Nařízení Rady (ES) č. 385/96
ze dne 29. ledna 1996
o ochraně proti cenám působícím újmu v loďařství
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
(1) vzhledem k tomu, že po multilaterálních jednáních pod záštitou Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj byla dne 21. prosince 1994 uzavřena "Dohoda o dodržování obvyklých podmínek hospodářské soutěže v komerčním loďařství a průmyslu opravy lodí" (dále jen "loďařská dohoda");
(2) vzhledem k tomu, že v loďařské dohodě bylo uznáno, že v důsledku zvláštností nákupních transakcí u lodí nejsou v praxi aplikovatelná kompenzační a antidumpingová cla stanovená v článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) 1994, v Dohodě o subvencích a kompenzačních opatřeních a v Dohodě o provádění článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu 1994 v příloze Dohody o zřízení Světové obchodní organizace; že je nutno stanovit účinnou ochranu proti újmu způsobujícím prodejům lodí pod jejich běžnou hodnotou, byl dohodnut Kodex proti cenám působícím újmu v loďařství (dále jen "Kodex IPI"), který tvoří spolu s příslušnými zásadami Přílohu III loďařské dohody;
(3) vzhledem k tomu, že se Kodex IPI opírá hlavně o Dohodu o provádění článku VI Všeobecné dohody o clech a obchodu, odchyluje se však od ní, jestliže je toto odůvodněno zvláštním charakterem obchodních transakcí s loděmi; že se tudíž doporučuje transformovat ustanovení Kodexu IPI do práva Společenství, pokud je to možné na základě znění nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně proti dumpingovým dovozům ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství [3];
(4) vzhledem k tomu, že loďařská dohoda a právní předpisy, které jsou od ní odvozeny, mají zásadní význam pro právo Společenství;
(5) vzhledem k tomu, že k udržení rovnováhy práv a povinností vytvořené loďařskou dohodou by mělo Společenství učinit opatření proti každým cenám působícím újmu v loďařství, poněvadž prodej lodí pod jejich běžnou hodnotou způsobuje škody příslušnému výrobnímu odvětví Společenství;
(6) vzhledem k tomu, že pokud se jedná o loděnice smluvní strany loďařské dohody, může Společenství zahájit šetření o prodeji lodi pouze tehdy, jestliže je kupující kupujícím ze Společenství a jestliže se nejedná o válečnou loď;
(7) vzhledem k tomu, že by měla být stanovena jasná a podrobná pravidla pro zjišťování běžné hodnoty; že by se zjišťování mělo především opírat, pokud je to možné, o reprezentativní prodej lodě stejného druhu v běžném obchodním styku v zemi vývozu; že je účelné definovat za jakých okolností může být tuzemský prodej považován za prodej učiněný se ztrátou, kdy jde o prodej bezohledný, kdy o prodej lodě stejného druhu třetí zemi nebo kdy jde o prodej za početně zjištěnou běžnou hodnotu; že by dále měl být proveden přiměřený rozvrh nákladů, včetně situací rozběhu výroby; že je při početním zjišťování běžné hodnoty je dále nutno uvést metodu, kterou je nutno použít pro stanovení odbytových, správních a režijních nákladů a zisku, který musí být v této běžné hodnotě obsažen;
(8) vzhledem k tomu, že aby Komise mohla správně používat nový nástroj k potírání cen působících újmu, musí učinit potřebná opatření, aby ve velkých smíšených konsorciích, respektive holdingových společnostech třetích zemí, prověřila zákonnost zaúčtování nákladů, jestliže je nutno odhadnout cenovou strukturu nákladů;
(9) vzhledem k tomu, že se při zjišťování běžné hodnoty pro země bez tržního hospodářství jeví jako účelné stanovit pravidla pro volbu vhodné třetí země s tržním hospodářstvím, kterou je pro tento účel nutno použít, a pro případ, že nemůže být zjištěna přiměřená třetí země, se postarat o to, aby běžná hodnota mohla být určena jiným způsobem;
(10) vzhledem k tomu, že je nutno definovat pojem "vývozní cena" a uvést, jaké úpravy je nutno provést v případech, v nichž musí být tato cena vypočítána na základě první ceny na volném trhu;
(11) vzhledem k tomu, že se za účelem umožnění řádného porovnání mezi vývozní cenou a běžnou hodnotou doporučuje sestavit přehled faktorů včetně smluvních pokut, které mohou ovlivnit ceny a srovnatelnost cen;
(12) vzhledem k tomu, že je nutno stanovit jasné a podrobné směrnice pro faktory, které mohou být rozhodné pro konstatování, zda prodej, který je předmětem cen působících újmu, způsobil značnou újmu nebo hrozí, že újmu způsobí; že při prokazování, že cena příslušného prodeje je odpovědná za újmu výrobního odvětví Společenství, by měly být zohledněny vlivy jiných faktorů a zejména příslušné tržní podmínky ve Společenství;
(13) vzhledem k tomu, že se doporučuje definovat pojem "výrobní odvětví Společenství" s ohledem na schopnost postavit loď stejného druhu, a zajistit, aby strany spojené s vývozci mohly být vyloučeny z výrobního odvětví a definovat pojem "spojený";
(14) vzhledem k tomu, že je nutno stanovit, které formální a materiální předpoklady je nutno splnit pro podání stížnosti na ceny působící újmu, do jaké míry by tato stížnost měla být podporována průmyslovým odvětvím Společenství a jaké informace o kupujícím lodi, cenách působících újmu, újmě a příčinné souvislosti by tato stížnost měla obsahovat; že je rovněž nutno stanovit postup pro odmítnutí stížností nebo zahájení vyšetřování;
(15) vzhledem k tomu, že pokud se kupující lodi, která je předmětem cen působících újmu, usadí na území jiné smluvní strany loďařské dohody, může stížnost obsahovat také žádost o to, aby úřady této smluvní strany zahájily vyšetřování; že pokud bude takováto žádost oprávněná, bude předána úřadům;
(16) vzhledem k tomu, že vyšetřování může být případně zahájeno také na písemnou stížnost úřadů smluvní strany loďařské dohody podle ustanovení tohoto nařízení a za předpokladů stanovených v loďařské dohodě;
(17) vzhledem k tomu, že je nutno stanovit způsob, jak budou dotčené strany informovány o tom, jaké informace úřady potřebují, jakým způsobem jim bude poskytnuta dostatečná příležitost předložit všechny příslušné důkazy a jakým způsobem budou mít neomezenou příležitost hájit svoje zájmy; že je také nutno jasně stanovit pravidla a postupy, které je nutno při vyšetřování dodržovat, zejména, že se dotčené strany musí během určitých lhůt samy přihlásit, objasnit svoje stanovisko a předložit své informace, pokud tyto stanoviska a informace mají být vzaty v úvahu; že by dále mělo být stanoveno, za jakých předpokladů může dotčená strana získat přístup k informacím druhé dotčené strany a zaujmout k těmto informacím stanovisko; že by při sbírání těchto informací měly členské státy a Komise spolupracovat;
(18) vzhledem k tomu, že je nutno stanovit, že řízení budou nezávisle na tom, zda bude nebo nebude uvalena výloha za cenu působící újmu, uzavřena do jednoho roku od okamžiku zahájení vyšetřování respektive od okamžiku dodání lodi v případě, že tato druhá možnost nastane později; že vyšetřování nebo řízení by měla být zastavena, jestliže je rozdíl cen působících újmu nepatrný;
(19) vzhledem k tomu, že vyšetřování může být uzavřeno bez uvalení výlohy za cenu působící újmu, jestliže prodej lodi, který je předmětem cen působících újmu, bude definitivně a bezpodmínečně zrušen nebo bude přijato rovnocenné alternativní nápravné opatření; že je nutno dbát zejména na to, aby nebylo ohroženo dosažení cíle sledované tímto nařízením;
(20) vzhledem k tomu, že pokud jsou splněny předpoklady tohoto nařízení, je nutno rozhodnutím uložit loděnici, která prodejem lodi s cenami působícími újmu způsobila újmu průmyslovému odvětví Společenství, výlohu za cenu působící újmu, jejíž výše odpovídá rozdílu cen působících újmu; že by měla být stanovena jasná a podrobná pravidla pro provádění tohoto rozhodnutí včetně všech opatření nutných k jeho vykonání, zejména uvalení protiopatření v případě, že loděnice výlohu za cenu působící újmu nezaplatí během stanovené lhůty;
(21) vzhledem k tomu, že je nutno stanovit jasná pravidla pro případ, že lodím, které byly postaveny loděnicí, na níž byla uvalena protiopatření, budou odepřena práva nakládky a vykládky v přístavech Společenství;
(22) vzhledem k tomu, že povinnost zaplatit výlohu za cenu působící újmu zaniká teprve tehdy, když je tato dávka zcela zaplacena nebo když vyprší doba platnosti protiopatření;
(23) vzhledem k tomu, že opatření učiněná na základě tohoto nařízení by neměla být v rozporu se zájmy Společenství;
(24) vzhledem k tomu, že si Společenství u těch opatření, která činí podle tohoto nařízení, musí být vědomo nutnosti rychlého a účinného jednání;
(25) vzhledem k tomu, že v pravidelných časových intervalech a v určitých fázích vyšetřování je dále nutno provádět konzultace v Poradním výboru; že by se měl výbor skládat ze zástupců členských států a jednoho zástupce Komise, který výboru předsedá;
(26) vzhledem k tomu, že je nutno stanovit kontrolní návštěvy za účelem prověření informací k cenám působícím újmu a újmy, přičemž by tyto kontrolní návštěvy měly záviset na řádném zodpovězení dotazníků;
(27) vzhledem k tomu, že je nutno stanovit, že pro ty strany, které při vyšetřování nespolupracují uspokojivým způsobem, mohou být použity jiné informace pro vysvětlení věci, a že informace tohoto druhu mohou být pro tyto strany méně příznivé, než kdyby spolupracovaly při vyšetřování;
(28) vzhledem k tomu, že je nutno učinit opatření pro zacházení s důvěrnými informacemi, aby nedocházelo k vyzrazení obchodních tajemství;
(29) vzhledem k tomu, že je nezbytné zajistit informování příslušných stran o důležitých zkušenostech a úvahách, které musí probíhat s náležitým ohledem na proces rozhodování ve Společenství v rámci lhůty, která stranám umožňuje obhajobu jejich zájmů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Zásady a definice pojmů
1. Loděnici, která postavila loď, jež je předmětem cen působících újmu a jejíž prodej kupujícímu mimo zemi původu lodi způsobí újmu, může být uložena výloha za cenu působící újmu.
2. Loď je předmětem cen působících újmu, jestliže je vývozní cena prodané lodi nižší než srovnatelná cena lodi stejného druhu při prodeji kupujícímu v zemi vývozu v běžném obchodním styku.
3. Ve smyslu tohoto nařízení znamená:
a) pojem "loď" námořní loď s vlastním pohonem a nákladovým prostorem minimálně 100 GT, která se používá pro dopravu zboží a osob nebo pro zvláštní služby (například ledoborec nebo plovoucí rypadlo), a remorkér s výkonem minimálně 365 kW;
b) pojem "loď stejného druhu" loď stejného typu, se stejným určením účelu a přibližně stejné velikosti jako předmětná loď, která vykazuje znaky, jež jsou podobné znakům dané lodi;
c) pojem "loď stejné obecné kategorie" loď stejného typu a se stejným určením účelu, ale podstatně jiné velikosti;
d) pojem "prodej" vytvoření nebo převod vlastnického zájmu na lodi, s výjimkou vlastnického zájmu, který byl vytvořen nebo získán pouze jako záruka za běžný obchodní úvěr;
e) pojem "podílnictví" každé smluvní právo nebo vlastnické právo, které oprávněné osobě nebo oprávněným osobám umožňuje získat určitým způsobem výhodu z provozu lodi, která je v podstatě srovnatelná se způsobem, kterým může mít vlastník užitek z provozu lodi. Při zjišťování, zda je tato srovnatelnost dána, se berou mimo jiné v úvahu následující fakta:
i) podmínky a okolnosti obchodu,
ii) obchodní zvyklosti výrobního odvětví,
iii) zda je loď, která ke předmětem obchodu, začleněna v oblasti působnosti oprávněné osoby nebo oprávněných osob a
iv) zda je v praxi pravděpodobné, aby oprávněná osoba měla nebo oprávněné osoby měly během podstatné části užitné doby lodi výhodu z provozu lodi a převzala/převzaly odpovídající riziko;
f) pojem "kupující" jakoukoli osobu nebo společnost, která nepřímo nebo přímo získá podílnictví, včetně uzavření nájemní smlouvy nebo dlouhodobé smlouvy o nájmu na holý lodní trup u příležitosti původního převodu loděnicí; pojem také zahrnuje osobu nebo společnost, v jejímž vlastnictví nebo pod jejíž kontrolou kupující je nebo od níž dostává instrukce. Kupující je ve vlastnictví osoby nebo společnosti, jestliže tato vlastní na kupujícím větší podíl než 50 procent. Kupující je kontrolován osobou nebo společností, jestliže je osoba nebo společnost právně nebo obchodně schopna vyvíjet nátlak na kupujícího nebo mu udělovat instrukce; toto se předpokládá při podílnictví 25 procent. Jestliže se prokáže vlastnictví na kupujícím, pak se předpokládá, že neexistuje žádná zvláštní kontrola tohoto kupujícího, pokud se nezjistí nic jiného. Může existovat více než jeden kupující lodi;
g) pojem "společnost" společnost občanského a obchodního práva včetně družstev a ostatní právnické osoby veřejného a soukromého práva včetně těch, které jsou neziskové;
h) pojem "smluvní strana" každá třetí země, která je smluvní stranou loďařské dohody.
Článek 2
Zjištění cen působících újmu
A. Běžná hodnota
1. Běžná hodnota je v obvyklém případě založena na ceně, která byla nebo má být zaplacena v běžném obchodním styku nezávislým kupujícím v zemi vývozu za loď stejného druhu.
2. Ceny mezi stranami, mezi nimiž existuje obchodní spojení nebo kompenzační dohoda, mohou být považovány za ceny běžné v obchodním styku a být použity pro stanovení běžné hodnoty pouze tehdy, když se zjistí, že nejsou tímto obchodním vztahem ovlivňovány.
3. Jestliže se lodě stejného druhu v běžném obchodním styku neprodávají nebo jestliže tyto prodeje nedovolují vzhledem ke zvláštní situaci na trhu přiměřené srovnání, pak se běžná hodnota lodě stejného druhu určí na základě ceny, která platí při vývozu lodě stejného druhu do vhodné třetí země v běžném obchodním styku, pokud je tato cena reprezentativní. Pokud se prodeje do vhodné třetí země nekonají nebo pokud neumožňují přiměřené srovnání, pak se běžná hodnota srovnatelné lodi stanoví na základě výrobních nákladů v zemi původu včetně přiměřené částky na odbytové, správní a režijní náklady a na zisky.
4. Prodeje lodí stejného druhu na tuzemském trhu země vývozu nebo exportní prodeje třetí zemi za ceny, které se pohybují pod (fixními a variabilními) náklady na kus plus provozní, správní a režijní náklady, mohou být považovány za nedosažené v běžném obchodním styku a musí být ponechány nepovšimnuty při stanovení běžné hodnoty pouze tehdy, když se zjistí, že tyto prodeje byly realizovány za ceny, které během přiměřeného časového období, jež za obvyklých okolností činí pět let, neumožňují krytí všech nákladů.
5. Náklady se obvykle kalkulují na základě záznamů loděnice, pokud tyto záznamy odpovídají obecně uznávaným zásadám účetnictví příslušné země a pokud je prokázáno, že tyto záznamy přiměřeným způsobem odrážejí náklady spojené s výrobou a prodejem příslušné lodě.
Důkazy předložené pro řádné rozvržení nákladů budou brány v úvahu, pokud byla tato rozvržení nákladů provedena tradičně. Z nedostatku lepší metody se dává přednost rozvržení nákladů na bázi obratu. Pokud k tomu již nedošlo při rozvržení nákladů podle tohoto pododstavce, provedou se přiměřené opravení za nákladové faktory, které se neopakují a které jdou ve prospěch budoucí a/nebo současné výroby nebo situací, v nichž jsou náklady ovlivněny zahájením výroby.
6. Částky pro odbytové, správní a režijní náklady a pro zisky se stanoví na základě čísel, která loděnice skutečně zaznamená při výrobě a prodeji lodí stejného druhu v běžném obchodním styku. Jestliže to není možné, mohou být částky stanoveny:
a) na základě váženého průměru skutečných částek, které byly stanoveny pro jiné loděnice země původu při výrobě a prodeji lodí stejného druhu na tuzemském trhu země původu;
b) na základě částek, které příslušná loděnice zaznamená při výrobě a prodeji lodí stejné obecné kategorie na tuzemském trhu země původu;
c) na základě jakékoli jiné přiměřené metody, pokud zisk zjištěný tímto způsobem není vyšší než zisk, kterého dosahují jiné loděnice při prodejích lodí stejné obecné kategorie na tuzemském trhu země původu.
Zisk přidaný k početně stanovené hodnotě spočívá v každém případě na průměrném zisku zaznamenaném během přiměřeného časového období, které obvykle činí šest měsíců před a po zkoumaném prodeji, a odráží přiměřený zisk v okamžiku tohoto prodeje. Při této kalkulaci je eliminováno každé zkreslení, které by nevedlo k přiměřenému zisku v okamžiku prodeje.
7. Vzhledem k dlouhé lhůtě mezi uzavřením smlouvy a dodávkou lodí nezahrnuje běžná hodnota skutečné náklady, o nichž loděnice doloží, že vznikly v důsledku vyšší moci a leží značně nad růstem nákladů, který loděnice v okamžiku, kdy byly stanoveny zásadní podmínky prodeje, mohla obhajitelným způsobem předpokládat a zohledňovat.
8. V případě prodejů ze zemí bez tržního hospodářství, zejména ze zemí, na které se vztahuje nařízení Rady (ES) č. 519/64 ze dne 7. března 1994 o společné úpravě dovozů z určitých třetích zemí a ke zrušení nařízení (EHS) č. 1765/82, 1766/82 a 3420/83 [4], se běžná hodnota stanoví na základě ceny nebo početně zjištěné hodnoty ve třetí zemi s tržním hospodářstvím nebo ceny, za níž bude loď z takovéto třetí země prodána do jiných zemí včetně Společenství, nebo v případě, že toto není možné, na jakémkoli jiném základě, včetně ceny, která byla skutečně zaplacena nebo má být zaplacena za loď stejného druhu ve Společenství, která bude, v případě nutnosti, náležitě upravena o přiměřené rozpětí zisku.
Vhodná třetí země s tržním hospodářstvím se vybírá odůvodněným způsobem s náležitým zohledněním všech spolehlivých informací, které jsou v okamžiku výběru k dispozici. Je nutno brát ohled i na omezení termínem.
Strany, jichž se vyšetřování týká, budou krátce po zahájení řízení informovány o volbě třetí země s tržním hospodářstvím a obdrží lhůtu deseti dnů k tomu, aby zaujaly stanovisko.
B. Vývozní cena
9. Vývozní cena je cena, která byla skutečně zaplacena nebo která má být zaplacena za příslušnou loď.
10. V případech, kdy žádná vývozní cena neexistuje nebo kdy se ukáže, že vývozní cena není v důsledku obchodního spojení nebo kompenzační dohody mezi loděnicí a kupujícím nebo třetí osobou spolehlivá, může být vývozní cena vypočtena na základě ceny, za kterou bude loď poprvé dále prodána nezávislému kupujícímu, nebo, pokud loď nebude prodána nezávislému kupujícímu nebo nebude dále prodána v tom stavu, v němž byla prodána poprvé, na jakémkoli jiném přiměřeném základě.
V těchto případech se provádějí opravení za všechny zisky a náklady včetně cel a daní, které vzniknou mezi původním prodejem a opětovným prodejem, aby se stanovila spolehlivá vývozní cena.
Částky, za něž se opravení provádějí, zahrnují všechny částky, které obvykle nese kupující, ale které převzaly strany v rámci nebo mimo rámec Společenství, u nichž se zjistí, že existuje obchodní spojení nebo kompenzační dohoda mezi loděnicí nebo kupujícím. K nim patří zejména běžné náklady na dopravu, pojištění, přistavení, nakládku a vedlejší náklady, cla, a jiné dávky, které je nutno zaplatit v zemi dovozu na základě nákupu lodi, a přiměřené rozpětí na odbytové, správní a režijní náklady a na zisk.
C. Porovnání
11. Mezi vývozní cenou a běžnou hodnotou se provede spravedlivé porovnání. Toto porovnání se provádí na stejné obchodní úrovni a na základě prodejů, které byly učiněny v co možná nejméně od sebe vzdálených časových okamžicích, což zpravidla znamená během tří měsíců před nebo po prověřovaném prodeji nebo, pokud takové prodeje neexistují, během časového období, které se jeví jako účelné. Přitom se vždy provádějí přiměřené úpravy za rozdíly, které ovlivňují srovnatelnost cen, včetně rozdílů v podmínkách prodeje, ve smluvních pokutách, ve zdanění, v obchodních úrovních, v množstvích a v materiálních vlastnostech a v jiných faktorech, které prokazatelně ovlivňují srovnatelnost cen. Jestliže v případech podle odstavce 10 není dána srovnatelnost cen, pak se běžná hodnota zjišťuje na stejné obchodní úrovni jako hodnota vývozní ceny stanovená výpočtem, nebo budou provedeny náležité úpravy podle odstavce 10. Přitom však bude zabráněno dvojím úpravám, zejména u slev z ceny a smluvních pokut.
Vyžaduje-li porovnání cen měnový přepočet, pak se pro něj použije směnný kurz dne prodeje; jestliže je však prodej deviz na termínových trzích v přímé souvislosti s vývozním obchodem, použije se směnný kurz, kterého bylo použito při termínovém prodeji. Ve smyslu tohoto ustanovení je dnem prodeje den, kdy byly stanoveny nejdůležitější prodejní podmínky, zpravidla den uzavření smlouvy. Jestliže jsou však nejdůležitější prodejní podmínky podstatně změněny v jiný den, pak se použije směnný kurz dne změny. V tomto případě se provede vhodné přizpůsobení, aby se zohlednily nepřiměřené důsledky na rozpětí cen působících újmu, jež je samo způsobeno kolísáním směnného kurzu mezi původním dnem prodeje a dnem změny.
D. Rozpětí cen působících újmu
12. S výhradou příslušných ustanovení o spravedlivém porovnání se rozpětí cen působících újmu běžně stanoví porovnáním vážené průměrné běžné hodnoty s váženým průměrem cen všech prodejů nebo porovnáním jednotlivých běžných hodnot a jednotlivých vývozních cen za každou obchodní transakci. Vážená průměrná běžná hodnota však může být také porovnána s cenami všech prodejů, jestliže se vývozní ceny od sebe vzájemně značně liší podle kupujícího, oblasti nebo prodejního období a jestliže by metody uvedené v první větě tohoto odstavce neodrážely ceny působící újmu v plném rozsahu.
13. Rozpětí cen působících újmu odpovídá částce, o níž běžná hodnota překračuje vývozní cenu. U různých rozpětí může být zjištěno vážené průměrné rozpětí.
Článek 3
Zjištění újmy
1. Pokud není stanoveno jinak, znamená pojem "újma" ve smyslu tohoto nařízení, že některé průmyslové odvětví Společenství je značně poškozeno, nebo že hrozí, že bude poškozeno, nebo, že zřízení výrobního odvětví společenství bude značně zpožděno; pojem "újma" je nutno interpretovat v souladu s ustanoveními tohoto odstavce.
2. Zjištění újmy se opírá o jednoznačné důkazy a vyžaduje objektivní kontrolu a) důsledků prodeje pod běžnou hodnotou na ceny lodí stejného druhu na trhu Společenství a b) důsledků tohoto prodeje na výrobní odvětví Společenství.
3. V souvislosti s důsledky, které má prodej pod běžnou hodnotou na ceny, je nutno vzít v úvahu, zda v porovnání s cenou lodí stejného druhu výrobního odvětví Společenství došlo ke značnému cenovému podbízení v důsledku prodeje pod běžnou hodnotou nebo zda toto porovnání jiným způsobem zapříčinilo značný pokles cen nebo zabránilo značnému zvýšení cen, ke kterému by v opačném případě došlo. Ani jedno ani několik z těchto kritérií nejsou v případě nezbytnosti rozhodující.
4. Jestliže jsou prodeje lodí z více než jedné země současně předmětem vyšetřování kvůli cenám působícím újmu, pak se důsledky těchto prodejů hodnotí kumulativně pouze tehdy, když se zjistí, že a) zjištěné rozpětí cen působících újmu pro nákupy z každé jednotlivé země překračuje minimální procentní sazbu uvedenou v čl. 7 odst. 3 a b) kumulativní hodnocení důsledků prodejů je vzhledem ke konkurenci lodí prodaných kupujícímu z loděnic mimo Společenství, jakož i konkurenci mezi těmito loděmi a loděmi stejného druhu Společenství přiměřený.
5. Kontrola důsledků prodeje pod běžnou hodnotu na příslušné výrobní odvětví Společenství zahrnuje hodnocení všech relevantních hospodářských faktorů a indexů, které ovlivňují situaci výrobního odvětví Společenství, včetně skutečnosti, že se výrobní odvětví ještě musí zotavit z důsledků dřívějších dumpingových praktik, cen působících újmu nebo subvencí, výše skutečného rozpětí cen působících újmu, skutečného a potenciálního poklesu odbytu, zisku, výroby, podílu na trhu, produktivity, rentability a vytížení kapacity, faktorů, které ovlivňují ceny Společenství, skutečných a potenciálních negativních důsledků na cash-flow, skladové zásoby, zaměstnanost, mzdy, růst, možnosti obstarání kapitálu nebo investiční možnosti. Tento seznam není vyčerpávající, a ani jedno ani několik těchto kritérií nejsou v případě nezbytnosti rozhodující.
6. Ze všech příslušných důkazů předložených podle odstavce 2 musí vyplývat, že prodej pod běžnou hodnotou způsobuje a způsobil újmu ve smyslu tohoto nařízení. K tomu patří zejména důkaz, že cenová úroveň stanovená podle odstavce 3 odpovídá za důsledky na výrobní odvětví Společenství jmenované v odstavci 5 a že tyto důsledky dosahují takového rozměru, že mohou být označeny jako významné.
7. Zkoumají se rovněž jiné známé faktory než prodej pod běžnou hodnotou, které ve stejné době poškozují výrobní odvětví Společenství, aby se zjistilo, že újma způsobená těmito jinými faktory nebude podle odstavce 6 přičtena prodeji pod běžnou hodnotou. V této souvislosti mohou být mimo jiné zohledněny následující faktory: objemy a ceny prodejů loděnicemi jiných zemí než zemí vývozu, které nebyly učiněny pod běžnou hodnotou, pokles poptávky nebo změna spotřebních zvyklostí, praktiky zahraničních výrobců a výrobců Společenství, které omezují obchod, jakož i soutěž mezi nimi, rozvoj technologie a exportního výkonu a produktivity výrobního odvětví Společenství.
8. Důsledky prodeje pod běžnou hodnotou se poměřují výrobou lodí stejného druhu v výrobním odvětví Společenství, pokud dostupné informace dovolují vymezení této výroby na základě kritérií jako výrobní postup, prodeje a zisky výrobců. Jestliže tuto výrobu vymezit nelze, poměřují se důsledky prodeje pod běžnou hodnotou výroby nejmenší skupiny nebo palety lodí zahrnujících lodě stejného druhu, pro něž lze získat potřebné informace.
9. Zjištění, že hrozí značná újma, musí spočívat na skutečnostech a nesmí se opírat pouze o tvrzení, tušení nebo vzdálené možnosti. Změna okolností, za nichž by prodej pod běžnou hodnotou způsobil újmu, musí být jasně předvídatelná a musí hrozit bezprostředně.
Při zjištění, že hrozí značná újma, se mimo jiné berou v úvahu následující faktory:
a) dostatek volně disponibilních kapacit loděnice nebo bezprostřední, značné rozšíření jejich kapacit jako náznak pravděpodobného značného vzestupu prodejů pod běžnou hodnotou, přičemž je nutno brát v úvahu, v jaké míře mohou ostatní vývozní trhy pojmout dodatečné vývozy;
b) otázka, zda jsou lodě vyváženy za ceny, které by podstatnou měrou vyvíjely tlak na ceny nebo bránily zvýšení cen, ke kterému by v opačném případě došlo, a předběžně stupňovaly poptávku po dalších nákupech z jiných zemí.
Žádný z těchto faktorů není sám o sobě rozhodující, ale všechny zohledňované faktory společně musí vést k závěru, že další nákupy pod běžnou hodnotou budou bezprostředně následovat a že bez zavedení ochranných opatření dojde ke způsobení značné újmy.
Článek 4
Definice pojmu "výrobní odvětví Společenství"
1. Ve smyslu tohoto nařízení znamená "výrobní odvětví Společenství" celkově všechny výrobce ve Společenství, kteří ve svých existujících zařízeních stavějí loď stejného druhu nebo jejichž zařízení mohou být včas přestavěna pro stavbu lodě stejného druhu, nebo ty, jejichž kapacita činí pro stavbu lodí stejného druhu celkem významnou část kapacity Společenství pro stavbu lodí stejného druhu podle čl. 5 odst. 6. Jsou-li však výrobci obchodně spojeni s loděnicí, s vývozci nebo kupujícími nebo samotným kupujícím lodi, která je údajně předmětem cen působících újmu, pak je přípustné chápat pod pojmem "výrobní odvětví Společenství" pouze ostatní výrobce.
2. Ve smyslu odstavce 1 je výrobce považován za obchodně spojeného s loděnicí, s vývozcem nebo s kupcem pouze tehdy, když a) jeden z nich přímo nebo nepřímo kontroluje toho druhého nebo b) když jsou oba dva přímo nebo nepřímo kontrolováni třetí osobou nebo c) když společně přímo nebo nepřímo kontrolují třetí osobu, jestliže existuje důvod k domněnce nebo podezření, že příslušný výrobce na základě tohoto obchodního spojení jedná jinak než nezávislý výrobce. Ve smyslu tohoto odstavce platí, že jeden kontroluje druhého, jestliže je právně nebo skutečně chopen vykonávat na druhého nátlak nebo mu udělovat instrukce.
3. Na tento článek se použije ustanovení čl. 3 odst. 8.
Článek 5
Zahájení řízení
1. S výhradou odstavce 8 se vyšetřování ke zjištění existence, rozsahu a důsledků údajných cen působících újmu zahajuje na základě písemné stížnosti, jež je podána fyzickou nebo právnickou osobou nebo sdružením bez právní subjektivity, které jedná jménem výrobního odvětví Společenství.
Stížnost lze předložit Komisi nebo některému členskému státu, který ji Komisi postoupí. Komise zašle členským státům kopii všech stížností, které obdrží. Stížnost je považována za podanou první pracovní den po doručení Komisi jako doporučený dopis nebo po vystavení potvrzení o příjmu Komisí.
Jestliže členský stát, aniž byla podána stížnost, disponuje dostatečnými důkazy o existenci cen působících újmu a o újmě, která tím vznikla některému výrobnímu odvětví Společenství, pak tento členský stát neprodleně předá tyto důkazy Komisi.
2. Stížnost podle odstavce 1 je nutno podat:
a) nejpozději šest měsíců od okamžiku, kdy se stěžovatel o prodeji lodi dozvěděl nebo musel dozvědět,
- jestliže byl žadatel v rámci obecného vyhlášení nabídkové licitace nebo jiného postupu při přidělování zakázek vyzván k odevzdání nabídky a
- jestliže se skutečně ucházel o zakázku a
- jestliže nabídka stěžovatele v podstatě odpovídala specifikacím zadání;
b) nejpozději devět měsíců od okamžiku, kdy se stěžovatel bez vyzvání k odevzdání nabídky o prodeji lodi dozvěděl nebo musel dozvědět, pokud bylo nejpozději šest měsíců po tomto okamžiku podáno Komisi nebo některému členskému státu prohlášení o úmyslu podat stížnost s informacemi, které má stěžovatel běžně k dispozici a které umožňují identifikaci příslušného obchodu.
V žádném případě nesmí být stížnost podána později než šest měsíců po datu vydání lodi.
Vychází se z toho, že stěžovatel věděl nebo musel vědět o prodeji lodi v okamžiku, kdy bylo zveřejněno uzavření smlouvy společně s obecnými informacemi o lodi v mezinárodním odborném tisku.
Ve smyslu tohoto článku je obecné vyhlášení nabídkové licitace vyhlášením licitace, v níž vyzve budoucí kupující k odevzdání nabídky minimálně všechny ty loděnice, o nichž ví, že mohou předmětnou loď postavit.
3. Stížnost podle odstavce 1 musí obsahovat důkazy
a) o cenách působících újmu;
b) o újmě;
c) o příčinné souvislosti mezi prodejem s cenami působícími újmu a údajnou újmou a
d) i) o tom, že, pokud byla loď prodána v obecně vypsané výrobní soutěži, byl stěžovatel vyzván k podání nabídky, že se skutečně o zakázku ucházel a že nabídka stěžovatele v podstatě odpovídala specifikacím zadání (například termín dodání a technické požadavky), nebo
ii) o tom, že, pokud byla loď prodána v rámci jiného postupu při přidělování zakázek a stěžovatel byl vyzván k odevzdání nabídky, že se skutečně o zakázku ucházel a že nabídka stěžovatele v podstatě odpovídala specifikacím zadání, nebo
iii) o tom, že při chybějícím vyzvání podat nabídku v rámci jiného postupu při udělování zakázek než v obecně vypsané hospodářské soutěži byl stěžovatel schopen předmětnou loď postavit, a že se stěžovatel, pokud věděl nebo musel vědět o plánovaném prodeji lodi, prokazatelně snažil o to, uzavřít s kupujícím kupní smlouvu, která byla slučitelná s příslušnými specifikacemi zadání. Vychází se z toho, že stěžovatel o plánované koupi věděl nebo musel vědět, jestliže se prokáže, že většina podniků příslušného výrobního odvětví se snažila s tímto kupujícím uzavřít kupní smlouvu na předmětnou loď, nebo jestliže se prokáže, že makléři, finančníci, klasifikační společnosti, nájemci, obchodní sdružení nebo ostatní místa, která se běžně zabývají transakcemi spojenými se stavbou lodí a s nimiž loděnice udržovala pravidelný kontakt nebo obchodní vztahy, měli k dispozici obecné informace o plánovaném nákupu.
4. Stížnost obsahuje následující informace, které má stěžovatel běžně k dispozici:
a) jméno stěžovatele a stěžovatelův popis objemu a hodnoty výroby lodí stejného druhu ve Společenství stěžovatelem. Jestliže je písemná stížnost podána jménem výrobního odvětví Společenství, je nutno k identifikaci výrobního odvětví, jehož jménem je stížnost podávána, předložit seznam všech známých výrobců Společenství, kteří jsou schopni stavět lodě stejného druhu, a, pokud je to možné, popis objemu a hodnoty výroby lodí stejného druhu ve Společenství, jež připadají na tyto výrobce;
b) úplný popis lodi, která je údajně předmětem cen působících újmu, jméno příslušné země nebo zemí původu nebo vývozu, jména všech známých vývozců nebo zahraničních výrobců a jméno toho, kdo předmětnou loď koupil;
c) ceny, za které se takovéto lodě prodávají na tuzemských trzích země nebo zemí původu nebo vývozu (nebo, pokud je to vhodné, informace o cenách, za které se prodávají takovéto lodě ze země nebo zemí původu nebo vývozu třetí zemi nebo třetím zemím, nebo o početně zjištěné hodnotě lodi), jakož i informace o vývozních cenách nebo, pokud je to vhodné, o cenách, za které bude loď tohoto druhu poprvé dále prodána nezávislému kupujícímu;
d) důsledky prodeje s cenami působícími újmu na ceny lodí stejného druhu na trhu Společenství a tedy na výrobní odvětví Společenství, jak se například odrážejí v relevantních faktorech a indexech ovlivňujících stav výrobního odvětví Společenství uvedených v čl. 3 odst. 3 a 5.
5. Komise posoudí, pokud je to možné, správnost a adekvátnost důkazů přiložených ke stížnosti, aby zjistila, zda existuje dostatek důkazů, který by opravňoval zahájení vyšetřování.
6. Vyšetřování podle odstavce 1 se zahajuje pouze tehdy, když bylo stanoveno, v jaké míře je stížnost podporována případně odmítána výrobci Společenství, kteří jsou schopni stavět lodě tohoto druhu, a tak bylo poté zjištěno, že stížnost byla podána hospodářským odvětvím Společenství nebo jeho jménem. Stížnost se považuje za podanou hospodářským odvětvím Společenství nebo jeho jménem, jestliže je podporována výrobci Společenství, jejichž výrobní kapacita pro stavbu lodí stejného druhu představuje dohromady více než 50 procent celkové kapacity pro stavbu lodí stejného druhu, která připadá na část výrobního odvětví Společenství, jež stížnost buď podporuje nebo odmítá. Vyšetřování však nebude zahájeno, jestliže na výrobce Společenství, kteří stížnost výslovně podporují, připadá méně než 25 procent celkové kapacity výrobců Společenství pro stavbu lodí stejného druhu.
7. Úřady nezveřejní žádost o zahájení vyšetřování, dokud nebude o zahájení vyšetřování rozhodnuto. Před zahájením vyšetřování však bude informována vláda příslušné země vývozu.
8. Jestliže bude za zvláštních okolností rozhodnuto zahájit vyšetřování, aniž by byla podána příslušná písemná stížnost hospodářským odvětvím Společenství nebo jeho jménem, pak toto bude učiněno pouze tehdy, když bude existovat dostatek důkazů o cenách působících újmu, újmě a příčinné souvislosti, a když bude dostatečně prokázáno, že člen údajně poškozeného výrobního odvětví Společenství splňuje kritéria odst. 3 písm. d), která opravňují k zahájení vyšetřování.
Vyšetřování může být také případně zahájeno na písemnou žádost orgánů smluvní strany. U takovéto žádosti je nutno předložit dostatek důkazů o tom, že loď je nebo byla předmětem cen působících újmu a že údajný prodej pod běžnou hodnotou kupujícímu v rámci Společenství působí nebo způsobil újmu tuzemskému výrobnímu odvětví příslušné smluvní strany.
9. Důkazy jak o cenách působících újmu, tak také o újmě budou současně posouzeny při rozhodování o zahájení vyšetřování. Stížnost bude zamítnuta, pokud důkazy buď o cenách působících újmu nebo o újmě nestačí k tomu, aby ospravedlnily vyšetřování případu.
10. Žádost lze před zahájením vyšetřování stáhnout a v tomto případě je považována za nepodanou.
11. Jestliže se po konzultacích ukáže, že je k dispozici dostatek důkazů, které opravňují zahájení řízení, zahájí Komise řízení během 45 dnů po podání stížnosti nebo v případě zahájení podle odstavce 8 nejpozději šest měsíců od okamžiku, kdy prodej lodi vešel ve známost nebo musel vejít ve známost, aniž by byl dotčen čl. 15 odst. 2, a zveřejní oznámení v Úředním věstníku Evropských společenství. Jestliže jsou předloženy nedostatečné důkazy, je o tom stěžovatel vyrozuměn po konzultacích během 45 dnů od okamžiku, kdy byla stížnost podána Komisi.
12. Zahájení vyšetřování se oznamuje oznámením o zahájení řízení, které obsahuje jméno a zemi loděnice a kupujícího nebo kupujících, popis příslušné lodi a souhrn došlých informací a upozornění, že všechny relevantní informace je nutno postoupit Komisi; jsou v něm stanoveny lhůty, v nichž se musí dotčené strany samy přihlásit, písemně prezentovat svoje stanovisko a mohou rozšiřovat informace, pokud mají být takováto stanoviska a informace brány v úvahu během vyšetřování; dále se stanoví lhůta, během níž mohou dotčené strany podat Komisi návrh na slyšení podle čl. 6 odst. 5.
13. Komise informuje vývozce, kupujícího (kupující) lodi a reprezentativní svazy výrobců, vývozců a kupujících takovýchto lodí, o kterých ví, že se jich to týká, a zástupce země, jehož loď je předmětem tohoto vyšetřování, a stěžovatele o zahájení řízení a předá vývozci a orgánům země vývozu plné znění písemné stížnosti podle odstavce 1 s náležitým varováním o důvěrnosti informací a poskytne ho na vyžádání také jiným dotčeným stranám, jichž se týká.
Článek 6
Vyšetřování
1. Po zahájení řízení zahájí Komise ve spolupráci s členskými státy, a - pokud je to vhodné - s orgány třetích zemí vyšetřování na úrovni Společenství. Toto vyšetřování se vztahuje jak na ceny působící újmu, tak také na újmu, obojí je vyšetřováno současně.
2. Stranám, jimž je v rámci vyšetřování cen působících újmu zaslán dotazník, je poskytnuta lhůta na odpověď v trvání nejméně 30 dnů. Lhůta pro vývozce začíná dnem doručení dotazníku, přičemž se vychází z toho, že dotazník je doručen týden po dnu, kdy byl vývozci odeslán nebo předán příslušnému diplomatickému zastoupení země vývozu. Prodloužení této třicetidenní lhůty lze poskytnout s náležitým zohledněním lhůt pro vyšetřování, pokud tato strana může s ohledem na zvláštní okolnosti uvést pádný důvod tohoto prodloužení.
3. Komise může případně požádat orgány třetích zemí jakož i členských států, aby jí poskytly informace, a členské státy přijmou všechna potřebná opatření, aby žádosti Komise vyhověly. Předají Komisi požadované informace, jakož i výsledky provedených inspekcí, kontrol a vyšetřování. Jestliže jsou tyto informace obecného zájmu nebo jestliže o jejich předání požádal některý členský stát, předá Komise tyto informace členským státům, za předpokladu, že nejsou důvěrné; v tomto případě se předá souhrn, který není důvěrný.
4. Komise může případně požádat orgány třetích zemí, jakož i členské státy, aby provedly všechny inspekce a kontroly, zejména u výrobců Společenství, a vyšetřování ve třetích zemích, jestliže příslušné podniky udělí svůj souhlas a oficiálně informovaná vláda příslušné země nevznese námitky. Členské státy učiní všechna potřebná opatření, aby vyhověly žádosti Komise. Úředníci Komise mohou na žádost Komise nebo na žádost některého členského státu podporovat úředníky členských států při plnění jejich úkolů. Rovněž tak mohou po dohodě mezi Komisí a příslušným orgánem úředníci Komise podporovat úředníky orgánů třetích zemí při plnění jejich úkolů.
5. Dotčené strany, které se podle čl. 5 odst. 12 přihlásily samy, budou vyslechnuty, jestliže o takovéto slyšení během lhůty stanovené v oznámení v Úředním věstníku Evropských společenství písemně požádají a přitom doloží, že jsou dotčenou stranou, která bude pravděpodobně dotčena výsledkem řízení, a že pro její slyšení hovoří zvláštní důvody.
6. Na vyžádání dostanou loděnice, kupující, zástupci vlády země vývozu, stěžovatelé a jiné dotčené strany, které se podle čl. 5 odst. 12 samy přihlásily, možnost sejít se se stranami, které zastupují protichůdné zájmy, aby mohli vyjádřit protichůdné názory a vznést protiargumenty. Přitom je nutno vyhovět nezbytnému zachování důvěrnosti a praktickým potřebám stran. Strany nejsou povinny se takovýchto setkání zúčastnit a jejich neúčast není na škodu jejich věci. Na ústní informace podle tohoto odstavce nebude brán zřetel, pokud nebudou potvrzeny písemnou formou.
7. Stěžovatelé, loděnice, kupující a jiné dotčené strany, jež se podle čl. 5 odst. 12 samy přihlásily, jakož i zástupci země vývozu, mohou na písemnou žádost nahlížet do všech podkladů daných k dispozici jednou ze stran dotčených vyšetřováním, s výjimkou interních dokumentů sestavených orgány Společenství nebo jeho členských států, které jsou pro výklad jejich stanoviska relevantní a nejsou důvěrné ve smyslu článku 13 a jsou použity při vyšetřování. Tyto strany mohou k těmto podkladům zaujmout stanovisko a na jejich komentáře je brán zřetel, pokud byly dostatečně zdůvodněny.
8. S výjimkou okolností uvedených v článku 12 se - pokud je to možné - kontroluje správnost informací dodaných dotčenými stranami, o něž se nálezy opírají.
9. U řízení spojených s porovnáním cen, při nichž byla dodána loď stejného druhu, musí být vyšetřování uzavřeno nejpozději jeden rok po zahájení.
U řízení, u nichž se loď stejného druhu nachází ve fázi stavby, se vyšetřování uzavírá nejpozději jeden rok po dodání této lodi.
Vyšetřování spojená s početně zjišťovanou hodnotou se uzavírají během jednoho roku po svém zahájení nebo během jednoho roku po dodání lodi, jestliže druhá možnost nastane později.
V případě použití čl. 15 odst. 2 se tyto lhůty ruší.
Článek 7
Ukončení bez opatření; zavedení a vybírání výloh za ceny působící újmu
1. Jestliže je stížnost vzata zpět, může být řízení ukončeno.
2. Jestliže se po konzultacích zjistí, že nejsou nutná žádná opatření, a jestliže nejsou v Poradním výboru vzneseny žádné námitky, tak se vyšetřování nebo řízení ukončí. V opačném případě předloží Komise Radě obratem zprávu o výsledku konzultací, jakož i návrh na ukončení řízení. Řízení je považováno za ukončené, jestliže Rada během jednoho měsíce nerozhodne kvalifikovanou většinou jinak.
3. Řízení se uzavře okamžitě, jestliže se zjistí, že rozsah cen působících újmu vyjádřený jako procentem vývozní ceny činí méně než 2 procenta.
4. Jestliže z konečného zjištění stavu věcí vyplyne, že se jedná o ceny působící újmu a o újmu, která v jejím důsledku vznikla, pak Rada uloží prostou většinou na návrh přednesený Komisí po konzultacích v Poradním výboru loděnici výlohu za cenu působící újmu. Výše této dávky se stanoví ve stejné výši jako zjištěné rozpětí cen působících újmu. Rada přijme rozhodnutí nejpozději 30 dnů po doručení návrhu. Komise učiní potřebná opatření k provedení rozhodnutí Rady, zejména k vybírání výlohy za cenu působící újmu.
5. Loděnice musí zaplatit výlohu za cenu působící újmu během 180 dnů po doručení sdělení o zavedení dávky, přičemž se vychází z toho, že toto sdělení bylo do loděnice doručeno jeden týden po dni, kdy bylo odesláno. Komise může loděnici poskytnout přiměřené prodloužení lhůty splatnosti, jestliže loděnice prokáže, že by se v důsledku platby během 180 dnů dostala do platební neschopnosti nebo že by takováto platba byla neslučitelná se soudně kontrolovanou reorganizací; v tomto případě připadají na nezaplacenou část dávky úroky s úrokovou sazbou, která odpovídá střední oběžné renditě střednědobých půjček ECU na Lucemburské burze plus 50 základních bodů.
Článek 8
Alternativní nápravná opatření
Vyšetřování může být ukončeno po konzultaci v Poradním výboru bez zavedení výlohy za cenu působící újmu, jestliže loděnice definitivně a bezpodmínečně zruší prodej lodi, který je předmětem cen působících újmu, nebo jestliže provede rovnocenné alternativní nápravné opatření schválené Komisí.
Prodej je považován za zrušený teprve tehdy, když je ukončen smluvní vztah mezi smluvními stranami zúčastněnými na příslušném prodeji, refundována kupní cena zaplacená v souvislosti s prodejem a všechna práva na příslušnou loď nebo její části převedena zpět na loděnici.
Článek 9
Protiopatření - odepření práv na nakládání a vykládání
1. Jestliže příslušná loděnice nezaplatí dávky, které jí byly uloženy podle článku 7, pak Komise po konzultaci v Poradním výboru uvalí protiopatření na lodi postavené v příslušné loděnici formou odepření práv na nakládání a vykládání.
2. Rozhodnutí o uvalení protiopatření nabývá účinnosti 30 dnů po jeho zveřejnění v Úředním věstníku Evropských společenství a bude zrušeno, jakmile loděnice zcela zaplatí výlohu za cenu působící újmu. Protiopatření se týkají všech lodí, které byly objednány během čtyř let od okamžiku, kdy rozhodnutí nabylo účinnosti. Zůstávají pro každou loď v platnosti na období čtyř let po jejich dodání. Toto období může být zkráceno pouze po zahájení mezinárodního řízení na urovnání sporu o uvalených protiopatřeních a v souladu s výsledky tohoto řízení.
Kterým lodím jsou odepřena práva na nakládání a vykládání je stanoveno rozhodnutím Komise a zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství.
3. Celní úřady členských států neudělí lodím, kterým jsou odepřena práva na nakládání a vykládání, povolení k nakládání a vykládání.
Článek 10
Konzultace
1. Konzultace předpokládané v tomto nařízení se konají v Poradním výboru, který se skládá ze zástupců každého členského státu a kterému předsedá zástupce Komise. Konzultace se konají na žádost členského státu nebo z iniciativy Komise okamžitě a v každém případě v takovém časovém období, aby bylo možno dodržet lhůty stanovené v tomto nařízení.
2. Výbor svolává jeho předseda. Tento předá členským státům co nejdříve všechny relevantní informace.
3. V případě potřeby mohou konzultace proběhnout pouze písemnou formou; v tomto případě Komise informuje členské státy a stanoví lhůtu, během níž členské státy vyjádří své stanovisko nebo mohou požádat o písemné konzultace, které uspořádá předseda, přičemž se tyto ústní konzultace konají v takovém časovém období, aby bylo možno dodržet lhůty stanovené v tomto nařízení.
4. Konzultace se týkají zejména:
a) existence cen působících újmu a metod pro zjišťování rozpětí cen působících újmu;
b) existence a rozsahu újmy;
c) příčinné souvislosti mezi prodejem s cenami působícími újmu a újmou;
d) opatření, která je nutno za daných okolností učinit k odstranění újmy vyvolané cenami působícími újmu, jakož i podrobností jejich použití.
Článek 11
Kontrolní návštěvy
1. Komise provádí, pokud to považuje za přiměřené, kontrolní návštěvy, aby nahlédla do knih vývozců, loděnic, obchodníků, zástupců, výrobců, hospodářských svazů a organizací a prověřila informace o cenách působících újmu a o újmě. Bez řádné a včasné odpovědi nelze kontrolní návštěvu provést.
2. Komise může v případě potřeby provádět vyšetřování ve třetích zemích, pokud příslušné podniky udělí svůj souhlas, Komise informuje zástupce vlády příslušné třetí země a tato vláda nevznese námitky proti vyšetřování. Jakmile příslušné podniky udělí svůj souhlas, měla by Komise sdělit úřadům země vývozu jména a adresy podniků, které mají být navštíveny, a sdělit dohodnuté termíny.
3. Příslušné podniky jsou informovány o druhu informací, které mají být při kontrolních návštěvách prověřeny, a o ostatních informacích, které je nutno během těchto návštěv předložit; toto však nevylučuje, že na místě mohou být vzhledem k obdrženým informacím požadovány další podrobnosti.
4. Při vyšetřováních podle odstavců 1, 2 a 3 je Komise podporována úředníky těch členských států, které o to požádaly.
Článek 12
Neochota spolupracovat
1. Jestliže dotčená strana odepře přístup k potřebným informacím nebo jestliže nesdělí potřebné informace během lhůt stanovených tímto nařízením nebo jestliže ve značné míře brání vyšetřování, pak mohou být učiněna předběžná nebo konečná pozitivní nebo negativní zjištění na základě faktů, které jsou k dispozici. Pokud se zjistí, že dotčená strana předložila nepravdivé nebo zavádějící informace, pak na tyto informace nebude brán zřetel a bude použito informací, které jsou k dispozici. Dotčené strany by měly být obeznámeny s důsledky neochoty spolupracovat.
2. Jestliže odpovědi nejsou předány na elektronickém nosiči dat, pak toto není považováno za neochotu spolupracovat, pokud dotčená strana doloží, že předání odpovědi v požadované formě by dotčenou stranu dodatečně zatížilo poplatky nebo by bylo spojeno s nepřiměřenými dodatečnými náklady.
3. Jestliže se prokáže, že informace podané dotčenou stranou nejsou v každém ohledu úplné, pak tyto informace nezůstanou nezohledněny, pokud nedostatky nejsou takové, že ztěžují přiměřená a spolehlivá zjištění, a pokud informace mohou být předány přiměřeným způsobem a včas, pokud je lze ověřit a pokud dotčená strana jednala podle svých nejlepších schopností.
4. Jestliže nejsou akceptovány důkazy nebo informace, je strana, která je předložila, neprodleně seznámena s důvody a dostane možnost podat během stanovené lhůty další vysvětlení. Nejsou-li vysvětlení považována za dostatečná, je nutno uvést důvody odmítnutí takovýchto důkazů nebo informací a vysvětlit je ve zveřejněných zjištěních.
5. Opírají-li se zjištění, včetně stanovení běžné hodnoty, o odstavec 1 včetně údajů ve stížnosti, pak budou, pokud to bude možné, s náležitým zřetelem na lhůty pro vyšetřování, prověřena na základě informací z jiných dostupných nezávislých zdrojů, jako zveřejněné ceníky, úřední statistiky prodeje a celní prohlášení nebo na základě informací, které byly předloženy jinými dotčenými stranami během vyšetřování.
6. Jestliže dotčená strana není ochotna spolupracovat nebo je ochotna spolupracovat pouze částečně a jestliže odpírá sdělit relevantní informace, pak toto může vést k výsledku, který je pro tuto stranu méně výhodný, než kdyby spolupracovala.
Článek 13
Důvěrné informace
1. Se všemi informacemi, které jsou svou povahou důvěrné (například proto, že by jejich předání pro konkurenta vytvořilo značné výhody v hospodářské soutěži nebo proto, že by pro dodavatele nebo osobu, od níž informace získal, znamenalo značnou nevýhodu) nebo jsou stranami dány k dispozici pro vyšetřování na důvěrné bázi, musí orgány při odpovídajícím zdůvodnění zacházet důvěrně.
2. Dotčené strany, které předávají důvěrné informace, se vyzývají, aby předložily souhrn těchto informací, který není důvěrný. Tyto souhrny mají být tak podrobné, aby umožňovaly přiměřené pochopení podstatného obsahu důvěrných informací. Za zvláštních okolností mohou tyto strany prohlásit, že tyto informace nejsou pro souhrn vhodné. Za těchto zvláštních okolností je nutno uvést důvody, proč souhrn není možný.
3. Jestliže je zastáván názor, že žádost o důvěrné zacházení není oprávněná, a jestliže žadatel není ochoten ani informace oznámit ani souhlasit s jejich oznámením v generalizované nebo zkrácené formě, pak mohou tyto informace zůstat nezohledněny, pokud není z vhodných zdrojů uspokojivým způsobem prokázáno, že informace jsou správné. Žádosti o důvěrné zacházení nemají být svévolně odmítány.
4. Tento článek nebrání orgánům Společenství v oznámení obecných informací a zejména důvodů pro rozhodnutí učiněná na základě tohoto nařízení, jakož i oznámení důkazů, o něž se orgány Společenství opíraly, pokud je to nutné pro vysvětlení těchto důvodů v soudním řízení. Toto oznámení musí brát rovněž zřetel na oprávněné zájmy příslušných stran na zachování jejích obchodních tajemství.
5. Rada, Komise a členské státy, stejně jako jejich úředníci, nezveřejní informace, které obdrželi podle tohoto nařízení a o jejichž důvěrné zacházení dodavatel požádal, bez výslovného povolení dodavatele. Informace, k jejichž výměně došlo mezi Komisí a členskými státy, nebo informace o konzultacích podle článku 10 nebo interní dokumenty připravené orgány Společenství nebo jeho členských států nebudou zveřejněny s výjimkou zvláštních případů uvedených v tomto nařízení.
6. Informace získané podle tohoto nařízení mohou být použity pouze k účelu, k němuž byly vyžádány.
Článek 14
Vyrozumění
1. Stěžovatel, loděnice, vývozce, kupující lodi a jejich reprezentativní svazy a zástupci země vývozu mohou požádat, aby byli vyrozuměni o podrobnostech nejdůležitějších skutečností a úvah, na jejichž základě se uvažuje doporučit zavedení výlohy za cenu působící újmu nebo ukončení vyšetřování nebo řízení bez zavedení dávky.
2. Žádosti o závěrečné vyrozumění podle odstavce 1 musí být písemně podány Komisi a musí být doručeny během lhůty, kterou Komise stanoví.
3. Vyrozumění se provádí písemně. Provádí se co nejdříve za nutného dodržení důvěrnosti informací a běžně nejpozději jeden měsíc před konečným rozhodnutím nebo předložením návrhu na konečná opatření Komisi podle článku 7. Jestliže Komise není schopna uskutečnit vyrozumění o určitých skutečnostech nebo úvahách v rámci této lhůty, sdělí tyto skutečnosti a úvahy co nejdříve poté. Vyrozumění neanticipuje případné pozdější rozhodnutí Komise nebo Rady; jestliže se však toto rozhodnutí opírá o jiné skutečnosti a úvahy, provede se vyrozumění o tom co nejdříve.
4. Na připomínky vznesené po vyrozumění bude brán zřetel pouze tehdy, pokud budou doručeny během lhůty stanovené Komisí v každém jednotlivém případě, která činí nejméně 10 dnů, přičemž je nutno brát náležitý ohled na naléhavost záležitosti.
Článek 15
Závěrečná ustanovení
1. Toto nařízení se netýká použití:
a) zvláštních pravidel, která jsou obsažena v dohodách uzavřených mezi Společenstvím a třetími zeměmi;
b) zvláštních opatření, pokud nejsou v rozporu se závazky převzatými v rámci loďařské dohody.
2. Podle tohoto nařízení nebude zahájeno žádné vyšetřování a nebude zavedeno nebo zachováno žádné opatření, pokud by toto opatření odporovalo závazkům Společenství z loďařské dohody nebo jiných příslušných mezinárodních dohod.
Toto nařízení nebrání Společenství, aby dostálo svým závazkům z loďařské dohody týkající se urovnání sporu.
Článek 16
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Toto nařízení je použitelné ode dne vstupu loďařské dohody [5] v platnost.
Toto nařízení se nevztahuje na lodi, jejichž kupní smlouva byla uzavřena před dnem vstupu loďařské dohody v platnost, s výjimkou lodí, jejichž kupní smlouva byla uzavřena po 21. prosinci 1994 a které mají být dodány za více než pět let po dni uzavření dohody. Na tyto lodě se toto nařízení vztahuje, ledaže loděnice prokáže, že tato dlouhá dodací lhůta je dána běžnými obchodními důvody a nikoli úmyslem obejít použití tohoto nařízení.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 29. ledna 1996.
REGOLAMENTO (CE) N. 385/96 DEL CONSIGLIO del 29 gennaio 1996 relativo alla difesa contro le pratiche di prezzi pregiudizievoli nella vendita di navi
IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l'articolo 113,
vista la proposta della Commissione (1),
visto il parere del Parlamento europeo (2),
(1) considerando che i negoziati multilaterali tenuti nell'ambito dell'Organizzazione per la cooperazione e lo sviluppo economico hanno condotto alla conclusione, in data 21 dicembre 1994, dell'accordo relativo alle normali condizioni di concorrenza nell'industria della costruzione e della riparazione navale commerciale (in appresso «accordo sulla costruzione navale»);
(2) considerando che nell'ambito dell'accordo sulla costruzione navale è stato riconosciuto che le particolari caratteristiche delle transazioni relative all'acquisto di navi rendono impraticabile l'applicazione di dazi antidumping e compensativi a norma dell'articolo VI dell'accordo generale sulle tariffe doganali e sul commercio (GATT) 1994, dell'accordo sulle sovvenzioni e sulle misure compensative e dell'accordo sull'attuazione dell'articolo VI del GATT 1994 allegato all'accordo che istituisce l'Organizzazione mondiale del commercio; che l'esigenza di predisporre efficaci strumenti di difesa nei confronti delle vendite di navi a prezzi inferiori al valore normale tali da provocare pregiudizio ha condotto all'elaborazione di un codice relativo alle pratiche di determinazione di prezzi pregiudizievoli nell'industria della costruzione navale, il quale, con i principi di base, costituisce l'allegato III dell'accordo sulla costruzione navale (in appresso «codice dei prezzi pregiudizievoli»);
(3) considerando che il testo del codice dei prezzi pregiudizievoli si basa essenzialmente sull'accordo relativo all'applicazione dell'articolo VI del GATT 1994, con alcune divergenze giustificate dal carattere specifico delle transazioni relative all'acquisto di navi; che è opportuno trasporre, per quanto possibile, i termini del codice dei prezzi pregiudizievoli nella legislazione comunitaria, in base al testo del regolamento (CE) n. 384/96 del Consiglio, del 22 dicembre 1995, relativo alla difesa contro le importazioni oggetto di dumping da parte di paesi non membri della Comunità europea (3);
(4) considerando la significativa importanza dell'accordo OCSE relativo alle normali condizioni di concorrenza nell'industria della costruzione e della riparazione navale commerciale nonché delle disposizioni legislative che ne derivano per il diritto comunitario;
(5) considerando che, al fine di mantenere l'equilibrio tra diritti e obblighi derivanti dall'accordo sulla costruzione navale, la Comunità deve intervenire nei confronti delle vendite di navi a prezzi inferiori al valore normale che cagionano un pregiudizio all'industria comunitaria;
(6) considerando che, nei confronti dei costruttori navali delle Parti dell'accordo sulla costruzione navale, la vendita di una nave può essere soggetta ad un'inchiesta della Comunità soltanto quando l'acquirente della nave è comunitario e purché non si tratti di una nave militare;
(7) considerando che è opportuno fissare norme chiare e circostanziate sul calcolo del valore normale, precisando che, per quanto possibile, tale calcolo dovrebbe essere basato su una vendita rappresentativa di una nave simile effettuata nel corso di normali operazioni commerciali nel paese esportatore; che conviene definire le circostanze nelle quali si può considerare che una vendita sul mercato interno, essendo stata effettuata in perdita, non può essere presa in considerazione e che quindi è possibile fare ricorso alla vendita di una nave simile a un paese terzo oppure al valore normale costruito; che è inoltre opportuno prendere disposizioni adeguate per la ripartizione dei costi, anche per la fase di avviamento; che è inoltre necessario, per il calcolo del valore normale, indicare il metodo da applicare per determinare gli importi delle spese generali, amministrative e di vendita e il margine di profitto da inserire in tale valore;
(8) considerando che, per poter applicare correttamente il nuovo strumento di lotta contro le pratiche di prezzi pregiudizievoli, la Commissione deve prendere tutte le disposizioni necessarie per verificare in grandi conglomerati o holding dei paesi terzi la fondatezza delle imputazioni contabili in sede di stima della struttura del costo di produzione;
(9) considerando che, per determinare il valore normale relativo ai paesi che non hanno un'economia di mercato, conviene dettare le regole per la scelta di un appropriato paese terzo ad economia di mercato da utilizzare a tale scopo e, qualora non sia possibile trovare un paese terzo adatto, stabilire che il valore normale può essere determinato su qualsiasi altra base equa;
(10) considerando che è opportuno definire il prezzo all'esportazione ed elencare gli adeguamenti che possono essere applicati nei casi in cui si ritiene necessario ricostruire il prezzo rispetto al primo prezzo sul mercato libero;
(11) considerando che, ai fini di un equo confronto tra il prezzo all'esportazione e il valore normale, è consigliabile elencare i fattori, incluse le clausole penali del contratto, che possono incidere sui prezzi e sulla loro comparabilità;
(12) considerando che è auspicabile stabilire orientamenti chiari e particolareggiati sui fattori che sono pertinenti al fine di determinare se la vendita a prezzi pregiudizievoli abbia causato un pregiudizio grave oppure minacci di cagionare un pregiudizio; che, per dimostrare che il prezzo della vendita in oggetto è responsabile del pregiudizio subito dall'industria comunitaria, occorre tener conto dell'incidenza di altri fattori e in particolare delle condizioni di mercato nella Comunità;
(13) considerando che è opportuno definire il termine «industria comunitaria» in riferimento alla capacità di costruire una nave simile e stabilire che le parti collegate agli esportatori possono essere escluse da tale industria, definendo il termine «collegati»;
(14) considerando che è necessario stabilire le condizioni procedurali e sostanziali per la presentazione di una denuncia contro prezzi pregiudizievoli, precisando in quale misura la denuncia debba essere sostenuta dall'industria comunitaria e le informazioni relative all'acquirente della nave, ai prezzi pregiudizievoli, al pregiudizio e al nesso di causalità che devono essere comunicate; che conviene inoltre specificare le procedure di rigetto delle denunce oppure di apertura dei procedimenti;
(15) considerando che, qualora l'acquirente della nave venduta a prezzi pregiudizievoli sia stabilito nel territorio di un'altra Parte contraente dell'accordo sulla costruzione navale, la denuncia può contenere anche la richiesta che le autorità di tale parte contraente inizino un'inchiesta; che tale richiesta viene opportunamente trasmessa alle autorità del paese terzo;
(16) considerando che, secondo i casi, un'inchiesta può essere aperta in seguito ad una denuncia scritta presentata dalle autorità di una parte contraente dell'accordo sulla costruzione navale, in conformità del presente regolamento e alle condizioni dell'accordo sulla costruzione navale;
(17) considerando che è necessario stabilire le modalità secondo le quali si comunicano alle parti interessate le informazioni richieste dalle autorità e sono ad esse accordate ampie possibilità di presentare tutti gli elementi di prova pertinenti e di difendere i loro interessi; che è inoltre opportuno fissare chiaramente le norme e le procedure da seguire durante l'inchiesta, precisando che le parti interessate devono manifestarsi, presentare le loro osservazioni e comunicare le informazioni pertinenti entro termini precisi, affinché le osservazioni e i dati comunicati possano essere presi in considerazione; che è inoltre opportuno fissare a quali condizioni le parti interessate possono avere accesso alle informazioni comunicate dalle altre parti e presentare le loro osservazioni in merito; che gli Stati membri e la Commissione dovrebbero collaborare riguardo alla raccolta di informazioni;
(18) considerando che è necessario prevedere la chiusura dei procedimenti, con o senza l'imposizione di un diritto, normalmente entro un anno a decorrere dall'inizio dell'inchiesta oppure dalla data di consegna della nave, secondo il caso; che le inchieste o i procedimenti devono essere chiusi quando il margine di prezzo pregiudizievole è irrilevante;
(19) considerando che l'inchiesta può essere chiusa senza l'imposizione di diritti per pratiche di prezzi pregiudizievoli se la vendita della nave a tali prezzi è definitivamente e incondizionatamente annullata oppure se è accettato un provvedimento di riparazione alternativo; che viene presa in particolare considerazione l'esigenza di evitare di pregiudicare la realizzazione delle finalità del presente regolamento;
(20) considerando che deve essere imposto mediante decisione, il pagamento di diritti per un importo pari al margine di prezzo pregiudizievole, nei confronti di un costruttore navale la cui vendita di una nave a tali prezzi abbia cagionato pregiudizio all'industria comunitaria, qualora siano soddisfatte tutte le condizioni previste dal presente regolamento; che devono essere previste norme precise e particolareggiate per l'applicazione di tale decisione, incluse tutte le misure necessarie ai fini dell'effettiva esecuzione, in particolare l'attuazione di contromisure qualora il costruttore navale non versi entro i termini i diritti dovuti per il prezzo pregiudizievole;
(21) considerando che è necessario stabilire norme precise per il rifiuto dei diritti di carico e di scarico nei porti comunitari alle navi costruite dal costruttore navale soggetto alla contromisura;
(22) considerando che l'obbligazione di versare i diritti dovuti per il prezzo pregiudizievole si estingue unicamente con il pagamento dell'intero importo oppure alla scadenza delle contromisure applicate;
(23) considerando che tutte le azioni intraprese in base al presente regolamento non devono essere in contrasto con l'interesse della Comunità;
(24) considerando che la Comunità, quando agisce in forza del presente regolamento, deve tener conto dell'esigenza di interventi rapidi ed efficaci;
(25) considerando che è necessario prevedere che il comitato consultivo deve essere regolarmente sentito in determinate fasi dell'inchiesta; che il comitato deve essere costituito da rappresentanti degli Stati membri ed essere presieduto da un rappresentante della Commissione;
(26) considerando che è opportuno che possano essere svolte visite di verifica per controllare le informazioni presentate in materia di prezzi pregiudizievoli e di pregiudizio, ancorché tali visite dovrebbero essere condizionate dal ricevimento di adeguate risposte ai questionari;
(27) considerando che è necessario stabilire che nei confronti delle parti che non collaborano in misura sufficiente possano essere usate ai fini delle risultanze altre informazioni e che queste possano essere meno favorevoli per dette parti;
(28) considerando che occorre provvedere al trattamento di informazioni riservate per evitare di divulgare i segreti d'impresa;
(29) considerando che è essenziale stabilire che le parti aventi diritto a tale trattamento possano essere correttamente informate dei fatti e delle considerazioni principali e ciò, tenuto conto del processo di formazione delle decisioni nella Comunità, in tempo utile affinché le parti possano difendere i loro interessi,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
Articolo 1
Principi e definizioni
1. Al costruttore di una nave per la quale sia stato fissato un prezzo pregiudizievole e la cui vendita ad un acquirente di un paese diverso da quello di cui la nave è originaria causi un pregiudizio può essere imposto il pagamento di diritti per pratiche di prezzi pregiudizievoli.
2. Si ritiene che per una nave sia stato fissato un prezzo pregiudizievole quando il prezzo all'esportazione della nave venduta è inferiore ad un prezzo comparabile di una nave simile venduta ad un acquirente del paese esportatore nell'ambito di normali operazioni commerciali.
3. Ai fini del presente regolamento,
a) per «nave» se intende una nave d'alto mare a propulsione autonoma, di almeno 100 t, adibita al trasporto di merci o persone oppure all'effettuazione di servizi specializzati (per esempio rompighiaccio e draghe) e un rimorchiatore di almeno 365 kW;
b) per «nave simile» si intende una nave dello stesso tipo, avente la stessa utilizzazione, approssimativamente le stesse dimensioni e caratteristiche molto simili a quelle della nave in esame;
c) per «stessa categoria generale di navi» si intendono le navi dello stesso tipo e aventi la stessa utilizzazione, ma di dimensioni sensibilmente diverse;
d) per «vendita» si intende la costituzione o il trasferimento di una situazione giuridica di proprietà rispetto a una nave, qualora detta situazione non sia stata costituita o acquisita unicamente a fini di garanzia di un normale prestito commerciale;
e) per «situazione giuridica di proprietà» si intende qualsiasi situazione giuridica di natura obbligatoria o reale che consente al titolare di trarre vantaggio dall'esercizio della nave in modo sostanzialmente analogo a quello del proprietario. Per stabilire se esiste un'analogia sostanziale di questo tipo, vengono esaminati i seguenti elementi:
i) le condizioni e le circostanze dell'atto;
ii) le pratiche commerciali nel settore industriale in questione;
iii) se la nave oggetto dell'atto è integrata nelle attività del titolare;
iv) se in pratica il titolare può trarre vantaggio dall'esercizio della nave ed assumere i relativi rischi per una parte significativa della vita economica della nave;
f) per «acquirente» si intende qualsiasi persona o società che acquisisce una situazione proprietaria, anche con un contratto di locazione o di locazione a scafo nudo, in collegamento con il primo trasferimento dal costruttore, direttamente o indirettamente, compresa una persona o una società che detiene un acquirente o ne ha il controllo o è in grado di impartirgli istruzioni. Una persona o una società detiene un acquirente quando ha una partecipazione superiore al 50 %. Una persona o una società controlla l'acquirente quando, di diritto o di fatto, può imporgli limitazioni oppure orientamenti. In presenza di una partecipazione del 25 %, il controllo si ritiene esistente. Se la detenzione dell'acquirente è provata, si presume che non esista un controllo distinto, salvo contrario accertamento. Una nave può avere più di un acquirente;
g) per «società» si intende qualsiasi tipo di società o impresa, costituita a norma del diritto civile o commerciale, incluse le cooperative e altre persone giuridiche, di diritto pubblico o privato, comprese quelle senza fini di lucro;
h) per «parte contraente» si intende qualsiasi paese terzo parte dell'accordo sulla costruzione navale.
Articolo 2
Determinazione del prezzo pregiudizievole
A. Valore normale
1. Il valore normale è di norma basato sul prezzo pagato o pagabile, nel corso di normali operazioni commerciali, per una nave simile da un acquirente indipendente nel paese esportatore.
2. I prezzi praticati tra le parti apparentemente associate oppure vincolate da un accordo di compensazione possono essere considerati come propri di normali operazioni commerciali e possono quindi essere utilizzati per stabilire il valore normale unicamente qualora sia dimostrato che tale rapporto non incide sui prezzi.
3. Quando, nel corso di normali operazioni commerciali, non vi sono vendite di navi simili, oppure se tali vendite, a causa di una particolare situazione di mercato, non permettono un valido confronto, il valore normale della nave simile è calcolato in base al prezzo di una nave simile esportata, nel corso di normali operazioni commerciali, in un paese terzo appropriato, a condizione che tale prezzo sia rappresentativo. In mancanza di tali vendite a qualsiasi paese terzo appropriato oppure se non è possibile fare un equo confronto, il valore normale della nave simile è determinato in base al costo di produzione nel paese d'origine, maggiorato di un congruo importo per le spese generali, amministrative e di vendita e per il profitto.
4. Le vendite delle navi simili sul mercato interno del paese esportatore oppure destinate ad un paese terzo che sono effettuate a prezzi inferiori ai costi di produzione unitari (fissi e variabili), con l'aggiunta delle spese generali, amministrative e di vendita, possono essere considerate come non eseguite nell'ambito di normali operazioni commerciali a causa del prezzo e quindi si può non tenerne conto ai fini della determinazione del valore normale, soltanto se tali vendite sono avvenute a prezzi che non consentono di coprire tutti i costi entro un congruo termine, normalmente di cinque anni.
5. I costi sono di norma calcolati in base ai documenti contabili tenuti dal costruttore navale sottoposto all'inchiesta, a condizione che tali documenti siano conformi ai principi contabili generalmente riconosciuti nel paese interessato e che sia dimostrato che essi esprimono adeguatamente i costi di produzione e le spese di vendita della nave in esame.
Sono presi in considerazione tutti gli elementi di prova comunicati sulla corretta ripartizione dei costi, a condizione che sia dimostrato che tali metodi sono stati sempre utilizzati. In mancanza di un metodo più appropriato, la ripartizione dei costi è fatta di preferenza in funzione del volume d'affari. Se l'adeguamento non è già previsto nel sistema di ripartizione di cui al presente paragrafo, i costi sono opportunamente adeguati per tener conto delle voci di spesa straordinarie attinenti alla produzione attuale e/o futura.
6. Gli importi relativi alle spese generali, amministrative e di vendita e ai profitti sono basati su dati effettivi attinenti alla produzione e alla vendita delle navi simili, nel corso di normali operazioni commerciali, da parte del costruttore navale soggetto all'inchiesta. Se non è possibile determinare tali importi in base ai dati suddetti, possono essere utilizzati i seguenti elementi:
a) la media ponderata degli importi effettivi determinati per altri costruttori navali del paese d'origine riguardo alla produzione e alla vendita di navi simili sul mercato interno di tale paese;
b) gli importi effettivamente sostenuti dal costruttore navale in questione sul mercato interno del paese d'origine, nel corso di normali operazioni commerciali, per la produzione e la vendita di navi appartenenti alla stessa categoria generale;
c) qualunque altro metodo appropriato, a condizione che l'importo del profitto così determinato non superi quello normalmente realizzato da altri costruttori navali per la vendita, sul mercato interno del paese d'origine, di navi appartenenti alla stessa categoria generale; e,
inoltre, il profitto aggiunto nel calcolo del valore costruito si basa in tutti i casi sul profitto medio realizzato in un congruo periodo di tempo, normalmente di sei mesi prima e dopo la vendita in esame e deve esprimere un equo profitto al momento di tale vendita. Per tale calcolo deve essere eliminata qualsiasi distorsione che possa alterare il risultato.
7. In considerazione del lungo intervallo che intercorre tra la conclusione del contratto e la consegna della nave, un valore normale non comprende i costi effettivi per i quali il costruttore navale può dimostrare che sono dovuti a forza maggiore e che superano sensibilmente l'incremento dei costi che il costruttore avrebbe potuto prevedere e prendere in considerazione al momento in cui sono state fissate le condizioni concrete di vendita.
8. Nel caso di vendite da paesi non retti da un'economia di mercato, in particolare da quelli cui si applica il regolamento (CE) n. 519/94 del Consiglio, del 7 marzo 1994, relativo al regime comune applicabile alle importazioni da alcuni paesi terzi e che abroga i regolamenti (CEE) n. 1765/82, (CEE) n. 1766/82 e (CEE) n. 3420/83 (4), il valore normale è determinato in base al prezzo o al valore costruito in un paese terzo ad economia di mercato oppure al prezzo per l'esportazione da tale paese terzo ad altri paesi, compresa la Comunità oppure, qualora ciò non sia possibile, su qualsiasi altra base equa, compreso il prezzo realmente pagato o pagabile nella Comunità per una nave simile, se necessario debitamente adeguato per includere un equo margine di profitto.
Un paese terzo ad economia di mercato viene opportunamente selezionato, tenendo debitamente conto di tutte le informazioni attendibili di cui si disponga al momento della scelta. Si deve inoltre tener conto dei termini.
Le parti coinvolte nell'inchiesta sono informate subito dopo l'apertura dell'inchiesta in merito al paese terzo ad economia di mercato che si prevede di utilizzare e hanno dieci giorni di tempo per presentare le loro osservazioni.
B. Prezzo all'esportazione
9. Il prezzo all'esportazione è il prezzo realmente pagato o pagabile per la nave in esame.
10. Quando non esiste un prezzo all'esportazione oppure quando il prezzo all'esportazione non è considerato attendibile a causa dell'esistenza di un rapporto d'associazione o di un accordo di compensazione tra il costruttore navale e l'acquirente o un terzo, il prezzo all'esportazione può essere costruito in base al prezzo al quale la nave è rivenduta per la prima volta ad un acquirente indipendente, ovvero, se la nave non viene rivenduta ad un acquirente indipendente o non viene rivenduta nello stato in cui è stata originariamente venduta, su qualsiasi altra base equa.
In questi casi, per stabilire un prezzo all'esportazione attendibile, sono applicati adeguamenti per tener conto di tutti i costi, compresi i dazi e le imposte, sostenuti tra la prima e la seconda transazione e dei profitti.
I costi per i quali sono applicati gli adeguamenti comprendono quelli normalmente a carico dell'acquirente, ma che sono sostenuti da qualsiasi parte operante all'interno o all'esterno della Comunità, che sia collegata al costruttore navale o all'acquirente oppure ad essi vincolata da un accordo di compensazione. Sono inclusi in tali costi trasporto normale, assicurazione, movimentazione, carico e scarico e spese accessorie; dazi doganali ed altre tasse pagabili nel paese importatore per l'acquisto della nave, nonché un margine adeguato per le spese generali, amministrative e di vendita e i profitti.
C. Confronto
11. Tra il valore normale e il prezzo all'esportazione deve essere effettuato un confronto equo, allo stesso stadio commerciale e prendendo in considerazione vendite realizzate in date per quanto possibile ravvicinate, ovvero le vendite eseguite entro tre mesi prima o dopo la vendita in esame oppure, in mancanza di tali vendite, entro un periodo ritenuto appropriato. Si tiene debitamente conto, valutando tutti gli aspetti dei singoli casi, delle differenze che incidono sulla comparabilità dei prezzi, comprese le differenze relative a condizioni e modalità di vendita, clausole penali, imposizione fiscale, stadio commerciale, quantitativi e caratteristiche fisiche, nonché di tutte le altre differenze, purché sia dimostrato che incidono sulla comparabilità dei prezzi. Quando, nei casi specificati nel paragrafo 10, i prezzi non sono comparabili, il valore normale è stabilito ad uno stadio commerciale equivalente a quello del prezzo all'esportazione costruito oppure, con gli adeguamenti opportuni, a norma del presente paragrafo. Nell'applicazione di adeguamenti deve essere evitata qualsiasi forma di duplicazione, in particolare per quanto riguarda gli sconti e le clausole penali.
Se il confronto tra i prezzi richiede una conversione valutaria, deve essere utilizzato il tasso di cambio della data di vendita. Tuttavia, nei casi in cui la vendita di valuta straniera sui mercati a termine sia direttamente collegata alla vendita in oggetto, si utilizza il tasso di cambio della vendita a termine. Ai fini della presente disposizione per «data della vendita» si intende la data alla quale sono stabilite le condizioni concrete di vendita, che normalmente coincide con la data del contratto. Se tuttavia la condizioni concrete di vendita sono sostanzialmente modificate ad un'altra data, si applica il tasso di cambio in vigore alla data della modifica. In tal caso vengono applicati opportuni adeguamenti per tener conto di eventuali effetti sul margine del prezzo pregiudizievole dovuti unicamente alle fluttuazioni dei tassi di cambio tra la data originale di vendita e la data della modifica.
D. Margine di prezzo pregiudizievole
12. Fatte salve le disposizioni pertinenti relative all'equo confronto, l'esistenza di margini di prezzo pregiudizievole è di norma accertata in base al confronto tra la media ponderata del valore normale e la media ponderata dei prezzi di tutte le vendite oppure in base al confronto tra i singoli valori normali e i singoli prezzi all'esportazione per ogni operazione. Il valore normale determinato in base alla media ponderata può tuttavia essere confrontato con i prezzi delle singole operazioni di vendita, se gli andamenti dei prezzi all'esportazione sono sensibilmente diversi in relazione a differenti acquirenti, regioni o periodi e se con i metodi specificati nella prima frase del presente paragrafo non è possibile valutare correttamente il margine di prezzo pregiudizievole.
13. Per margine di prezzo pregiudizievole si intende l'importo di cui il valore normale supera il prezzo all'esportazione. Quando i margini di prezzo pregiudizievole variano, può essere calcolata una media ponderata.
Articolo 3
Accertamento di un pregiudizio
1. Ai fini del presente regolamento si intende per pregiudizio, salvo altrimenti disposto, un pregiudizio grave, la minaccia di pregiudizio grave a danno dell'industria comunitaria, oppure un grave ritardo nella creazione di tale industria. Il termine è interpretato in conformità con le disposizioni del presente articolo.
2. L'accertamento di un pregiudizio si basa su prove positive e implica un esame obiettivo a) dell'effetto della vendita a un prezzo inferiore al valore normale sui prezzi delle navi simili sul mercato comunitario e b) dell'incidenza di tale vendita sull'industria comunitaria.
3. Per quanto riguarda l'effetto sui prezzi della vendita a un prezzo inferiore al valore normale, occorre esaminare se tale vendita è stata effettuata a un prezzo sensibilmente inferiore a quello delle navi simili dell'industria comunitaria oppure se tale vendita ha comunque l'effetto di deprimere notevolmente i prezzi o di impedire in misura notevole aumenti che altrimenti sarebbero intervenuti. Questi fattori, singolarmente o combinati, non costituiscono necessariamente una base di giudizio determinante.
4. Se le vendite di navi da più di un paese sono simultaneamente oggetto di inchieste in materia di prezzi pregiudizievoli, gli effetti di tali vendite possono essere valutati cumulativamente solo se è accertato che a) il margine di prezzo pregiudizievole stabilito per le navi acquistate da ciascun paese è superiore a quello minimo definito all'articolo 7, paragrafo 3 e che b) la valutazione cumulativa degli effetti delle vendite è opportuna alla luce delle condizioni della concorrenza tra le navi vendute da costruttori navali non comunitari all'acquirente e tra queste navi e le navi simili dell'industria comunitaria.
5. L'esame dell'incidenza della vendita ad un prezzo inferiore al valore normale sull'industria comunitaria interessata comprende una valutazione di tutti i fattori e indicatori economici pertinenti in rapporto con la situazione dell'industria, quali il fatto che l'industria non abbia ancora completamente superato le conseguenze di precedenti pratiche di dumping, di determinazione di prezzi pregiudizievoli o di sovvenzioni, l'entità del margine effettivo di prezzo pregiudizievole, la diminuzione reale e potenziale delle vendite, dei profitti, della produzione, della quota di mercato, della produttività, dell'utile sul capitale investito e dell'utilizzazione della capacità produttiva; i fattori che incidono sui prezzi nella Comunità, gli effetti negativi, reali e potenziali, sul flusso di cassa, sulle scorte, sull'occupazione, sui salari, sulla crescita e sulla capacità di ottenere capitali o investimenti. Detto elenco non è tassativo, né tali fattori, singolarmente o combinati, costituiscono necessariamente una base di giudizio determinante.
6. Deve essere dimostrato, in base a tutti gli elementi di prova, presentati in conformità con il paragrafo 2, che la vendita a un prezzo inferiore al valore normale causa o ha causato pregiudizio ai sensi del presente regolamento. In particolare, occorre dimostrare che i livelli dei prezzi individuati a norma del paragrafo 3 hanno sull'industria comunitaria gli effetti contemplati nel paragrafo 5 e che questa incidenza si manifesta in misura che può essere considerata grave.
7. Oltre alla vendita a un prezzo inferiore al valore normale, vengono esaminati i fattori noti che contemporaneamente causano pregiudizio all'industria comunitaria per evitare che il pregiudizio dovuto a tali fattori sia attribuito alla vendita suddetta a norma del paragrafo 6. I fattori che possono essere presi in considerazione a questo proposito comprendono, tra l'altro, il volume e i prezzi delle vendite di costruttori navali di altri paesi terzi non eseguite a prezzi inferiori al valore normale, la contrazione della domanda oppure le variazioni dell'andamento dei consumi, le restrizioni commerciali attuate da produttori di paesi terzi e comunitari e la concorrenza tra gli stessi, nonché gli sviluppi tecnologici e le prestazioni dell'industria comunitaria in materia di esportazioni e di produttività.
8. L'effetto della vendita a un prezzo inferiore al valore normale è valutato in relazione alla produzione dell'industria comunitaria delle navi simili quando i dati disponibili permettono di individuare distintamente tale produzione in base a criteri quali i processi di produzione, le vendite e i profitti dei produttori. Se non è possibile individuare separatamente tale produzione, gli effetti della vendita a un prezzo inferiore al valore normale sono valutati in relazione alla produzione del gruppo o della gamma di navi più ristretta possibile, comprendente la nave simile, per la quale possono essere ottenute le necessarie informazioni.
9. L'esistenza di una minaccia di un grave pregiudizio deve essere accertata sulla base di fatti e non di semplici asserzioni, congetture o remote possibilità. Il mutamento di circostanze atto a creare una situazione in cui la vendita a un prezzo inferiore al valore normale causerebbe un pregiudizio deve essere chiaramente prevedibile ed imminente.
Per accertare l'esistenza di una minaccia di grave pregiudizio, vengono presi in considerazione, tra l'altro, i seguenti fattori:
a) una sufficiente disponibilità di capacità da parte del costruttore navale, ovvero l'imminente e sensibile aumento della medesima, che denotino un probabile e sostanziale incremento delle vendite a un prezzo inferiore al valore normale, in considerazione della disponibilità di altri mercati d'esportazione con capacità residua di assorbimento;
b) il fatto che le navi siano esportate a prezzi tali da provocare una significativa diminuzione dei prezzi oppure impedirne gli aumenti che altrimenti si sarebbero verificati e tali da stimolare la domanda di ulteriori acquisti da altri paesi.
Nessuno dei fattori sopra elencati costituisce, di per sé, una base di giudizio determinante, ma in presenza di tutti i fattori considerati si può concludere che sono imminenti ulteriori vendite a un prezzo inferiore al valore normale dalle quali, se non venissero prese misure di difesa, deriverebbe un grave pregiudizio.
Articolo 4
Definizione di industria comunitaria
1. Ai fini del presente regolamento si intende per «industria comunitaria» il complesso dei produttori che possono produrre una nave simile con gli impianti disponibili oppure i cui impianti possono essere trasformati in tempo utile per costruire una nave simile oppure la parte dei produttori la cui capacità complessiva di produrre navi simili rappresenta una proporzione maggioritaria, a norma dell'articolo 5, paragrafo 6 della capacità comunitaria complessiva. Quando tuttavia i produttori sono collegati al costruttore navale, agli esportatori o agli acquirenti oppure sono essi stessi acquirenti della nave venduta a prezzi assertivamente pregiudizievoli, il termine «industria nazionale» si può riferire agli altri produttori.
2. Ai fini del paragrafo 1, si ritiene che i produttori siano collegati al costruttore navale, agli esportatori o agli acquirenti solo qualora a) uno di essi controlli l'altro in forma diretta o indiretta oppure b) entrambi siano controllati in forma diretta o indiretta da un terzo oppure c) insieme controllino in forma diretta o indiretta un terzo, a condizione che vi siano motivi per ritenere o sospettare che, a causa di tale rapporto, detto produttore sia indotto a comportarsi in modo diverso rispetto ai produttori non collegati. Ai fini del presente paragrafo, si ritiene che una parte controlli l'altra quando la prima è in grado, di diritto o di fatto, di imporre limitazioni od orientamenti alla seconda.
3. Al presente articolo si applicano le disposizioni dell'articolo 3, paragrafo 8.
Articolo 5
Apertura del procedimento
1. Salvo il disposto del paragrafo 8, l'inchiesta per determinare l'esistenza, il grado e l'effetto delle pretese pratiche di prezzi pregiudizievoli è aperta in seguito ad una denuncia scritta presentata da qualsiasi persona fisica o giuridica, nonché da qualsiasi associazione non avente personalità giuridica, che agisce per conto dell'industria comunitaria.
La denuncia può essere introdotta presso la Commissione o presso uno Stato membro che la fa pervenire alla Commissione. La Commissione invia agli Stati membri copia di ogni denuncia da essa ricevuta. La denuncia si considera presentata il primo giorno lavorativo successivo alla consegna alla Commissione per posta raccomandata oppure al rilascio di una ricevuta da parte della Commissione.
Uno Stato membro che, in mancanza di una denuncia, sia in possesso di elementi di prova sufficienti in relazione alle pratiche di prezzi pregiudizievoli o al pregiudizio che ne risulta per un'industria della Comunità comunica immediatamente tali elementi alla Commissione.
2. Una denuncia a norma del paragrafo 1 deve essere presentata
a) entro sei mesi a decorrere dal momento in cui il denunziante è stato o avrebbe dovuto essere informato della vendita della nave
- se il denunziante è stato invitato a presentare un'offerta per il contratto in oggetto in seguito ad una procedura multipla e aperta, oppure a qualsiasi altra procedura,
- se il denunziante ha effettivamente presentato un'offerta e
- se l'offerta del denunziante era sostanzialmente conforme alle specificazioni;
b) entro nove mesi a decorrere dal momento in cui il denunziante è stato o avrebbe dovuto essere informato della vendita della nave, in mancanza di un invito a presentare offerte, a condizione che una notifica dell'intenzione di presentare la denuncia, contenente le informazioni di cui il denunziante dispone per identificare la transazione in oggetto, sia stata presentata alla Commissione oppure a uno Stato membro entro sei mesi a decorrere dalla stessa data.
In ogni caso una denuncia deve essere presentata entro sei mesi dalla consegna della nave.
Si presume che un costruttore sia informato della vendita al momento della pubblicazione della notizia della conclusione del contratto, con informazioni molto generiche sulla nave, nella stampa internazionale.
Ai fini del presente articolo si intende per «gara con procedura multipla e aperta» una gara in cui l'acquirente potenziale invita a presentare offerte almeno tutti i costruttori che, a sua conoscenza, possono costruire la nave in questione.
3. La denuncia di cui al paragrafo 1 deve contenere elementi di prova relativi ai seguenti elementi:
a) applicazione di prezzi pregiudizievoli;
b) esistenza di pregiudizio;
c) rapporto di causalità tra la vendita a prezzi pregiudizievoli e il pregiudizio asserito; e
d) i) il fatto che, se il contratto di vendita della nave è stato aggiudicato in seguito ad una procedura multipla e aperta, il denunziante è stato invitato a presentare un'offerta e che, in tal caso, l'offerta del denunziante era sostanzialmente conforme alle specificazioni (quali data di consegna e caratteristiche tecniche) oppure
ii) il fatto che, se il contratto di vendita della nave è stato aggiudicato in seguito ad un'altra procedura, il denunziante è stato invitato a presentare un'offerta e che l'offerta del denunziante era sostanzialmente conforme alle specificazioni, oppure
iii) il fatto che, in mancanza di un invito a presentare offerte diverso da una procedura multipla e aperta, il denunziante aveva la capacità di costruire la nave in questione e che, se il denunziante era stato informato o doveva essere informato dell'acquisto proposto, aveva evidentemente cercato di concludere il contratto di vendita con l'acquirente conformemente alle specificazioni dell'offerta. Si presume che il denunziante fosse informato o dovesse essere informato dell'acquisto proposto se è dimostrato che la maggior parte dell'industria pertinente aveva cercato di concludere il contratto di vendita per la nave in questione con il potenziale acquirente oppure se è dimostrato che informazioni generali sull'acquisto proposto potevano essere ottenute da intermediari, organismi finanziari, società di classificazione navale, noleggiatori, associazioni professionali oppure altri organismi che normalmente partecipano alle transazioni nel settore della costruzione navale e con i quali il denunziante ha regolari contatti o relazioni d'affari.
4. La denuncia deve contenere tutte le informazioni di cui il denunziante può disporre relativamente a quanto segue:
a) identità del denunziante con una descrizione del volume e del valore della produzione comunitaria della nave simile realizzata dal denunziante stesso; se viene presentata per conto dell'industria comunitaria, la denuncia scritta deve definire l'industria per conto della quale è presentata con un elenco di tutti i produttori comunitari aventi la capacità di costruire una nave simile e, per quanto possibile, con l'indicazione del volume e del valore della produzione comunitaria della nave simile attribuibile a tali produttori;
b) descrizione completa della nave assertivamente venduta a prezzi pregiudizievoli, nome del paese o dei paesi di origine o di esportazione, identità di ciascun esportatore o produttore noto dei paesi terzi e identità dell'acquirente della nave;
c) informazioni sui prezzi ai quali tali navi sono vendute nel mercato interno dei paesi di origine o di esportazione (oppure, secondo il caso, informazioni sui prezzi ai quali tali navi sono vendute dal paese o dai paesi di origine o di esportazione a un paese o a paesi terzi oppure sul valore costruito della nave), nonché informazioni sui prezzi all'esportazione oppure, secondo il caso, sul prezzo al quale la nave è rivenduta per la prima volta ad un acquirente indipendente;
d) l'effetto della vendita a prezzi pregiudizievoli sui prezzi della nave simile sul mercato comunitario e la conseguente incidenza di tale vendita sull'industria comunitaria, quale risulta dai fattori e dagli indicatori attinenti alle situazione dell'industria comunitaria, elencati all'articolo 3, paragrafo 3 e paragrafo 5.
5. La Commissione esamina, per quanto possibile, l'esattezza e l'adeguatezza degli elementi di prova contenuti nella denuncia per determinare se siano sufficienti per giustificare l'apertura di un'inchiesta.
6. Un'inchiesta può essere avviata a norma del paragrafo 1 unicamente se, previo esame del grado di sostegno o di opposizione alla denuncia espresso dai produttori comunitari aventi la capacità di costruire la nave simile, è stato accertato che la denuncia è presentata dall'industria comunitaria o per suo conto. La denuncia si considera presentata dall'industria comunitaria o per suo conto se è sostenuta dai produttori comunitari la cui capacità complessiva di produrre la nave simile supera il 50 % della capacità totale di produrre la nave simile attribuibile a quella parte dell'industria comunitaria che ha espresso sostegno od opposizione alla denuncia. L'inchiesta tuttavia non può essere aperta se i produttori comunitari che hanno espresso un chiaro sostegno alla denuncia rappresentano meno del 25 % della capacità totale dei produttori comunitari che possono produrre la nave simile.
7. Se non è stata presa la decisione di avviare l'inchiesta, le autorità evitano di divulgare la relativa denuncia. Tuttavia, prima di avviare l'inchiesta, esse ne informano il governo del paese esportatore interessato.
8. Qualora, in circostanze particolari, si decida di iniziare un'inchiesta senza aver ricevuto una denuncia scritta presentata dall'industria comunitaria o per suo conto, l'inchiesta può essere aperta unicamente se è giustificata da sufficienti elementi di prova dell'applicazione di prezzi pregiudizievoli, dell'esistenza del pregiudizio e del nesso di causalità e se un rappresentante dell'industria comunitaria assertivamente lesa soddisfa i criteri esposti nel paragrafo 3, lettera d).
Secondo il caso, l'inchiesta può essere avviata anche in seguito a una denuncia presentata dalle autorità di una Parte contraente. La denuncia deve essere sostenuta da sufficienti elementi di prova per dimostrare che la nave è oppure è stata venduta a prezzi pregiudizievoli e che l'asserita vendita a un acquirente comunitario a prezzi inferiori al valore normale provoca o ha provocato pregiudizio all'industria nazionale della Parte contraente interessata.
9. Ai fini della decisione relativa all'apertura di un'inchiesta si tiene conto simultaneamente degli elementi di prova dell'esistenza di prezzi pregiudizievoli e del pregiudizio. La denuncia viene respinta se gli elementi di prova relativi ai prezzi pregiudizievoli o al pregiudizio non sono sufficienti per giustificare l'inizio di un'inchiesta.
10. Una denuncia può essere ritirata prima dell'apertura dell'inchiesta e in tal caso è considerata come non presentata.
11. Salvo il disposto dell'articolo 15, paragrafo 2, se, previa consultazione, risulta che gli elementi di prova sono sufficienti a tal fine, la Commissione inizia il procedimento entro quarantacinque giorni a decorrere dalla data di presentazione della denuncia oppure, se l'inchiesta è stata aperta in conformità del paragrafo 8, entro sei mesi a decorrere dal momento in cui le parti interessate sono state informate o avrebbero dovuto essere informate della vendita della nave e pubblica un avviso nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee. Se gli elementi di prova presentati sono insufficienti, il denunziante ne è informato, previa consultazione, entro quarantacinque giorni a decorrere dalla data alla quale la denuncia è stata presentata alla Commissione.
12. L'avviso di apertura del procedimento annuncia l'inizio dell'inchiesta, indica il nome e il paese del costruttore navale e dell'acquirente o degli acquirenti, fornisce una descrizione della nave e un riassunto delle informazioni ricevute e dispone che tutte le informazioni pertinenti devono essere comunicate alla Commissione; l'avviso fissa inoltre i termini entro i quali le parti interessate possono manifestarsi, comunicare per iscritto le loro osservazioni e presentare le informazioni necessarie affinché tali osservazioni e informazioni possano essere prese in considerazione nel corso dell'inchiesta; l'avviso precisa inoltre il periodo entro il quale le parti interessate possono chiedere di essere sentite dalla Commissione conformemente all'articolo 6, paragrafo 5.
13. La Commissione informa l'esportatore, l'acquirente oppure gli acquirenti della nave e le associazioni rappresentative dei produttori, degli esportatori oppure degli acquirenti di tali navi notoriamente interessati, nonché i rappresentanti del paese la cui nave è soggetta all'inchiesta e i denunzianti in merito all'apertura del procedimento e, tenendo debitamente conto dell'esigenza di tutelare le informazioni riservate, fornisce il testo integrale della denuncia scritta ricevuta a norma del paragrafo 1 all'esportatore e alle autorità del paese esportatore, nonché, su loro richiesta, alle altre parti interessate implicate nell'inchiesta.
Articolo 6
L'inchiesta
1. Dopo l'apertura del procedimento, la Commissione, in collaborazione con gli Stati membri e, secondo il caso, con le autorità di paesi terzi, inizia l'inchiesta a livello comunitario. L'inchiesta riguarda tanto le pratiche di determinazione di prezzi pregiudizievoli quanto il pregiudizio, i cui aspetti sono esaminati simultaneamente.
2. Le parti che ricevono i questionari utilizzati nell'inchiesta in materia di prezzi pregiudizievoli hanno almeno trenta giorni di tempo per la risposta. Per gli esportatori il termine decorre dalla data di ricevimento del questionario, che a tal fine si considera ricevuto una settimana dopo la data di spedizione all'esportatore oppure di trasmissione alla competente rappresentanza diplomatica del paese esportatore. Il termine può essere prorogato, tenendo debitamente conto dei termini fissati per l'inchiesta e a condizione che le parti interessate abbiano validi motivi, connessi a circostanze particolari che li riguardino, per chiedere tale proroga.
3. La Commissione può chiedere alle autorità di paesi terzi, secondo il caso e agli Stati membri di fornirle informazioni e gli Stati membri prendono le disposizioni necessarie per soddisfare tali richieste. Essi comunicano alla Commissione le informazioni richieste, nonché i risultati delle verifiche, dei controlli o delle inchieste effettuati. Quando queste informazioni sono di interesse generale o sono richieste da uno Stato membro la Commissione le comunica agli Stati membri, a condizione che non siano riservate. Se le informazioni sono riservate è comunicato un riassunto non riservato.
4. La Commissione può chiedere alle autorità di paesi terzi, secondo il caso e agli Stati membri di svolgere le verifiche e i controlli necessari, segnatamente presso i produttori della Comunità e di effettuare inchieste in paesi terzi, a condizione che le imprese interessate siano d'accordo e che il governo del paese considerato sia stato ufficialmente informato e non abbia fatto obiezioni. Gli Stati membri prendono le disposizioni necessarie per soddisfare tali richieste della Commissione. Funzionari della Commissione possono, a richiesta di quest'ultima o di uno Stato membro, assistere gli agenti degli Stati membri nell'adempimento delle loro funzioni. Funzionari della Commissione possono inoltre assistere gli agenti delle autorità di paesi terzi nell'adempimento delle loro funzioni, previo accordo tra la Commissione e tali autorità.
5. Le parti interessate, che si sono manifestate in conformità con l'articolo 5, paragrafo 12, vengono sentite a condizione che, nel termine fissato dall'avviso pubblicato nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee, presentino una domanda scritta nella quale dimostrino di essere parti in causa che potrebbero essere danneggiate dall'esito del procedimento e di avere particolari motivi per chiedere di essere sentite.
6. Il costruttore navale, l'acquirente o gli acquirenti, i rappresentanti del governo dei paesi esportatori, i denunzianti e le altre parti interessate che si siano manifestati a norma dell'articolo 5, paragrafo 12 e che ne facciano richiesta, hanno la possibilità di incontrarsi con le parti avverse, in modo che possano essere presentate le tesi opposte e le eventuali confutazioni. Nel concedere tale possibilità si deve tener conto della necessità di salvaguardare il carattere riservato delle informazioni, nonché delle esigenze delle parti. Nessuna parte è tenuta ad assistere ad un incontro e la sua assenza non produce effetti per essa lesivi. Le informazioni comunicate oralmente a norma del presente paragrafo sono prese in considerazione se sono successivamente ripresentate per iscritto.
7. I denunzianti, il costruttore navale, l'acquirente o gli acquirenti e le altre parti interessate che si sono manifestati a norma dell'articolo 5, paragrafo 12, nonché i rappresentanti del paese esportatore, che ne facciano richiesta per iscritto possono prendere conoscenza di tutte le informazioni fornite dalle parti interessate all'inchiesta, tranne i documenti interni preparati dalle autorità della Comunità o degli Stati membri, purché tali informazioni siano pertinenti per la tutela dei loro interessi, non siano riservate ai sensi dell'articolo 13 e siano utilizzate nell'inchiesta. Le parti possono rispondere presentando le loro osservazioni, che sono prese in considerazione, purché siano accompagnate da sufficienti elementi di prova.
8. Salvo nei casi di cui all'articolo 12, l'esattezza delle informazioni comunicate dalle parti interessate e sulle quali si basano le risultanze deve essere accertata con la massima accuratezza.
9. Per i procedimenti in cui viene effettuato un confronto tra i prezzi, quando è stata consegnata una nave simile, l'inchiesta deve essere conclusa entro un anno a decorrere dalla data dell'apertura.
Per i procedimenti in cui la nave simile è in costruzione, l'inchiesta si conclude entro un anno dalla data di consegna della nave simile.
Le inchieste nelle quali è necessario calcolare il valore normale devono essere chiuse entro un anno a decorrere dall'apertura oppure dalla consegna della nave, qualora quest'ultima data sia successiva.
Questi termini sono sospesi qualora si applichi l'articolo 15, paragrafo 2.
Articolo 7
Chiusura del procedimento senza l'istituzione di misure; imposizione e riscossione di diritti per le pratiche di prezzi pregiudizievoli
1. In caso di ritiro della denuncia il procedimento può essere chiuso.
2. Qualora, previa consultazione, non si ritengano necessarie misure di difesa e se in seno al comitato consultivo non sono state sollevate obiezioni, l'inchiesta o il procedimento sono chiusi. In tutti gli altri casi, la Commissione sottopone immediatamente al Consiglio una relazione sull'esito delle consultazioni e propone di chiudere il procedimento. Il procedimento si considera chiuso se nel termine di un mese il Consiglio, deliberando a maggioranza qualificata, non ha deciso diversamente.
3. I procedimenti sono immediatamente chiusi se si accerta che il margine di prezzo pregiudizievole è inferiore al 2 %, espresso in percentuale del prezzo all'esportazione.
4. Quando dalla constatazione definitiva dei fatti risulta l'esistenza di prezzi pregiudizievoli e di un conseguente pregiudizio, il Consiglio, deliberando a maggioranza semplice su proposta della Commissione, sentito il comitato consultivo, impone al costruttore navale il pagamento di diritti per pratiche di prezzi pregiudizievoli. L'ammontare dei diritti per pratiche di prezzi pregiudizievoli deve essere pari al margine di prezzo pregiudizievole accertato. Il Consiglio delibera entro trenta giorni lavorativi a decorrere dal ricevimento della proposta. La Commissione prende i provvedimenti necessari per l'esecuzione della decisione del Consiglio, in particolare per la riscossione dell'importo dovuto.
5. Il costruttore navale deve versare il diritto per pratiche di prezzi pregiudizievoli entro centottanta giorni dalla notifica, che a tal fine si considera ricevuta una settimana a decorrere dalla data d'invio al costruttore navale. La Commissione può accordare al costruttore una proroga sufficiente di tale termine se il costruttore dimostra che il pagamento entro centottanta giorni può provocare il fallimento oppure che è incompatibile con un'amministrazione controllata. In tal caso sulla quota non pagata maturano gli interessi, ad un tasso pari al rendimento sul mercato secondario delle obbligazioni in ECU a medio termine presso la borsa del Lussemburgo, più 50 punti di base.
Articolo 8
Provvedimenti di riparazione alternativi
L'inchiesta può essere chiusa senza l'imposizione di diritti per pratiche di prezzi pregiudizievoli, sentito il comitato consultivo, se il costruttore navale annulla definitivamente e incondizionatamente la vendita della nave a prezzi pregiudizievoli oppure si conforma alla misura alternativa equivalente accettata dalla Commissione.
Una vendita si considera annullata se tutti i rapporti contrattuali fra le parti sono risolti, tutti i corrispettivi pagati in relazione alla vendita sono restituiti e tutti i diritti sulla nave in oggetto oppure su parti di essa sono resi al costruttore navale.
Articolo 9
Contromisure; rifiuto dei diritti di carico e scarico
1. Qualora un costruttore interessato non versi i diritti dovuti a norma dell'articolo 7, la Commissione, sentito il comitato consultivo, può istituire contromisure, in forma di rifiuto di diritti di carico e scarico, nei confronti delle navi costruite dal costruttore navale in questione.
2. La decisione che istituisce le contromisure entra in vigore trenta giorni dopo la pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee e rimane in vigore in attesa del versamento del diritto da parte del costruttore navale. Le contromisure si applicano a tutte le navi oggetto di contratti conclusi in un periodo massimo di quattro anni a decorrere dalla data di entrata in vigore della decisione. Ogni nave è soggetta alle contromisure per un periodo massimo di quattro anni dopo la consegna. Tali periodi possono essere ridotti soltanto in seguito ad un procedimento internazionale di composizione delle controversie relativo alla contromisura istituita e in conformità dell'esito di tale procedimento.
Le navi soggette al rifiuto dei diritti di carico e di scarico sono designate con decisione adottata dalla Commissione e pubblicata nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
3. Le autorità doganali degli Stati membri non concedono l'autorizzazione di carico o di scarico alle navi cui sono stati rifiutati i diritti di carico e di scarico.
Articolo 10
Consultazioni
1. Le consultazioni previste dal presente regolamento si svolgono in seno ad un comitato consultivo, composto dai rappresentanti di ogni Stato membro e presieduto da un rappresentante della Commissione. Le consultazioni si svolgono immediatamente, a richiesta di uno Stato membro oppure per iniziativa della Commissione e comunque in tempo utile ai fini del rispetto dei termini fissati dal presente regolamento.
2. Il comitato si riunisce su convocazione del suo presidente. Questi comunica agli Stati membri, nel più breve tempo possibile, tutti gli elementi d'informazione utili.
3. Qualora sia necessario, si può procedere alle consultazioni con procedura scritta; in questo caso la Commissione informa gli Stati membri e fissa un termine entro il quale essi possono esprimere il loro parere o chiedere una consultazione orale. Il presidente prende le disposizioni necessarie per l'organizzazione della consultazione orale, a condizione che quest'ultima possa svolgersi in tempo utile ai fini del rispetto dei termini fissati dal presente regolamento.
4. Le consultazioni riguardano in particolare:
a) l'esistenza di prezzi pregiudizievoli e i metodi da utilizzare per stabilire il margine di prezzo pregiudizievole;
b) l'esistenza e l'entità del pregiudizio;
c) il nesso di causalità tra la vendita a prezzi pregiudizievoli e il pregiudizio;
d) le misure idonee, nel caso specifico, a porre rimedio agli effetti dei prezzi pregiudizievoli, nonché le modalità di applicazione di tali misure.
Articolo 11
Visite di verifica
1. La Commissione, se lo ritiene necessario, effettua visite per esaminare la documentazione contabile di esportatori, costruttori navali, operatori commerciali, agenti, produttori, associazioni e organizzazioni di categoria, allo scopo di verificare le informazioni comunicate in materia di determinazione di prezzi pregiudizievoli e di pregiudizio. In mancanza di una risposta adeguata e tempestiva la visita di verifica può non essere svolta.
2. Se necessario la Commissione può svolgere inchieste nei paesi terzi, a condizione di aver ottenuto l'accordo delle imprese interessate e in assenza di obiezioni dei rappresentanti governativi, formalmente avvisati, di detti paesi. Ottenuto l'accordo delle imprese interessate, la Commissione comunica alle autorità del paese esportatore i nomi e gli indirizzi delle imprese da visitare e le date concordate.
3. Le imprese interessate vengono informate sulla natura delle informazioni da verificare durante le visite e sugli ulteriori elementi da fornire, fermo restando che nel corso delle visite possono essere chiesti altri dati particolari, alla luce delle informazioni già ottenute.
4. Nelle inchieste svolte in conformità dei paragrafi 1, 2 e 3 la Commissione è assistita da agenti degli Stati membri che lo abbiano richiesto.
Articolo 12
Omessa collaborazione
1. Qualora una parte interessata rifiuti l'accesso alle informazioni necessarie oppure non le comunichi entro i termini fissati dal presente regolamento oppure ostacoli gravemente l'inchiesta, possono essere elaborate conclusioni provvisorie o definitive, affermative o negative, in base ai dati disponibili. Se si accerta che una parte interessata ha fornito informazioni false o fuorvianti, non si tiene conto di tali informazioni e possono essere utilizzati i dati disponibili. Le parti interessate vengono informate delle conseguenze dell'omessa collaborazione.
2. L'assenza di risposta su supporto informatico non viene considerata come una forma di omessa collaborazione, a condizione che la parte interessata dimostri che per presentare la risposta nella forma richiesta dovrebbe sostenere oneri supplementari o costi aggiuntivi eccessivi.
3. Le informazioni presentate da una parte interessata che non sono perfettamente conformi alle condizioni richieste non devono essere disattese, a condizione che le eventuali carenze non siano tali da provocare eccessive difficoltà per l'elaborazione di conclusioni sufficientemente precise e che le informazioni siano state presentate correttamente entro i termini fissati, siano verificabili e la parte interessata abbia agito con la migliore diligenza.
4. Se le informazioni o gli elementi di prova non sono accettati, la parte che li ha forniti viene immediatamente informata del motivo e ha la possibilità di dare ulteriori spiegazioni entro il termine specificato. Se le spiegazioni non sono considerate soddisfacenti, i motivi che hanno giustificato il rifiuto degli elementi di prova o delle informazioni vengono resi noti ed indicati nelle conclusioni pubblicate.
5. Se le conclusioni, comprese quelle relative al valore normale, sono elaborate in conformità delle disposizioni del paragrafo 1 e in particolare in base alle informazioni contenute nella denuncia, per quanto possibile e tenendo debitamente conto dei termini fissati per l'inchiesta, tali informazioni devono essere verificate in relazione ai dati disponibili provenienti da altre fonti obiettive, quali listini prezzi pubblicati, statistiche ufficiali sulle vendite e dichiarazioni doganali oppure in relazione alle informazioni ottenute da altre parti interessate nel corso dell'inchiesta.
6. L'esito dell'inchiesta per una parte interessata che non collabora oppure collabora solo in parte, impedendo in tal modo l'accesso ad informazioni pertinenti, può essere meno favorevole rispetto alle conclusioni che eventualmente sarebbero state raggiunte se la parte avesse collaborato.
Articolo 13
Trattamento riservato
1. Le informazioni di natura riservata (ad esempio perché la loro divulgazione implicherebbe un significativo vantaggio concorrenziale per un concorrente oppure danneggerebbe gravemente la persona che ha fornito l'informazione o la persona dalla quale l'ha ottenuta) oppure che sono comunicate a titolo riservato dalle parti interessate dall'inchiesta, per motivi debitamente giustificati, devono essere trattate come tali dalle autorità.
2. Alle parti interessate che comunicano informazioni riservate viene chiesto di presentare un riassunto non riservato, sufficientemente particolareggiato affinché la sostanza delle informazioni presentate a titolo riservato possa essere adeguatamente compresa. In circostanze eccezionali le parti possono precisare che tali informazioni non si prestano ad essere riassunte. In tal caso, vanno comunicati i motivi di tale impossibilità.
3. Se la domanda di trattamento riservato non è considerata giustificata e la parte che ha comunicato le informazioni non è disposta a renderle pubbliche, né ad autorizzarne la divulgazione in termini generici o sintetici, tali informazioni possono essere disattese, a meno che la loro esattezza sia adeguatamente dimostrata da fonti attendibili. Le domande di trattamento riservato non devono essere respinte arbitrariamente.
4. Il presente articolo non osta alla divulgazione da parte delle autorità comunitarie di informazioni generali ed in particolare dei motivi che hanno giustificato le decisioni prese in forza del presente regolamento, né alla divulgazione di elementi di prova su cui le autorità comunitarie si sono basate qualora ciò sia necessario per illustrare detti motivi nel corso di procedimenti giudiziari. Tale divulgazione deve tener conto del legittimo interesse delle parti a che i loro segreti d'impresa non siano rivelati.
5. Il Consiglio, la Commissione e gli Stati membri, nonché i loro agenti, sono tenuti a non divulgare, salvo esplicita autorizzazione della parte che le ha fornite, le informazioni ricevute in applicazione del presente regolamento per le quali è stato chiesto il trattamento riservato. Le informazioni scambiate tra la Commissione e gli Stati membri oppure le informazioni relative alle consultazioni svolte a norma dell'articolo 10 o i documenti interni preparati dalle autorità della Comunità o dagli Stati membri non sono divulgate, salvo diversa disposizione del presente regolamento.
6. Le informazioni ricevute in applicazione del presente regolamento possono essere utilizzate soltanto per lo scopo per il quale esse sono state richieste.
Articolo 14
Divulgazione di informazioni
1. I denunzianti, il costruttore navale, l'esportatore, l'acquirente o gli acquirenti della nave, le loro associazioni rappresentative e i rappresentanti del paese esportatore possono chiedere di essere informati degli elementi specifici dei principali fatti e considerazioni in base ai quali si intende raccomandare l'imposizione del pagamento di un diritto per prezzi pregiudizievoli oppure la chiusura di un'inchiesta o di un procedimento senza l'imposizione di un diritto.
2. Le domande di informazioni a norma del paragrafo 1 devono essere inviate alla Commissione per iscritto e devono pervenire entro i termini fissati dalla Commissione.
3. Le informazioni sono comunicate per iscritto. La comunicazione tiene debitamente conto dell'esigenza di tutelare le informazioni riservate, avviene il più rapidamente possibile e di norma entro un mese prima della decisione definitiva della Commissione o della presentazione di qualsiasi proposta di decisione definitiva, a norma dell'articolo 7. Eventuali fatti e considerazioni che la Commissione non può comunicare al momento della risposta sono resi noti successivamente il più rapidamente possibile. La divulgazione delle informazioni non pregiudica qualsiasi eventuale decisione della Commissione o del Consiglio, ma, qualora tale decisione si basi su fatti o considerazioni diversi, questi ultimi sono comunicati il più rapidamente possibile.
4. Le osservazioni presentate dopo l'informazione finale sono prese in considerazione unicamente se sono ricevute entro un termine fissato dalla Commissione, per ciascun caso, in funzione dell'urgenza della questione e comunque non inferiore a dieci giorni.
Articolo 15
Disposizioni finali
1. Il presente regolamento non osta all'applicazione:
a) di eventuali norme speciali stabilite da accordi conclusi tra la Comunità e i paesi terzi;
b) di misure speciali, purché non siano incompatibili con gli obblighi assunti a norma dell'accordo sulla costruzione navale.
2. Lo svolgimento delle inchieste a norma del presente regolamento e la decisione di imporre o di lasciare in vigore misure non possono essere in contrasto con gli obblighi assunti dalla Comunità a norma dell'accordo sulla costruzione navale oppure di qualsiasi altro accordo internazionale pertinente.
Il presente regolamento non impedisce alla Comunità di rispettare gli obblighi assunti a norma dell'accordo sulla costruzione navale in materia di composizione delle controversie.
Articolo 16
Entrata in vigore
Il presente regolamento entra in vigore il giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
Esso si applica dal giorno di entrata in vigore dell'accordo sulla costruzione navale (5).
Esso non è applicabile alle navi oggetto di un contratto concluso prima dell'entrata in vigore dell'accordo sulla costruzione navale, a eccezione delle navi oggetto di un contratto concluso dopo il 21 dicembre 1994 e la cui consegna è prevista oltre cinque anni dopo la data del contratto. Tali navi rientrano nel campo di applicazione del presente regolamento, salvo che il costruttore possa dimostrare che la proroga della data di consegna era dovuta a normali motivi commerciali e non aveva l'obiettivo di evitare l'applicazione del presente regolamento.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, addì 29 gennaio 1996.