primo comma entro cinque giorni lavorativi dalla data di notifica delle stesse. Il Consiglio si riunisce senza indugio. Esso può, deliberando a maggioranza qualificata, modificare o abrogare le misure di cui trattasi entro un mese dalla data in cui gli sono state deferite.
2. Nella misura necessaria al buon funzionamento dell’organizzazione comune dei mercati per i prodotti contemplati dal presente regolamento, il Consiglio, deliberando secondo la procedura di cui all’articolo 37, paragrafo 2, del trattato, può vietare totalmente o parzialmente il ricorso al regime di perfezionamento passivo per tali prodotti.
TITOLO VI
DISPOSIZIONI ATTUATIVE, MODIFICATIVE E FINALI
CAPITOLO I
Disposizioni attuative
Articolo 42
Modalità di applicazione
Le modalità di applicazione del presente regolamento sono adottate secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96. Tali modalità possono comprendere, in particolare:
a)
modalità di applicazione del titolo II, concernenti:
i)
i prodotti sottoposti a normalizzazione e le norme di commercializzazione di cui all’articolo 2, in particolare al fine di definire la nozione di prodotto di qualità sana, leale e mercantile;
ii)
disposizioni relative ai controlli di conformità, in particolare riguardo alla loro attuazione uniforme negli Stati membri;
iii)
disposizioni relative alle deroghe ed alle esenzioni dall’applicazione delle norme di commercializzazione;
iv)
disposizioni in materia di presentazione, commercializzazione ed etichettatura;
v)
disposizioni relative all’applicazione delle norme di commercializzazione ai prodotti importati nella Comunità e a quelli esportati dalla Comunità;
b)
modalità di applicazione del titolo III, concernenti in particolare:
i)
disposizioni relative alle organizzazioni di produttori transnazionali ed alle organizzazioni di associazioni di produttori transnazionali, compresa l’assistenza amministrativa prestata dalle pertinenti autorità competenti nei casi di cooperazione transnazionale;
ii)
disposizioni relative al finanziamento delle misure di cui all’articolo 7, fra l’altro le soglie ed i massimali per gli aiuti ed il livello di cofinanziamento comunitario degli aiuti;
iii)
la proporzione e le modalità per il rimborso dell’assistenza di cui all’articolo 11, paragrafo 1;
iv)
disposizioni relative agli investimenti delle singole aziende;
v)
le date per le comunicazioni e le notifiche di cui all’articolo 13;
vi)
disposizioni relative ai pagamenti parziali dell’assistenza finanziaria della Comunità di cui all’articolo 13;
c)
modalità di applicazione del titolo IV;
d)
disposizioni relative ai controlli fisici e amministrativi che gli Stati membri sono tenuti ad effettuare per verificare l’adempimento degli obblighi derivanti dal presente regolamento;
e)
la disciplina per l’irrogazione di sanzioni amministrative in caso di inadempimento degli obblighi derivanti dall’applicazione del presente regolamento. Le sanzioni amministrative saranno proporzionate alla gravità, alla portata, alla persistenza e alla frequenza dell’inadempienza constatata;
f)
disposizioni in materia di recupero di pagamenti indebiti derivanti dall’applicazione del presente regolamento;
g)
modalità secondo cui gli Stati membri devono riferire alla Commissione in merito ai controlli effettuati e ai relativi risultati;
h)
modalità di applicazione del titolo V, comprese le disposizioni espressamente menzionate nello stesso titolo;
i)
disposizioni intese a determinare i dati necessari ai fini dell’applicazione dell’articolo 44 e a definirne la forma, il contenuto, i tempi e le scadenze, nonché le modalità di trasmissione o di messa a disposizione di dati e documenti;
j)
misure intese ad agevolare la transizione dal regime di cui ai regolamenti (CE) n. 2200/96, (CE) n. 2201/96 e (CE) n. 2202/96 a quello istituito dal presente regolamento, comprese quelle per l’attuazione dell’articolo 55 del presente regolamento.
CAPITOLO II
Modifiche, abrogazioni e disposizioni finali
Articolo 43
Aiuti di Stato
Salvo disposizione contraria prevista dal presente regolamento, gli articoli 87, 88 e 89 del trattato si applicano alla produzione e al commercio dei prodotti di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96 e di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2201/96 ed alle patate, fresche o refrigerate, del codice NC 0701.
In deroga alle disposizioni di cui al primo comma:
a)
gli Stati membri possono continuare a erogare aiuti di Stato nel quadro di un regime esistente per la produzione ed il commercio di patate, fresche o refrigerate, del codice NC 0701 fino al 31 dicembre 2011;
b)
la Spagna e l’Italia possono, nel corso della campagna di commercializzazione 2007/2008, erogare un aiuto di Stato di un importo massimo di 15 milioni di EUR al fine di aiutare il settore della trasformazione dei pomodori ad adeguarsi alle disposizioni di cui al presente regolamento;
c)
gli Stati membri possono erogare un aiuto di Stato fino al 31 dicembre 2010 alle seguenti condizioni:
i)
l’aiuto di Stato è versato unicamente ai produttori di ortofrutticoli che non appartengono ad un’organizzazione di produttori riconosciuta e che sottoscrivono un contratto con un’organizzazione siffatta in cui essi accettano di applicare le misure di prevenzione e di gestione delle crisi dell’organizzazione di produttori in questione;
ii)
l’importo dell’aiuto di Stato versato a tali produttori non supera il 75 % del sostegno comunitario ricevuto dai produttori appartenenti all’organizzazione di produttori in questione; e
iii)
entro il 31 dicembre 2010 lo Stato membro interessato presenta alla Commissione una relazione sull’utilità e sull’efficacia dell’aiuto di Stato, nella quale valuta in particolare in che misura l’aiuto ha sostenuto l’organizzazione del settore. La Commissione esamina la relazione e decide sull’opportunità di formulare proposte appropriate.
Articolo 44
Comunicazioni
Gli Stati membri e la Commissione si comunicano i dati necessari ai fini dell’applicazione del presente regolamento, a fini di monitoraggio e di analisi del mercato, nonché ai fini del rispetto degli impegni internazionali relativi ai prodotti contemplati dal presente regolamento.
Articolo 45
Spese
Le spese sostenute a titolo del presente regolamento si considerano interventi intesi a regolarizzare i mercati agricoli ai sensi dell’articolo 3, paragrafo 1, lettera b), del regolamento (CE) n. 1290/2005.
Articolo 46
Modifica del regolamento (CEE) n. 827/68
Nell’allegato del regolamento (CEE) n. 827/68 la voce per il codice NC 0910 è sostituita dalla seguente:
«ex 0910
Zenzero, curcuma, foglie di alloro, curry e altre spezie, ad esclusione del timo e dello zafferano».
Articolo 47
Modifiche del regolamento (CE) n. 2200/96
Il regolamento (CE) n. 2200/96 è modificato come segue:
1)
all’articolo 1, paragrafo 2, la tabella è sostituita dalla seguente:
«CN code
Descrizione
0702 00 00
Pomodori freschi o refrigerati
0703
Cipolle, scalogni, agli, porri ed altri ortaggi agliacei, freschi o refrigerati
0704
Cavoli, cavolfiori, cavoli ricci, cavoli rapa e simili prodotti commestibili del genere Brassica, freschi o refrigerati
0705
Lattughe (Latuca sativa) e cicorie (Cichorium spp.), fresche o refrigerate
0706
Carote, navoni, barbabietole da insalata, salsefrica o barba di becco, sedani-rapa, ravanelli e simili radici commestibili, freschi o refrigerati
0707 00
Cetrioli e cetriolini, freschi o refrigerati
0708
Legumi da granella, anche sgranati, freschi o refrigerati
ex 0709
Altri ortaggi, freschi o refrigerati, esclusi quelli delle sottovoci 0709 60 91, 0709 60 95, 0709 60 99, 0709 90 31, 0709 90 39 e 0709 90 60
ex 0802
Altre frutta a guscio, fresche o secche, anche sgusciate o decorticate, escluse noci di arec (o di betel) e noci di cola di cui alla sottovoce 0802 90 20
0803 00 11
Banane fresche da cuocere
ex 0803 00 90
Banane essiccate da cuocere
0804 20 10
Fichi, freschi
0804 30 00
Ananassi
0804 40 00
Avocadi
0804 50 00
Guaiave, manghi e mangostani
0805
Agrumi, freschi o secchi
0806 10 10
Uve da tavola, fresche
0807
Meloni (compresi i cocomeri) e papaie, freschi
0808
Mele, pere e cotogne, fresche
0809
Albicocche, ciliegie, pesche (comprese le pesche noci), prugne e prugnole, fresche
0810
Altre frutta fresche
0813 50 31
0813 50 39
Miscugli formati esclusivamente da frutta a guscio secche delle voci 0801 e 0802
0910 20
Zafferano
ex 0910 99
Timo, fresco o refrigerato
ex 1211 90 85
Basilico, melissa, menta, origano - maggiorana selvatica (origanum vulgare), rosmarino, salvia, freschi o refrigerati
1212 99 30
Carrube»
2)
i titoli da I a VI, gli articoli 43 e 44, gli articoli da 47 a 57 e gli allegati da I a V sono soppressi;
3)
l’articolo 46 è sostituito dal seguente:
«Articolo 46
1. La Commissione è assistita da un comitato di gestione per gli ortofrutticoli (di seguito “il comitato”).
2. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applicano gli articoli 4 e 7 della decisione 1999/468/CE.
Il periodo di cui all’articolo 4, paragrafo 3, della decisione 1999/468/CE è fissato a un mese.»
Articolo 48
Modifiche del regolamento (CE) n. 2201/96
Il regolamento (CE) n. 2201/96 è modificato come segue:
1)
l’articolo 1, paragrafo 3, è sostituito dal seguente:
«3. Le campagne di commercializzazione per i prodotti di cui al paragrafo 2 sono fissate, se necessario, secondo la procedura di cui all’articolo 46, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96.»;
2)
i titoli I e II, gli articoli da 23 a 32 e gli allegati da I a III sono soppressi.
Articolo 49
Modifiche del regolamento (CE) n. 2826/2000
Il regolamento (CE) n. 2826/2000 è modificato come segue:
1)
all’articolo 5, paragrafo 3, è aggiunto il comma seguente:
«Per quanto riguarda la promozione degli ortofrutticoli freschi si attribuirà speciale importanza alla promozione mirata ai bambini nelle scuole.»;
2)
all’articolo 9, paragrafo 2, è aggiunto il comma seguente:
«La percentuale di cui al primo comma è portata al 60 % qualora la promozione degli ortofrutticoli sia rivolta ai bambini nelle scuole.»
Articolo 50
Modifiche della direttiva 2001/112/CE
All’articolo 7 della direttiva 2001/112/CE è aggiunto il trattino seguente:
«-
allineare la presente direttiva agli sviluppi delle norme internazionali pertinenti, se del caso.»
Articolo 51
Modifiche della direttiva 2001/113/CE
All’articolo 5 della direttiva 2001/113/CE è aggiunto il trattino seguente:
«-
allineare la presente direttiva agli sviluppi delle norme internazionali pertinenti, se del caso.»
Articolo 52
Modifiche del regolamento (CE) n. 1782/2003
Il regolamento (CE) n. 1782/2003 è modificato come segue:
1)
all’articolo 33, paragrafo 1, la lettera a) è sostituita dalla seguente:
«a)
abbiano fruito di un pagamento durante il periodo di riferimento di cui all’articolo 38, a titolo di almeno uno dei regimi di sostegno menzionati nell’allegato VI, oppure, per quanto riguarda l’olio d’oliva, nelle campagne di commercializzazione di cui all’articolo 37, paragrafo 1, secondo comma, o, per quanto riguarda la barbabietola da zucchero, la canna da zucchero e la cicoria, abbiano beneficiato del sostegno di mercato nel periodo rappresentativo di cui all’allegato VII, punto K, oppure, per quanto riguarda le banane, abbiano fruito di compensazioni per la perdita di reddito nel periodo rappresentativo di cui all’allegato VII, punto L, o, per quanto riguarda gli ortofrutticoli, le patate di consumo ed i vivai, abbiano prodotto ortofrutticoli, patate di consumo o vivai, nel periodo rappresentativo fissato dagli Stati membri per i prodotti in questione ai sensi dell’allegato VII, punto M;»
2)
all’articolo 37, paragrafo 1, è aggiunto il comma seguente:
«Per gli ortofrutticoli, le patate di consumo ed i vivai l’importo di riferimento è calcolato e adeguato a norma dell’allegato VII, punto M.»;
3)
l’articolo 40, paragrafo 2, è sostituito dal seguente:
«2. Se il caso di forza maggiore o le circostanze eccezionali interessano l’intero periodo di riferimento, lo Stato membro calcola l’importo di riferimento sulla base del periodo 1997-1999.
Per quanto riguarda la barbabietola da zucchero, la canna da zucchero e la cicoria, l’importo di riferimento è calcolato sulla base della campagna di commercializzazione più vicina all’inizio del periodo rappresentativo scelto a norma dell’allegato VII, punto K. Per quanto riguarda le banane, l’importo di riferimento è calcolato sulla base della campagna di commercializzazione più vicina all’inizio del periodo rappresentativo scelto a norma dell’allegato VII, punto L. Per quanto riguarda gli ortofrutticoli e le patate di consumo e i vivai, l’importo di riferimento è calcolato sulla base della campagna di commercializzazione più vicina all’inizio del periodo rappresentativo scelto a norma dell’allegato VII, punto M. In questi casi le disposizioni del paragrafo 1 si applicano per analogia.»;
4)
all’articolo 42, paragrafo 8, è aggiunto il comma seguente:
«Tuttavia, qualora si applichi il paragrafo 5, gli Stati membri possono decidere che, per il 2007, i diritti all’aiuto inutilizzati che corrispondono ad un numero equivalente di ettari dichiarati dall’agricoltore ed utilizzati per le patate di consumo o per gli ortofrutticoli non saranno versati nella riserva nazionale.»;
5)
all’articolo 43, paragrafo 2, la lettera a) è sostituita dalla seguente:
«a)
nel caso degli aiuti per la fecola di patate, i foraggi essiccati, le sementi, gli oliveti e il tabacco, di cui all’allegato VII, il numero di ettari la cui produzione ha fruito dell’aiuto durante il periodo di riferimento, calcolato a norma dell’allegato VII, punti B, D, F, H e I;
a bis)
nel caso della barbabietola da zucchero, della canna da zucchero e della cicoria, il numero di ettari calcolato a norma dell’allegato VII, punto K, punto 4;
a ter)
nel caso delle banane, il numero di ettari calcolato a norma dell’allegato VII, punto L;
a quater)
nel caso degli ortofrutticoli, delle patate di consumo e dei vivai il numero di ettari calcolato a norma dell’allegato VII, punto M;»
6)
all’articolo 44, paragrafo 2, il secondo comma è sostituito dal seguente:
«Per “ettari ammissibili” si intendono anche:
a)
le superfici coltivate a luppolo o soggette all’obbligo di ritiro temporaneo dalla produzione;
b)
le superfici a oliveto;
c)
le superfici coltivate a banane;
d)
le superfici investite a colture permanenti di ortofrutticoli;
e)
i vivai.»;
7)
all’articolo 45 è aggiunto il paragrafo seguente:
«3. Tuttavia, per il 2007, negli Stati membri che non si sono avvalsi dell’opzione di cui all’articolo 71 e che non si avvalgono dell’opzione di cui all’articolo 51, secondo comma, i diritti all’aiuto inutilizzati che corrispondono ad un numero equivalente di ettari dichiarati dall’agricoltore ed utilizzati per le patate di consumo o per gli ortofrutticoli non saranno versati nella riserva nazionale.»;
8)
l’articolo 51 è sostituito dal seguente:
«Articolo 51
Uso agricolo del suolo
Gli agricoltori possono utilizzare le parcelle dichiarate ai sensi dell’articolo 44, paragrafo 3, per qualsiasi attività agricola, ad eccezione delle colture permanenti. Tuttavia, gli agricoltori possono utilizzare le parcelle per quanto segue:
a)
luppolo:
b)
oliveti,
c)
banane,
d)
colture permanenti di ortofrutticoli;
e)
vivai.
In deroga alle disposizioni di cui al primo comma, uno Stato membro può decidere, entro il 1o novembre 2007, che fino ad una data che sarà stabilita dallo Stato membro interessato, ma che non sarà posteriore al 31 dicembre 2010, le parcelle ubicate in una o più regioni all’interno di tale Stato membro possono continuare a non essere utilizzate per:
a)
la produzione di uno o più dei prodotti di cui all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2200/96 ed all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2201/96. In tal caso gli Stati membri possono tuttavia decidere di autorizzare colture intercalari sugli ettari ammissibili all’aiuto nel corso di un periodo massimo di tre mesi a decorrere dal 15 agosto di ogni anno; tuttavia, su richiesta di uno Stato membro, tale data può essere modificata secondo la procedura di cui all’articolo 144, paragrafo 2, per le regioni in cui i cereali sono abitualmente raccolti più presto per questioni climatiche; e/o
b)
la produzione di patate di consumo; e/o
c)
i vivai.»;
9)
l’articolo 60, paragrafo 8, è sostituito dal seguente:
«8. Quando uno Stato membro decide di avvalersi della deroga di cui all’articolo 51, secondo comma, esso può altresì decidere, entro il 1o novembre 2007, di applicare i paragrafi da 1 a 7 del presente articolo per il medesimo periodo. I paragrafi da 1 a 7 del presente articolo non si applicano in nessun altro caso.»;
10)
all’articolo 63, paragrafo 3, è aggiunto il comma seguente:
«Con riguardo all’inclusione nel regime di pagamento unico della componente relativa ai pagamenti per gli ortofrutticoli, le patate di consumo ed i vivai, gli Stati membri possono decidere entro il 1o aprile 2008 di applicare la deroga di cui al primo comma.»;
11)
l’articolo 64, paragrafo 2, è sostituito dal seguente:
«2. In conformità della scelta operata da ciascuno Stato membro, la Commissione fissa, secondo la procedura di cui all’articolo 144, paragrafo 2, un massimale per ciascun pagamento diretto previsto negli articoli da 66 a 69.
Detto massimale è pari alla componente di ciascun tipo di pagamento diretto nell’ambito dei massimali nazionali di cui all’articolo 41, moltiplicato per le percentuali di riduzione applicate dagli Stati membri a norma degli articoli da 66 a 69.
L’importo totale dei massimali fissati è dedotto dai massimali nazionali di cui all’articolo 41 secondo la procedura di cui all’articolo 144, paragrafo 2.»;
12)
l’articolo 65, paragrafo 1, è sostituito dal seguente:
«1. Per i diritti da concedere agli agricoltori, previa eventuale riduzione a norma dell’articolo 41, la componente “importo di riferimento” risultante da ciascuno dei pagamenti diretti previsti rispettivamente negli articoli da 66 a 69 è ridotta di una percentuale che sarà stabilita dagli Stati membri nei limiti fissati agli articoli summenzionati e, per i pagamenti diretti di cui all’articolo 68 ter, limitatamente al periodo fissato dagli Stati membri conformemente a detto articolo.»;
13)
dopo l’articolo 68 bis è inserito l’articolo seguente:
«Articolo 68 ter
Pagamenti transitori per i prodotti ortofrutticoli
1. Gli Stati membri possono decidere, entro il 1o novembre 2007, di conservare fino al 31 dicembre 2011, fino al 50 % della componente dei massimali nazionali di cui all’articolo 41 corrispondente a taluni pomodori consegnati alla trasformazione e che erano ammissibili all’aiuto a titolo del regime previsto dal regolamento (CE) n. 2201/96.
In tal caso e nei limiti del massimale fissato a norma dell’articolo 64, paragrafo 2, lo Stato membro in questione effettua, su base annua, un pagamento supplementare agli agricoltori.
Il pagamento supplementare è versato agli agricoltori che producono tali pomodori nelle condizioni previste al titolo IV, capitolo 10 octies.
2. Gli Stati membri possono decidere entro il 1o novembre 2007 di conservare:
a)
fino al 31 dicembre 2010, fino al 100 % della componente dei massimali nazionali di cui all’articolo 41 corrispondente a talune colture di ortofrutticoli diverse dalle colture annuali di cui al terzo comma del presente paragrafo, consegnate alla trasformazione e che erano ammissibili all’aiuto a titolo del regime previsto dai regolamenti (CE) n. 2201/96 e (CE) n. 2202/96; e
b)
dal 1o gennaio 2011 al 31 dicembre 2012, fino al 75 % della componente dei massimali nazionali di cui all’articolo 41 corrispondente a talune colture di ortofrutticoli diverse dalle colture annuali di cui al terzo comma del presente paragrafo, consegnate alla trasformazione e che erano ammissibili all’aiuto a titolo del regime previsto dai regolamenti (CE) n. 2201/96 e (CE) n. 2202/96.
In tal caso e nei limiti del massimale fissato a norma dell’articolo 64, paragrafo 2, lo Stato membro in questione effettua, su base annua, un pagamento supplementare agli agricoltori.
Il pagamento supplementare è corrisposto agli agricoltori che producono uno o più dei prodotti ortofrutticoli consegnati alla trasformazione e che erano ammissibili all’aiuto a titolo dei regimi previsti dai regolamenti (CE) n. 2201/96 e (CE) n. 2202/96, come stabilito dallo Stato membro interessato, alle condizioni previste al titolo IV, capitolo 10 octies:
a)
fichi freschi;
b)
agrumi freschi;
c)
uve da tavola;
d)
pere;
e)
pesche e nettarine; e
f)
taluni tipi di prugne derivate dalle prugne “d’Ente”.
3. La componente dei massimali nazionali di cui al paragrafo 1 corrispondente ai pomodori è la seguente:
Stato membro
Importo
(milioni di EUR per anno civile)
Bulgaria
5,394
Repubblica ceca
0,414
Grecia
35,733
Spagna
56,233
Francia
8,033
Italia
183,967
Cipro
0,274
Malta
0,932
Ungheria
4,512
Romania
1,738
Polonia
6,715
Portogallo
33,333
Slovacchia
1,018
4. La componente dei massimali nazionali di cui al paragrafo 2 corrispondente alla produzione di ortofrutticoli diversa dalle colture annuali è la seguente:
Stato membro
Importo
(milioni di EUR per anno civile)
Bulgaria
0,851
Repubblica ceca
0,063
Grecia
153,833
Spagna
110,633
Francia
44,033
Italia
131,700
Cipro
Nel 2008: 4,793
Nel 2009: 4,856
Nel 2010: 4,919
Nel 2011: 4,982
Nel 2012: 5,045
Ungheria
0,244
Romania
0,025
Portogallo
2,900
Slovacchia
0,007»
14)
l’articolo 71 octies è soppresso;
15)
all’articolo 71 duodecies, paragrafo 2, è aggiunto il comma seguente:
«Tuttavia, con riguardo all’inclusione nel regime di pagamento unico della componente relativa ai pagamenti per gli ortofrutticoli, i nuovi Stati membri possono decidere, entro il 1o aprile 2008 o entro il 1o agosto dell’anno precedente il primo anno di applicazione del regime di pagamento unico, di applicare la deroga di cui al primo comma.»;
16)
al titolo IV, dopo il capitolo 10 septies sono aggiunti i capitoli seguenti:
«CAPITOLO 10 OCTIES
PAGAMENTI TRANSITORI PER I PRODOTTI ORTOFRUTTICOLI
Articolo 110 unvicies
Aiuti transitori alla superficie
1. Qualora siano applicati l’articolo 68 ter, paragrafo 1, o l’articolo 143 ter quater, paragrafo 1, nel corso del periodo menzionato in tali disposizioni può essere concesso a titolo transitorio un aiuto alla superficie alle condizioni previste dal presente capitolo agli agricoltori che producono taluni pomodori, come stabilito dagli Stati membri, che sono consegnati alla trasformazione.
2. Qualora siano applicati l’articolo 68 ter, paragrafo 2, o l’articolo 143 ter quater, paragrafo 2, nel corso del periodo menzionato in tali disposizioni può essere concesso a titolo transitorio un aiuto alla superficie alle condizioni previste dal presente capitolo agli agricoltori che producono taluni prodotti ortofrutticoli di cui all’articolo 68 ter, paragrafo 2, terzo comma, come stabilito dagli Stati membri, che sono consegnate alla trasformazione.
Articolo 110 duovicies
Importo dell’aiuto ed ammissibilità
1. Gli Stati membri stabiliscono l’importo dell’aiuto per ettaro di coltura di pomodori e di ciascun ortofrutticolo di cui all’articolo 68 ter, paragrafo 2, terzo comma, sulla base di criteri obiettivi e non discriminatori.
2. L’importo totale dei pagamenti non deve in nessun caso essere superiore al massimale stabilito conformemente all’articolo 64, paragrafo 2, o all’articolo 143 ter quater.
3. L’aiuto è concesso unicamente per le superfici la cui produzione è disciplinata da un contratto di trasformazione in uno dei prodotti elencati all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2201/96.
4. Gli Stati membri possono subordinare la concessione dell’aiuto comunitario ad altri criteri obiettivi e non discriminatori, tra cui l’appartenenza degli agricoltori ad un’organizzazione o ad un gruppo di produttori riconosciuti rispettivamente ai sensi degli articoli 4 o 7 del regolamento (CE) n. 1182/2007, del 26 settembre 2007, recante norme specifiche per l’ortofrutticolo (20).
5. Entro il 1o novembre 2007 gli Stati membri comunicano alla Commissione la loro decisione di applicare gli articoli 68 ter o 143 ter quater, l’importo conservato ai sensi di detti articoli ed i criteri di cui al paragrafo 1 del presente articolo.
CAPITOLO 10 NONIES
PAGAMENTO TRANSITORIO PER I FRUTTI ROSSI
Articolo 110 tervicies
Pagamento per i frutti rossi
1. Nel corso del periodo fino al 31 dicembre 2012 è applicato un aiuto alla superficie a titolo transitorio alle fragole del codice NC 0810 10 00 ed ai lamponi del codice NC 0810 20 10, consegnati all’industria di trasformazione.
2. L’aiuto è concesso unicamente per le superfici la cui produzione è disciplinata da un contratto di trasformazione in uno dei prodotti elencati all’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2201/96.
3. L’aiuto comunitario è fissato a 230 EUR per ettaro all’anno.
4. Gli Stati membri possono concedere un aiuto nazionale complementare all’aiuto comunitario. L’importo totale dell’aiuto comunitario e nazionale non supera i 400 EUR per ettaro all’anno.
5. L’aiuto è versato soltanto per le superfici nazionali massime garantite assegnate agli Stati membri come segue:
Stato membro
Superficie nazionale garantita
(ettari)
Bulgaria
2 400
Ungheria
1 700
Lettonia
400
Lituania
600
Polonia
48 000
Se la superficie ammissibile all’aiuto in un determinato Stato membro e in un determinato anno supera la superficie nazionale massima garantita l’importo dell’aiuto di cui al paragrafo 3 è ridotto proporzionalmente al superamento della superficie nazionale massima garantita.
6. Gli articoli 143 bis e 143 quater non si applicano al pagamento per i frutti rossi.
17)
l’articolo 143 ter, paragrafo 1, è sostituito dal seguente:
«1. Durante il periodo di applicazione di cui al paragrafo 9, i nuovi Stati membri possono decidere, non oltre la data di adesione, di sostituire i pagamenti diretti, ad eccezione dell’aiuto a favore delle colture energetiche, istituito al titolo IV, capitolo 5, e del pagamento transitorio per i frutti rossi istituito al titolo IV, capitolo 10 nonies, con un pagamento unico per superficie che è calcolato a norma del paragrafo 2.»;
18)
il terzo trattino dell’articolo 143 ter, paragrafo 3, è sostituito dal seguente:
«-
adeguato ricorrendo alla percentuale pertinente indicata all’articolo 143 bis per l’introduzione graduale dei pagamenti diretti, eccetto per gli importi disponibili a norma del punto K, punto 2, dell’allegato VII o in base al differenziale tra tali importi e quelli effettivamente applicati di cui all’articolo 143 ter bis, paragrafo 4, ed eccetto per gli importi corrispondenti al settore dei prodotti ortofrutticoli a norma dell’articolo 68 ter, paragrafi 3 e 4, o in base al differenziale tra tali importi e quelli effettivamente applicati di cui all’articolo 143 ter ter, paragrafo 4, ed all’articolo 143 ter quater, paragrafo 3.»;
19)
dopo l’articolo 143 ter bis sono inseriti gli articoli seguenti:
«Articolo 143 ter ter
Pagamento separato per i prodotti ortofrutticoli
1. In deroga all’articolo 143 ter, i nuovi Stati membri che applicano il regime di pagamento unico per superficie possono decidere, entro il 1o novembre 2007, di concedere un pagamento separato per i prodotti ortofrutticoli agli agricoltori ammissibili al regime di pagamento unico per superficie. Tale pagamento è concesso sulla base di criteri obiettivi e non discriminatori, quali quelli stabiliti all’allegato VII, punto M, primo comma, e per un periodo rappresentativo previsto in tale comma.
2. Il pagamento separato per i prodotti ortofrutticoli è concesso entro i limiti della componente del massimale nazionale di cui all’articolo 71 ter corrispondente ai prodotti ortofrutticoli.
3. In deroga alle disposizioni di cui al paragrafo 2 ogni nuovo Stato membro interessato può decidere, entro il 1o novembre 2007, in base a criteri obiettivi, di applicare per il pagamento separato per i prodotti ortofrutticoli un massimale inferiore a quello previsto in tale paragrafo.
4. I fondi resi disponibili per la concessione del pagamento separato per i prodotti ortofrutticoli conformemente ai paragrafi 1, 2 e 3 non sono inclusi nella dotazione finanziaria annuale di cui all’articolo 143 ter, paragrafo 3.
5. Gli articoli 143 bis e 143 quater non si applicano al pagamento separato per i prodotti ortofrutticoli.
6. In caso di eredità effettiva o anticipata, il pagamento separato per i prodotti ortofrutticoli è concesso all’agricoltore che ha ereditato l’azienda, a condizione che tale agricoltore sia ammissibile al regime di pagamento unico per superficie.
Articolo 143 ter quater
Pagamento transitorio per i prodotti ortofrutticoli
1. In deroga alle disposizioni di cui all’articolo 143 ter, i nuovi Stati membri che applicano il regime di pagamento unico per superficie possono decidere, entro il 1o novembre 2007, di conservare, fino al 31 dicembre 2011, fino al 50 % della componente dei massimali nazionali di cui all’articolo 41 che corrisponde ai pomodori del codice NC 0702 00 00.
In tal caso e nei limiti del massimale fissato secondo la procedura di cui all’articolo 144, paragrafo 2, lo Stato membro in questione effettua, su base annua, un pagamento supplementare agli agricoltori.
Il pagamento supplementare è versato agli agricoltori che producono pomodori nelle condizioni previste al titolo IV, capitolo 10 octies.
2. In deroga all’articolo 143 ter, i nuovi Stati membri che applicano il regime di pagamento unico per superficie possono decidere, entro il 1o novembre 2007, di conservare:
a)
fino al 31 dicembre 2010, fino al 100 % della componente dei massimali nazionali di cui all’articolo 71 quater corrispondente alle colture di ortofrutticoli diverse dalle colture annuali di cui all’articolo 68 ter, paragrafo 2, terzo comma;
b)
dal 1o gennaio 2011 fino al 31 dicembre 2012, fino al 75 % della componente dei massimali nazionali di cui all’articolo 71 quater corrispondente alle colture di ortofrutticoli diverse dalle colture annuali di cui all’articolo 68 ter, paragrafo 2, terzo comma.
In tal caso e nei limiti del massimale fissato secondo la procedura di cui all’articolo 144, paragrafo 2, lo Stato membro in questione effettua, su base annua, un pagamento supplementare agli agricoltori.
Il pagamento supplementare è corrisposto agli agricoltori che producono uno o più degli ortofrutticoli, quali definiti dallo Stato membro interessato, di cui all’articolo 68 ter, paragrafo 2, terzo comma.
3. I fondi resi disponibili per la concessione del pagamento transitorio per gli ortofrutticoli conformemente ai paragrafi 1 e 2 non sono inclusi nella dotazione finanziaria annuale di cui all’articolo 143 ter, paragrafo 3.
4. Gli articoli 143 bis e 143 quater non si applicano al pagamento transitorio per i prodotti ortofrutticoli.»;
20)
all’articolo 145, dopo la lettera d quater) è inserita la lettera seguente:
«d quinquies)
modalità di applicazione relative all’inclusione dell’aiuto per gli ortofrutticoli, le patate di consumo ed i vivai nel regime di pagamento unico ed ai pagamenti di cui ai capitoli 10 octies e 10 nonies del titolo IV.»;
21)
l’articolo 155 è sostituito dal seguente:
«Articolo 155
Altre disposizioni transitorie
Possono essere adottate, secondo la procedura di cui all’articolo 144, paragrafo 2, del presente regolamento, ulteriori disposizioni intese ad agevolare la transizione dalle misure previste nei regolamenti citati negli articoli 152 e 153 e nei regolamenti (CEE) n. 404/93, (CE) n. 2200/96, (CE) n. 2201/96, (CE) n. 2202/96 e (CE) n. 1260/2001 alle misure istituite dal presente regolamento, in particolare quelle relative all’applicazione degli articoli 4 e 5 e dell’allegato del regolamento (CE) n. 1259/1999 e dell’articolo 6 del regolamento (CE) n. 1251/1999, nonché dalle disposizioni relative ai piani di miglioramento previsti dal regolamento (CEE) n. 1035/72 a quelle di cui agli articoli da 83 a 87 del presente regolamento. I regolamenti e gli articoli citati negli articoli 152 e 153 continuano ad applicarsi ai fini della fissazione degli importi di riferimento di cui all’allegato VII.»;
22)
gli allegati sono modificati in base all’allegato II del presente regolamento.
Articolo 53
Modifiche del regolamento (CE) n. 318/2006
Il regolamento (CE) n. 318/2006 è modificato come segue:
1)
nell’articolo 32, paragrafi 1, 2 e 4, sono inseriti i termini «o nell’allegato VIII» dopo i termini «nell’allegato VII»;
2)
dopo l’allegato VII è aggiunto l’allegato seguente:
« ALLEGATO VIII
Prodotti trasformati a base di ortofrutticoli
I prodotti di cui all’articolo 1, paragrafo 2, lettera b), del regolamento (CE) n. 2201/96 del Consiglio, del 28 ottobre 1996, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore dei prodotti trasformati a base di ortofrutticoli (21).
»
Articolo 54
Revoca
Il regolamento (CE) n. 2202/96 è abrogato.
Articolo 55
Disposizioni transitorie
1. I regimi di aiuto istituiti dai regolamenti (CE) n. 2201/96 e (CE) n. 2202/96 ed aboliti dal presente regolamento continuano ad applicarsi a ciascuno dei prodotti considerati per la rispettiva campagna di commercializzazione che si conclude nel 2008.
2. Le organizzazioni di produttori e le associazioni di organizzazioni di produttori già riconosciute ai sensi del regolamento (CE) n. 2200/96 prima della data di entrata in vigore del presente regolamento continueranno ad essere riconosciute ai sensi del presente regolamento. Se necessario, apporteranno adeguamenti ai requisiti del presente regolamento entro il 31 dicembre 2010.
3. Su richiesta di un’organizzazione di produttori, un programma operativo approvato ai sensi del regolamento (CE) n. 2200/96 prima della data di applicazione del presente regolamento:
a)
può proseguire fino alla sua scadenza; o
b)
può essere modificato per conformarsi ai requisiti del presente regolamento; o
c)
può essere sostituito da un nuovo programma operativo approvato ai sensi del presente regolamento.
L’articolo 10, paragrafo 3, lettere e) e f), si applica ai programmi operativi presentati nel 2007 ma non ancora approvati alla data di applicazione del presente regolamento che altrimenti soddisfano i criteri menzionati in tali lettere.
4. I gruppi di produttori cui è stato concesso il prericonoscimento ai sensi del regolamento (CE) n. 2200/96 continuano a beneficiare di tale prericonoscimento ai sensi del presente regolamento. I piani di riconoscimento accettati ai sensi del regolamento (CE) n. 2200/96 continuano a beneficiare di tale accettazione ai sensi del presente regolamento. Tuttavia i piani sono modificati, se del caso, al fine di consentire al gruppo di produttori di soddisfare i criteri per il riconoscimento in quanto organizzazione di produttori stabiliti dall’articolo 4 del presente regolamento. Per quanto riguarda i gruppi di produttori negli Stati membri che hanno aderito all’Unione europea il 1o maggio 2004 o dopo tale data, i tassi di aiuto di cui all’articolo 7, paragrafo 4, lettera a), si applicano ai piani di riconoscimento a decorrere dalla data di applicazione del presente regolamento.
5. I contratti di cui all’articolo 3, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 2202/96 riguardanti più di una campagna di commercializzazione del regime di aiuti per la trasformazione degli agrumi che si riferiscono alla campagna di commercializzazione avente inizio il 1o ottobre 2008 o a campagne successive possono, previo accordo di entrambe le parti del contratto, essere modificati o annullati per tener conto dell’abrogazione di tale regolamento e della conseguente abolizione dell’aiuto. Non si applicano sanzioni ai sensi di tale regolamento o delle sue modalità di applicazione alle parti interessate in seguito alla modifica o all’annullamento dei contratti summenzionati.
6. Quando uno Stato membro fa valere le disposizioni transitorie di cui agli articoli 68 ter o 143 ter quater del regolamento (CE) n. 1782/2003, le regole adottate ai sensi dell’articolo 6 del regolamento (CE) n. 2201/96 o dell’articolo 6 del regolamento (CE) n. 2202/96 sulle caratteristiche minime della materia prima consegnata alla trasformazione e sui requisiti qualitativi minimi per i prodotti finiti restano applicabili nei confronti delle materie prime raccolte nel territorio di detto Stato membro.
Articolo 56
Entrata in vigore
Il presente regolamento entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Esso si applica a decorrere dal 1o gennaio 2008.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, addì 26 settembre 2007.