Směrnice Rady 92/109/EHS
ze dne 14. prosince 1992
o výrobě určitých látek používaných k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek a o jejich uvádění na trh
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že některé členské státy přijaly opatření ke sledování výroby a uvádění na trh určitých látek často používaných pro nedovolenou výrobu omamných a psychotropních látek; že ostatní členské státy hodlají přijmout podobná opatření; že je proto nezbytné stanovit společná pravidla na úrovni Společenství s ohledem na vytvoření vnitřního trhu, za účelem zamezení narušování soutěže v rámci zákonného obchodu a pro zajištění jednotného použití přijatých pravidel;
vzhledem k tomu, že dne 19. prosince 1988 byla ve Vídni přijata Úmluva proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami (dále jen "úmluva OSN"); že úmluva OSN je součástí celosvětového úsilí v boji s drogami; že se Společenství podílelo na jednání o této úmluvě, a tím ukázalo svou vůli jednat v rámci svých pravomocí;
vzhledem k tomu, že požadavky článku 12 úmluvy OSN na obchod s prekursory (tj. látkami často používanými k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek) se provádějí při obchodování mezi Společenstvím a třetími zeměmi na základě nařízení Rady (EHS) č. 3677/90 ze dne 13. prosince 1990 o opatřeních prováděných za účelem zamezení zneužívání některých látek k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek [4];
vzhledem k tomu, že článek 12 úmluvy OSN předpokládá přijetí příslušných opatření pro sledování výroby a distribuce prekursorů; že rozhodnutí přijatá na 35. schůzi Komise OSN pro omamné a psychotropní látky zařadila do tabulek úmluvy další látky; že za účelem zjištění možných případů nedovoleného šíření omamných a psychotropních látek ve Společenství nebo k předcházení podvodným dovozům do Společenství a pro zabezpečení společných předpisů pro sledování trhu Společenství je nutné stanovit touto směrnicí odpovídající opatření;
vzhledem k tomu, že ustanovení článku 12 úmluvy OSN jsou založena na systému sledování obchodu s příslušnými látkami; že převážná část obchodu s těmito látkami je zcela zákonná; že dokumentace a označování zásilek těchto látek musí být dostatečně jasné; že je navíc důležité poskytnout příslušným orgánům nezbytná oprávnění a v souladu s povahou úmluvy OSN vytvořit mechanismy založené na úzké spolupráci s dotyčnými hospodářskými subjekty a na rozvoji systému shromažďování informací;
vzhledem k tomu, že protože se způsoby zneužívání neustále mění, zvažuje se na mezinárodní úrovni nutnost posílení postupů uvedených v článku 12 úmluvy OSN, aby se mohlo proti zneužívání příslušných látek účinněji bojovat;
vzhledem k tomu, že Komise a sedm členských států se podílelo na činnosti pracovní skupiny CATF (Chemical Action Task Force) vytvořené na hospodářské schůzce na nejvyšší úrovni v Houstonu (G-7) dne 10. června 1990 a zaměřené na účinné postupy pro zamezení zneužívání prekursorů a základních chemikálií pro nedovolenou výrobu omamných látek; že je při této práci nutné zajistit celkovou koordinaci v rámci Společenství a úzkou spolupráci se zástupci obchodu a průmyslu;
vzhledem k tomu, že na londýnské hospodářské schůzce na nejvyšší úrovni (G-7) 15. července 1991 byla schválena závěrečná zpráva CATF;
vzhledem k tomu, že tato závěrečná zpráva uznává úmluvu OSN za základní listinu mezinárodní spolupráce v oblasti problematiky zneužívání chemických látek a obsahuje řadu doporučení k posílení národních a mezinárodních opatření stanovených na základě této úmluvy;
vzhledem k tomu, že je třeba zajistit, aby výroba nebo používání látek zařazených do kategorie 1 přílohy I této směrnice byly podřízeny vydávání licencí/povolení; že dodávky těchto látek musí být navíc povoleny pouze osobám, jimž bylo vydáno zvláštní povolení, buď obecně, nebo jednotlivě, pro dodávání, držení nebo nakládání s těmito látkami;
vzhledem k tomu, že je nutno přijmout opatření pro vytvoření úzké spolupráce s příslušnými provozovateli, aby tito provozovatelé oznamovali příslušným orgánům podezřelé operace;
vzhledem k tomu, že je důležité vytvořit systém správní spolupráce; že je v této souvislosti žádoucí, aby příslušné orgány ve Společenství založily svou práci na nařízení Rady (EHS) č. 1468/81 ze dne 19. května 1981 o vzájemné pomoci správních orgánů členských států a spolupráci mezi nimi a Komisí pro zajištění řádného použití právních předpisů o clech nebo v oblasti zemědělství [5]; že zvláštní pozornost by měla být věnována důvěrnosti získaných nebo vyměněných informací;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly zavést dostatečně odrazující sankce, které by zabránily porušování ustanovení přijatých v rámci provádění této směrnice,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
HLAVA I
Obecně
Článek 1
1. Účelem této směrnice je zřídit uvnitř Společenství systém sledování určitých látek často používaných k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek z hlediska zabránění šíření těchto látek.
2. Pro účely této směrnice:
a) "uvedenými látkami" se rozumějí látky uvedené v příloze I, včetně směsí, které tyto látky obsahují. Nevztahuje se na farmaceutické a jiné přípravky, ve kterých jsou uvedené látky obsaženy tak, že je nelze snadno použít nebo snadno dostupnými prostředky regenerovat;
b) "uvedením na trh" se rozumí dodání uvedených látek vyrobených ve Společenství, za úplatu nebo bezplatně, třetí straně nebo do volného oběhu ve Společenství;
c) "provozovatelem" se rozumí každá fyzická nebo právnická osoba, která se zabývá výrobou, zpracováním, obchodem nebo distribucí uvedených látek ve Společenství nebo se zabývá jinými souvisejícími činnostmi, jako je zprostředkování a skladování uvedených látek;
d) "Mezinárodním úřadem pro kontrolu omamných látek" se rozumí úřad zřízený Jednotnou úmluvou o omamných látkách z roku 1961 ve znění protokolu z roku 1972.
HLAVA II
SLEDOVÁNÍ UVÁDĚNÍ NA TRH
Článek 2
Dokumentace a označování
Každý členský stát podnikne veškerá nezbytná opatření, aby zajistil, že uvádění uvedených látek na trh bude podléhat těmto požadavkům:
1. všechny transakce, které vedou k uvedení uvedených látek kategorie 1 a 2 přílohy I na trh, se řádně zaznamenají;
a) zejména obchodní doklady, jako jsou faktura, nákladní listy, přepravní a jiné dodací doklady, obsahují dostatečné informace pro správné určení:
- název látky, jak je uveden v kategoriích 1 a 2 přílohy I,
- množství a hmotnost látky, a je-li tato látka ve směsi, množství a hmotnost směsi a množství a hmotnost nebo procentní obsah látky nebo látek zařazených do kategorie 1 a 2 přílohy I, které tato směs obsahuje,
- jméno a adresu dodavatele, distributora a konečného příjemce;
b) dokumentace musí dále obsahovat prohlášení zákazníka, ve kterém jsou uvedena specifická použití látek. Podrobná pravidla pro provedení tohoto ustanovení se stanoví podle postupu uvedeného v čl. 10 odst. 2. Při zkoumání těchto podrobných pravidel je třeba brát náležitý ohled na možnost, že by pravidelný zákazník, který odebírá od dodavatele látky specifikované v kategorii 2 přílohy I, mohl poskytovat pouze jediné prohlášení vztahující se na všechny transakce s těmito látkami po dobu jednoho roku;
2. závazky uvedené v odstavci 1 se však nevztahují na transakce látek kategorie 2 přílohy I, pokud dané množství nepřesahuje množství uvedené v příloze II;
3. provozovatelé zajistí, aby látky kategorie 1 a 2 přílohy I byly před uvedením na trh označeny. Na tomto označení musí být uveden název látky tak, jak je uveden v příloze I. Vedle toho mohou provozovatelé připojit obvyklé označení;
4. provozovatelé si vedou o své činnosti podrobné záznamy, jak je vyžadováno pro splnění jejich povinností v odstavci 1;
5. dokumentace a záznamy uvedené v odstavcích 1 a 4 se uchovávají nejméně po dobu tří let od konce kalendářního roku, v němž byla činnost uvedená v odstavci 1 provedena, a na požádání musí být snadno dostupné kontrole příslušných orgánů.
Článek 3
Každý členský stát jmenuje příslušný orgán nebo orgány odpovědné za používání této směrnice.
O takto jmenovaném příslušným orgánu nebo orgánech uvědomí Komisi.
Článek 4
Látky uvedené v kategorii 1 a 2 přílohy I
1. Členské státy podniknou veškerá příslušná opatření, aby zajistily, že výroba nebo uvádění látek kategorie 1 přílohy I na trh Společenství podléhá udělování povolení příslušných orgánů.
2. Při zvažování, zda povolení udělit, bere příslušný orgán v úvahu zejména kvalifikaci a bezúhonnost žadatele.
Příslušné orgány mohou povolení dočasně pozastavit nebo zrušit, pokud existuje dostatečný důvod k předpokladu, že držitel již není vhodnou a řádnou osobou pro držení povolení, nebo k předpokladu, že již nejsou splněny podmínky, na jejichž základě bylo povolení vydáno.
3. Členské státy podniknou příslušná opatření, aby zajistily, že každý provozovatel, který je držitelem povolení uvedeného v odstavci 1, bude dodávat látky specifikované v kategorii 1 přílohy I pouze osobám se zvláštním povolením, buď obecným, nebo individuálním, k dodávání, uchovávání nebo nakládání s těmito látkami.
4. Požaduje se, aby provozovatelé, kteří se zabývají výrobou nebo uváděním látek kategorie 2 přílohy I na trh, zaregistrovali u příslušných orgánů a hlásili změny adres provozoven, ve kterých tyto látky vyrábějí nebo s nimi obchodují.
Článek 5
Spolupráce
Členské státy podniknou nezbytná opatření kroky pro navázání úzké spolupráce mezi příslušnými orgány a provozovateli tak, aby provozovatelé:
- bezprostředně příslušným orgánům oznámili všechny okolnosti, jako jsou neobvyklé objednávky nebo transakce s uvedenými látkami, které naznačují, že takové látky, jež mají být uvedeny na trh nebo vyrobeny, mohou být zneužity pro nedovolenou výrobu omamných nebo psychotropních látek,
- poskytli příslušným orgánům souhrnné informace o svých transakcích s uvedenými látky, jaké může příslušný orgán požadovat.
HLAVA III
KONTROLNÍ OPATŘENÍ
Článek 6
Oprávnění příslušných orgánů
1. Za účelem zajištění správného používání článků 2,4,5 a 5a přijme každý členský stát v rámci svých vnitrostátních předpisů opatření nezbytná k tomu, aby příslušné orgány mohly:
a) získávat informace o objednávkách uvedených látek nebo o činnostech, které tyto látky zahrnují;
b) vstupovat do obchodních prostor provozovatelů za účelem získání důkazů o nezákonnosti.
HLAVA IV
SPRÁVNÍ SPOLUPRÁCE
Článek 7
Pro účely používání této směrnice a aniž je dotčen článek 10 se ustanovení nařízení (EHS) č. 1468/81, zejména ustanovení týkající se důvěrnosti, použijí obdobně. Každý členský stát sdělí ostatním členským státům a Komisi názvy příslušných orgánů jmenovaných podle čl. 2 odst. 2 uvedeného nařízení za korespondenty.
HLAVA V
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 8
Každý členský stát stanoví sankce použitelné při porušení ustanovení této směrnice. Sankce dodržování těchto ustanovení dostatečně podporují.
Článek 9
1. Aby bylo možné v potřebné míře přizpůsobit programy sledování obchodu s uvedenými látkami, sdělí příslušné orgány každého členského státu každoročně Komisi veškeré potřebné informace o používání opatření ke sledování stanovených touto směrnicí, zejména opatření týkající se látek používaných k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek a metody šíření a nedovolené výroby.
2. Na základě sdělení podle odstavce 1 sestaví Komise na základě čl. 12 odst. 12 úmluvy OSN a po konzultaci s členskými státy výroční zprávu, kterou předloží Mezinárodnímu úřadu pro kontrolu omamných látek.
Článek 10
1. Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců Komise ustavený na základě článku 10 nařízení (EHS) č. 3677/90. Výbor přezkoumá všechny záležitosti týkající se používání této směrnice, které přednese jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, jež je třeba přijmout. Výbor dodá stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může určit předseda s ohledem na naléhavost záležitosti. Stanovisko se schvaluje většinou stanovenou v čl. 148 odst. 2 Smlouvy v případě rozhodnutí, které má Rada přijímat na návrh Komise. Hlasům členských států je přidělena váha způsobem uvedeným v tomto článku. Předseda nehlasuje.
Komise přijímá opatření která jsou okamžitě použitelná. Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V takovém případě může Komise odložit používání opatření, o nichž rozhodla, na dobu tří měsíců ode dne sdělení.
Rada může kvalifikovanou většinou přijmout jiné rozhodnutí ve lhůtě stanovené v předchozím odstavci.
3. Podle postupu uvedeného v odstavci 2 se postupuje zejména při:
a) případném stanovení podmínek dokumentace a označování směsí a přípravků z látek uvedených v kategorii 2 přílohy I, jak stanoví článek 2;
b) změnách přílohy této směrnice v případě změn příloh úmluvy OSN;
c) změn prahových hodnot specifikovaných v příloze II.
Článek 11
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s články 7 a 10 nejpozději do 1. ledna 1993. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 12
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 14. prosince 1992.
DIRETTIVA 92/109/CEE DEL CONSIGLIO del 14 dicembre 1992 relativa alla fabbricazione e all'immissione in commercio di talune sostanze impiegate nella fabbricazione illecita di stupefacenti o di sostanze psicotrope
IL CONSIGLIO DELLE COMUNITÀ EUROPEE,
visto il trattato che istituisce la Comunità economica europea, in particolare l'articolo 100 A,
vista la proposta della Commissione (1),
in cooperazione con il Parlamento europeo (2),
visto il parere del Comitato economico e sociale (3),
considerando che taluni Stati membri hanno adottato misure volte a sorvegliare la fabbricazione e l'immissione in commercio di determinate sostanze frequentemente impiegate nella fabbricazione illecita di stupefacenti o di sostanze psicotrope; che altri Stati membri stanno per adottare misure analoghe; che è pertanto necessario stabilire norme comuni a livello comunitario in vista della realizzazione del mercato interno unico per evitare qualunque distorsione della concorrenza nel commercio lecito delle suddette sostanze e per garantire un'applicazione uniforme delle norme emanate;
considerando che il 19 dicembre 1988 è stata adottata a Vienna la convenzione delle Nazioni Unite contro il traffico illecito di stupefacenti e di sostanze psicotrope, qui di seguito denominata « convenzione delle Nazioni Unite »; che questa rientra nel quadro delle iniziative a livello mondiale della lotta contro la droga; che la Comunità ha partecipato ai negoziati della suddetta convenzione dimostrando la volontà politica di agire, nei limiti delle sue competente;
considerando che l'articolo 12 della convenzione delle Nazioni Unite che riguarda il commercio dei precursori, ossia delle sostanze frequentemente impiegate nella fabbricazione illecita di stupefacenti o di sostanze psicotrope, viene applicato nell'ambito degli scambi commerciali tra la Comunità e i paesi terzi in forza del regolamento (CEE) n. 3677/90 del Consiglio, del 13 dicembre 1990, recante misure intese a scoraggiare la diversione di talune sostanze verso la fabbricazione illecita di stupefacenti e di sostanze psicotrope (4);
considerando che l'articolo 12 della convenzione delle Nazioni Unite prevede l'adozione di adeguati provvedimenti per sorvegliare la fabbricazione e la distribuzione dei precursori; che con decisioni adottate nel corso della trentacinquesima sessione la commissione delle Nazioni Unite per gli stupefacenti ha completato l'elenco delle sostanze contenute nelle tabelle di tale convenzione; che si impone di inserire disposizioni corrispondenti nella presente direttiva, al fine di individuare eventuali diversioni illecite di droghe, di sconfinare le importazioni fraudolenti nella Comunità e di garantire l'applicazione di regole comuni di vigilanza sul mercato comunitario;
considerando che l'articolo 12 della convenzione delle Nazioni Unite è basato su un sistema di sorveglianza degli scambi delle sostanze in parola; che la maggior parte degli scambi di tali sostanze è pienamente lecita; che la documentazione e l'etichettatura, in relazione alle spedizioni di dette sostanze, devono essere sufficientemente chiare; che, nel dotare le autorità competenti dei necessari mezzi di azione, si rende opportuno predisporre, nello spirito della convenzione delle Nazioni Unite, meccanismi basati sulla stretta collaborazione con gli operatori interessati, nonché su metodi di raccolta, scambio e utilizzazione delle informazioni;
considerando, d'altro canto, che i metodi di diversione evolvono con grande rapidità e che si ritiene, a livello internazionale, che le procedure identificate all'articolo 12 della convenzione delle Nazioni Unite debbano essere rafforzate per lottare efficacemente contro le diversioni dei prodotti in questione;
considerando che la Commissione e sette Stati membri hanno partecipato ai lavori del gruppo d'azione sui prodotti chimici, creato dal vertice economico di Houston (G7) il 10 luglio 1990, per mettere a punto procedure efficaci in modo da impedire la diversione dei precursori e dei prodotti chimici essenziali per la fabbricazione illecita di droga; che nel corso di tali lavori vi è stato un completo coordinamento comunitario nonché una stretta consultazione con i rappresentanti dell'industria e del commercio;
considerando che la relazione finale del gruppo d'azione sui prodotti chimici è stata approvata dal vertice economico di Londra (G7) il 15 luglio 1991;
considerando che questa relazione finale, pur riconoscendo che la convenzione delle Nazioni Unite costituisce lo strumento di base per la cooperazione internazionale in materia, contiene alcune raccomandazioni per il rafforzamento delle misure nazionali e internazionali in funzione della suddetta convenzione;
considerando che per le sostanze classificate nella categoria 1 dell'allegato I della presente direttiva è necessario sorvegliare che la loro fabbricazione o il loro impiego siano subordinati al possesso di un'autorizzazione; che il ralascio di tali sostanze debba altresì essere autorizzato soltanto nel caso in cui i destinatari delle consegne siano specificamente autorizzati, a titolo generale o particolare, a ricevere, detenere o manipolare dette sostanze;
considerando che si rende necessario adottare delle misure volte a stabilire una stretta cooperazione con gli operatori interessati affinché questi notifichino le operazioni sospette alle autorità competenti;
considerando che è necessario istituire meccanismi di cooperazione amministrativa; che, a questo proposito, per quanto riguarda le competenti autorità della Comunità, è opportuno basarsi sul regolamento (CEE) n. 1468/81 del Consiglio, del 19 maggio 1981, relativo alla mutua assistenza tra le autorità amministrative degli Stati membri e alla collaborazione tra queste e la Commissione per assicurare la corretta applicazione della regolamentazione doganale o agricola (5); che occorre prestare particolare attenzione al carattere riservato degli scambi di informazioni;
considerando che è necessario che ciascuno Stato membro preveda sanzioni sufficientemente dissuasive per prevenire eventuali infrazioni alle disposizioni adottate in esecuzione della presente direttiva,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
TITOLO I
DISPOSIZIONI GENERALI
Articolo 1
1. La presente direttiva è volta a stabilire una sorveglianza intracomunitaria di talune sostanze frequentemente utilizzate per la fabbricazione illecita di stupefacenti e di sostanze psicotrope, al fine di evitarne la diversione.
2. Ai fini della presente direttiva si intende per:
a) « sostanze classificate »: le sostanze che figurano nell'allegato I, inclusi i miscugli di tali sostanze. Sono esclusi i medicinali o altri preparati contenenti sostanze classificate, composti in maniera tale da impedire un'utilizzazione o un recupero agevoli delle sostanze in questione, con metodi di facile applicazione;
b) « immissione in commercio »: qualsiasi cessione a terzi, a titolo oneroso o gratuito, delle sostanze classificate fabbricate nella Comunità o in libera pratica nella Comunità;
c) « operatore »: una persona fisica o giuridica che operi a livello di fabbricazione, trasformazione, commercio o distribuzione nella Comunità di sostanze classificate oppure che prenda parte ad altre attività connesse, quali intermediazione e deposito delle sostanze classificate;
d) « organo internazionale di controllo degli stupefacenti »: l'organo istituito dalla convenzione unica sugli stupefacenti del 1961, quale modificata dal protocollo del 1972.
TITOLO II
CONTROLLO DELL'IMMISSIONE IN COMMERCIO
Articolo 2 Documentazione e etichettatura
Ciascuno Stato membro adotta tutte le misure necessarie per garantire che l'immissione in commercio delle sostanze classificate sia soggetta ai seguenti obblighi:
1) tutte le transazioni commerciali che portano all'immissione in commercio delle sostanze classificate nelle categorie 1 e 2 dell'allegato I devono essere adeguatamente documentate,
a) in particolare, i documenti commerciali quali fatture, manifesti di carico, documenti amministrativi, documenti di trasporto e altri documenti di spedizione devono contenere informazioni sufficienti che consentano di identificare con certezza quanto segue:
- il nome della sostanza classificata, come indicato nelle categorie 1 e 2 dell'allegato I;
- il quantitativo e il peso della sostanza classificata e, qualora essa sia costituita da un miscuglio, il quantitativo e il peso del miscuglio, nonché il quantitativo e il peso percentuale della o delle sostanze indicate nelle categorie 1 e 2 dell'allegato I, contenute nel miscuglio;
- il nome e l'indirizzo del fornitore, del distributore e del destinatario;
b) la documentazione deve inoltre comprendere una dichiarazione dell'acquirente in cui è indicato l'impiego specifico delle sostanze. Le modalità della presente disposizione saranno determinate secondo la procedura prevista all'articolo 10, paragrafo 2. Nell'esame di tale modalità sarà tenuto debito conto del fatto che un acquirente regolare, presso un fornitore, di una delle sostanze di cui alla categoria 2 dell'allegato I può fornire una dichiarazione unica concernente tutte le transazioni di tale sostanza per il periodo di un anno.
2) Tuttavia gli obblighi di cui al punto 1 non vigono per le transazioni relative alle sostanze di cui alla categoria 2 dell'allegato I qualora i quantitativi non superino quelli indicati nell'allegato II.
3) Gli operatori appongono etichette su sostanze delle categorie 1 e 2 dell'allegato I prima della loro immissione in commercio. Le etichette devono contenere il nome di tali sostanze quale figura nell'allegato I. Gli operatori possono apporre, in aggiunta, le loro etichette abituali.
4) Gli operatori devono conservare la documentazione necessaria concernente la loro attività al fine di comprovare l'osservanza degli obblighi di cui al titolo del punto 1.
5) La documentazione di cui ai punti 1 e 4 deve essere conservata per un periodo non inferiore a tre anni, a decorrere dalla fine dell'anno civile nel quale si sono svolte le operazioni specificate al punto 1, ed essere messa immediatamente a disposizione per un eventuale controllo, a richiesta delle autorità competenti.
Articolo 3
Ciascuno Stato membro designa la/le autorità competente/i al fine di garantire l'applicazione della presente direttiva.
Esso informa la Commissione circa la/le autorità competente/i all'uopo designata/e.
Articolo 4
Sostanze classificate nelle categorie 1 e 2 dell'allegato I
1. Gli Stati membri prendono tutte le misure appropriate affinché la fabbricazione o l'immissione in commercio all'interno della Comunità delle sostanze classificate nella categoria 1 dell'allegato I siano subordinate al possesso di una licenza rilasciata dalle autorità competenti.
2. Nel valutare se sia opportuno rilasciare una licenza l'autorità preposta prende in considerazione segnatamente la competenza e l'integrità del richiedente.
La licenza può essere sospesa o revocata dall'autorità competente qualora esistano ragionevoli motivi di credere che il titolare non sia più idoneo a detenere la licenza o non siano più soddisfatti i requisiti per i quali era stata rilasciata.
3. Gli Stati membri prendono tutte le misure appropriate affinché qualunque operatore in possesso di una licenza ai sensi del paragrafo 1 fornisca le sostanze classificate, elencate nella categoria 1 dell'allegato I, unicamente alle persone specificamente autorizzate, a titoto generale o particolare, a ricevere, detenere o manipolare tali sostanze.
4. Gli operatori che intervengono nella fabbricazione o nell'immissione in commercio delle sostanze classificate figuranti nella categoria 2 dell'allegato I sono tenuti a dichiarare ed a aggiornare presso le autorità competenti gli indirizzi dei locali in cui producono dette sostanze o a partire da cui le commercializzano.
Articolo 5 Cooperazione
Gli Stati membri adottano i provvedimenti necessari per realizzare una stretta collaborazione tra le autorità competenti e gli operatori affinché questi ultimi:
- notifichino immediatamente alle autorità competenti tutte le circostanze, quali ordinativi e transazioni insoliti di sostanze classificate, che indichino la possibilità che le sostanze in questione, destinate all'immissione in commercio o alla lavorazione, a seconda dei casi, costituiscano oggetto di diversione per la fabbricazione illecita di stupefacenti o di sostanze psicotrope;
- forniscano alle autorità competenti le informazioni di carattere globale che dette autorità possono loro richiedere in merito alle loro transazioni relative a sostanze classificate.
TITOLO III
MISURE DI CONTROLLO
Articolo 6 Poteri delle autorità competenti
Per garantire la corretta applicazione degli articoli 2 e 4 ciascuno Stato membro adotta, in conformità del proprio ordinamento giuridico, i provvedimenti necessari per consentire alle autorità competenti:
a) di ottenere informazioni su qualsiasi ordine di sostanze classificate od operazioni in cui intervengano dette sostanze;
b) di avere accesso ai locali professionali degli operatori per raccogliere prove di illeciti.
TITOLO IV
COOPERAZIONE AMMINISTRATIVA
Articolo 7
Ai fini dell'applicazione della presente direttiva e fatto salvo l'articolo 10, si applicano, mutatis mutandis, le disposizioni del regolamento (CEE) n. 1468/81, segnatamente le disposizioni in materia di riservatezza delle informazioni. Ciascuno Stato membro comunica agli altri Stati membri ed alla Commissione il nome delle autorità competenti incaricate di svolgere le funzioni di corrispondenti, ai sensi dell'articolo 2, paragrafo 2 del regolamento (CEE) n. 1468/81.
TITOLO V
DISPOSIZIONI FINALI
Articolo 8
Ciascuno Stato membro decide le sanzioni da applicare in caso di violazione delle disposizioni adottate in esecuzione della presente direttiva. Tali sanzioni devono essere sufficientemente dissuasive da indurre al rispetto di tali disposizioni.
Articolo 9
1. Per consentire di adattare, se necessario, il dispositivo di controllo delle sostanze classificate, le autorità competenti di ciascuno Stato membro comunicano annualmente alla Commissione tutte le informazioni pertinenti sull'applicazione delle misure di controllo previste dalla presente direttiva, in particolare per quanto concerne le sostanze utilizzate per la fabbricazione illecita di stupefacenti o di sostanze psicotrope nonché i metodi di diversione e di fabbricazione illecita.
2. La Commissione, in base alle comunicazioni di cui al paragrafo 1, predispone, in conformità dell'articolo 12, paragrafo 12 della convenzione delle Nazioni Unite e in consultazione con gli Stati membri, una relazione annuale da presentare all'organo internazionale di controllo degli stupefacenti.
Articolo 10
1. La Commissione è assistita dal comitato istituito dall'articolo 10 del regolamento (CEE) n. 3677/90. Il comitato esamina ogni problema relativo all'applicazione della presente direttiva, eventualmente sollevato dal presidente, sia di propria iniziativa che su richiesta del rappresentante di uno Stato membro.
2. Il rappresentante della Commissione sottopone al comitato un progetto delle misure da adottare. Il comitato, entro un termine che il presidente può fissare in funzione dell'urgenza della questione in esame, formula il suo parere sul progetto. Il parere è formulato alla maggioranza prevista all'articolo 148, paragrafo 2 del trattato per l'adozione delle decisioni che il Consiglio deve prendere su proposta della Commissione. Nelle votazioni in seno al comitato, ai voti dei rappresentanti degli Stati membri è attribuita la ponderazione fissata all'articolo precitato. Il presidente non partecipa al voto.
La Commissione adotta misure che sono immediatamente aplicabili. Tuttavia, se tali misure non sono conformi al parere espresso dal comitato, la Commissione le comunica immediatamente al Consiglio. In tal caso, la Commissione differisce l'applicazione delle misure da essa decise di un termine di tre mesi a decorrere dalla data della comunicazione.
Il Consiglio, deliberando a maggioranza qualificata, può prendere una decisione diversa entro il termine di cui al secondo comma.
3. La procedura di cui al paragrafo 2 è applicabile in particolare per:
a) la determinazione, se necessario, delle condizioni relative alla documentazione e all'etichettatura di miscugli e preparazioni di sostanze della categoria 2 dell'allegato I di cui trattasi all'articolo 2;
b) l'emendamento degli allegati della presente direttiva qualora gli allegati della convenzione delle Nazioni Unite risultino essi stessi modificati;
c) la modfica dei valori soglia previsti nell'allegato II.
Articolo 11
1. Gli Stati membri applicano le disposizioni legislative, regolamentari ed amministrative necessarie per conformarsi agli articoli 7 e 10 prima del 1° gennaio 1993 e le altre disposizioni della presente direttiva prima del 1° luglio 1993. Essi ne informano immediatamente la Commissione.
Quando gli Stati membri adottano tali disposizioni, queste contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate di un siffatto riferimento all'atto della pubblicazione ufficiale. Le modalità del riferimento sono decise dagli Stati membri.
2. Gli Stati membri comunicano alla Commissione il testo delle disposizioni essenziali di diritto interno che essi adottano nel settore disciplinato dalla presente direttiva. La Commissione ne informa gli altri Stati membri.
Articolo 12
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Bruxelles, addì 14 dicembre 1992.