Směrnice Evropského parlamentu A Rady 98/5/ES
ze dne 16. února 1998
o usnadnění trvalého výkonu povolání advokáta v jiném členském státě než v tom, ve kterém byla získána kvalifikace
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 49, čl. 57 odst. 1 a první a třetí větu čl. 57 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem uvedeným v článku 189b Smlouvy [3]
(1) vzhledem k tomu, že podle článku 7a Smlouvy tvoří vnitřní trh oblast bez vnitřních hranic; že podle čl. 3 písm. c) Smlouvy představuje zrušení překážek volného pohybu osob a služeb mezi členskými státy jeden z cílů Společenství; že pro státní příslušníky členských států to znamená mimo jiné možnost vykonávat povolání, ať již jako osoba samostatně výdělečně činná, nebo jako osoba v pracovním poměru, v jiném členském státě než v tom, ve kterém získali odbornou kvalifikaci;
(2) vzhledem k tomu, že podle směrnice Rady 89/48/EHS ze dne 21. prosince 1988 o obecném systému pro uznávání vysokoškolských diplomů vydaných po ukončení nejméně tříletého odborného vzdělávání a přípravy [4] již může advokát, který je plně kvalifikovaný v jednom členském státě, požádat o uznání diplomu v jiném členském státě, aby mohl vykonávat povolání advokáta pod profesním označením používaným v takovém státě; že cílem výše uvedené směrnice je zajistit, aby byl advokát zařazen do profesního stavu v hostitelském členském státě, ale jejím cílem není úprava pravidel pro výkon povolání ani vynětí advokáta z působnosti těchto pravidel;
(3) vzhledem k tomu, že někteří advokáti mohou být rychle zařazeni do profesního stavu v hostitelském členském státě mimo jiné tím, že úspěšně složí zkoušku způsobilosti uvedenou ve směrnici 89/48/EHS, a jiní plně kvalifikovaní advokáti by měli mít možnost dosáhnout takového zařazení po určitém období výkonu tohoto povolání v hostitelském členském státě pod profesním označením udělovaným v domovském státě nebo dále vykonávat své povolání pod profesním označením udělovaným v domovském státě;
(4) vzhledem k tomu, že na konci tohoto období by advokát měl mít možnost být zařazen do profesního stavu v hostitelském členském státě po ověření odborné praxe v daném členském státě;
(5) vzhledem k tomu, že tento přístup je na úrovni Společenství odůvodněn nejen proto, že ve srovnání s obecnou úpravou pro uznávání diplomů poskytuje advokátům snadnější možnost zařazení do profesního stavu v hostitelském členském státě, ale také proto, že tím, že advokátům umožňuje trvale vykonávat jejich povolání pod profesním označením udělovaným v domovském státě, uspokojuje potřeby uživatelů právních služeb, kteří vzhledem k rostoucímu objemu obchodu vyplývajícímu zejména z vnitřního trhu, vyhledávají poradenské služby při přeshraničním obchodním styku, ve kterém se často překrývá mezinárodní právo, právo Společenství a vnitrostátní právní předpisy;
(6) vzhledem k tomu, že tento přístup je na úrovni Společenství odůvodněn také proto, že zatím pouze některé členské státy na svém území povolují činnost advokátů z jiných členských států vykonávajících činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě, kromě činnosti ve formě poskytování služeb; že však i v členských státech, kde je tato možnost dána, platí značně odlišné podmínky týkající se například oboru působnosti a povinného zápisu u příslušných orgánů; že tato různorodost vede k nerovnosti a narušení hospodářské soutěže mezi advokáty z členských států a tvoří překážku volného pohybu; že tyto problémy může vyřešit a stejné příležitosti může advokátům a uživatelům právních služeb ve všech členských státech poskytnout pouze směrnice stanovující podmínky, které upravují výkon povolání advokátů vykonávajících činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě jinak než formou poskytování služeb;
(7) vzhledem k tomu, že při sledování svého cíle tato směrnice nestanovuje žádná pravidla týkající se čistě vnitrostátních situací, a pokud tak činí, tak pouze v míře nezbytné k účinnému dosažení svého účelu; že se zejména nedotýká vnitrostátních právních předpisů upravujících přístup k povolání advokáta a jeho výkon pod profesním označením používaným v hostitelském členském státě;
(8) vzhledem k tomu, že advokáti, na které se vztahuje tato směrnice, by měli být povinni zapsat se u příslušného orgánu v hostitelském členském státě, aby tento orgán mohl zajistit, že budou dodržovat pravidla pro výkon povolání platná v daném státě; že účinek takového zápisu, pokud jde o soudní příslušnost, která určuje stupeň a typ soudů, u nichž mohou advokáti vykonávat činnost, se řídí právem hostitelského členského státu;
(9) vzhledem k tomu, že advokáti, kteří nebyli zařazeni do profesního stavu v hostitelském členském státě, by měli v tomto státě vykonávat činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě, aby se zajistilo, že spotřebitelé budou řádně informováni a budou odlišovat takové advokáty a advokáty z hostitelského členského státu, kteří vykonávají svou činnost pod profesním označením používaným v tomto státě;
(10) vzhledem k tomu, že advokátům, na které se vztahuje tato směrnice by mělo být povoleno, aby poskytovali právní rady zejména v oblasti práva domovského členského státu, práva Společenství, mezinárodního práva a práva hostitelského členského státu; že výše uvedené je již povoleno, pokud jde o poskytování služeb podle směrnice Rady 77/249/EHS ze dne 22. března 1977 o usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb advokátů [5]; že by měla být však zajištěna, jako ve směrnici 77/249/EHS, možnost vyloučit z výkonu povolání advokáty vykonávající činnost ve Spojeném království a v Irsku pod profesním označením udělovaným v jejich domovském státě, pokud jde o určitá jednání týkající se převodu nemovitostí a dědických záležitostí; že se tato směrnice žádným způsobem nedotýká ustanovení, podle nichž jsou v jednotlivých členských státech určité činnosti vyhrazeny jinému povolání než povolání advokáta; že ustanovení obsažené ve směrnici 77/249/EHS týkající se možnosti hostitelského členského státu požadovat, aby advokát vykonávající činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě pracoval ve spojení s místním advokátem při zastupování nebo obhajobě klienta v soudním řízení, by mělo být zahrnuto také do této směrnice; že tento požadavek musí být vykládán s ohledem na judikaturu Soudního dvora Evropských společenství, zejména na jeho rozsudek ze dne 25. února 1988 ve věci 427/85, Komise vs. Německo [6];
(11) vzhledem k tomu, že k zajištění bezproblémového fungování soudního systému by mělo být členským státům prostřednictvím zvláštních předpisů dovoleno vyhradit přístup k nejvyšším soudům specializovaným advokátům, aniž by tím bránily zařazení advokátů z jiných členských států, kteří splnili nezbytné požadavky;
(12) vzhledem k tomu, že advokát zapsaný v hostitelském členském státě pod profesním označením udělovaným v domovském státě musí být nadále zapsán u příslušného orgánu v domovském členském státě, pokud si má zachovat postavení advokáta a má se na něj vztahovat tato směrnice; že z tohoto důvodu je nepostradatelná úzká spolupráce mezi příslušnými orgány, zejména pokud jde o kárné řízení;
(13) vzhledem k tomu, že advokáti, na které se vztahuje tato směrnice, ať již jsou osobami v pracovním poměru nebo osobami samostatně výdělečně činnými v domovském členském státě, mohou vykonávat činnost v hostitelském státě jako osoby v pracovním poměru, pokud daný členský stát dává tuto možnost svým vlastním advokátům;
(14) vzhledem k tomu, že účelem této směrnice v tom smyslu, že umožňuje advokátům vykonávat činnost v jiném členském státě pod profesním označením udělovaným v domovském státě, je také usnadnit jim získání profesního označení tohoto hostitelského členského státu; že podle článků 48 a 52 Smlouvy, jak je vykládá Soudní dvůr, musí hostitelský členský stát brát v úvahu odbornou praxi získanou na jeho území; že je možné v přiměřené míře předpokládat, že advokát poté, co fakticky a pravidelně vykonával činnost v hostitelském členském státě v oblasti práva tohoto státu včetně práva Společenství po dobu tří let, dosáhl úrovně způsobilosti nezbytné pro úplné zařazení do profesního stavu v tomto státě; že na konci tohoto období by měl mít advokát, který může prokázat svou odbornou způsobilost v hostitelském členském státě, jež bude ověřena, možnost získat profesní označení udělované hostitelským členským státem; že v případě, kdy období faktické a pravidelné odborné činnosti vykonávané nejméně po dobu tří let zahrnuje kratší období činnosti v oblasti práva hostitelského členského státu, příslušný orgán vezme v úvahu také jakoukoliv další znalost práva tohoto státu, která může být ověřena v pohovoru; že v případě, že není prokázáno splnění těchto podmínek, musí být rozhodnutí příslušného orgánu hostitelského státu neudělit profesní označení tohoto státu podle zjednodušeného postupu spojeného s těmito podmínkami odůvodněno a musí proti němu podle vnitrostátních právních předpisů existovat opravný prostředek k soudu;
(15) vzhledem k tomu, že hospodářský a profesionální vývoj ve Společenství ukazuje patrnou snahu advokátů vykonávat činnost společně, mimo jiné ve formě sdružení; že skutečnost, že advokáti jsou členy skupiny v domovském členském státě, by neměla být využívána jako záminka k tomu, aby jim bylo zabráněno usadit se v hostitelském členském státě; že členským státům by však mělo být dovoleno, aby přijaly odpovídající opatření s oprávněným cílem chránit nezávislost tohoto povolání; že v členských státech, které povolují společný výkon advokacie, by měly být poskytnuty určité záruky,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účel, oblast působnosti a definice
1. Účelem této směrnice je usnadnit trvalý výkon povolání advokáta jako osoby samostatně výdělečně činné nebo jako osoby v pracovním poměru v jiném členském státě než v tom, ve kterém byla získána odborná kvalifikace.
2. Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "advokátem" každá osoba, která je státním příslušníkem členského státu a která je oprávněna vykonávat profesní činnost pod jedním z níže uvedených profesních označení:
Belgie: | Avocat/Advocaat/Rechtsanwalt |
Dánsko: | Advokat |
Německo: | Rechtsanwalt |
Řecko: | Δικηγοροζ |
Španělsko: | Abogado/Advocat/Avogado/Abokatu |
Francie: | Avocat |
Irsko: | Barrister/Solicitor |
Itálie: | Avvocato |
Lucembursko: | Avocat |
Nizozemsko: | Advocaat |
Rakousko: | Rechtsanwalt |
Portugalsko: | Advogado |
Finsko: | Asianajaja/Advokat |
Švédsko: | Advokat |
Spojené království: | Advocate/Barrister/Solicitor |
b) "domovským členským státem" členský stát, v němž advokát získal právo používat jedno z profesních označení uvedených v písmenu a) předtím, než začal vykonávat povolání advokáta v jiném členském státě;
c) "hostitelským členským státem" členský stát, v němž advokát vykonává činnost podle této směrnice;
d) "profesním označením udělovaným v domovském státě" profesní označení používané v členském státě, v němž advokát získal právo toto profesní označení používat předtím, než začal vykonávat povolání advokáta v jiném členském státě;
e) "skupinou" jednotka, ať již s postavením právnické osoby, či nikoliv, vytvořená podle práva členského státu, v němž advokáti vykonávají profesní činnost společně pod společným jménem;
f) "odpovídajícím profesním označením" nebo "odpovídajícím povoláním" profesní označení nebo povolání pod kontrolou příslušného orgánu, u kterého je advokát zapsán podle článku 3, a "příslušným orgánem" tento orgán.
3. Tato směrnice se vztahuje jak na advokáty vykonávající činnost jako osoby samostatně výdělečně činné, tak na advokáty vykonávající činnost jako osoby v pracovním poměru v domovském členském státě a s výhradou článku 8 v hostitelském členském státě.
4. Výkon povolání advokáta ve smyslu této směrnice nezahrnuje poskytování služeb, na které se vztahuje směrnice 77/249/EHS.
Článek 2
Právo vykonávat činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě
Každý advokát má právo trvale vykonávat činnosti uvedené v článku 5 v každém jiném členském státě pod profesním označením udělovaným v domovském státě.
Zařazení do profesního stavu v hostitelském členském státě se řídí článkem 10.
Článek 3
Zápis u příslušného orgánu
1. Advokát, který si přeje vykonávat činnost v jiném členském státě než v tom, ve kterém získal odbornou kvalifikaci, je povinen se zapsat u příslušného orgánu v tomto státě.
2. Příslušný orgán v hostitelském členském státě advokáta zapíše po předložení průkazu oprávnění potvrzujícího jeho zápis u příslušného orgánu v domovském členském státě. Může požadovat, aby průkaz oprávnění příslušného orgánu domovského členského státu nebyl při předložení starší než tři měsíce. O zápisu vyrozumí příslušný orgán domovského členského státu.
3. Pro účely odstavce 1
- advokáti ve Spojeném království a Irsku vykonávající činnost pod jiným profesním označením než profesní označení používané ve Spojeném království nebo Irsku se zapíší buď u orgánu příslušného pro povolání "barrister" nebo "advocate", nebo u orgánu příslušného pro povolání "solicitor",
- ve Spojeném království je orgánem příslušným pro představitele povolání "barrister" pocházejícího z Irska orgán příslušný pro povolání "barrister" nebo "advocate" a orgánem příslušným pro představitele povolání "solicitor" pocházejícího z Irska je orgán příslušný pro povolání "solicitor",
- v Irsku je orgánem příslušným pro představitele povolání "barrister" nebo "advocate" pocházejícího ze Spojeného království orgán příslušný pro povolání "barrister" a orgánem příslušným pro představitele povolání "solicitor" pocházejícího ze Spojeného království je orgán příslušný pro povolání "solicitor".
4. Pokud příslušný orgán v hostitelském členském státě zveřejňuje jména advokátů, kteří jsou zapsáni, zveřejní rovněž jména advokátů zapsaných podle této směrnice.
Článek 4
Výkon činnosti pod profesním označením udělovaným v domovském státě
1. Advokát vykonávající činnost v hostitelském členském státě pod profesním označením udělovaným v domovském státě používá označení, které musí být vyjádřeno v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků domovského členského státu srozumitelným způsobem a tak, aby se zabránilo záměně s profesním označením udělovaným v hostitelském členském státě.
2. Pro účely použití odstavce 1 může hostitelský členský stát požadovat, aby advokát vykonávající činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě uvedl stavovskou organizaci, jíž je členem v domovském členském státě, nebo soud, u kterého je oprávněn vykonávat činnost podle předpisů domovského členského státu. Hostitelský členský stát může také požadovat, aby advokát vykonávající činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě uvedl příslušný orgán tohoto státu, u kterého je zapsán.
Článek 5
Oblast činnosti
1. S výhradou odstavců 2 a 3 advokát vykonávající činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě vykonává stejnou profesní činnost jako advokát vykonávající svou činnost pod odpovídajícím profesním označením udělovaným v hostitelském členském státě a může, mimo jiné, poskytovat právní rady v oblasti práva svého domovského členského státu, práva Společenství, mezinárodního práva a práva hostitelského členského státu. V každém případě dodržuje procesní předpisy platné u vnitrostátních soudů.
2. Členské státy, které povolují, aby na jejich území určitá kategorie advokátů připravovala listiny opravňující ke správě majetku zesnulých osob nebo k vytvoření nebo převodu věcných práv k nemovitostem, které jsou v jiných členských státech vyhrazeny jiným povoláním než povolání advokáta, mohou ve vztahu k takovým činnostem vyloučit z výkonu povolání advokáty vykonávající činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě, pokud bylo toto označení uděleno v jednom z členských států, v nichž je tato činnost vyhrazena jiným povoláním.
3. Pro účely výkonu činností týkajících se zastupování nebo obhajoby klienta v soudním řízení a do té míry, do jaké právo hostitelského členského státu takovou činnost vyhrazuje pro advokáty vykonávající činnost pod profesním označením udělovaným v tomto státě, může hostitelský členský stát požadovat, aby advokáti vykonávající činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě pracovali buď ve spojení s advokátem, který vykonává činnost u daného soudu a který by v případě potřeby nesl odpovědnost vůči tomuto soudu, nebo s "avoué" činným u tohoto soudu.
K zajištění řádného fungování soudního systému však mohou členské státy stanovit zvláštní předpisy pro přístup k nejvyšším soudům, například připustit k nim pouze specializované advokáty.
Článek 6
Pravidla pro výkon povolání
1. Bez ohledu na pravidla pro výkon povolání, jimž advokát vykonávající činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě podléhá v domovském členském státě, podléhá tento advokát stejným pravidlům pro výkon povolání jako advokáti vykonávající činnost pod odpovídajícím profesním označením udělovaným v hostitelském členském státě ve vztahu ke všem činnostem, které na území tohoto státu vykonává.
2. Advokátům vykonávajícím činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě se dostane odpovídajícího zastoupení v profesních sdruženích hostitelského členského státu. Toto zastoupení představuje alespoň právo hlasovat při volbách do orgánů těchto sdružení.
3. Hostitelský členský stát může požadovat, aby si advokát vykonávající činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě sjednal pojištění odpovědnosti za škodu vzniklou z výkonu povolání nebo aby se stal členem profesního záručního fondu podle předpisů, které tento stát stanoví pro profesní činnost vykonávanou na jeho území. Advokát vykonávající činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě se však této povinnosti zprostí, pokud prokáže, že je podle předpisů domovského členského státu kryt pojištěním nebo zárukou, pokud je takové pojištění nebo záruka rovnocenná co do podmínek a rozsahu krytí. Pokud jsou rovnocenné pouze zčásti, může příslušný orgán v hostitelském členském státě požadovat, aby bylo sjednáno doplňkové pojištění nebo doplňková záruka k pokrytí částí, které nejsou pokryty pojištěním nebo zárukou sjednanou podle předpisů domovského členského státu.
Článek 7
Kárné řízení
1. Pokud advokát vykonávající činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě poruší své povinnosti v hostitelském členském státě, použijí se procesní předpisy, sankce a opravné prostředky platné v hostitelském členském státě.
2. O kárném řízení proti advokátovi vykonávajícímu činnost pod profesním označením udělovaným v zemi původu vyrozumí příslušný orgán hostitelského členského státu před jeho zahájením příslušný orgán v domovském členském státě a poskytne mu veškeré příslušné údaje.
První pododstavec se použije obdobně, pokud kárné řízení zahájí příslušný orgán domovského členského státu, který o něm vyrozumí odpovídajícím způsobem příslušný orgán jednoho nebo více hostitelských členských států.
3. Aniž jsou dotčeny rozhodovací pravomoci příslušného orgánu hostitelského členského státu, spolupracuje tento orgán v průběhu celého kárného řízení s příslušným orgánem domovského členského státu. Hostitelský členský stát zejména přijme nezbytná opatření, aby se zajistilo, že příslušný orgán v domovském členském státě může podat vyjádření orgánům příslušným pro rozhodování o opravném prostředku.
4. Příslušný orgán v domovském členském státě rozhoduje podle vlastních procesních a hmotněprávních předpisů, jak postupovat v případě rozhodnutí příslušného orgánu v hostitelském členském státě proti advokátovi vykonávajícímu činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě.
5. Dočasné nebo trvalé odnětí povolení k výkonu povolání příslušným orgánem domovského členského státu vede bez dalšího k tomu, že dotyčnému advokátovi je dočasně nebo trvale v hostitelském členském státě zakázán výkon povolání pod profesním označením udělovaným v domovském státě; není to však nezbytný předpoklad pro rozhodnutí příslušného orgánu hostitelského členského státu.
Článek 8
Výkon povolání v pracovním poměru
Advokát zapsaný v hostitelském členském státě pod profesním označením udělovaným v domovském státě může vykonávat činnost jako osoba v pracovním poměru u jiného advokáta, sdružení nebo právní firmy, veřejného nebo soukromého podniku do té míry, do jaké to hostitelský členský stát povoluje advokátům zapsaným pod profesním označením udělovaným v tomto státě.
Článek 9
Odůvodnění a opravné prostředky
Rozhodnutí neprovést zápis uvedený v článku 3 nebo rozhodnutí o vyškrtnutí ze seznamu a rozhodnutí, kterým se ukládá kárné opatření, musejí být odůvodněna.
Proti těmto rozhodnutím je přípustné podat opravný prostředek k soudu podle vnitrostátních předpisů.
Článek 10
Shodné zacházení jako s advokátem hostitelského členského státu
1. Advokátu vykonávajícímu činnost pod profesním označením udělovaným v jeho domovském státě, který fakticky a pravidelně vykonává činnost v hostitelském členském státě nejméně po dobu tří let v oblasti práva tohoto státu včetně práva Společenství, se s ohledem na přijetí do povolání advokáta v hostitelském členském státě udělí výjimka z podmínek uvedených v čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice 89/48/EHS. "Faktickým a pravidelným výkonem činnosti" se rozumí skutečný výkon činnosti bez jakéhokoliv přerušení s výjimkou přerušení vyplývajících z běžných událostí každodenního života.
Je na příslušném advokátovi, aby příslušnému orgánu v hostitelském členském státě prokázal takový faktický a pravidelný výkon činnosti nejméně po dobu tří let v oblasti práva hostitelského členského státu. K tomuto účelu
a) poskytne advokát příslušnému orgánu v hostitelském členském státě veškeré související informace a dokumentaci, zejména o počtu případů, kterými se zabýval, a o jejich povaze;
b) může příslušný orgán hostitelského členského státu ověřit, zda je vykonávaná činnost skutečně faktické a pravidelné povahy, a v případě potřeby může požádat, aby advokát poskytl ústní nebo písemné vysvětlení nebo další údaje k informacím a dokumentaci uvedené v písmenu a).
Rozhodnutí příslušného orgánu v hostitelském členském státě neudělit výjimku v případě, že není prokázáno, že byly splněny požadavky stanovené v prvním odstavci, musí být odůvodněno a musí proti němu podle vnitrostátního práva existovat opravný prostředek k soudu.
2. Advokát vykonávající činnost v hostitelském členském státě pod profesním označením udělovaným v jeho domovském státě může kdykoliv požádat o uznání diplomu podle směrnice 89/48/EHS, aby mohl být přijat do povolání advokáta v hostitelském členském státě a vykonávat tuto činnost pod profesním označením odpovídajícím tomuto povolání v daném členském státě.
3. Advokát vykonávající činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě, který fakticky a pravidelně vykonával odbornou činnost v hostitelském členském státě nejméně po dobu tří let, ale po kratší dobu v oblasti práva tohoto členského státu, může dosáhnout u příslušného orgánu tohoto státu přijetí do povolání advokáta v hostitelském členském státě a práva vykonávat povolání advokáta pod profesním označením odpovídajícím tomuto povolání v daném členském státě, aniž by musel splnit podmínky uvedené v čl. 4 odst. 1 písm. b) směrnice 89/48/EHS, za níže uvedených podmínek tímto postupem:
a) Příslušný orgán hostitelského členského státu vezme v úvahu faktickou a pravidelnou profesní činnost vykonávanou během výše uvedeného období, znalosti a praxi ve vztahu k právu hostitelského členského státu a návštěvu přednášek nebo seminářů o právu hostitelského členského státu, včetně pravidel pro výkon povolání.
b) Advokát poskytne příslušnému orgánu hostitelského členského státu veškeré související informace a dokumentaci, zejména o záležitostech, kterými se zabýval. Hodnocení faktické a pravidelné činnosti advokáta v hostitelském členském státě a hodnocení jeho schopnosti pokračovat v činnosti, kterou vykonával, se provede formou pohovoru s příslušným orgánem hostitelského členského státu k ověření toho, zda byla vykonávaná činnost skutečně faktické a pravidelné povahy.
Rozhodnutí příslušného orgánu v hostitelském členském státě neudělit povolení v případě, že není prokázáno, že byly splněny požadavky stanovené v prvním pododstavci, musí být odůvodněno a musí proti němu existovat opravný prostředek k soudu podle vnitrostátního práva.
4. Příslušný orgán hostitelského státu může odůvodněným rozhodnutím, proti kterému lze podat opravný prostředek k soudu, odepřít advokátovi výhody plynoucí z ustanovení tohoto článku, pokud má za to, že by to bylo v rozporu s veřejným pořádkem, zejména vzhledem ke kárným řízením, stížnostem nebo případům jiného typu.
5. Zástupci příslušného orgánu pověření posouzením žádosti zachovají obdržené informace v tajnosti.
6. Advokát, který je přijat do povolání advokáta v hostitelském členském státě podle odstavců 1, 2 a 3, je oprávněn používat profesní označení udělované v jeho domovském státě vyjádřené v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků domovského členského státu spolu s profesním označením odpovídajícím povolání advokáta v hostitelském členském státě.
Článek 11
Společný výkon advokacie
Je-li povolen společný výkon advokacie advokátů vykonávajících činnost s použitím odpovídajících profesních označení udělovaných v hostitelském členském státě, platí následující ustanovení pro advokáty, kteří chtějí vykonávat činnost s použitím tohoto profesního označení nebo kteří se zapisují u příslušného orgánu:
1. Jeden nebo více advokátů, kteří patří k jedné skupině v domovském členském státě a kteří vykonávají v hostitelském členském státě činnost pod profesním označením udělovaným v zemi původu, mohou vykonávat svou profesní činnost v pobočce nebo zastoupení své skupiny v hostitelském členském státě. Pokud jsou však zásadní pravidla vztahující se na tuto skupinu v domovském členském státě v rozporu se zásadními pravidly stanovenými právními nebo správními předpisy v hostitelském členském státě, použijí se předpisy hostitelského státu, pokud je jeho dodržení oprávněno veřejným zájmem na ochraně klientů a třetích stran.
2. Každý členský stát umožní dvěma nebo více advokátům ze stejné skupiny nebo ze stejného domovského členského státu, kteří vykonávají činnost na jeho území pod profesním označením udělovaným v jejich domovském státě, přístup k formě společného výkonu advokacie. Pokud dává hostitelský členský stát svým advokátům možnost výběru mezi několika formami společného výkonu advokacie, musí mít stejné formy k dispozici i výše uvedení advokáti. Způsob, jakým tito advokáti společně vykonávají činnost v hostitelském členském státě, se řídí právními a správními předpisy tohoto státu.
3. Hostitelský členský stát přijme opatření nezbytná k tomu, aby byl povolen společný výkon advokacie také
a) několika advokátům z různých členských států, kteří vykonávají činnost pod profesním označením udělovaným v jejich domovských státech;
b) jednomu nebo více advokátům spadajícím pod písmeno a) a jednomu nebo více advokátům z hostitelského členského státu.
Způsob, jakým tito advokáti společně vykonávají činnost v hostitelském členském státě, se řídí právními a správními předpisy tohoto státu.
4. Advokát, který chce vykonávat činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě, informuje příslušný orgán v hostitelském členském státě o skutečnosti, že je členem skupiny v domovském členském státě, a poskytne veškeré příslušné informace o této skupině.
5. Odchylně od bodů 1 až 4 může hostitelský členský stát advokátovi zapsanému pod profesním označením udělovaným v domovském státě odmítnout povolit vykonávat činnost na svém území jako členu skupiny, a to do té míry, do jaké zakazuje advokátům vykonávajícím činnost pod odpovídajícím profesním označením udělovaným v tomto státě vykonávat povolání advokáta v rámci skupiny, jejíž někteří členové nejsou členy stavovské obce. Má se za to, že skupina má členy, kteří nejsou členy stavovské obce, pokud
- základní kapitál skupiny zcela nebo částečně drží nebo
- označení, pod kterým vykonává činnost, používají nebo
- rozhodovací pravomoci ve skupině vykonávají podle práva nebo podle skutečnosti
osoby, které nemají postavení advokáta ve smyslu čl. 1 odst. 2.
Pokud jsou zásadní pravidla týkající se skupiny advokátů v domovském členském státě v rozporu s pravidly platnými v hostitelském členském státě nebo s prvním pododstavcem, může hostitelský členský stát odmítnout otevření pobočky nebo zastoupení na jeho území bez omezení uvedených v bodě 1.
Článek 12
Označení skupiny
Bez ohledu na způsob, jakým advokáti vykonávají v hostitelském členském státě činnost pod profesním označením udělovaným v domovském státě, mohou používat název jakékoliv skupiny, jejíž jsou členy v členském státě původu.
Hostitelský členský stát může požadovat, aby byla kromě jména uvedeného v prvním pododstavci uvedena právní forma skupiny v domovském členském státě anebo jména všech členů skupiny, kteří vykonávají činnost v hostitelském členském státě.
Článek 13
Spolupráce mezi příslušnými orgány hostitelského členského státu a domovského členského státu a zachování důvěrnosti
K usnadnění použití této směrnice a k zabránění tomu, aby byla její ustanovení zneužívána čistě za účelem obcházení pravidel platných v hostitelském členském státě, spolupracují příslušné orgány v hostitelském členském státě a příslušné orgány v domovském členském státě úzce a navzájem si poskytují pomoc.
Zachovávají důvěrnost vyměňovaných informací.
Článek 14
Určení příslušných orgánů
Členské státy určí do 14. března 2000 příslušné orgány oprávněné přijímat žádosti a přijímat rozhodnutí, které jsou uvedeny v této směrnici. Tyto informace sdělí ostatním členským státům a Komisi.
Článek 15
Zpráva Komise
Nejpozději deset let po vstupu této směrnice v platnost podá Komise zprávu Evropskému parlamentu a Radě o stavu uplatňování této směrnice.
Po ukončení všech nezbytných konzultací Komise při této příležitosti předloží své závěry a veškeré návrhy na změny, které by mohly být provedeny ve stávajícím systému.
Článek 16
Provedení
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 14. března 2000. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 17
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 18
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 16. února 1998.
DIRETTIVA 98/5/CE DEL PARLAMENTO EUROPEO E DEL CONSIGLIO del 16 febbraio 1998 volta a facilitare l'esercizio permanente della professione di avvocato in uno Stato membro diverso da quello in cui è stata acquistata la qualifica
IL PARLAMENTO EUROPEO E IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l'articolo 49 e l'articolo 57, paragrafo 1 e paragrafo 2, prima e terza frase,
vista la proposta della Commissione (1),
visto il parere del Comitato economico e sociale (2),
deliberando secondo la procedura di cui all'articolo 189 B del trattato (3),
(1) considerando che, secondo l'articolo 7 A del trattato, il mercato interno comporta uno spazio senza frontiere interne e che, a norma dell'articolo 3, lettera c) del trattato, l'eliminazione fra gli Stati membri degli ostacoli alla libera circolazione delle persone e dei servizi costituisce uno degli obiettivi della Comunità; che, per i cittadini degli Stati membri, essa comporta, in particolare, la facoltà di esercitare, nell'ambito di un rapporto di lavoro autonomo o subordinato, una professione in uno Stato membro diverso da quello in cui essi hanno acquisito le loro qualifiche professionali;
(2) considerando che un avvocato in possesso di tutte le qualifiche prescritte in uno Stato membro può fin da ora chiedere il riconoscimento del proprio diploma per stabilirsi in un altro Stato membro, allo scopo di esercitarvi la professione di avvocato con il titolo professionale di questo Stato membro a norma della direttiva 89/48/CEE, del 21 dicembre 1988, relativa ad un sistema generale di riconoscimento dei diplomi di insegnamento superiore che sanzionano formazioni professionali della durata minima di tre anni (4); che tale direttiva ha lo scopo di garantire l'integrazione dell'avvocato nella professione dello Stato membro ospitante e non mira né a modificare le regole professionali in esso vigenti, né a sottrarre l'avvocato all'applicazione delle stesse;
(3) considerando che alcuni avvocati possono integrarsi rapidamente nella professione dello Stato membro ospitante, in particolare superando la prova attitudinale prevista dalla direttiva 89/48/CEE, mentre altri avvocati in possesso di tutte le qualifiche prescritte devono poter ottenere tale integrazione dopo un certo periodo di esercizio della professione nello Stato membro ospitante con il proprio titolo professionale d'origine oppure continuare la loro attività con il titolo professionale d'origine;
(4) considerando che questo periodo deve consentire all'avvocato di integrarsi nella professione dello Stato membro ospitante previa verifica del possesso di un'esperienza professionale in tale Stato membro;
(5) considerando che un'azione comunitaria in materia è giustificata non solo perché rispetto al sistema generale di riconoscimento offre agli avvocati un metodo più semplice che consente loro di integrarsi nella professione di uno Stato membro ospitante, ma anche perché, dando agli avvocati la possibilità di esercitare stabilmente con il loro titolo professionale d'origine in uno Stato membro ospitante, risponde alle esigenze degli utenti del diritto, che a motivo del flusso crescente delle attività commerciali, dovuto particolarmente alla creazione del mercato interno, chiedono consulenze in occasione di operazioni transfrontaliere nelle quali si trovano spesso strettamente connessi il diritto internazionale, il diritto comunitario e i diritti nazionali;
(6) considerando che un'azione comunitaria è giustificata anche dal fatto che alcuni Stati membri già consentono ad avvocati provenienti da altri Stati membri di esercitare attività professionali, sotto forma diversa dalla prestazione di servizi, sul proprio territorio con il loro titolo professionale d'origine; che, tuttavia, negli Stati membri che riconoscono tale diritto le modalità del suo esercizio sono profondamente diverse in relazione, ad esempio, al campo di attività e all'obbligo di iscrizione presso le autorità competenti; che una siffatta disparità di situazioni dà luogo a disparità di trattamento e a distorsioni della concorrenza fra gli avvocati degli Stati membri e costituisce un ostacolo alla loro libera circolazione; che solo una direttiva che stabilisca le condizioni per l'esercizio della professione, sotto forma diversa dalla prestazione di servizi, da parte degli avvocati che esercitano la loro attività con il loro titolo professionale di origine, è in grado di risolvere questi problemi e di dare, in tutti gli Stati membri, identiche possibilità agli avvocati ed agli utenti del diritto;
(7) considerando che la presente direttiva, in armonia con le sue finalità, si astiene dal disciplinare situazioni giuridiche puramente interne e lascia impregiudicate le norme nazionali dell'ordinamento professionale, salvo laddove ciò risulti indispensabile per consentire di conseguire pienamente i suoi scopi; che, in particolare, essa non lede in alcun modo la disciplina nazionale relativa all'accesso alla professione di avvocato e al suo esercizio con il titolo professionale dello Stato membro ospitante;
(8) considerando che occorre sottoporre gli avvocati contemplati dalla presente direttiva all'obbligo di iscriversi presso l'autorità competente dello Stato membro ospitante, in modo che questa possa accertare che essi ottemperano alle regole professionali e deontologiche ivi vigenti; che resta riservata al diritto applicabile agli avvocati dello Stato membro ospitante la disciplina degli effetti di detta iscrizione relativamente alle circoscrizioni giudiziarie e ai vari ordini e gradi di giurisdizione dinanzi ai quali gli avvocati possono patrocinare;
(9) considerando che gli avvocati non integrati nella professione dello Stato membro ospitante sono tenuti ad esercitare nello Stato membro ospitante con il titolo professionale di origine, onde garantire la corretta informazione dei consumatori e permettere di distinguere questi avvocati e gli avvocati dello Stato membro ospitante che esercitano con il titolo professionale rilasciato da quest'ultimo;
(10) considerando che occorre permettere agli avvocati contemplati dalla presente direttiva di dare consulenze, in particolare nel diritto dello Stato membro di origine, nel diritto comunitario, nel diritto internazionale e nel diritto dello Stato membro ospitante; che questa possibilità era già contemplata per quanto attiene alla prestazione di servizi dalla direttiva 77/249/CEE del Consiglio, del 22 marzo 1977, intesa a facilitare l'esercizio effettivo della libera prestazione dei servizi da parte degli avvocati (5); che, tuttavia, occorre prevedere, come nella direttiva 77/249/CEE, la facoltà di escludere dalle attività degli avvocati che esercitano con il loro titolo professionale di origine nel Regno Unito ed in Irlanda determinati atti in materia immobiliare e successoria; che la presente direttiva lascia impregiudicate le disposizioni che, in ogni Stato membro, riservano alcune attività a professioni diverse da quella di avvocato; che occorre altresì prevedere, come nella direttiva 77/249/CEE, la facoltà per lo Stato membro ospitante di esigere che l'avvocato che esercita con il suo titolo professionale di origine agisca di concerto con un avvocato ivi stabilito per rappresentare e difendere un cliente in giudizio; che l'obbligo di agire di concerto si applica secondo l'interpretazione che di tale nozione ha dato la Corte di giustizia delle Comunità europee, in particolare nella sentenza pronunciata il 25 febbraio 1988 nella causa 427/85, Commissione/Germania (6);
(11) considerando che per garantire il buon funzionamento della giustizia occorre lasciare agli Stati membri la facoltà di riservare, mediante norme specifiche, l'accesso ai loro più alti organi giurisdizionali ad avvocati specializzati, senza ostacolare l'integrazione degli avvocati degli Stati membri che soddisfino le condizioni richieste;
(12) considerando che l'avvocato iscritto con il proprio titolo professionale di origine nello Stato membro ospitante deve restare iscritto presso l'autorità competente dello Stato membro d'origine se vuole conservare la sua qualifica di avvocato ed avvalersi della presente direttiva; che, per tale ragione, è indispensabile instaurare una stretta collaborazione fra le autorità competenti, soprattutto nell'eventualità di procedimenti disciplinari;
(13) considerando che gli avvocati contemplati dalla presente direttiva possono, indipendentemente dalla loro qualifica di liberi professionisti o di lavoratori subordinati nello Stato membro di origine, esercitare la professione nell'ambito di un rapporto di lavoro subordinato nello Stato membro ospitante se ed in quanto quest'ultimo offra tale possibilità ai propri avvocati;
(14) considerando che la presente direttiva permette agli avvocati di esercitare la loro attività in un altro Stato membro con il proprio titolo professionale di origine anche allo scopo di facilitare loro l'ottenimento del titolo professionale dello Stato membro ospitante; che, a norma degli articoli 48 e 52 del trattato, come interpretati dalla Corte di giustizia, lo Stato membro ospitante è comunque tenuto a prendere in considerazione l'esperienza professionale acquisita nel suo territorio; che, dopo tre anni di attività effettiva e regolare svolta nello Stato membro ospitante e riguardante il diritto di questo Stato membro, ivi compreso il diritto comunitario, è lecito presumere che tali avvocati abbiano acquisito le competenze necessarie per integrarsi completamente nella professione di avvocato dello Stato membro ospitante; che al termine di tale periodo l'avvocato in grado, con riserva di una verifica, di comprovare la propria competenza professionale nello Stato membro ospitante, deve poter ottenere il titolo professionale di tale Stato membro; che, qualora l'attività effettiva e regolare di almeno tre anni sia di durata inferiore relativamente al diritto dello Stato membro ospitante, l'autorità deve tenere conto anche delle altre conoscenze di tale diritto che può verificare nel corso di un colloquio; che se non viene fornita la prova che tali condizioni sono soddisfatte, la decisione dell'autorità competente di tale Stato di non concedere il titolo professionale di quest'ultimo, secondo le modalità di agevolazione connesse con tali condizioni, deve essere motivata ed è soggetta a ricorso giurisdizionale di diritto interno;
(15) considerando che l'evoluzione economica e professionale nella Comunità dimostra che la facoltà di esercitare in comune la professione di avvocato, ivi compreso in forma di associazione, sta diventando una realtà; che occorre evitare che il fatto di esercitare la professione in comune nello Stato membro di origine costituisca un pretesto per opporre ostacoli o intralci allo stabilimento nello Stato membro ospitante degli avvocati che vi partecipano; che occorre tuttavia consentire agli Stati membri di adottare provvedimenti adeguati per conseguire lo scopo legittimo di garantire l'indipendenza della professione; che si devono prevedere in ogni Stato membro delle garanzie che consentano l'esercizio in comune della professione,
HANNO ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
Articolo 1
Scopo, campo di applicazione e definizioni
1. Scopo della presente direttiva è di facilitare l'esercizio permanente della professione di avvocato, come libero professionista o come lavoratore subordinato, in uno Stato membro diverso da quello nel quale è stata acquisita la qualifica professionale.
2. Ai fini della presente direttiva, si intende per
a) avvocato, ogni persona, avente la cittadinanza di uno Stato membro, che sia abilitata ad esercitare le proprie attività professionali facendo uso di uno dei seguenti titoli professionali:
SPAZIO PER TABELLA
b) Stato membro di origine, lo Stato membro nel quale l'avvocato ha acquisito il diritto di utilizzare uno dei titoli professionali di cui alla lettera a) prima di esercitare la professione di avvocato in un altro Stato membro;
c) Stato membro ospitante, lo Stato membro nel quale l'avvocato esercita secondo le disposizioni della presente direttiva;
d) titolo professionale di origine, il titolo professionale dello Stato membro nel quale l'avvocato ha acquistato il diritto di utilizzare tale titolo prima di esercitare la professione di avvocato nello Stato membro ospitante;
e) studio collettivo, qualsiasi entità, con o senza personalità giuridica e costituita secondo la legislazione di uno Stato membro, nell'ambito della quale alcuni avvocati esercitano la loro attività professionale in comune e sotto una denominazione comune.
f) titolo professionale corrispondente o professione corrispondente, il titolo professionale o la professione facente capo all'autorità competente presso la quale l'avvocato si è iscritto a norma dell'articolo 3, e per autorità competente, tale autorità.
3. La presente direttiva si applica agli avvocati che esercitano la professione sia come liberi professionisti che come lavoratori subordinati nello Stato membro di origine e, fatto salvo l'articolo 8, nello Stato membro ospitante.
4. L'esercizio della professione di avvocato, a norma della presente direttiva, non riguarda le prestazioni di servizi disciplinate dalla direttiva 77/249/CEE.
Articolo 2
Diritto di esercitare la professione con il proprio titolo professionale di origine
Gli avvocati hanno il diritto di esercitare stabilmente le attività di avvocato precisate all'articolo 5 in tutti gli altri Stati membri con il proprio titolo professionale di origine.
L'integrazione nella professione di avvocato dello Stato membro ospitante è soggetta alle disposizioni dell'articolo 10.
Articolo 3
Iscrizione presso l'autorità competente
1. L'avvocato che intende esercitare in uno Stato membro diverso da quello nel quale ha acquisito la sua qualifica professionale deve iscriversi presso l'autorità competente di detto Stato membro.
2. L'autorità competente dello Stato membro ospitante procede all'iscrizione dell'avvocato su presentazione del documento attestante l'iscrizione di questi presso la corrispondente autorità competente dello Stato membro di origine. Essa può esigere che l'attestato dell'autorità competente dello Stato membro di origine non sia stato rilasciato prima dei tre mesi precedenti la sua presentazione. Essa dà comunicazione dell'iscrizione all'autorità competente dello Stato membro di origine.
3. Ai fini dell'applicazione del paragrafo 1:
- nel Regno Unito e in Irlanda, gli avvocati, che esercitano con un titolo professionale diverso da quelli del Regno Unito e dell'Irlanda si iscrivono presso l'autorità competente per la professione di «barrister» o di «advocate», oppure presso l'autorità competente per la professione di «solicitor».
- nel Regno Unito, l'autorità competente per un «barrister» irlandese è quella competente per la professione di «barrister» o di «advocate» e per un «solicitor» irlandese è quella competente per la professione di «solicitor».
- in Irlanda, l'autorità competente per un «barrister» o un «advocate» del Regno Unito è quella competente per la professione di «barrister» e per un «solicitor» del Regno Unito quella competente per la professione di «solicitor».
4. Quando pubblica i nomi degli avvocati iscritti nei suoi albi professionali, l'autorità competente dello Stato membro ospitante pubblica anche i nomi degli avvocati iscritti in forza della presente direttiva.
Articolo 4
Esercizio con il titolo professionale di origine
1. L'avvocato che esercita nello Stato membro ospitante con il proprio titolo professionale di origine è tenuto ad esercitare facendo uso di questo titolo, che deve essere indicato nella lingua o in una delle lingue ufficiali dello Stato membro di origine, comunque in modo comprensibile e tale da evitare confusioni con il titolo professionale dello Stato membro ospitante.
2. Ai fini dell'applicazione del paragrafo 1, lo Stato membro ospitante può esigere che l'avvocato che esercita con il proprio titolo professionale di origine aggiunga la denominazione dell'organizzazione professionale cui appartiene nello Stato membro di origine ovvero quella della giurisdizione presso la quale può patrocinare secondo la normativa dello Stato membro di origine. Lo Stato membro ospitante può altresì esigere che l'avvocato che esercita con il proprio titolo professionale di origine menzioni la sua iscrizione presso l'autorità competente di tale Stato membro.
Articolo 5
Campo di attività
1. Salvo i paragrafi 2 e 3, l'avvocato che esercita con il proprio titolo professionale di origine svolge le stesse attività professionali dell'avvocato che esercita con il corrispondente titolo professionale dello Stato membro ospitante, e può, in particolare, offrire consulenza legale sul diritto del proprio Stato membro d'origine, sul diritto comunitario, sul diritto internazionale e sul diritto dello Stato membro ospitante. Esso rispetta comunque le norme di procedura applicabili dinanzi alle giurisdizioni nazionali.
2. Gli Stati membri che autorizzano una determinata categoria di avvocati a redigere sul loro territorio atti che conferiscono il potere di amministrare i beni dei defunti o riguardanti la costituzione o il trasferimento di diritti reali immobiliari, che in altri Stati membri sono riservati a professioni diverse da quella dell'avvocato, possono escludere da queste attività l'avvocato che esercita con un titolo professionale di origine rilasciato in uno di questi ultimi Stati membri.
3. Per l'esercizio delle attività relative alla rappresentanza ed alla difesa di un cliente in giudizio e nella misura in cui il proprio diritto riservi tali attività agli avvocati che esercitano con un titolo professionale dello Stato membro ospitante, quest'ultimo può imporre agli avvocati che ivi esercitano con il proprio titolo professionale di origine di agire di concerto con un avvocato che eserciti dinanzi alla giurisdizione adita e il quale resta, eventualmente, responsabile nei confronti di tale giurisdizione, oppure con un «avoué» patrocinante dinanzi ad essa.
Ciononostante, per assicurare il buon funzionamento della giustizia, gli Stati membri possono stabilire norme specifiche di accesso alle Corti supreme, quali il ricorso ad avvocati specializzati.
Articolo 6
Regole professionali e deontologiche applicabili
1. Indipendentemente dalle regole professionali e deontologiche cui è soggetto nel proprio Stato membro di origine, l'avvocato che esercita con il proprio titolo professionale d'origine è soggetto alle stesse regole professionali e deontologiche cui sono soggetti gli avvocati che esercitano col corrispondente titolo professionale dello Stato membro ospitante per tutte le attività che esercita sul territorio di detto Stato.
2. Gli, avvocati che esercitano con il proprio titolo professionale di origine devono essere adeguatamente rappresentati nelle organizzazioni professionali dello Stato membro ospitante. Tale rappresentanza prevede almeno un diritto di voto per l'elezione degli organi di dette organizzazioni.
3. Lo Stato membro ospitante può imporre all'avvocato che esercita con il proprio titolo professionale di origine l'obbligo di sottoscrivere un'assicurazione per la responsabilità professionale o l'obbligo di affiliarsi ad un fondo di garanzia professionale, secondo la normativa che disciplina le attività professionali esercitate sul suo territorio. L'avvocato che esercita con il proprio titolo professionale di origine è tuttavia dispensato dall'osservanza di tale obbligo, qualora documenti di avere sottoscritto in'assicurazione o di essere coperto da una garanzia secondo la normativa dello Stato membro di origine, nella misura in cui le modalità e l'estensione della copertura siano equivalenti. Qualora l'equivalenza sia solo parziale, l'autorità competente dello Stato membro ospitante può esigere che l'interessato sottoscriva un'assicurazione o una garanzia complementare per coprire gli elementi che non risultino già coperti dall'assicurazione o dalla garanzia sottoscritta secondo la normativa dello Stato membro d'origine.
Articolo 7
Procedimenti disciplinari
1. Se l'avvocato che esercita con il proprio titolo professionale di origine non ottempera agli obblighi vigenti nello Stato membro ospitante si applicano le regole di procedura, le sanzioni e i mezzi di ricorso previsti nello Stato membro ospitante.
2. Prima di avviare un procedimento disciplinare nei confronti dell'avvocato che esercita con il proprio titolo professionale d'origine, l'autorità competente dello Stato membro ospitante ne dà comunicazione con la massima sollecitudine all'autorità competente dello Stato membro di origine fornendo a questa ogni informazione utile.
Il primo comma si applica, mutatis mutandis, allorché un procedimento disciplinare è avviato dall'autorità competente dello Stato membro d'origine, che ne informa l'autorità competente dello Stato o degli Stati membri ospitanti.
3. Senza pregiudizio del potere decisionale dell'autorità competente dello Stato membro ospitante, questa coopera per tutto lo svolgimento del procedimento disciplinare con l'autorità competente dello Stato membro di origine. In particolare, lo Stato membro ospitante prende le disposizioni necessarie affinché l'autorità competente dello Stato membro di origine possa presentare le proprie osservazioni dinanzi agli organi competenti per i ricorsi.
4. L'autorità competente dello Stato membro di origine decide, secondo le proprie norme sostanziali e procedurali, quali conseguenze debbano trarsi dalla decisione presa dall'autorità competente dello Stato membro ospitante nei confronti dell'avvocato che ivi esercita con il proprio titolo professionale d'origine.
5. Pur non costituendo una condizione preliminare della decisione dell'autorità competente dello Stato membro ospitante, la revoca temporanea o definitiva dell'abilitazione all'esercizio della professione disposta dall'autorità competente dello Stato membro di origine comporta automaticamente, per l'avvocato che ne è oggetto, il divieto temporaneo o definitivo di esercitare con il proprio titolo professionale di origine nello Stato membro ospitante.
Articolo 8
Esercizio nell'ambito di un rapporto subordinato
L'avvocato iscritto nello Stato membro ospitante con il titolo professionale di origine può esercitare la professione come lavoratore subordinato di un altro avvocato, di un'associazione o società di avvocati, di un ente pubblico o privato, qualora lo Stato membro ospitante lo consenta agli avvocati iscritti con il titolo professionale che esso rilascia.
Articolo 9
Motivazione e ricorso giurisdizionale
Le decisioni con cui viene negata o revocata l'iscrizione di cui all'articolo 3 e le decisioni che infliggono sanzioni disciplinari devono essere motivate.
Tali decisioni sono soggette a ricorso giurisdizionale di diritto interno.
Articolo 10
Assimilazione all'avvocato dello Stato membro ospitante
1. L'avvocato che eserciti con il proprio titolo professionale di origine e che abbia comprovato l'esercizio per almeno tre anni di un'attività effettiva e regolare nello Stato membro ospitante, e riguardante il diritto di tale Stato, ivi compreso il diritto comunitario, è dispensato dalle condizioni di cui all'articolo 4, paragrafo 1, lettera b) della direttiva 89/48/CEE per accedere alla professione di avvocato dello Stato membro ospitante. Per attività effettiva e regolare si intende l'esercizio reale dell'attività senza interruzioni che non siano quelle dovute agli eventi della vita quotidiana.
Grava sull'interessato l'onere di provare all'autorità competente dello Stato membro ospitante l'esercizio di tale attività effettiva e regolare per una durata minima di tre anni nel diritto dello Stato membro ospitante. A tal fine:
a) l'avvocato fornisce all'autorità competente dello Stato ospitante ogni informazione e documento utile, in particolare per quanto attiene al numero e alla natura delle pratiche trattate;
b) l'autorità competente dello Stato membro ospitante può verificare il carattere regolare ed effettivo dell'attività esercitata e, se necessario, invitare l'avvocato a fornire oralmente o per iscritto chiarimenti o precisazioni supplementari in merito alle informazioni e ai documenti menzionati nella lettera a).
La decisione dell'autorità competente dello Stato membro ospitante di non concedere tale dispensa qualora non sia fornita la prova che i requisiti di cui al primo comma sono soddisfatti deve essere motivata ed è soggetta a ricorso giurisdizionale di diritto interno.
2. Un avvocato che eserciti con il proprio titolo professionale di origine in uno Stato membro ospitante può in qualsiasi momento chiedere il riconoscimento del proprio diploma a norma della direttiva 89/48/CEE, allo scopo di accedere alla professione di avvocato dello Stato membro ospitante e di esercitarla con il titolo professionale corrispondente a tale professione in detto Stato membro.
3. Un avvocato che eserciti con il proprio titolo professionale di origine, che dimostri un'attività effettiva e regolare per un periodo di almeno tre anni nello Stato membro ospitante, ma di durata inferiore relativamente al diritto di tale Stato membro, può ottenere dall'autorità competente di detto Stato membro l'accesso alla professione di avvocato dello Stato membro ospitante e il diritto di esercitarla con il titolo professionale corrispondente a tale professione in detto Stato membro, senza dover rispettare le condizioni di cui all'articolo 4, paragrafo 1, lettera b) della direttiva 89/48/CEE, alle condizioni e secondo le modalità qui di seguito indicate:
a) L'autorità dello Stato membro ospitante prende in considerazione l'attività effettiva e regolare nel corso del periodo sopra precisato, nonché le conoscenze e le esperienze professionali nel diritto dello Stato membro ospitante, nonché la partecipazione del richiedente a corsi o seminari che vertono sul diritto dello Stato membro ospitante, compreso l'ordinamento della professione e la deontologia professionale.
b) L'avvocato fornisce all'autorità dello Stato membro ospitante tutte le informazioni e i documenti utili, in particolare sulle pratiche da lui seguite. La valutazione dell'attività effettiva e regolare dell'avvocato svolta nello Stato ospitante, nonché la valutazione della sua capacità di proseguire l'attività ivi esercitata viene effettuata nell'ambito di un colloquio con l'autorità competente dello Stato membro ospitante, che mira a verificare il carattere regolare ed effettivo dell'attività esercitata.
La decisione dell'autorità competente dello Stato membro ospitante di non concedere l'autorizzazione qualora non sia fornita la prova che i requisiti stabiliti al primo comma sono soddisfatti deve essere motivata ed è soggetta a ricorso giurisdizionale di diritto interno.
4. L'autorità competente dello Stato membro ospitante può, con decisione motivata soggetta a un ricorso giurisdizionale di diritti interno, non ammettere l'avvocato al beneficio delle disposizioni del presente articolo qualora ritenga che l'ordine pubblico sarebbe pregiudicato, in particolare a causa di procedimenti disciplinari, di reclami o di altri incidenti di qualsiasi natura.
5. I rappresentanti dell'autorità competente incaricati di istruire le domande garantiscono il segreto su tutte le informazioni ottenute.
6. L'avvocato che accede alla professione di avvocato dello Stato membro ospitante secondo le modalità previste dai paragrafi 1, 2, e 3 ha diritto di far uso, a fianco del titolo professionale corrispondente alla professione di avvocato nello Stato membro ospitante, del titolo professionale d'origine indicato nella lingua o in una delle lingue ufficiali dello Stato membro d'origine.
Articolo 11
Esercizio in comune della professione
Ove l'esercizio in comune della professione sia consentito agli avvocati che esercitano l'attività col titolo professionale corrispondente nello Stato membro ospitante, agli avvocati che intendono esercitare l'attività con tale titolo o che si iscrivono presso l'autorità competente si applicano le seguenti disposizioni:
1) Uno o più avvocati che esercitino col proprio titolo professionale d'origine in uno Stato membro ospitante e membri di uno stesso studio collettivo nello Stato membro di origine, possono praticare la loro attività professionale nell'ambito di una succursale o di un'agenzia del loro studio collettivo nello Stato membro ospitante. Tuttavia, quando le regole fondamentali che disciplinano la costituzione dell'attività di tale studio collettivo nello Stato membro di origine siano incompatibili con le regole fondamentali derivanti da disposizioni legislative, regolamentari o amministrative dello Stato membro ospitante, queste ultime regole si applicano se ed in quanto la loro osservanza sia giustificata dall'interesse generale della tutela dei clienti e dei terzi.
2) Ogni Stato membro offre la possibilità a due o più avvocati provenienti dallo stesso studio collettivo o dallo stesso Stato membro d'origine e che esercitano sul suo territorio con il loro titolo professionale d'origine di accedere ad una forma d'esercizio in comune della professione. Agli stessi avvocati devono essere accessibili tutte le forme di esercizio in comune della professione eventualmente consentite dall'ordinamento dello Stato membro ospitante. Le disposizioni legislative, regolamentari e amministrative dello Stato membro ospitante disciplinano le modalità secondo le quali tali avvocati esercitano in comune le loro attività.
3) Lo Stato membro ospitante prende i provvedimenti necessari per consentire l'esercizio in comune delle attività professionali anche
a) a più avvocati provenienti da Stati membri diversi che esercitano con il loro titolo professionale di origine,
b) a uno o più avvocati di cui alla lettera a) e a uno o più avvocati dello Stato membro ospitante.
Le modalità secondo le quali detti avvocati esercitano in comune la loro attività nello Stato membro ospitante sono disciplinate dalle disposizioni legislative, regolamentari e amministrative di tale Stato membro.
4) L'avvocato che intenda esercitare col proprio titolo professionale di origine informa l'autorità competente dello Stato membro ospitante di far parte di uno studio collettivo nel proprio Stato membro di origine e fornisce tutte le informazioni utili riguardanti quest'ultimo.
5) In deroga ai punti da 1 a 4 lo Stato membro ospitante, qualora vieti agli avvocati che esercitano con il loro titolo professionale corrispondente l'esercizio della professione di avvocato nell'ambito di uno studio in cui operino persone estranee alla professione, può rifiutare ad un avvocato iscritto col suo titolo professionale d'origine di esercitare sul proprio territorio in qualità di membro di tale studio. Si considera che nello studio operano persone estranee alla professione allorché:
- il capitale di quest'ultimo è detenuto in tutto o in parte, o
- la denominazione con la quale viene esercitata la professione è utilizzata, ovvero
- il potere decisionale viene esercitato di fatto e di diritto,
da persone non aventi la qualifica di avvocato a norma dell'articolo 1, paragrafo 2.
Qualora le norme fondamentali alla base di un simile studio collettivo di avvocati nello Stato membro di origine siano incompatibili con le norme in vigore nello Stato membro ospitante o con le disposizioni di cui al primo comma, lo Stato membro ospitante può, senza le restrizioni di cui al punto 1), opporsi all'apertura di una filiale o di un'agenzia nel proprio territorio.
Articolo 12
Denominazione dello studio collettivo
Indipendentemente dalle modalità secondo le quali esercitano la professione con il loro titolo professionale di origine nello Stato membro ospitante, gli avvocati possono menzionare la denominazione dello studio collettivo di cui fanno parte nello Stato membro di origine.
Lo Stato membro ospitante può esigere che, oltre alla denominazione di cui al primo comma sia indicata anche la forma giuridica dello studio collettivo nello Stato membro di origine e/o i nomi dei suoi membri che esercitano nel proprio territorio.
Articolo 13
Cooperazione fra le autorità competenti dello Stato membro ospitante e dello Stato membro d'origine e riservatezza
Allo scopo di facilitare l'applicazione della presente direttiva ed evitare che le sue disposizioni siano eluse al solo scopo di sottrarsi all'osservanza della normativa vigente nello Stato membro ospitante, le autorità competenti di questo e dello Stato membro d'origine collaborano strettamente e si accordano reciproca assistenza.
Esse garantiscono la riservatezza delle informazioni che si comunicano.
Articolo 14
Designazione delle autorità competenti
Al più tardi il 14 marzo 2000 gli Stati membri designano le autorità competenti a ricevere le domande e a prendere le decisioni contemplate dalla presente direttiva. Essi ne informano gli altri Stati membri e la Commissione.
Articolo 15
Relazione della Commissione
Entro dieci anni a decorrere dall'entrata in vigore della presente direttiva, la Commissione presenterà una relazione al Parlamento europeo e al Consiglio sull'applicazione della direttiva.
Dopo aver proceduto a tutte le consultazioni necessarie, essa presenterà in tale occasione le sue conclusioni e le eventuali modifiche da apportare al sistema in vigore.
Articolo 16
Recepimento
1. Gli Stati membri adottano le disposizioni legislative, regolamentari ed amministrative necessarie per conformarsi alla presente direttiva entro il 14 marzo 2000. Essi ne informano immediatamente la Commissione.
Quando gli Stati membri adottano tali disposizioni, queste contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate di un siffatto riferimento all'atto della pubblicazione ufficiale. Le modalità del riferimento sono decise dagli Stati membri.
2. Gli Stati membri comunicano alla Commissione il testo delle disposizioni essenziali di diritto interno che adottano nel settore disciplinato dalla presente direttiva.
Articolo 17
La presente direttiva entra in vigore il giorno della pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
Articolo 18
Destinatari
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Bruxelles, addì 16 febbraio 1998.