ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 13. července 2009
o režimech státní podpory C 6/04 (ex NN 70/01) a C 5/05 (ex NN 71/04), které Itálie provedla ve prospěch pěstitelů, kteří pěstují ve sklenících (osvobození od spotřební daně z motorové nafty používané k vytápění skleníků)
(oznámeno pod číslem K(2009) 5497)
(Pouze italské znění je závazné)
(2009/944/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, zejména na čl. 88 odst. 2 první pododstavec,
poté co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedeným článkem, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Útvary Komise požádaly v dopisech ze dne 28. září 2000 a 17. října 2000 na základě dostupných informací italské orgány o upřesnění ve věci částečného osvobození od spotřební daně z motorové nafty používané v zemědělství ve smyslu vládního nařízení č. 268 ze dne 30. září 2000, kterým se zavádí okamžitá opatření v oblasti daně z příjmu fyzických osob a spotřební daně.
(2)
Italské orgány podaly Komisi požadovaná upřesnění v dopisech ze dne 31. října 2000 a 3. listopadu 2000.
(3)
Po přezkoumání těchto upřesnění požádaly útvary Komise dopisem ze dne 20. listopadu 2000 italské orgány o řadu nových informací ohledně osvobození od spotřební daně.
(4)
Vzhledem k tomu, že útvary Komise neobdržely ve lhůtě čtyř týdnů stanovené ve výše uvedeném dopise žádnou odpověď, zaslaly italským orgánům dopisem ze dne 26. dubna 2001 upomínku a uvedly, že si vzhledem k tomu, že italské orgány neodpověděly, vyhrazují navrhnout Komisi, aby zaslala příkaz k poskytnutí informací podle čl. 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (1) (nyní článek 88).
(5)
Dopisem ze dne 10. května 2001 předalo Stálé zastoupení Itálie při Evropské unii Komisi doplňující informace, které byly po italských orgánech požadovány v dopise ze dne 26. dubna 2001.
(6)
Dopisem ze dne 2. srpna 2001 oznámily útvary Komise, na základě výše uvedených informací, otevření spisu o neoznámené státní podpoře pod číslem NN 70/01 a požádaly italské orgány o nové informace.
(7)
Vzhledem k tomu, že útvary Komise neobdržely ve stanovené lhůtě žádnou odpověď, zaslaly dopisem ze dne 1. července 2003 italským orgánům další upomínku a opětovně jim připomněly skutečnost, že v případě, že nedodrží předepsanou lhůtu čtyř týdnů pro předložení odpovědi, vyhrazují si navrhnout Komisi, aby zaslala příkaz k poskytnutí informací podle čl. 10 odst. 3 nařízení (ES) č. 659/1999. Lhůta stanovená pro odpověď vypršela počátkem srpna 2003.
(8)
Vzhledem k tomu, že Komise neobdržela odpověď do konce výše uvedené lhůty, přikázala Itálii rozhodnutím ze dne 10. října 2003 (2), aby jí sdělila veškeré informace požadované v dopise ze dne 2. srpna 2001, a upřesnila, že pokud neobdrží od italských orgánů odpověď, vyhrazuje si zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy.
(9)
Vzhledem k tomu, že Komise neobdržela odpověď na příkaz k poskytnutí informací, sdělila dopisem ze dne 19. února 2004 italským orgánům rozhodnutí o zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy ve věci ustanovení čl. 5 odst. 5 vládního nařízení č. 268 ze dne 30. září 2000 (spis C 6/04).
(10)
Rozhodnutí o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily připomínky k uvedenému režimu podpory.
(11)
Komise obdržela připomínky k režimu podpory ze strany zúčastněných třetích stran, připomínky předložila Itálii dopisem ze dne 27. dubna 2004 a dala jí možnost vyjádřit se k nim.
(12)
Itálie se k těmto připomínkám nevyjádřila, ale poté, co požádala o prodloužení lhůty na odpověď k zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy a bylo jí vyhověno, zaslala odpověď ve věci tohoto řízení dopisem ze dne 21. června 2004, zaevidovaným dne 25. června 2004.
(13)
Po odeslání dopisu ze dne 19. února 2004, kterým oznamovala zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy ve věci ustanovení čl. 5 odst. 5 vládního nařízení č. 268 ze dne 30. září 2000, se Komise seznámila s informacemi, podle nichž je pěstitelům, kteří pěstují ve sklenících, ve skutečnosti poskytováno úplné osvobození od spotřební daně z motorové nafty používané k vytápění skleníků. Faxem ze dne 10. června 2004 tedy požádala italské orgány o informace o tomto dodatečném osvobození.
(14)
Dopisem ze dne 28. června 2004, zaevidovaným dne 3. srpna 2004, zaslalo Stálé zastoupení Itálie u Evropské unie Komisi odpověď italských orgánů na uvedený dopis ze dne 10. června 2004. Z uvedené odpovědi vyplývá, že výše uvedené dodatečné osvobození bylo zavedeno různými předpisy: čl. 24 odst. 3 zákona č. 388 ze dne 23. prosince 2000, čl. 13 odst. 3 zákona č. 448 ze dne 21. prosince 2001, čl. 19 odst. 4 zákona č. 289 ze dne 27. prosince 2002 a čl. 2 odst. 4 zákona č. 350 ze dne 24. prosince 2003.
(15)
Na základě těchto informací se útvary Komise rozhodly založit nový spis pro neoznámenou podporu pod číslem NN 71/04 za účelem přezkoumání slučitelnosti výše uvedeného dodatečného osvobození se společným trhem a informovaly o této skutečnosti italské orgány dopisem ze dne 4. listopadu 2004.
(16)
Dopisem ze dne 24. ledna 2005 Komise sdělila italské vládě rozhodnutí o zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES ve věci výše uvedeného dodatečného osvobození zavedeného čl. 24 odst. 3 zákona č. 388 ze dne 23. prosince 2000, čl. 13 odst. 3 zákona č. 448 ze dne 21. prosince 2001, čl. 19 odst. 4 zákona č. 289 ze dne 27. prosince 2002 a čl. 2 odst. 4 zákona č. 350 ze dne 24. prosince 2003 (spis C 5/05).
(17)
Rozhodnutí o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily připomínky k uvedenému režimu podpory.
(18)
Komise neobdržela žádné připomínky k této věci od zúčastněných třetích stran.
(19)
Dopisem ze dne 21. února 2005, zaevidovaným dne 22. února 2005, předalo Stálé zastoupení Itálie u Evropské unie Komisi odpověď italských orgánů ohledně zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy ve věci výše uvedeného dodatečného osvobození.
(20)
Dopisem ze dne 27. září 2007 požádaly útvary Komise italské orgány o doplňující informace k předmětné podpoře a k odpovědím týkajícím se zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy. Italské orgány byly především vyzvány, aby podpořily tvrzení, podle něhož podpora zapadá do logiky italského daňového systému, a aby zanalyzovaly, zda by tato podpora nemohla být odůvodněná ve světle ustanovení Pokynů Společenství o státní podpoře na ochranu životního prostředí, které je možno použít při poskytování podpor (5). Italské orgány měly jeden měsíc na odpověď na žádost o doplňující informace.
(21)
Vzhledem k tomu, že útvary Komise neobdržely od italských orgánů odpověď, zaslaly jim dne 15. října 2008 faxem upomínku, v níž bylo uvedeno, že nebude-li v nové jednoměsíční lhůtě doručena odpověď, vyhrazují si navrhnout Komisi, aby zaslala příkaz k poskytnutí informací podle čl. 10 odst. 3 nařízení (ES) č. 659/1999.
(22)
Vzhledem k tomu, že Komise neobdržela ve stanovené lhůtě odpověď, zaslala dopisem ze dne 5. prosince 2008 (6) příkaz k poskytnutí informací.
(23)
Stálé zastoupení Itálie u Evropské unie předalo Komisi odpověď italských orgánů na uvedený příkaz e-mailovou zprávou ze dne 5. února 2009, zaevidovanou dne 9. února 2009.
(24)
Na základě setkání s útvary Komise dne 21. dubna 2009 zaslaly italské orgány Komisi nový dopis, který předalo Stálé zastoupení Itálie u Evropské unie dne 19. května 2009.
II. POPIS
(25)
Čl. 5 odst. 5 vládního nařízení č. 268 ze dne 30. září 2000 stanoví, že na období od 3. října do 31. prosince 2000 se u motorové nafty používané k vytápění skleníků použije spotřební daň ve výši 5 % sazby stanovené pro motorovou naftu používanou jako palivo.
(26)
Čl. 6 odst. 1 tohoto vládního nařízení stanoví, že v tomtéž období odpovídají sazby spotřební daně z motorové nafty používané v zemědělství 22 % sazby uplatňované na motorovou naftu používanou jako palivo a že spotřební daně z benzinu odpovídají 49 % obvyklé sazby.
(27)
Čl. 24 odst. 3 zákona č. 388 ze dne 23. prosince 2000, čl. 13 odst. 3 zákona č. 448 ze dne 21. prosince 2001, čl. 19 odst. 4 zákona č. 289 ze dne 27. prosince 2002 a čl. 2 odst. 4 zákona č. 350 ze dne 24. prosince 2003 zavádějí úplné osvobození od spotřební daně z motorové nafty používané k vytápění skleníků v Itálii. Toto osvobození se vztahuje na následující období: od 1. ledna do 30. června 2001, celý rok 2002, celý rok 2003 a celý rok 2004.
III. ZAHÁJENÍ PRVNÍHO ŘÍZENÍ PODLE ČL. 88 ODST. 2 SMLOUVY (SPIS C 6/04)
(28)
Komise zahájila řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy ve věci ustanovení čl. 5 odst. 5 vládního nařízení č. 268 ze dne 30. září 2000, neboť měla pochybnosti o slučitelnosti se společným trhem osvobození od spotřební daně o dalších 17 procentních bodů, které bylo poskytnuto pěstitelům, kteří pěstují ve sklenících a kteří používají motorovou naftu k vytápění skleníků, a nikoliv dalším subjektům v zemědělství. Tyto pochybnosti vyplývaly ze skutečnosti, že ačkoli byl italským orgánům zaslán příkaz k poskytnutí informací, italské orgány nepředložily nic, čím by prokázaly způsobilost osvobození podle pravidel hospodářské soutěže (ve skutečnosti ani neodpověděly na příkaz). Pochybnosti byly kromě toho podpořeny problematickou způsobilostí osvobození od spotřební daně ve světle ustanovení směrnice Rady 92/81/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z minerálních olejů (7) a směrnice, kterou byla zrušena, neboli směrnice Rady 2003/96/ES ze dne 27. října 2003, kterou se mění struktura rámcových předpisů Společenství o zdanění energetických produktů a elektřiny (8).
IV. REAKCE ITALSKÝCH ORGÁNŮ NA ZAHÁJENÍ PRVNÍHO ŘÍZENÍ PODLE ČL. 88 ODST. 2 SMLOUVY
(29)
V dopise ze dne 21. června 2004 italské orgány naznačily, že osvobození od spotřební daně nemohou být považována za státní podporu, ale musí být posuzována v rámci čl. 8 odst. 2 písm. f) a čl. 15 odst. 3 směrnice 92/81/EHS a 2003/96/ES. Podle italských orgánů spadá pěstování ve skleníku pod „zemědělské a zahradnické práce“, u nichž pokyny Společenství umožňují členským státům, aby uplatňovaly úplné nebo částečné osvobození od spotřební daně, a osvobození od spotřební daně pro pěstování ve skleníku nezavádí v zemědělství a zahradnictví žádnou diskriminaci spočívající v rozdílném osvobození, neboť všechny subjekty mají naprostou volnost výběru mezi pěstováním ve venkovních podmínkách nebo pěstováním ve skleníku.
(30)
Podle italských orgánů je napadený režim povahy výhradně daňové a z tohoto pohledu by měl být posuzován, aby bylo možno provést celkovou analýzu, jež by zahrnovala všechny státy Unie, a tím by se zabránilo tomu, aby přezkum jediného národního případu mimo tento rámec způsobil změnu zásady par condicio mezi členskými státy. Za tímto účelem italské orgány poukázaly na politickou dohodu mezi Radou a Komisí u příležitosti zasedání Rady ve složení pro hospodářství a finance dne 19. března 2003, podle níž odchylky od obecného daňového režimu nebo rozdíly v rámci tohoto režimu, které jsou odůvodněné povahou nebo obecnými rysy daňového režimu, neznamenají státní podporu.
(31)
Na závěr italské orgány doplnily, že podle odhadů a na základě jim dostupných údajů stanovený režim „neovlivňuje řádné fungování vnitřního trhu a nevede k narušení hospodářské soutěže“ (odkaz na 24. bod odůvodnění směrnice 2003/96/ES).
V. PŘIPOMÍNKY PŘEDLOŽENÉ TŘETÍMI OSOBAMI K ZAHÁJENÍ PRVNÍHO ŘÍZENÍ PODLE ČL. 88 ODST. 2 SMLOUVY
(32)
Dopisem ze dne 19. dubna 2004, zaevidovaným dne 21. dubna 2004, Komise obdržela připomínky vyjádřené třetí zúčastněnou stranou na základě zahájení prvního řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy.
(33)
V dopise popisuje třetí zúčastněná strana nestálost trhu, na němž působí, a problémy spojené s růstem cen paliv, která mohou být použita k vytápění skleníků. Podle názoru třetí zúčastněné strany by byly mnohé podniky z tohoto odvětví nuceny ukončit činnost nebo omezit spotřebu paliva při vytápění skleníků, což by následně vedlo ke snížení kvality jejich produktů, pokud by se Komise měla k uvedenému osvobození vyjádřit negativně. Kromě toho jsou podle třetí zúčastněné strany ceny paliv pro vytápění skleníků používaných v Belgii a v Nizozemsku (metan a topný olej) o 20 až 40 % nižší než cena motorové nafty pro zemědělství v Itálii, a proto uplatňování uvedeného osvobození nepředstavuje žádné narušení hospodářské soutěže. Podle třetí strany je dále v této v oblasti podnikání stále více podniků, které k vytápění skleníků používají metan.
VI. ZAHÁJENÍ DRUHÉHO ŘÍZENÍ PODLE ČL. 88 ODST. 2 SMLOUVY (SPIS C 5/05)
(34)
Komise zahájila druhé řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy poté, co se seznámila s informacemi, které dokazovaly, že osvobození pěstitelů, kteří pěstují ve sklenících, od spotřební daně bylo jasně větší než osvobození analyzované při zahájení prvního řízení. Pochybnosti vyjádřené v rámci zahájení prvního řízení, které bylo možno mimo jiné přičítat i skutečnosti, že italské orgány neodpověděly na příkaz k poskytnutí informací, který jim byl předán, byly podpořeny reakcí těchto orgánů na zahájení prvního řízení. Pochybnosti vyjádřené Komisí v rámci zahájení druhého řízení se v zásadě zakládají na následujících úvahách:
a)
italské orgány mají za to, že osvobození od spotřební daně z paliv, bez ohledu na jejich podstatu, nepředstavují státní podporu, ale opatření daňové povahy, která jsou odůvodněna povahou režimu, do něhož spadají, ale nepředložily žádné skutečnosti na podporu těchto argumentů;
b)
dalším tvrzením, které předložily italské orgány, je to, že osvobození od spotřební daně nepředstavuje narušení hospodářské soutěže, neboť zahradníci se mohou svobodně rozhodnout, že využijí osvobození tím, že budou pěstovat ve skleníku; toto tvrzení se zdá být pochybné, neboť osvobození nebylo určeno ani tak k tomu, aby podpořilo přechod k pěstování ve skleníku, ale spíše aby ulehčilo již aktivním pěstitelům, kteří pěstují ve sklenících, od finančního břemene spojeného s výkonem jejich činnosti;
c)
co se ještě týče narušení hospodářské soutěže, italské orgány potvrzují, že na základě dostupných oficiálních údajů nepředstavuje úplné osvobození poskytované pěstitelům, kteří pěstují ve sklenících, žádné narušení; podle Komise není jisté, jak tyto orgány mohou uvádět takové tvrzení, neboť v odpovědi zaslané dálnopisem útvarům Komise dne 10. června 2004 (viz 14. bod odůvodnění) tvrdí, že nemohou poskytnout přesné údaje o částkách, které mohou pěstitelé, kteří pěstují ve sklenících, ušetřit díky úplnému osvobození;
d)
italské orgány tvrdily, že zde neexistují prvky státní podpory, ale neuvedly, jaké je pravidlo hospodářské soutěže, které by podle nich odůvodňovalo slučitelnost úplného osvobození od spotřební daně se společným trhem;
e)
nelze vyloučit, že osvobození bylo poskytnuto v rozporu se směrnicemi 92/81/EHS a 2003/96/ES.
VII. REAKCE ITALSKÝCH ORGÁNŮ NA ZAHÁJENÍ DRUHÉHO ŘÍZENÍ PODLE ČL. 88 ODST. 2 SMLOUVY
(35)
V dopise ze dne 21. února 2005 italské orgány především tvrdily, že druhé řízení se týká podobných věcných otázek, jako byly otázky projednávané v prvním řízení, a že připomínky, které formulovaly jako odpovědi již v prvním řízení, jsou stále platné. Kromě toho doplnily odpověď a uvedly následující:
a)
úprava spotřební daně ze strany členských států nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy; závěry zasedání Rady ve složení pro hospodářství a finance dne 19. března 2003, podle nichž odchylky od obecného daňového režimu nebo rozdíly v rámci tohoto režimu, které jsou odůvodněné povahou nebo obecnými rysy daňového režimu, neznamenají státní podporu, jsou určujícím prvkem potvrzujícím významnou pravomoc finančních orgánů Společenství; proto by byly sdělily informace o povaze a obecných rysech systému uvedeným finančním orgánům, jakmile by o ně byly požádaly;
b)
výraz „aniž jsou dotčeny ostatní předpisy Společenství“ v čl. 15 odst. 1 směrnice 2003/96/ES nelze vykládat v tom smyslu, že umožňuje použít články 87 a 88 Smlouvy na jakékoli opatření na snížení nebo osvobození od spotřební daně, neboť pokud by zákonodárce Společenství chtěl přezkoumat veškerá opatření na úpravu spotřební daně se zřetelem na články 87 a 88 Smlouvy, byl by tento záměr vyjádřil vložením odkazu na tyto články podle základní zásady výkladu zákona lex ubi voluit dixit; naproti tomu v kterémkoli aktu Společenství je záměr zákonodárce, který chce podrobit daná opatření pravidlům z oblasti státní podpory, vyjádřen jasně, nikoli prostřednictvím obecné formulace typu „aniž jsou dotčeny ostatní předpisy Společenství“, a kromě toho je tím spíše nutná jasná a jednoznačná formulace, aby kvalifikace opatření jako „znamenající státní podporu“ nebo „neznamenající státní podporu“ měla významný dopad na povahu, způsob a dobu trvání výkonu samotného opatření;
c)
skutečnost, že opatření neovlivňuje řádné fungování vnitřního trhu a nevede k narušení hospodářské soutěže, je objektivní skutečnost a úspory, které mohli výrobci zaznamenat díky opatření, nejsou tedy důležité.
VIII. ODPOVĚĎ ITALSKÝCH ORGÁNŮ NA PŘÍKAZ POSKYTNUTÍ INFORMACÍ ZE DNE 5. PROSINCE 2008
(36)
V dopise ze dne 5. února 2009 se italské orgány vrátily především k tématu slučitelnosti podpory s ustanoveními směrnice 92/81/EHS, která, podle jejich názoru, dostatečně nevyjasňuje požadavek slučitelnosti osvobození od spotřební daně nebo jejího snížení s právními předpisy v oblasti hospodářské soutěže.
(37)
Na vysvětlení svého stanoviska odkazují na článek 8 směrnice, podle něhož „aniž jsou dotčeny ostatní předpisy Společenství, mohou členské státy uplatnit celkové nebo částečné osvobození od sazby spotřební daně nebo celkové nebo částečné snížení sazby spotřební daně z minerálních olejů, jejichž používání podléhá daňové kontrole, […] výhradně při zemědělských a zahradnických pracích, jakož i v lesnictví …“.
(38)
Podle italských orgánů výraz „aniž jsou dotčeny“, použitý v tomto článku, nestanoví povinnost dodržovat evropská pravidla hospodářské soutěže, jak naopak činí článek 26 směrnice 2003/96/ES; tvrdí, že pokud by tyto dvě směrnice stanovily tutéž povinnost, neměl by zákonodárce Společenství důvod vyjadřovat se jednoznačněji v článku 26 směrnice 2003/96/ES. Italské orgány tedy došly k závěru, že se zřetelem k ustanovení článku 8 směrnice 92/81/EHS mohly členské státy legitimně uplatňovat snížení spotřební daně nebo osvobození od spotřební daně v oblasti zahradnictví.
(39)
Italské orgány dále zdůrazňují, že použití směrnice 92/81/EHS, a tedy směrnice 2003/96/ES, ve skutečnosti narušuje hospodářskou soutěž na vnitřním trhu, neboť stanovená snížení nebo osvobození zvýhodňují ty členské státy, které mají větší hospodářské zdroje, a mohou tak uplatňovat jednotné snížení spotřební daně v celém odvětví zemědělství. Vzhledem k tomu, že Itálie má omezené zdroje, rozhodla se přijmout opatření pouze ve prospěch pěstitelů, kteří pěstují ve sklenících, neboť opatření na snížení spotřební daně nebo osvobození od spotřební daně byla přijata v souvislosti s krizí, jež vznikla v důsledku zvýšení cen produktů určených k vytápění. V tomto ohledu italské orgány připomínají, že Komisi nepřísluší vměšovat se členskému státu do volby priorit.
(40)
Co se týče případné použitelnosti Pokynů Společenství o státní podpoře na ochranu životního prostředí (viz 20. bod odůvodnění), italské orgány tvrdí, že poskytnutá snížení spotřební daně jsou v souladu s předpisy v rámci těchto pokynů, a mohla by proto využít odchylek v nich stanovených, neboť podle názoru italských orgánů se jedná o stávající daně podle bodu 51.2 pokynů; tento bod stanoví, že jedná-li se o stávající daně, provozní podpory spojené se snížením nebo osvobozením lze povolit, jsou-li současně splněny tyto dvě podmínky:
-
dotyčná daň musí mít znatelný dopad na ochranu životního prostředí,
-
snížení pro dotčené podniky musí být rozhodnuto již v době, kdy byla daň přijata, nebo musí být nutné v důsledku významných hospodářských podmínek, jejichž vinou se podniky ocitly v obzvláště obtížné konkurenční situaci. V druhém případě nesmí výše snížení přesáhnout zvýšení nákladů vzniklých v důsledku změny hospodářských podmínek. Jakmile již nedochází ke zvyšování nákladů, nelze snížení nadále uplatňovat.
(41)
Podle italských orgánů lze spotřební daně z paliv používaných v zemědělství, zejména z topného plynu, považovat za environmentální daně (ekodaně); mají znatelný dopad na životní prostředí, neboť podněcují výrobce, aby snižovali spotřebu paliv.
(42)
Co se týče zejména bodu 51.2 písm. b) pokynů, podle něhož musí být o odchylkách ve prospěch podniků rozhodnuto již v době, kdy byla daň přijata, italské orgány odkazují na rozhodnutí Komise K(2005) 4436 ze dne 7. prosince 2005. Podle tohoto rozhodnutí „dotyčné spotřební daně nemusely mít od samého počátku výslovně účel související s ochranou životního prostředí a o osvobození bylo rozhodnuto […] dávno předtím, než se pokyny o podpoře na ochranu životního prostředí z roku 2001 staly použitelnými. Proto lze v tomto případě mít za to, že o nich bylo rozhodnuto již v době, kdy byla spotřební daň přijata. Proto se v souladu s bodem 51.2 pokynů mohou ustanovení bodu 51.1 použít pro osvobození (posuzovaná v tomto rozhodnutí).“ Italské orgány dodávají, že o snížení spotřební daně bylo rozhodnuto na základě změny hospodářských podmínek (zejména progresivního nárůstu cen ropy), která dostala pěstitele, kteří pěstují ve sklenících, do mimořádně obtížného postavení v hospodářské soutěži s pěstiteli pěstujícími ve venkovních podmínkách, a která vedla orgány v ostatních zemích k přijetí opatření ve prospěch pěstitelů, kteří pěstují ve sklenících, a ve prospěch odvětví rybolovu. Tyto orgány ještě uvádějí, že cena motorové nafty k vytápění se v posuzovaném období pohybovala takto: + 37 % v období 1999-2000, + 26 % v období 1999-2001 a + 26 % v období 1999-2002. Struktura cen byla naproti tomu následující (v EUR za litr v ročním průměru):
(v EUR za litr)
Průmyslová cena
Daně
Spotřebitelská cena
1999
0,217
0,524
0,741
2000
0,342
0,523
0,865
2001
0,317
0,504
0,821
2002
0,292
0,542
0,834
2003
0,314
0,547
0,861
2004
0,354
0,555
0,909
(43)
Italské orgány naproti tomu tvrdí, že použití bodu 51 pokynů v každém případě nařizuje podnikům platit část daně. Opatření, které bylo přijato v Itálii, může být podle jejich názoru slučitelné, pokud příjemci zaplatí minimum stanovené na úrovni Společenství (minimum, které podle těchto orgánů představovalo v období 2000-2003 13 EUR/1 000 kg a následně 21 EUR/1 000 kg).
(44)
Konečně co se týče celkové částky poskytnutých podpor, italské orgány uvádějí, že čísla, která jsou uvedena v různých finančních předpisech, jsou odhady založené na předpovědích spotřeby paliv na vytápění a je třeba na ně nahlížet jako na nevybrané příjmy než přidělené zdroje. Podle jejich názoru je doposud obtížné vyčíslit výhodu, kterou měl každý výrobce, neboť správu daňového systému vykonávají regiony, provincie nebo dokonce obce. Údaje budou oznámeny, jakmile budou dostupné.
IX. DOPIS ZASLANÝ DNE 18. KVĚTNA 2009
(45)
V tomto dopise italské orgány především zdůrazňují, že spotřební daně představují stávající daně a z tohoto titulu je možné využít odchylky proveditelné na základě ustanovení pokynů o státní podpoře na ochranu životního prostředí, a to z důvodů připomenutých již výše v 42. bodě odůvodnění.
(46)
Po těchto tvrzeních následuje aktualizovaná verze tabulky z 42. bodu odůvodnění (sloupec „daně“ je rozdělen na spotřební daň a DPH). Na základě nové tabulky byla struktura cen v posuzovaném období následující (tentokrát jsou údaje vyjádřeny v EUR/1 000 l):
(v EUR/1000 litrů)
Průmyslová cena
DPH
Spotřební daň
Spotřebitelská cena
1999
219,83
123,5
397,67
741
2000
344,35
144,1
375,92
864,33
2001
313,4
136,7
370,11
820,22
2002
293,31
139,7
405,24
838,26
2003
314,37
143,5
403,21
861,1
2004
355,01
151,6
403,21
909,86
(47)
Italské orgány zdůraznily, že v období od roku 1999 do roku 2004 ceny motorové nafty k vytápění neustále rostly, nebere-li se v úvahu mírný pokles mezi lety 2000 a 2001. Následuje zopakování argumentů uvedených již v 42. a 43. bodě odůvodnění.
(48)
Co se týče oprávněnosti opatření ve světle italského daňového systému, italské orgány upřesňují, že v Itálii jsou objemy paliv osvobozených od spotřební daně rozděleny podle plochy, kvality plodin a množství skutečně využívaného zemědělského vybavení. Proto lze mít za to, že osvobození od daně se vypočítává v závislosti na typu prováděné činnosti, a v případě pěstování ve skleníku se provádí úměrně, neboť tento typ pěstování zcela zřejmě závisí na motorové naftě a jsou pro něj charakteristické výrobní podmínky, které jsou naprosto odlišné od podmínek při pěstování ve venkovních podmínkách. Osvobození kromě toho nezvýhodňuje jen jeden produkt, neboť se použije pro veškerou skleníkovou produkci a pěstování ve skleníku lze považovat za způsob hospodaření rozšířený v celém zemědělském odvětví.
(49)
Co se týče použitelnosti čl. 87 odst. 1 Smlouvy obecněji, italské orgány mají za to, že nevznikly podmínky podle uvedeného článku, neboť osvobození nejsou ani selektivní ani taková, aby narušovala hospodářskou soutěž.
(50)
Co se týče selektivnosti, italské orgány odkazují na rozsudek Soudu prvního stupně ve věci T-233/04 (9). V hodnocení (bod 86) Soud uvedl: „Pro účely uplatnění článku 87 ES je bez významu, že situace předpokládané osoby oprávněné z opatření se zlepšila nebo zhoršila vzhledem k dřívějšímu právnímu stavu, nebo se naopak plynutím času nezměnila. Je třeba pouze vymezit, zda v rámci daného právního režimu může státní opatření zvýhodnit „určité podniky nebo určitá odvětví výroby“ ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES vůči ostatním podnikům, které se nacházejí s ohledem na cíl sledovaný uvedeným opatřením ve srovnatelné skutkové a právní situaci.“
(51)
Podle mínění italských orgánů osvobození uplatněné na motorovou naftu používanou v chráněném prostředí, kde probíhá pěstování zemědělských produktů, nerozlišuje mezi podniky, které se nacházejí ve srovnatelné právní a skutkové situaci, ani mezi produkty, neboť všechny podniky, bez ohledu na produkci, mohou využívat osvobození, pokud si opatřují motorovou naftu pro pěstování ve sklenících.
(52)
Co se týče možnosti narušení hospodářské soutěže, italské orgány poukazují na rozhodnutí Komise K(2008) 1105, kde se v 43. bodě odůvodnění uvádí: „Celkové nebo částečné osvobození podle čl. 8 odst. 2 směrnice 92/81/EHS sleduje stejný cíl jako opatření podle směrnice 2003/96/ES a má spíše menší rozsah, takže lze analogicky říci, že by neměla nepatřičně narušovat hospodářskou soutěž.“
(53)
Italské orgány kromě toho dodávají, že v bodě 32 uvedeného rozhodnutí má Komise za to, že tento typ opatření týkajících se paliv používaných zemědělské prvovýrobě nenarušuje hospodářskou soutěž, neboť velikost zemědělských podniků v Evropské unii je omezená (více než 60 % zemědělských podniků hospodaří na méně než 5 hektarech využívané zemědělské plochy). Vycházejí z této úvahy a zdůrazňují, že na základě výše uvedeného kritéria velikosti může projednávané osvobození těžko narušovat hospodářskou soutěž, neboť přibližně 80 % italských zemědělských podniků hospodaří na méně než 5 hektarech využívané zemědělské plochy.
(54)
Dalším argumentem, který italské orgány použily, je skutečnost, že množství motorové nafty, které může být použito k vytápění 1 m3 skleníku, představuje pouze 2 litry. Kromě toho podle studie provedené ústavem Enama (Ente nazionale per la meccanizzazione agricola - státní ústav pro zemědělskou mechanizaci) o spotřebě motorové nafty ve 14 z 20 italských regionů představovala motorová nafta používaná ve sklenících (167 436 001 litrů) jen 11,77 % spotřeby motorové nafty v zemědělství v roce 2002 a 10,67 % v roce 2003.
(55)
Poté co italské orgány podaly tato vysvětlení na podporu svých tvrzení, podle nichž uvedené osvobození nemá prvky státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, zdůrazňují horizontální povahu osvobození, trvají na skutečnosti, že pokud by se všichni zemědělští výrobci zabývali pěstováním ve skleníku, mohli by je využívat, a podtrhují, že kritérium zákazu diskriminace nelze uplatnit zpětně z důvodu legitimního očekávání a právní jistoty.
X. HODNOCENÍ
(56)
Toto rozhodnutí se týká rozdílu mezi osvobozením od spotřební daně z motorové nafty používané k vytápění skleníků na straně jedné a osvobozením od spotřební daně z motorové nafty používané jako palivo na straně druhé.
(57)
S ohledem na argumenty předložené italskými orgány v odpovědích na zahájení řízení je třeba především přezkoumat, zda režim obsahuje prvky státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(58)
Podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy jsou s vnitřním trhem neslučitelné podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy.
(59)
Projednávaný režim odpovídá této definici nejen proto, že je financován ze státních prostředků (tím, že stát poskytuje osvobození od spotřební daně, zříká se určitých příjmů, které by jinak mohl vybrat), ale i proto, že zvýhodňuje určité podniky (zemědělské podniky, a v jejich rámci ty, které se zabývají pěstováním ve sklenících) a může ovlivňovat obchod a narušovat hospodářskou soutěž vzhledem k postavení, které Itálie zaujímá v zemědělské produkci ve sklenících (například co se týče plochy skleníků určené k produkci čerstvé zeleniny, Itálie v letech 2000 a 2003 zaujímala druhé místo mezi producentskými zeměmi v Unii, v letech 2000 a 2001 byla největším producentem zeleniny v Unii a konečně v období, na něž se vztahují zahájená řízení, byla na druhém místě v Evropě, co se týče plochy určené k pěstování ve skleníku).
(60)
Při přezkoumávání spisu přinesly italské orgány ještě řadu argumentů na obranu svých tvrzení, podle nichž tento režim neobsahuje prvky státní podpory:
-
na základě politické dohody mezi Radou a Komisí u příležitosti zasedání Rady ve složení pro hospodářství a finance dne 19. března 2003 odchylky od obecného [daňového] režimu nebo rozdíly v rámci tohoto režimu, které jsou odůvodněné povahou nebo obecnými rysy daňového režimu, neznamenají státní podporu; v Itálii kromě toho tato osvobození logicky zapadají do italského daňového systému, protože se týkají veškeré skleníkové produkce a protože celý objem paliva osvobozeného od spotřební daně je rozdělen v závislosti na vykonávané činnosti,
-
podle odhadů a dostupných údajů přezkoumávaný režim „neovlivňuje řádné fungování vnitřního trhu a nevede k narušení hospodářské soutěže“ (viz 30. a 31. bod odůvodnění),
-
osvobození není ani selektivní ani takové, aby narušovalo hospodářskou soutěž.
(61)
Především je potřeba zdůraznit, že žádná politická dohoda nemůže změnit koncepci podpory, jak je objektivně definována ve Smlouvě.
(62)
Co se týče tvrzení, podle něhož by osvobození bylo odůvodněno povahou nebo obecnými rysy daňového systému, Komise má za to, že konkrétně osvobození od spotřební daně, které se omezuje na určitou produkci (v tomto případě pěstování ve skleníku, kterého se týká vyšší osvobození od daně ve srovnání s pěstováním ve venkovních podmínkách), nemůže být odůvodněno povahou a logikou daňového systému, pokud právo Společenství v zásadě zavazuje členské státy, aby stanovily sazbu spotřební daně (10). Tatáž úvaha platí, jestliže právo Společenství nepředepisuje udělení takového osvobození. Argument, podle něhož se osvobození vztahuje na veškerou skleníkovou produkci, není v tomto případě na místě, neboť celá odvětví zemědělské produkce využívala nižších úlev, než jsou úlevy poskytované pěstitelům, kteří pěstují ve sklenících, a pokud, jak uvádějí italské orgány, je celý objem paliv osvobozených od spotřební daně rozdělen v závislosti na vykonávané činnosti, vyžadovala by logika daňového systému, aby osvobození bylo stejné pro všechny činnosti založené na používání motorové nafty.
(63)
Otázka selektivnosti byla pojednána již v 58. bodě odůvodnění. Co se týče odkazu na rozsudek ve věci T-233/04, Komise s poukazem na 25. a 26. bod odůvodnění konstatuje, že mohly-li subjekty v zemědělství, které používají motorovou naftu, využívat osvobození od daně, mohli nicméně pěstitelé, kteří pěstují ve sklenících, využívat značně velkorysejšího osvobození. Všichni provozovatelé se nacházeli ve srovnatelné skutkové situaci, neboť pro produkci používali motorovou naftu, a cíl opatření (zmírnění účinků růstu cen ropných produktů) se jich tedy týkal stejnou měrou, a to bez ohledu na jejich právní statut. Skutečnost, že ve srovnatelné situaci mohli někteří provozovatelé využívat velkorysejšího osvobození od daně než jiní, naznačuje, že tento režim obsahuje prvky selektivnosti.
(64)
Co se týče tvrzení, podle něhož režim neovlivňuje řádné fungování vnitřního trhu a nevede k narušením hospodářské soutěže, Komise odmítá argumenty italských orgánů:
-
rozhodnutí, na něž se odvolávají italské orgány v 52. bodě odůvodnění, dochází k závěru, že existuje státní podpora, která může být schválena na základě odchylky stanovené čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy; tuto odchylku však nelze uplatnit, aby bylo prokázáno, že přezkoumávaný režim neobsahuje prvky státní podpory (tato úvaha platí i pro tvrzení italských orgánů uvedené v 53. bodě odůvodnění),
-
údaje uvedené v 54. bodě odůvodnění nejsou úplné (14 regionů z 20) a nelze dojít k závěru, že tyto údaje jsou reprezentativní: není z nich totiž možné odvodit, zda situace v regionech, za něž byly údaje předány, odpovídá situaci v regionech, v nichž je pěstování ve skleníku rozšířeno více; údaje o spotřebě v zemědělství kromě toho spíše naznačují, že motorová nafta představuje důležitý prostředek zemědělské produkce. V každém případě stačí, že podpora posiluje konkurenční postavení určitého podniku ve srovnání s postavením jiných konkurenčních podniků v obchodě v rámci Společenství, aby tato podpora mohla narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod v rámci Společenství (11). K tomu v přezkoumávaném případě dochází, neboť poskytované osvobození zvýhodňuje italské podniky, které se zabývají pěstováním zemědělských produktů ve skleníku, před podniky, které působí ve stejném odvětví v ostatních členských státech.
(65)
Italské orgány také v odpovědi na zahájení prvního řízení tvrdily, že uvedená podpora nepředstavuje státní podporu, ale musí být přezkoumávána ve světle ustanovení směrnic 92/81/EHS a 2003/96/ES. K tomuto závěru došly na základě argumentace, podle níž je existence státní podpory vyloučena z prosté skutečnosti, že evropská směrnice stanoví možnost poskytnout osvobození od daní. Tato argumentace byla zdůrazněna v odpovědi na příkaz k poskytnutí informací, který jim byl předán.
(66)
Komise nemůže s takovou argumentací souhlasit. Směrnice 92/81/EHS totiž ve svém 6. bodě odůvodnění přesně stanoví, že členské státy mohou fakultativně uplatnit další (…) osvobození (…), pokud to nezpůsobí narušení hospodářské soutěže. Čl. 8 odst. 2 zmíněné směrnice kromě toho stanoví, že členské státy mohou uplatnit celkové nebo částečné osvobození nebo snížení, „aniž jsou dotčeny ostatní předpisy Společenství“. S odkazem na existenci nebezpečí narušení hospodářské soutěže směrnice 92/81/EHS nevylučuje, že osvobození od daní může představovat státní podporu. Je třeba připomenout, že pravomoci ve věci státních podpor svěřuje Komisi přímo Smlouva a že tyto pravomoci nelze omezit směrnicí, jejímž cílem je harmonizace daně na evropské úrovni.
(67)
Směrnice 2003/96/ES navíc v 15. a 24. bodě odůvodnění uvádí, že opatření zaměřená na zavedení rozdílné sazby musí být v souladu s předpisy, kterými se řídí vnitřní trh a hospodářská soutěž, aby nedošlo k narušení hospodářské soutěže. Povinnost uplatňovat pravidla hospodářské soutěže potvrzuje i článek 26 uvedené směrnice, který upozorňuje na skutečnost, že projednávaná opatření mohou představovat státní podporu a v tom případě musí být oznámena podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES. Uvedený článek výslovně stanoví, že informace poskytované Komisi na základě uvedené směrnice nezprošťují členské státy oznamovací povinnosti podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy.
(68)
Italské orgány konečně samy potvrzují (viz 39. bod odůvodnění), že uplatnění osvobození narušuje hospodářskou soutěž, což je charakteristický prvek státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy.
(69)
S ohledem na všechny tyto úvahy Komise dochází k závěru, že osvobození od spotřební daně uplatňované v rámci přezkoumávaného režimu představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy.
(70)
V případech stanovených v čl. 87 odst. 2 a 3 Smlouvy lze však některá opatření na základě výjimky naopak považovat za slučitelná se společným trhem.
(71)
Odchylky stanovené v čl. 87 odst. 2 Smlouvy týkající se podpor sociální povahy poskytovaných individuálním spotřebitelům, podpor určených k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a podpor poskytovaných hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo nelze v tomto případě použít, bez ohledu na to, kdo je příjemcem podpory.
(72)
Komise má za to, že odchylky stanovené v čl. 87 odst. 3 písm. a) Smlouvy, které se týkají rozvoje určitých oblastí, se na přezkoumávaný režim nepoužijí, neboť tento režim nezahrnuje podpory určené na podporu hospodářského rozvoje oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností.
(73)
Co se týče odchylky podle čl. 87 odst. 3 písm. b) Smlouvy, stačí uvést, že přezkoumávaný daňový režim není významným projektem společného evropského zájmu a jeho cílem není napravit vážnou poruchu v italském hospodářství. Podpora navíc není určena na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví ve smyslu odchylky podle čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy.
(74)
Jediná odchylka, které se tedy lze dovolávat, je odchylka podle čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy, podle níž mohou být považovány za slučitelné se společným trhem podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem.
(75)
Vzhledem k tomu, že podpory v rámci přezkoumávaného režimu jsou podporami neoznámenými, je třeba jejich slučitelnost s trhem Společenství analyzovat ve světle pravidel pro státní podpory platných v době poskytnutí podpor, jak uvádí sdělení Komise o stanovení pravidel pro hodnocení protiprávně poskytnuté státní podpory (12).
(76)
Je-li pravda, že na základě 172. bodu odůvodnění Pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 (13) je považována za slučitelnou se společným trhem ve smyslu čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy nelegitimní podpora poskytnutá poté, co směrnice 2003/96/ES vstoupila v platnost, platí to pouze v případě, že podmínky této směrnice jsou dodrženy a že v odvětví zemědělství nedošlo k žádnému rozlišení. Totéž platí pro podporu poskytnutou protiprávně na základě směrnice 92/81/EHS.
(77)
Na základě čl. 1 odst. 1 směrnice 92/81/EHS „členské státy použijí pro minerální oleje spotřební daň harmonizovanou na základě této směrnice“. V odstavci 2 stejného článku se upřesňuje, že členské státy stanoví své sazby podle směrnice Rady 92/82/EHS ze dne 19. října 1992 o sbližování sazeb spotřebních daní z minerálních olejů (14).
(78)
Směrnice 92/82/EHS stanoví v čl. 5 odst. 2 spotřební daň z motorové nafty ve výši 18 ECU na 1 000 l v případě, že se motorová nafta používá pro stacionární motory, zařízení a stroje používané na staveništích, pro civilní inženýrské práce a pro veřejné práce, nebo pro vozidla, která jsou určena k používání mimo silniční síť nebo která neobdržela povolení pohybovat se převážně po veřejné silniční síti.
(79)
Směrnice 92/81/EHS upřesňuje v čl. 2 odst. 2, že „minerální oleje jiné, než pro které směrnice 92/82/EHS předepisuje úroveň spotřební daně, podléhají spotřební dani, jsou-li určeny k použití, jsou-li prodávány nebo jsou-li používány jako paliva nebo pohonné hmoty. Sazba vybírané daně je stanovena podle použití na úrovni, jež se použije pro palivo nebo pro srovnatelné pohonné hmoty pro motory“ (částka 13 EUR uvedená italskými orgány výše v 43. bodě odůvodnění je částka použitá pro palivo nebo srovnatelné pohonné hmoty pro motory, jinak řečeno spotřební daň z těžkého oleje stanovená v článku 6 směrnice ve výši 13 EUR za 1 000 kg).
(80)
V čl. 8 odst. 2 směrnice 92/81/EHS se nicméně stanoví, že „aniž jsou dotčeny ostatní předpisy Společenství, mohou členské státy uplatnit celkové nebo částečné osvobození od sazby spotřební daně nebo celkové nebo částečné snížení sazby spotřební daně z minerálních olejů, jejichž používání podléhá daňové kontrole, […] výhradně při zemědělských a zahradnických pracích, jakož i v lesnictví a ve sladkovodním chovu ryb“.
(81)
Podle směrnice 2003/96/ES, která vstoupila v platnost dne 1. ledna 2004 (15), je minimální sazba spotřební daně z motorové nafty určené k vytápění stanovena na 21 EUR za 1 000 l (článek 9 směrnice ve spojení s tabulkou C přílohy I uvedené směrnice). Uvedená směrnice obsahuje kromě toho i ustanovení srovnatelné s ustanovením čl. 8 odst. 2 směrnice 92/81/EHS, a to v čl. 15 odst. 3, podle něhož „členské státy mohou uplatňovat až nulovou úroveň zdanění na energetické produkty a elektřinu používané pro zemědělské a zahradnické práce, při chovu ryb a v lesnictví“.
(82)
Podle obou výše uvedených směrnic bylo tedy možné poskytnout celkové osvobození od spotřební daně. Režim přezkoumávaných podpor však nelze prohlásit za slučitelný se společným trhem ve světle bodu 172 Pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 (16), neboť činí rozlišení při osvobození od daně, které zvýhodňuje některé zemědělské podniky.
(83)
V celém období, jehož se týkají obě zahájená řízení ve věci osvobození od spotřební daně (od 3. října 2000 do 31. prosince 2004 - viz 25. a 27. bod odůvodnění), byly použitelnými předpisy v oblasti státní podpory předpisy uvedené v pokynech ke státní podpoře v odvětví zemědělství (17) (dále jen „pokyny v odvětví zemědělství z roku 2000“).
(84)
Komise konstatuje, že s ohledem na svou povahu (celkové osvobození od spotřební daně) představuje podpora jednostrannou státní podporu určenou pouze ke zlepšení finanční situace výrobců, aniž by jakkoli přispěla k rozvoji odvětví. Toto konstatování je podpořeno skutečností, že v předložených doplňujících informacích italské orgány vysvětlují, že poskytnutí podpory je odůvodněno zvýšením cen ropy (viz 39. bod odůvodnění).
(85)
Podle bodu 3.5 pokynů v odvětví zemědělství z roku 2000 představuje tato podpora provozní podporu, jež je neslučitelná se společným trhem.
(86)
Pokyny v odvětví zemědělství z roku 2000 nicméně v bodě 5.5 připouštějí výjimku z ustanovení uvedeného bodu 3.5 pro provozní podporu s environmentálními účely.
(87)
Bod 5.5.4 pokynů v odvětví zemědělství z roku 2000 se týká zejména specifického případu částečného nebo úplného osvobození od ekologické daně. Komise nejdříve vyjádřila výhrady a poté v tomto bodě pokynů potvrdila, že tento druh podpory lze připustit, jsou-li splněny všechny následující podmínky:
-
jedná-li se o dočasnou podporu (v délce nejvýše pěti let) a její výše má sestupnou tendenci,
-
může-li být prokázáno, že podpora je nezbytná jako náhrada ztracené konkurenceschopnosti na mezinárodní úrovni,
-
představuje-li režim podpory skutečný podnět k omezení používání dotyčných výrobních prostředků.
(88)
V přezkoumávaném případě Komise konstatuje, že podpora nemá sestupnou tendenci, neboť ve světle různých článků finančních předpisů, které stanovily osvobození od spotřební daně, se jedná o částečné osvobození do 31. prosince 2000, a tedy o úplné osvobození pro všechna období uvedená v 27. bodě odůvodnění. Podpora kromě toho nebyla dočasná, neboť vyloučí-li se druhé pololetí roku 2001, bylo osvobození od daní ve skutečnosti nepřetržité po celé uvažované období. Italské orgány určitým způsobem odkázaly na choulostivou situaci v oblasti hospodářské soutěže (viz 42. bod odůvodnění), ale neposkytly údaje, které by prokazovaly ztrátu konkurenceschopnosti. A nakonec se zdá být nepravděpodobné, že by režim osvobození, který ze své podstaty zlevňuje paliva, mohl přimět příjemce, aby omezili používání dotyčných výrobních prostředků (ať již se jedná o skleníky nebo v širším slova smyslu přímo o paliva, považují-li se za výrobní prostředky).
(89)
Přezkoumávaná státní podpora tedy nemůže být považována za oprávněnou výhradně podle ustanovení pokynů v odvětví zemědělství z roku 2000, které umožňují považovat provozní podporu za slučitelnou se společným trhem.
(90)
Pokyny v odvětví zemědělství z roku 2000 v bodě 5.6.2 také stanoví možnost přezkoumávat podpory případ od případu s ohledem na zásady uvedené v pokynech Společenství o státní podpoře na ochranu životního prostředí.
(91)
Co se týče období, k němuž se vztahují obě řízení, jsou předpisy v oblasti státní podpory, které je třeba brát v úvahu při analýze slučitelnosti projednávané státní podpory, následující:
-
pro období od 3. října 2000 do 2. února 2001 pokyny o státní podpoře na ochranu životního prostředí (18), které jsou v platnosti od roku 1994 (dále jen „pokyny z roku 1994“),
-
pro období od 3. února 2001 do 31. prosince 2004 pokyny o státní podpoře na ochranu životního prostředí (19), které jsou v platnosti od 3. února 2001 (dále jen „pokyny z roku 2001“).
(92)
Na základě ustanovení pokynů z roku 1994 (bod 3.4) se může Komise odchýlit od zásady zákazu provozní podpory za předpokladu, že jediným cílem této podpory je náhrada dodatečných nákladů v porovnání s běžnými výrobními náklady, že je dočasná a že má v zásadě sestupný charakter a představuje podnět ke snížení znečištění nebo k rychlému zavedení účinnějších způsobů využívání zdrojů.
(93)
V bodě 3.4 se rovněž upřesňuje, že může být v případě potřeby povoleno dočasné osvobození od placení nových ekologických daní, aby byly vyrovnány ztráty konkurenceschopnosti, zejména na mezinárodní úrovni. Dalším faktorem, který je třeba vzít v úvahu, je to, co musí zúčastněné podniky naopak udělat za účelem snížení znečištění. Toto ustanovení se použije i na osvobození od daní zavedené právními předpisy Společenství.
(94)
Kromě skutečnosti, jak bylo uvedeno v analýze provedené na základě bodu 5.5.4 pokynů v zemědělství z roku 2000, že podpora není ani dočasná, ani sestupná, a neobsahuje žádný podnět, Komise konstatuje, že v informacích, které má k dispozici, není uvedeno nic, co by prokazovalo, že podpora je přísně omezena na vyrovnání mimořádných výrobních nákladů ve srovnání s běžnými výrobními náklady. Podpora tedy nesplňuje podmínky uvedené v 92. bodě odůvodnění, které by umožňovaly považovat ji za slučitelnou se společným trhem.
(95)
V tomto případě se kromě toho nepoužijí podmínky uvedené v 93. bodě odůvodnění, neboť podpora se netýká nových daní (spotřební daň existovala již před obdobím, k němuž se vztahují obě řízení: například čl. 24 odst. 3 zákona č. 388 ze dne 23. prosince 2000, kterým se zavádí úplné osvobození od spotřební daně na období od 1. ledna do 30. června 2001, odkazuje na zákon č. 662 z roku 1996, který se již týkal spotřební daně a odkazoval na legislativní nařízení č. 504/1995, které přináší konsolidované znění legislativních ustanovení týkajících se výrobních a spotřebních daní). Komise v tomto ohledu poznamenává, že italské orgány nepopíraly u přezkoumávaných poplatků povahu „stávající daně“. Kromě toho nikdy netvrdily, že uvedené daně byly zavedeny před nedávnem (viz 40. a 45. bod odůvodnění).
(96)
Tuto podporu tedy nelze prohlásit za podporu slučitelnou se společným trhem na základě ustanovení pokynů z roku 1994.
(97)
Pokyny z roku 2001 používají rozlišení mezi novými daněmi (bod 51.1) a stávajícími daněmi (body 51.2 a 52).
(98)
Komise konstatuje, že spotřební daň, která je předmětem osvobození, musí být považována za daň existující v posuzovaném období, neboť mimo úvahy uvedené v 95. bodě odůvodnění bylo o osvobození rozhodováno každým rokem v různých finančních zákonech, nikoli v určitém zákoně přijatém s automatickými odchylkami v určitém okamžiku v posuzovaném období. Kromě toho, jak již Komise uvedla v 95. bodě odůvodnění, italské orgány nepopíraly u přezkoumávaných poplatků povahu „stávající daně“ a nikdy netvrdily, že uvedené daně byly zavedeny před nedávnem.
(99)
Bod 51.2 pokynů z roku 2001, jak je uvedeno v 40. bodě odůvodnění, stanoví možnost použít pro stávající daně podmínky schválení platné pro nové daně uvedené v bodě 51.1, jsou-li současně splněny tyto dvě podmínky:
-
dotyčná daň musí mít znatelný dopad na ochranu životního prostředí,
-
snížení pro dotčené podniky musí být rozhodnuto již v době, kdy byla daň přijata, nebo musí být nutné v důsledku významných hospodářských podmínek, jejichž vinou se podniky ocitly v obzvláště obtížné konkurenční situaci. V druhém případě nesmí výše snížení přesáhnout zvýšení nákladů vzniklých v důsledku změny hospodářských podmínek. Jakmile již nedochází ke zvyšování nákladů, nelze snížení nadále uplatňovat
(100)
Komise může připustit, že daň, jako je spotřební daň z motorové nafty na vytápění, v jejímž důsledku dochází ke zvýšení cen motorové nafty, může přimět uživatele ke snížení její spotřeby, což se příznivě odráží na ochraně životního prostředí. Toto osvobození však bylo stanovováno z roku na rok, dokonce s přerušením od 1. července do 31. prosince 2001 (viz 27. bod odůvodnění), a italské orgány ani neprokázaly ani netvrdily, že o těchto odchylkách bylo rozhodnuto v okamžiku schválení daně. Zdůrazňovaly naopak, že odchylky byly schváleny s cílem řešit hospodářsky závažnou situaci, tedy růst cen pohonných hmot a paliv.
(101)
Nelze přijmout tvrzení uváděné italskými orgány, podle něhož by Komise měla provést analýzu, jako kdyby o osvobození bylo rozhodnuto v okamžiku zavedení daně. Tyto orgány se totiž odvolávají na rozhodnutí Komise K(2005) 4436 (viz 42. bod odůvodnění). V tomto rozhodnutí (viz zejména 74. bod odůvodnění) Komise založila své závěry na skutečnosti, že o osvobození bylo rozhodnuto dávno předtím, než se staly použitelnými pokyny o podpoře na ochranu životního prostředí z roku 2001. V přezkoumávaném případě je ovšem třeba konstatovat, že první osvobození je z října 2000, tj. krátce před vstupem uvedených pokynů v platnost. Je třeba zdůraznit, že italské orgány nikdy neuplatnily dříve povolené osvobození.
(102)
Na druhé straně, co se týče druhé z podmínek uvedených ve druhém pododstavci bodu 51.2 pokynů z roku 2001, italské orgány nepředložily skutečnosti, které by prokazovaly významnou změnu hospodářských podmínek, jež by dostala podniky do zvláště obtížné situace z hlediska hospodářské soutěže (viz 88. bod odůvodnění), ani důkaz, že objem finančních prostředků podléhajících osvobození nepřesáhl zvýšení nákladů spojených se změnou hospodářských podmínek. Co se týče zejména otázky situace v hospodářské soutěži, údaje z tabulek předložených v 42. a 46. bodě odůvodnění neobsahují žádný srovnávací prvek, a ani tedy neumožňují prokázat jakékoli zhoršení konkurenční situace italských podniků zabývajících se pěstováním ve sklenících. V tomto ohledu je třeba rovněž zdůraznit, že zvýšení cen ropných produktů zasáhlo celou Evropu, nikoli jen Itálii.
(103)
Vzhledem k tomu, že není splněna jedna z podmínek uvedených v 99. bodě odůvodnění, nelze použít ustanovení bodu 51.2, a v důsledku toho ani ustanovení bodu 51.1 pokynů z roku 2001.
(104)
A dále, i kdyby byla ustanovení bodu 51.2 použitelná, přezkoumávané osvobození by nebylo možno považovat za způsobilé podle bodu 51.1, který stanoví:
„Pokud členský stát zavede z důvodů ochrany životního prostředí novou daň v odvětví činnosti nebo u výrobků, u nichž nebyla provedena harmonizace daně Společenství, nebo přesáhne-li daň zamýšlená členským státem výši daně stanovenou zákony Společenství, domnívá se Komise, že rozhodnutí o osvobození na dobu 10 let bez postupného snižování může být oprávněno ve dvou případech:
a)
jsou-li osvobození podmíněna uzavřením dohod mezi dotyčnými členskými státy a přijímajícími podniky, v nichž se podniky nebo sdružení podniků zaváží dosáhnout cílů ochrany životního prostředí během období, na které se vztahuje osvobození, nebo uzavřou-li podniky dobrovolné dohody mající stejný účinek. Tyto dohody nebo závazky se mohou kromě jiného týkat snížení spotřeby energie, snížení emisí nebo jakýchkoli jiných opatření na ochranu životního prostředí. Předmět dohod musí být projednán jednotlivými členskými státy a musí být posouzen Komisí, jakmile jí bude návrh podpory oznámen. Členské státy musí zajistit přísné sledování závazků podniků nebo sdružení podniků. Dohody uzavřené mezi členským státem a příslušným podnikem musí obsahovat ujednání o sankcích pro případ, že by závazky nebyly plněny.
Tato ustanovení rovněž platí v případě, že členský stát podmíní snížení daně splněním podmínek majících stejný účinek jako shora zmíněné dohody či závazky;
b)
tato osvobození nemusejí být závislá na uzavření dohod mezi členským státem a přijímajícími podniky, jsou-li splněny tyto alternativní podmínky:
-
pokud se snížení týká daně Společenství, musí částka, již podnik skutečně zaplatí, zůstat vyšší než minimální výše daně Společenství, tak aby toto snížení bylo pobídkou pro podniky zlepšit ochranu životního prostředí,
-
pokud se snížení týká vnitrostátní daně uložené při absenci daně Společenství, musí podniky mající nárok na snížení nicméně zaplatit významnou část vnitrostátní daně.“
(105)
V tomto případě byla spotřební daň (před osvobozením nebo snížením) bezpochyby vyšší než harmonizované zdanění (viz 43. a 46. bod odůvodnění), ale nevyplývá z toho, že byly uzavřeny takové dohody, jaké stanoví bod 51.1 písm. a), mezi členským státem a příjemci, nebo že by tito účastníci dobrovolně uzavřeli takové dohody (Komisi nebyla žádná dohoda oznámena). Italské orgány kromě toho zdůraznily, že napadené osvobození bylo přiznáno proto, aby bylo možné vyrovnat se s obtížnou hospodářskou situací, a nikdy se nezmínily o jakékoli kompenzaci v oblasti životního prostředí, kterou by požadovaly po příjemcích podpory.
(106)
Alternativu k výše uvedenému uzavírání dohod v bodě 51.1 písm. b) nelze v projednávaném případě použít, neboť v části posuzovaného období po vstupu pokynů z roku 2001 v platnost mohli pěstitelé, kteří pěstují ve sklenících, využít celkové osvobození od spotřební daně, a neplatili tak daň vyšší, než bylo minimum stanovené pro Společenství (20) na takové úrovni, která by je přiměla ke zlepšení ochrany životního prostředí, jak stanoví tyto pokyny v případech, v nichž se snížení týká daně Společenství.
(107)
V bodě 52 pokynů z roku 2001 se ovšem stanoví, že pokud se stávající daň významně zvýší a dotyčný členský stát se domnívá, že je potřebné některým podnikům udělit výjimky, platí pro nové daně obdobně podmínky stanovené v bodě 51.1. Je tedy především třeba přezkoumat, zda nedošlo k významnému zvýšení spotřební daně.
(108)
Z tabulky předložené v 46. bodě odůvodnění vyplývá, že spotřební daň se významně nezvýšila, neboť její pohyb byl následující: - 5,4 % v období 1999-2000, - 6,98 % v období 1999-2001, + 1,9 % v období 1999-2002 a + 1,3 % v období 1999-2003. Meziroční pohyb spotřební daně byl následující: - 5,4 % od roku 1999 do roku 2000, - 1,6 % od roku 2000 do roku 2001, + 9,5 % od roku 2001 do roku 2002 a - 0,5 % od roku 2002 do roku 2003. Je tedy vidět, že spotřební daň s výjimkou období 2001 až 2002 neustále klesala. Zvýšení zaznamenané v průběhu tohoto období nelze ovšem považovat za významné, neboť ve skutečnosti nemělo prakticky žádný vliv na vývoj spotřebních cen motorové nafty určené k vytápění (na základě údajů z tabulky vzrostla spotřební cena motorové nafty určené k vytápění za tyto dva roky pouze o 2,2 %). V tomto případě tedy nelze použít ustanovení bodu 52 pokynů z roku 2001.
(109)
V bodě 53 pokynů z roku 2001 se také uvádí: „Týká-li se snížení daně, která nebyla na úrovni Společenství harmonizována, a je-li vnitrostátní daň nižší než minimální výše daně Společenství, […] musejí poskytnutá snížení splňovat podmínky stanovené v bodech 45 a 46 a v každém případě musí být taková odchylka od minimální výše uplatňované ve Společenství výslovně schválena.“
(110)
V bodě 45 pokynů z roku 2001 se uvádí, že tato podpora je poskytována po omezenou dobu pěti let, během nichž se tato podpora snižuje. V prvním roce může její výše dosahovat 100 % mimořádných nákladů (21), avšak na konci pátého roku musí být lineárně snížena na nulu.
(111)
V bodě 46 pokynů z roku 2001 se uvádí, že v případě, že se podpora nesnižuje, poskytuje se na dobu pěti let a její výše nesmí přesáhnout 50 % mimořádných nákladů.
(112)
V projednávaném případě Komise již konstatovala, že podpora se nesnižuje (viz 88. bod odůvodnění). Proto by se pro ni dala použít pouze ustanovení bodu 46 pokynů. Informace poskytnuté italskými orgány však Komisi neumožňují dojít k závěru, že výše podpory byla omezena na 50 % mimořádných výrobních nákladů vzniklých v důsledku spotřební daně ve srovnání s tržními cenami produktů vypěstovaných ve skleníku.
(113)
Tuto podporu tedy nelze považovat za způsobilou na základě ustanovení bodu 46 pokynů Společenství z roku 2001 a v důsledku toho ani na základě ustanovení bodu 53 těchto pokynů.
(114)
Úvahy uvedené v 94.-112. bodě odůvodnění ukazují, že přezkoumávaná podpora nemůže být prohlášena za slučitelnou se společným trhem na základě ustanovení pokynů z roku 2001.
(115)
Co se týče ostatních tvrzení italských orgánů v různých stadiích přezkoumávání věci, Komise konstatuje, že neexistují takové informace, které by jí umožňovaly rozehnat pochybnosti vyjádřené v 34. bodě odůvodnění písm. b). Tvrzení v 43. bodě odůvodnění, podle něhož může být opatření přijaté v Itálii slučitelné se společným trhem v případě, že příjemci zaplatí minimum stanovené na úrovni Společenství, není případné, neboť pěstitelé, kteří pěstují ve sklenících, využívali úplného osvobození od spotřební daně téměř po celé posuzované období, takže neplatili daně.
(116)
Tvrzení uvedená třetí zúčastněnou stranou, která sdělila připomínky po zahájení prvního řízení, nepřinášejí nic na podporu slučitelnosti podpory se společným trhem. Co se tedy týče obtížné situace, v níž by se nacházely podniky příjemců v případě, že by byla prohlášena neslučitelnost a vracení podpory, připomíná se, že vracení neslučitelné podpory je nezbytné pro obnovení původní situace, která existovala před poskytnutím podpory, kdy nedocházelo k narušování hospodářské soutěže. Skutečnost, že určité podniky již nejsou rentabilní, je pouze důsledkem svobodné hospodářské soutěže za obvyklých podmínek tržního hospodářství. Na druhé straně nic nesvědčí o tom, že snížení spotřeby motorové nafty by nezbytně znamenalo snížení kvality pěstovaných produktů (toto omezení by mohlo nanejvýš poněkud zpozdit zrání nebo růst). A konečně odkaz na situaci v ostatních zemích s cílem prokázat, že neexistuje narušování hospodářské soutěže, není případný. V této souvislosti stačí konstatovat, že osvobození umožňuje zlepšit konkurenční postavení italských pěstitelů, kteří pěstují ve sklenících, oproti ostatním zemím, a že tedy východiskem ke srovnávání musí být situace, která by existovala v Itálii bez osvobození od spotřební daně.
XI. ZÁVĚR
(117)
Komise konstatuje, že Itálie protiprávně provedla uvedené podpory a porušila tak čl. 88 odst. 3 Smlouvy. Z výše uvedené analýzy vyplývá, že podpory nelze prohlásit za slučitelné se společným trhem, neboť nesplňují podmínky pokynů v zemědělství z let 2000 a 2007 a pokynů z oblasti životního prostředí z let 1994 a 2001. Analýzy kromě toho prokázaly, že pouhá existence směrnic nemůže odůvodnit uplatnění opatření, která mohou narušit hospodářskou soutěž, a italské orgány nerozptýlily všechny pochybnosti, které vyjádřila Komise v okamžiku, kdy zahájila řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy.
(118)
Podle čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999 Komise v případě záporného rozhodnutí týkajícího se protiprávní podpory rozhodne, že členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce (v tomto případě pěstitelé, kteří pěstují ve sklenících) podporu navrátil. Itálie tedy musí přijmout veškerá nezbytná opatření, aby příjemci navrátili neslučitelnou podporu, která jim byla poskytnuta, jejíž výše odpovídá rozdílu mezi povoleným úplným osvobozením od spotřební daně a sníženou sazbou spotřební daně používanou pro ostatní subjekty v odvětví zemědělství. Ve smyslu bodu 42 sdělení Komise „Cesta k účinnému provádění rozhodnutí Komise, jimiž se členským státům nařizuje zajistit navrácení protiprávní a neslučitelné podpory“ (22) má Itálie pro výkon tohoto rozhodnutí lhůtu čtyři měsíce od jeho vstupu v platnost. Podpora, která má být navrácena, je navýšena o úroky vypočítané podle nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (23), kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999.
(119)
Na základě toho se jednotlivé podpory v rámci přezkoumávaného režimu, které v okamžiku přiznání splňují podmínky stanovené nařízením Komise přijatým podle článku 2 nařízení Rady (ES) č. 994/98 (24) (nařízení de minimis), nepovažují za státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy.
(120)
V okamžiku poskytnutí přezkoumávané podpory nebyly ještě v platnosti předpisy Společenství, kterými se řídí podpory de minimis v odvětví zemědělství.
(121)
Prvním předpisem Společenství přijatým k této problematice je nařízení Komise (ES) č. 1860/2004 ze dne 6. října 2004 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podporu de minimis v zemědělském odvětví a v odvětví rybolovu (25).
(122)
Podle nařízení (ES) č. 1860/2004 nemají podpory nižší než 3 000 EUR na příjemce po období tří let (tato částka představuje podporu de minimis poskytnutou podniku) vliv na obchod mezi členskými státy, nenarušují hospodářskou soutěž ani nehrozí jejím narušením a nespadají tak pod zákaz podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(123)
Podle článku 5 nařízení (ES) č. 1860/2004 platí totéž pro podpory poskytnuté před vstupem nařízení v platnost, splňují-li všechny podmínky stanovené v článku 1 a 3 zmíněného nařízení.
(124)
Dne 1. ledna 2008 bylo nařízení (ES) č. 1860/2004 nahrazeno nařízením Komise (ES) č. 1535/2007 ze dne 20. prosince 2007 o použití článků 87 a 88 Smlouvy ES na podporu de minimis v produkčním odvětví zemědělských produktů (26), kterým byla zvýšena částka podpory de minimis na 7 500 EUR na příjemce po dobu tří daňových období bez ohledu na formu podpory a na sledovaný cíl, přičemž maximální částka pro členský stát odpovídá 0,75 % hodnoty roční produkce.
(125)
V čl. 6 odst. 1 zmíněného nařízení se stanoví: „Toto nařízení se vztahuje na podporu poskytnutou před 1. lednem 2008 podnikům produkčního odvětví zemědělských produktů, pokud tato podpora splňuje všechny podmínky stanovené v čl. 1, 2, 3 a 4, s výjimkou požadavku výslovného odkazu na toto nařízení uvedeného v čl. 4 odst. 1 prvním pododstavci.“
(126)
V této souvislosti Komise nepovažuje za státní podporu daňové úlevy do výše 3 000 EUR za podmínky, že jsou v okamžiku poskytnutí v souladu s ustanoveními nařízení (ES) č. 1860/2004, ani daňové úlevy do výše 7 500 EUR za podmínky, že jsou v okamžiku poskytnutí v souladu s ustanoveními nařízení (ES) č. 1535/2007,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Režim podpory ve formě osvobození od spotřební daně z motorové nafty používané k vytápění skleníků, který Itálie protiprávně použila v období od 3. října 2000 do 30. června 2001, jakož i v letech 2002, 2003 a 2004, je neslučitelný se společným trhem.
Článek 2
1. Itálie od příjemců vybere zpět neslučitelnou podporu poskytnutou v rámci režimu uvedeného v článku 1.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly uvolněny pro příjemce, do dne jejich skutečného navrácení.
3. Výše úroků bude vypočtena jako složený úrok podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 3
Navrácení podpory poskytnuté v rámci režimu uvedeného v článku 1 musí být okamžité a účinné.
Itálie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 4
Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Itálie Komisi následující informace:
a)
seznam příjemců, kteří v rámci režimu uvedeného v článku 1 obdrželi podporu, a celkovou částku podpory, kterou každý z nich obdržel v rámci tohoto režimu;
b)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má každý příjemce vrátit;
c)
podrobný popis opatření již přijatých a stanovených k provedení tohoto rozhodnutí;
d)
doklady prokazující, že příjemcům bylo nařízeno podporu vrátit.
Itálie je povinna informovat Komisi o průběhu vnitrostátních opatření přijatých k provádění tohoto rozhodnutí, dokud nebude podpora poskytnutá v rámci režimu uvedeného v článku 1 zcela navrácena. Na pouhou žádost Komise poskytne Itálie neprodleně informace o opatřeních již přijatých a plánovaných k provedení tohoto rozhodnutí. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z podpory, kterou příjemci již vrátili.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 13. července 2009.
DECISIONE DELLA COMMISSIONE
del 13 luglio 2009
relativa ai regimi di aiuti di Stato C 6/2004 (ex NN 70/01) e C 5/2005 (ex NN 71/04) a cui l'Italia ha dato esecuzione a favore dei serricoltori (esenzione dalle accise sul gasolio utilizzato per il riscaldamento delle serre)
[notificata con il numero C(2009) 5497]
(Il testo in lingua italiana è il solo facente fede)
(2009/944/CE)
LA COMMISSIONE DELLE COMUNITÀ EUROPEE,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l'articolo 88, paragrafo 2, primo comma,
dopo aver invitato gli interessati a presentare osservazioni conformemente al suddetto articolo e viste le osservazioni trasmesse,
considerando quanto segue:
I. PROCEDIMENTO
(1)
Con lettere del 28 settembre 2000 e del 17 ottobre 2000 i servizi della Commissione, in base agli elementi di informazione a loro disposizione, hanno chiesto precisazioni alle autorità italiane in merito all'esenzione parziale dalle accise applicata sul gasolio utilizzato in agricoltura ai sensi del decreto legge 30 settembre 2000, n. 268, che istituisce misure urgenti in materia di imposta sui redditi delle persone fisiche e di accise.
(2)
Le autorità italiane hanno trasmesso alla Commissione le precisazioni richieste con lettere del 31 ottobre 2000 e del 3 novembre 2000.
(3)
Dopo aver esaminato tali precisazioni i servizi della Commissione, con lettera del 20 novembre 2000, hanno chiesto alle autorità italiane una nuova serie di informazioni sull'esenzione dalle accise.
(4)
Non avendo ricevuto alcuna risposta nel termine di quattro settimane fissato nella lettera succitata, con lettera del 26 aprile 2001 i servizi della Commissione hanno inviato un sollecito alle autorità italiane precisando che, in assenza di una loro reazione, si riservavano di proporre alla Commissione l'invio di un'ingiunzione di fornire informazioni ai sensi dell'articolo 10, paragrafo 3, del regolamento (CE) n. 659/1999 del Consiglio, del 22 marzo 1999, recante modalità di applicazione dell'articolo 93 del trattato CE (1) (diventato articolo 88).
(5)
Con lettera del 10 maggio 2001 la Rappresentanza permanente d'Italia presso l'Unione europea ha trasmesso alla Commissione i complementi di informazione richiesti alle autorità italiane nella lettera del 26 aprile 2001.
(6)
Con lettera del 2 agosto 2001 i servizi della Commissione, sulla base delle informazioni di cui sopra, hanno annunciato l'apertura di un fascicolo di aiuto di Stato non notificato, recante il numero NN 70/01, e chiesto nuove informazioni alle autorità italiane.
(7)
Non avendo ricevuto risposta entro il termine impartito, con lettera del 1o luglio 2003 i servizi della Commissione hanno inviato un nuovo sollecito alle autorità italiane richiamando ancora una volta l'attenzione di queste ultime sul fatto che in caso di non osservanza del termine di quattro settimane impartito per la trasmissione della risposta si riservavano di proporre alla Commissione l'invio di un'ingiunzione di fornire informazioni a norma dell'articolo 10, paragrafo 3, del regolamento (CE) n. 659/1999. Il termine fissato per la risposta scadeva all'inizio del mese di agosto 2003.
(8)
Non avendo ricevuto risposta allo scadere del termine succitato, con decisione del 10 ottobre 2003 (2) la Commissione ha ingiunto all'Italia di comunicarle tutte le informazioni richieste nella lettera del 2 agosto 2001, precisando che in assenza di risposta da parte delle autorità italiane si riservava di avviare il procedimento di cui all'articolo 88, paragrafo 2, del trattato.
(9)
Non avendo ricevuto risposta all'ingiunzione di fornire informazioni, con lettera del 19 febbraio 2004 la Commissione ha comunicato alle autorità italiane la decisione di iniziare il procedimento di cui all'articolo 88, paragrafo 2, del trattato, nei confronti delle disposizioni dell'articolo 5, comma 5, del decreto-legge 30 settembre 2000 n. 268 (fascicolo C 6/04).
(10)
La decisione di avviare il procedimento è stata pubblicata nella Gazzetta ufficiale dell'Unione europea (3). La Commissione ha invitato gli interessati a presentare osservazioni sul regime di aiuti in oggetto.
(11)
La Commissione ha ricevuto osservazioni sul regime di aiuti da parte di terzi interessati, osservazioni che ha trasmesso all'Italia con lettera del 27 aprile 2004, fornendole la possibilità di commentarle.
(12)
L'Italia non ha commentato tali osservazioni, ma, dopo aver richiesto e ottenuto una proroga del termine di risposta all'apertura del procedimento di cui all'articolo 88, paragrafo 2, del trattato, ha inviato una risposta in merito a tale procedimento con lettera del 21 giugno 2004, protocollata il 25 giugno 2004.
(13)
Dopo l'invio della lettera del 19 febbraio 2004 che annunciava l'apertura del procedimento di cui all'articolo 88, paragrafo 2, del trattato nei confronti del disposto dell'articolo 5, comma 5, del decreto-legge 30 settembre 2000 n. 268, la Commissione ha preso conoscenza di informazioni secondo le quali i serricoltori beneficerebbero in realtà di un'esenzione totale dalle accise sul gasolio utilizzato per il riscaldamento delle serre. Con fax in data 10 giugno 2004 ha quindi chiesto alle autorità italiane informazioni su tale esenzione complementare.
(14)
Con lettera del 28 luglio 2004, protocollata il 3 agosto 2004, la Rappresentanza permanente d'Italia presso l'Unione europea ha comunicato alla Commissione la risposta delle autorità italiane alla citata lettera del 10 giugno 2004. Dalla suddetta risposta emerge che l'esenzione complementare summenzionata è stata istituita mediante varie norme: l'articolo 24, comma 3, della legge 23 dicembre 2000 n. 388; l'articolo 13, comma 3, della legge 21 dicembre 2001 n. 448; l'articolo 19, comma 4, della legge 27 dicembre 2002 n. 289; e l'articolo 2, comma 4, della legge 24 dicembre 2003 n. 350.
(15)
In base a tali informazioni i servizi della Commissione hanno deciso di istituire un nuovo fascicolo per aiuti non notificati, recante il numero NN 71/04, al fine di esaminare la compatibilità dell'esenzione complementare suddetta con il mercato comune e ne hanno informato le autorità italiane con lettera datata 4 novembre 2004.
(16)
Con lettera del 24 gennaio 2005 la Commissione ha comunicato al governo italiano la decisione di avviare il procedimento di cui all'articolo 88, paragrafo 2, del trattato CE nei confronti dell'esenzione complementare suddetta, istituita dall'articolo 24, comma 3, della legge 23 dicembre 2000 n. 388, dall'articolo 13, comma 3, della legge 21 dicembre 2001 n. 448, dall'articolo 19, comma 4, della legge 27 dicembre 2002 n. 289 e dall'articolo 2, comma 4, della legge 24 dicembre 2003 n. 350 (fascicolo C 5/05).
(17)
La decisione di avviare il procedimento è stata pubblicata nella Gazzetta ufficiale dell'Unione europea (4). La Commissione ha invitato gli interessati a presentare osservazioni sul regime di aiuti in oggetto.
(18)
La Commissione non ha ricevuto osservazioni in merito da parte di soggetti terzi interessati.
(19)
Con lettera del 21 febbraio 2005, protocollata il 22 febbraio 2005, la Rappresentanza permanente d'Italia presso l'Unione europea ha comunicato alla Commissione la risposta delle autorità italiane relativa all'apertura del procedimento di cui all'articolo 88, paragrafo 2, del trattato, nei confronti della suddetta esenzione complementare.
(20)
Con lettera del 27 settembre 2007 i servizi della Commissione hanno chiesto alle autorità italiane informazioni complementari sugli aiuti in oggetto e sulle risposte relative all'apertura del procedimento di cui all'articolo 88, paragrafo 2, del trattato. In particolare, le autorità italiane erano invitate a corroborare l'argomento secondo cui gli aiuti si inseriscono nella logica del sistema fiscale italiano e ad analizzare se tali aiuti non potessero essere giustificati alla luce delle disposizioni della disciplina comunitaria degli aiuti di Stato per la tutela dell'ambiente applicabile al momento dell'erogazione degli aiuti (5). Le autorità italiane disponevano di un mese per rispondere alla richiesta di complementi di informazione.
(21)
In assenza di risposta delle autorità italiane i servizi della Commissione hanno inviato loro un sollecito con fax in data 15 ottobre 2008, in cui si precisava che se non fosse pervenuta una risposta entro il nuovo termine di un mese si riservavano di proporre alla Commissione l'invio di un'ingiunzione di fornire informazioni ai sensi dell'articolo 10, paragrafo 3, del regolamento (CE) n. 659/1999.
(22)
Non avendo ricevuto risposta nel termine impartito, la Commissione ha inviato all'Italia l'ingiunzione di cui sopra con lettera in data 5 dicembre 2008 (6).
(23)
Con messaggio elettronico del 5 febbraio 2009, protocollato il 9 febbraio 2009, la Rappresentanza permanente d'Italia presso l'Unione europea ha comunicato alla Commissione la risposta delle autorità italiane alla citata ingiunzione.
(24)
In esito a una riunione con i servizi della Commissione del 21 aprile 2009, le autorità italiane hanno comunicato loro una nuova lettera trasmessa dalla Rappresentanza permanente d'Italia presso l'Unione europea il 19 maggio 2009.
II. DESCRIZIONE
(25)
L'articolo 5, comma 5, del decreto-legge 30 settembre 2000 n. 268 stabilisce che, per il periodo dal 3 ottobre al 31 dicembre 2000, relativamente al gasolio utilizzato per il riscaldamento delle serre, l'accisa si applica nella misura del 5 % dell'aliquota prevista per il gasolio utilizzato come carburante.
(26)
L'articolo 6, comma 1, del medesimo decreto-legge stabilisce che, per lo stesso periodo, le aliquote di accisa per il gasolio utilizzato in agricoltura corrispondono al 22 % dell'aliquota applicabile al gasolio usato come carburante e le accise per la benzina corrispondono al 49 % dell'aliquota normale.
(27)
L'articolo 24, comma 3, della legge 23 dicembre 2000 n. 388; l'articolo 13, comma 3, della legge 21 dicembre 2001 n. 448; l'articolo 19, comma 4, della legge 27 dicembre 2002 n. 289; e l'articolo 2, comma 4, della legge 24 dicembre 2003 n. 350 istituiscono tutti un'esenzione totale dalle accise sul gasolio utilizzato per il riscaldamento delle serre in Italia. Tale esenzione copre i periodi seguenti: dal 1o gennaio al 30 giugno 2001, tutto il 2002, tutto il 2003 e tutto il 2004.
III. PRIMA APERTURA DEL PROCEDIMENTO DI CUI ALL'ARTICOLO 88, PARAGRAFO 2, DEL TRATTATO (FASCICOLO C 6/04)
(28)
La Commissione ha avviato il procedimento di cui all'articolo 88, paragrafo 2, del trattato nei confronti del disposto dell'articolo 5, comma 5, del decreto-legge 30 settembre 2000 n. 268, perché nutriva dubbi sulla compatibilità con il mercato comune dell'esenzione dalle accise di 17 punti percentuali supplementari concessa ai serricoltori che usavano gasolio per il riscaldamento delle serre rispetto agli altri operatori del settore agricolo. Tali dubbi derivavano dal fatto che, nonostante l'invio di un'ingiunzione di fornire informazioni, le autorità italiane non avevano fornito alcun elemento a dimostrazione dell'ammissibilità delle esenzioni secondo le regole di concorrenza ( esse non avevano infatti nemmeno risposto all'ingiunzione). I dubbi erano inoltre corroborati dalla problematica ammissibilità delle esenzioni dalle accise alla luce delle disposizioni della direttiva 92/81/CEE del Consiglio, del 19 ottobre 1992, relativa all'armonizzazione delle strutture delle accise sugli oli minerali (7) e della direttiva che l'ha abrogata, ossia la direttiva 2003/96/CE del Consiglio, del 27 ottobre 2003, che ristruttura il quadro comunitario per la tassazione dei prodotti energetici e dell'elettricità (8).
IV. REAZIONE DELLE AUTORITÀ ITALIANE ALLA PRIMA APERTURA DEL PROCEDIMENTO DI CUI ALL'ARTICOLO 88, PARAGRAFO 2, DEL TRATTATO
(29)
Nella lettera del 21 giugno 2004 le autorità italiane indicavano che le esenzioni dall'accisa non potevano considerarsi aiuti di Stato, ma dovevano essere esaminate nell'ambito dell'articolo 8, paragrafo 2, lettera f), e dell'articolo 15, paragrafo 3, delle direttive 92/81/CEE e 2003/96/CE. A loro parere le coltivazioni sotto serra rientrano nella categoria delle «lavorazioni nell'ambito del settore agricolo e orticolo», per le quali la normativa comunitaria permette agli Stati membri di applicare esenzioni parziali o totali dalle accise, e l'esenzione dalle accise per le coltivazioni sotto serra non introduce alcuna discriminazione nel settore agricolo e orticolo connesse a una differenziazione delle esenzioni in quanto tutti gli operatori sono assolutamente liberi di scegliere fra coltivazioni in pieno campo e coltivazioni sotto serra.
(30)
Secondo le autorità italiane il regime contestato è di natura squisitamente fiscale e dovrebbe essere valutato sotto questo profilo per permettere un'analisi in un ambito complessivo che comprenda tutti i paesi dell'Unione, evitando con questo che l'esame di un singolo caso nazionale fuori da tale quadro dia luogo ad un'alterazione del principio della par condicio tra Stati membri. A questo proposito le autorità italiane hanno fatto riferimento all'accordo politico raggiunto dal Consiglio e dalla Commissione in occasione del Consiglio Ecofin del 19 marzo 2003, secondo il quale le deroghe al regime fiscale generale o le differenziazioni al suo interno che sono giustificate dalla natura o dalle caratteristiche generali del regime fiscale non implicano aiuti di Stato.
(31)
Per concludere, le autorità italiane hanno aggiunto che in base alle stime e ai dati di cui disponevano, il regime previsto «non pregiudica il corretto funzionamento del mercato interno e non comporta distorsioni della concorrenza» (riferimento al considerando 24 della direttiva 2003/96/CE).
V. OSSERVAZIONI PRESENTATE DA TERZI IN SEGUITO ALLA PRIMA APERTURA DEL PROCEDIMENTO DI CUI ALL'ARTICOLO 88, PARAGRAFO 2, DEL TRATTATO
(32)
Con lettera in data 19 aprile 2004, protocollata il 21 aprile 2004, la Commissione ha ricevuto le osservazioni formulate da un soggetto terzo interessato in seguito all'apertura del procedimento di cui all'articolo 88, paragrafo 2, del trattato.
(33)
Nella lettera il terzo interessato descrive la fragilità del mercato su cui opera e i problemi connessi all'aumento dei prezzi dei carburanti che possono essere utilizzati per il riscaldamento delle serre. A parere del terzo interessato, qualora la Commissione dovesse pronunciarsi negativamente sull'esenzione in parola, molte delle imprese del settore sarebbero costrette a chiudere o a ridurre il consumo di carburante per il riscaldamento delle serre, con una conseguente riduzione della qualità dei loro prodotti. Inoltre, secondo il terzo interessato i prezzi dei combustibili da riscaldamento utilizzati in Belgio e nei Paesi Bassi (metano e olio combustibile) sono dal 20 al 40 % inferiori al prezzo del gasolio agricolo pagato in Italia e pertanto l'applicazione dell'esenzione in parola non creerebbe alcuna distorsione di concorrenza. Infine, sempre secondo tale parte, sono sempre più numerose le aziende del suo settore di attività a utilizzare il gas metano per il riscaldamento delle serre.
VI. SECONDA APERTURA DEL PROCEDIMENTO DI CUI ALL'ARTICOLO 88, PARAGRAFO 2, DEL TRATTATO (FASCICOLO C 5/05)
(34)
La Commissione ha avviato un secondo procedimento a norma dell'articolo 88, paragrafo 2, del trattato, dopo aver preso conoscenza di informazioni che dimostravano che l'esenzione dalle accise di cui beneficiavano i serricoltori era in realtà nettamente più elevata di quella analizzata in occasione del prima apertura del procedimento. I dubbi espressi nell'ambito della prima apertura, imputabili tra l'altro al fatto che le autorità italiane non avevano risposto all'ingiunzione di fornire informazioni loro trasmessa, sono stati corroborati dalla reazione delle medesime autorità alla prima apertura del procedimento. In sostanza i dubbi espressi dalla Commissione nell'ambito della seconda apertura del procedimento si basavano sulle considerazioni seguenti:
a)
le autorità italiane ritengono che le esenzioni dalle accise sui carburanti, indipendentemente dalla loro entità, non costituiscano aiuti di Stato ma misure di carattere fiscale giustificate dalla natura del regime in cui rientrano, ma non hanno fornito alcun elemento a sostegno di tale argomentazione;
b)
un altro argomento addotto dalle autorità italiane è che l'esenzione dalle accise non crea distorsioni di concorrenza in quanto gli orticoltori sono liberi di beneficiare dell'esenzione praticando la coltivazione sotto serra; tale argomento appare dubbio, in quanto l'esenzione era intesa non tanto a incoraggiare una riconversione alla coltivazione sotto serra, quanto piuttosto a sollevare i serricoltori già in attività da un onere finanziario connesso all'esercizio della loro attività;
c)
sempre per quanto riguarda l'aspetto della distorsione di concorrenza, le autorità italiane affermano che in base ai dati ufficiali di cui dispongono l'esenzione totale concessa ai serricoltori non crea distorsioni; secondo la Commissione è incerto come dette autorità possano sostenere tale argomento poiché, nella risposta inviata al telex dei servizi della Commissione del 10 giugno 2004 (cfr. considerando 14 della presente motivazione) affermano di non poter fornire dati precisi sugli importi che i serricoltori sono stati in grado di risparmiare grazie all'esenzione totale;
d)
le autorità italiane, nel sostenere l'ipotesi dell'assenza di elementi di aiuti di Stato, hanno omesso di indicare quale sia la regola di concorrenza che giustificherebbe, a loro parere, la compatibilità dell'esenzione totale da accise con il mercato comune;
e)
non si può escludere che le esenzioni siano state concesse in violazione delle direttive 92/81/CEE e 2003/96/CE.
VII. REAZIONE DELLE AUTORITÀ ITALIANE ALLA SECONDA APERTURA DEL PROCEDIMENTO DI CUI ALL'ARTICOLO 88, PARAGRAFO 2, DEL TRATTATO
(35)
Nella lettera del 21 febbraio 2005, le autorità italiane hanno innanzitutto affermato che il secondo procedimento riguardava questioni di merito analoghe a quelle affrontate nella prima apertura del procedimento e che restavano valide le osservazioni che avevano già formulato in risposta al primo procedimento. Hanno inoltre completato la risposta indicando quanto segue:
a)
la modulazione delle accise da parte degli Stati membri non costituisce un aiuto di Stato ai sensi dell'articolo 87, paragrafo 1, del trattato; le conclusioni del Consiglio Ecofin del 19 marzo 2003, secondo le quali le deroghe al regime fiscale generale o le differenziazioni al suo interno giustificate dalla natura o dalle caratteristiche generali del regime fiscale non implicano aiuti di Stato, sono un elemento determinante a conferma della competenza preminente delle autorità finanziarie della Comunità; pertanto esse avrebbero comunicato informazioni sulla natura o sulle caratteristiche generali del sistema a dette autorità finanziarie non appena queste le avessero richieste;
b)
l'espressione «fatte salve le altre disposizioni comunitarie» di cui all'articolo 15, paragrafo 1, della direttiva 2003/96/CE, non può essere interpretata nel senso che rende applicabili gli articoli 87 e 88 del trattato ad ogni misura di riduzione o esenzione da accise in quanto, se il legislatore comunitario avesse voluto assoggettare ogni misura di modulazione di accise al rispetto degli articoli 87 e 88 del trattato avrebbe espresso tale volontà inserendo un rinvio a tali articoli, secondo il principio fondamentale di interpretazione della legge «lex ubi voluit dixit»; d'altro canto, in qualsiasi atto comunitario la volontà del legislatore di assoggettare determinate misure alle regole in materia di aiuti di Stato è espressa in modo chiaro e non attraverso una formula generica del tipo «fatte salve le altre disposizioni comunitarie», e inoltre una formula chiara ed esplicita è tanto più necessaria in quanto la qualificazione di una misura come «implicante un aiuto di Stato» oppure «non implicante un aiuto di Stato» ha un'incidenza significativa sulla natura, sulle modalità e sulla durata di esecuzione della misura stessa;
c)
il fatto che la misura non pregiudica il buon funzionamento del mercato interno e non crea distorsioni di concorrenza è un fatto oggettivo e rende quindi irrilevanti i risparmi che i produttori hanno potuto realizzare grazie alla misura stessa.
VIII. RISPOSTA DELLE AUTORITÀ ITALIANE ALL'INGIUNZIONE DI FORNIRE INFORMAZIONI DEL 5 DICEMBRE 2008
(36)
Nella lettera del 5 febbraio 2009 le autorità italiane sono innanzitutto ritornate sull'argomento della compatibilità degli aiuti con le disposizioni della direttiva 92/81/CEE che, a loro parere, non chiarisce sufficientemente il quesito della compatibilità delle esenzioni o riduzioni di accise con la normativa in materia di concorrenza.
(37)
Per illustrare la loro posizione fanno riferimento all'articolo 8 della direttiva secondo cui «fatte salve altre disposizioni comunitarie, gli Stati membri possono applicare esenzioni o riduzioni totali o parziali dell'aliquota di accisa agli oli minerali usati sotto controllo fiscale […] esclusivamente nei lavori agricoli o orticoli nonché nella silvicoltura …».
(38)
A parere delle autorità italiane, l'espressione «fatte salve» utilizzata in tale articolo non sancisce l'obbligo di rispettare le regole di concorrenza europee come fa invece l'articolo 26 della direttiva 2003/96/CE; esse sostengono che se queste due direttive avessero previsto lo stesso obbligo, il legislatore comunitario non avrebbe avuto motivo di mostrarsi più esplicito nell'articolo 26 della direttiva 2003/96/CE. La conclusione delle autorità italiane è quindi che, tenendo conto del disposto dell'articolo 8 della direttiva 92/81/CEE, gli Stati membri potevano legittimamente applicare riduzioni o esenzioni di accise nel settore orticolo.
(39)
Le autorità italiane sottolineano poi che l'applicazione della direttiva 92/81/CEE e quindi della direttiva 2003/96/CE crea di fatto una distorsione di concorrenza sul mercato interno, in quanto le riduzioni o esenzioni previste avvantaggiano gli Stati membri che possiedono maggiori risorse economiche e possono quindi applicare riduzioni di accisa in modo uniforme all'intero settore agricolo. Disponendo di risorse limitate, l'Italia ha deciso di intervenire esclusivamente a favore dei serricoltori in quanto le misure di riduzione e esenzione dalle accise sono state adottate in un contesto di crisi creato dalla lievitazione dei prezzi dei prodotti da riscaldamento. Al riguardo, le autorità italiane rammentano che non spetta alla Commissione intervenire nella scelta delle priorità operata da uno Stato membro.
(40)
Per quanto riguarda l'eventuale applicabilità della disciplina comunitaria degli aiuti di Stato per la tutela dell'ambiente (cfr. considerando 20 della presente motivazione), le autorità italiane affermano che le riduzioni di accise concesse sono conformi alle disposizioni di tale disciplina e potrebbero pertanto beneficiare delle deroghe ivi previste poiché, a loro parere, si tratta di imposte vigenti ai sensi del punto 51.2 della disciplina; tale punto prevede che qualora si tratti di imposte vigenti, gli aiuti al funzionamento connessi a riduzioni o esenzioni possono essere autorizzati se sono soddisfatte cumulativamente le due condizioni seguenti:
-
l'imposta in questione deve avere un significativo effetto positivo in termini di tutela dell'ambiente,
-
le deroghe a favore delle imprese interessate devono essere state decise al momento dell'adozione dell'imposta, o devono rendersi necessarie a causa di un mutamento significativo delle condizioni economiche che ponga le imprese in una situazione concorrenziale particolarmente difficile. In quest'ultima ipotesi l'importo della riduzione fiscale non può superare l'aumento degli oneri derivanti dal mutamento delle condizioni economiche. Quando tale aumento degli oneri viene meno, deve cessare anche lo sgravio fiscale.
(41)
Secondo le autorità italiane le accise sui combustibili utilizzati in agricoltura, in particolare sul gas da riscaldamento, si possono considerare imposte ambientali (ecotasse) ed hanno un effetto positivo sull'ambiente in quanto incitano i produttori a ridurre il consumo di combustibili.
(42)
Per quanto riguarda in particolare il punto 51.2, lettera b), della disciplina, in base al quale le deroghe a favore delle imprese devono essere state decise al momento dell'adozione dell'imposta, le autorità italiane rinviano alla decisione C(2005) 4436 della Commissione del 7 dicembre 2005. A norma di tale decisione «Le accise in questione possono non aver avuto un esplicito scopo ambientale fin dall'inizio e le esenzioni sono state decise […] molto prima che divenisse applicabile la disciplina degli aiuti di Stato per la tutela dell'ambiente del 2001. Pertanto, si può considerare che le esenzioni fossero state decise al momento dell'adozione delle accise. Di conseguenza, secondo il punto 51.2 della disciplina, alle esenzioni (oggetto della presente decisione) possono applicarsi le disposizioni di cui al punto 51.1.» Le autorità italiane aggiungono che le riduzioni delle accise sono state decise in seguito ad una modifica delle condizioni economiche (in particolare l'aumento esponenziale del prezzo del petrolio) che ha posto i coltivatori in serra in una situazione concorrenziale particolarmente delicata rispetto ai coltivatori in pieno campo e che in altri paesi ha indotto le autorità ad adottare provvedimenti a favore dei serricoltori e del settore della pesca. Le medesime autorità indicano che il prezzo del gasolio da riscaldamento ha registrato, nel periodo considerato, il seguente andamento: + 37 % nel periodo 1999-2000, + 26 % nel periodo 1999-2001 e + 26 % nel periodo 1999-2002. La struttura dei prezzi è stata invece la seguente (in EUR/l come media annua):
(EUR/l)
Prezzo industriale
Imposte
Prezzo al consumo
1999
0,217
0,524
0,741
2000
0,342
0,523
0,865
2001
0,317
0,504
0,821
2002
0,292
0,542
0,834
2003
0,314
0,547
0,861
2004
0,354
0,555
0,909
(43)
Le autorità italiane rilevano d'altro canto che l'applicazione del punto 51 della disciplina obbliga in ogni caso le aziende a versare una parte dell'imposta. La misura adottata dall'Italia può a loro parere essere compatibile se i beneficiari pagano l'importo minimo fissato a livello comunitario (minimo che corrispondeva, secondo le stesse autorità, a 13 EUR/1 000 kg nel corso del periodo 2000-2003 e successivamente a 21 EUR/1 000 kg).
(44)
Infine, per quanto riguarda l'importo totale degli aiuti concessi, le autorità italiane indicano che le cifre che figurano nelle diverse leggi finanziarie sono stime basate sulle previsioni di consumo di carburanti da riscaldamento e devono considerarsi nella prospettiva di un mancato introito piuttosto che come un'assegnazione di risorse. A loro parere è difficile quantificare fin d'ora il vantaggio procurato a ciascun produttore in quanto la gestione del sistema delle imposte è affidata alle regioni, alle province o perfino ai comuni. Le cifre saranno comunicate non appena disponibili.
IX. LA LETTERA INVIATA IL 18 MAGGIO 2009
(45)
In tale lettera le autorità italiane ribadiscono innanzitutto che le accise costituiscono imposte vigenti e a questo titolo possono beneficiare delle deroghe loro applicabili in virtù delle disposizioni della disciplina degli aiuti di Stato per la tutela dell'ambiente, per i motivi già richiamati nel considerando 42 che precede.
(46)
A questa argomentazione segue una versione aggiornata della tabella riportata nel considerando 42 della presente motivazione (la colonna delle imposte è ripartita tra accise e IVA). In base alla nuova tabella, nel periodo considerato la struttura dei prezzi è stata la seguente (questa volta i dati sono espressi in EUR/1 000 l):
(EUR/1000 l)
Prezzo industriale
IVA
Accise
Prezzo al consumo
1999
219,83
123,5
397,67
741
2000
344,35
144,1
375,92
864,33
2001
313,4
136,7
370,11
820,22
2002
293,31
139,7
405,24
838,26
2003
314,37
143,5
403,21
861,1
2004
355,01
151,6
403,21
909,86
(47)
Le autorità italiane sottolineano che tra il 1999 e il 2004 i prezzi al consumo del gasolio da riscaldamento non hanno smesso di aumentare, se si esclude una lieve contrazione tra il 2000 e il 2001. Segue quindi una ripetizione delle argomentazioni già illustrate nei considerando 42 e 43.
(48)
Per quanto riguarda la giustificazione della misura alla luce del sistema fiscale italiano, le autorità italiane precisano che in Italia le quantità di combustibile esentate sono ripartite in base alle superfici, alla qualità delle colture e alla dotazione in attrezzature agricole effettivamente utilizzate. Pertanto si può ritenere che l'esenzione sia calcolata in funzione del tipo di attività svolta e, nel caso delle coltivazioni sotto serra, in maniera proporzionale perché questo tipo di coltura è nettamente dipendente dal gasolio ed è caratterizzata da condizioni di produzione del tutto diverse da quelle delle colture di pieno campo. Inoltre, l'esenzione non favorisce un solo prodotto perché si applica a tutte le produzioni sotto serra e la serricoltura può essere considerata una pratica diffusa in tutto settore agricolo.
(49)
Per quanto riguarda in via più generale l'applicabilità dell'articolo 87, paragrafo 1, del trattato, le autorità italiane ritengono che non sussistano le condizioni di cui al citato paragrafo in quanto le esenzioni non sono né selettive né tali da falsare la concorrenza.
(50)
Sul piano della selettività esse fanno riferimento alla sentenza del Tribunale di primo grado nella causa T-233/04 (9). Nella valutazione (punto 86) il Tribunale ha stabilito: «Ai fini dell'applicazione dell'art. 87 CE, è irrilevante che la situazione del presunto beneficiario del provvedimento sia migliorata o aggravata rispetto alla situazione giuridica precedente o, all'opposto, non sia evoluta nel tempo. Occorre unicamente determinare se, nell'ambito di un dato regime giuridico, un provvedimento statale sia tale da favorire “talune imprese o talune produzioni” ai sensi dell'articolo 87, paragrafo 1, CE, rispetto ad altre imprese che si trovino in una situazione fattuale e giuridica analoga tenuto conto dell'obiettivo perseguito dal provvedimento interessato.»
(51)
A parere delle autorità italiane l'esenzione applicata al gasolio utilizzato in ambiente protetto in cui si realizza la coltivazione di prodotti agricoli non crea alcuna distinzione tra imprese che si trovano nella stessa situazione giuridica e fattuale, né fra i prodotti, in quanto tutte le imprese, indipendentemente dai beni prodotti, possono beneficiare dell'esenzione quando si approvvigionano in gasolio per le produzioni sotto serra.
(52)
Per quanto riguarda l'idoneità a falsare la concorrenza, le autorità italiane si riferiscono alla decisione C(2008) 1105 della Commissione, che al considerando 43 recita: «Le esenzioni totali e parziali concesse dall'articolo 8, paragrafo 2, della direttiva 92/81/CEE, perseguono le stesse finalità delle misure di cui alla direttiva 2003/96/CE, e hanno una portata piuttosto inferiore e quindi si può dire, per analogia, che non dovrebbero indebitamente falsare la concorrenza».
(53)
Le autorità italiane aggiungono inoltre che al punto 32 della stessa decisione la Commissione considera che questo tipo di misure connesse ai carburanti utilizzati nell'attività di produzione agricola primaria non falsa indebitamente la concorrenza, date le dimensioni ridotte delle aziende agricole nell'Unione europea (oltre il 60 % delle aziende hanno meno di 5 ettari di superficie agricola utilizzata). Partendo da questa considerazione sottolineano che, in base al suddetto criterio di dimensioni, le esenzioni in parola potrebbero difficilmente falsare la concorrenza poiché circa l'80 % delle aziende agricole italiane conta meno di 5 ha di superficie agricola utilizzata.
(54)
Un altro argomento utilizzato dalle autorità italiane è che la quantità di gasolio che può essere destinata al riscaldamento di 1 m3 di serra è di soli 2 litri. Inoltre, in base ad uno studio dell'Enama (Ente nazionale per la meccanizzazione agricola) sul consumo di gasolio in 14 delle 20 regioni italiane, il gasolio utilizzato in serra (167 436 001 litri) ha rappresentato solo l'11,77 % del consumo di gasolio agricolo nel 2002 e il 10,67 % nel 2003.
(55)
Dopo aver fornito tali chiarimenti a sostegno della loro tesi secondo cui le esenzioni in parola non comportano elementi di aiuto di Stato ai sensi dell'articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE, le autorità italiane ribadiscono la natura orizzontale delle esenzioni, insistono sul fatto che tutti i produttori agricoli potrebbero beneficiarne se praticassero la coltivazione in serra e sottolineano che il criterio di non discriminazione non può applicarsi retroattivamente, per motivi di legittimo affidamento e certezza del diritto.
X. VALUTAZIONE
(56)
La presente decisione riguarda la differenza fra le esenzioni dalle accise sul gasolio utilizzato per il riscaldamento delle serre, da un lato, e le esenzioni dalle accise sul gasolio utilizzato come carburante, dall'altro.
(57)
Tenendo conto delle argomentazioni presentate dalle autorità italiane nelle risposte alle aperture di procedimento, occorre esaminare innanzitutto se il regime contenga elementi di aiuti di Stato ai sensi dell'articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE.
(58)
A norma dell'articolo 87, paragrafo 1, del trattato, sono incompatibili con il mercato comune, nella misura in cui incidano sugli scambi tra Stati membri, gli aiuti concessi dagli Stati, ovvero mediante risorse statali, sotto qualsiasi forma che, favorendo talune imprese o talune produzioni, falsino o minaccino di falsare la concorrenza.
(59)
Il regime in esame corrisponde a tale definizione non solo perché è finanziato con risorse statali (concedendo esenzioni da accise lo Stato rinuncia a determinate entrate che potrebbe altrimenti riscuotere), ma anche perché favorisce talune imprese (le aziende del settore dell'agricoltura e, al suo interno, quelle che coltivano sotto serra) e può incidere sugli scambi e falsare la concorrenza vista la posizione occupata dall'Italia nella produzione agricola sotto serra (ad esempio, in termini di superficie delle serre dedite alla produzione di ortaggi freschi, nel 2000 e nel 2003 l'Italia occupava il secondo posto tra i paesi produttori dell'Unione europea; nel 2000 e nel 2001 l'Italia è stata il primo produttore di ortaggi dell'Unione europea e infine, nel periodo a cui si riferiscono i procedimenti aperti, l'Italia era il secondo paese europeo in termini di superficie dedita alle coltivazioni sotto serra).
(60)
Nel corso dell'esame del fascicolo le autorità italiane hanno addotto una serie di argomenti per difendere la loro tesi secondo cui il regime non contiene elementi di aiuto di Stato:
-
in base all'accordo politico raggiunto dal Consiglio e dalla Commissione in occasione del Consiglio Ecofin del 19 marzo 2003, le deroghe al regime [fiscale] generale o le differenziazioni al suo interno che sono giustificate dalla natura o dalle caratteristiche generali del regime fiscale non c implicano aiuti di Stato; inoltre in Italia le esenzioni si inseriscono nella logica del sistema fiscale italiano perché valgono per tutte le produzioni sotto serra e perché i quantitativi di combustibile esentati dalle accise sono ripartiti in funzione dell'attività esercitata,
-
in base alle stime e ai dati disponibili, il regime in esame «non pregiudica il corretto funzionamento del mercato interno e non comporta distorsioni della concorrenza» (cfr. considerando 30 e 31),
-
le esenzioni non sono né selettive né tali da falsare la concorrenza.
(61)
Va innanzitutto sottolineato che nessun accordo politico può modificare il concetto di aiuto quale definito in modo oggettivo dal trattato.
(62)
Per quanto riguarda l'argomento secondo cui le esenzioni sarebbero giustificate dalla natura o dalle caratteristiche generali del sistema fiscale, la Commissione ritiene che le esenzioni specifiche dalle accise, limitate a una data produzione (nella fattispecie la produzione sotto serra che ha beneficiato di esenzioni maggiori rispetto alle colture in pieno campo) non possono essere giustificate dalla natura e dalla logica del sistema fiscale quando il diritto comunitario obbliga gli Stati membri, in linea di principio, a imporre aliquote di accisa (10). La stessa considerazione vale quando il diritto comunitario non prescrive la concessione di siffatte esenzioni. L'argomento secondo cui le esenzioni valgono per tutte le produzioni sotto serra non è pertinente in questo caso perché interi rami della produzione agricola hanno beneficiato di esenzioni inferiori a quelle concesse ai serricoltori e se, come affermano le autorità italiane, i quantitativi di combustibile esentati sono ripartiti in funzione dell'attività esercitata, la logica del sistema fiscale avrebbe voluto che l'esenzione fosse la stessa per tutte le attività basate sull'uso di gasolio.
(63)
La questione della selettività è già stata affrontata nel considerando 58 della presente motivazione. Per quanto riguarda il riferimento alla sentenza nella causa T 233/04, alla luce dei considerando 25 e 26 della presente motivazione la Commissione constata che, se è vero che gli operatori del settore agricolo che utilizzano gasolio hanno potuto beneficiare di esenzioni, i serricoltori hanno tuttavia beneficiato di esenzioni più cospicue. Tutti gli operatori si trovavano in una situazione fattuale analoga dal momento che usavano gasolio per produrre e quindi erano interessati nella stessa misura dall'obiettivo del provvedimento (attenuazione degli effetti della lievitazione dei prezzi dei prodotti petroliferi), indipendentemente dal loro statuto giuridico. Il fatto che in una situazione analoga alcuni abbiano potuto beneficiare di esenzioni più cospicue di altri dimostra che il regime reca un elemento di selettività.
(64)
Per quanto riguarda l'argomento secondo cui il regime non pregiudica il buon funzionamento del mercato interno e non comporta distorsioni di concorrenza, la Commissione respinge gli argomenti delle autorità italiane. Infatti:
-
la decisione a cui si riferiscono le autorità italiane nel considerando 52 della presente motivazione conclude che esiste un aiuto di Stato che può essere approvato in base alla deroga prevista dall'articolo 87, paragrafo 3, lettera c), del trattato; tale deroga non può tuttavia essere fatta valere per dimostrare l'assenza di elementi di aiuto di Stato nel regime in esame (questa considerazione vale anche per l'argomento sostenuto dalle autorità italiane e illustrato nel considerando 53 della presente motivazione),
-
i dati indicati nel considerando 54 della presente motivazione non sono completi (14 regioni su 20) e non c'è nulla che permetta di concludere che siano rappresentative: non è possibile dedurre, infatti, se le regioni per le quali sono stati forniti i dati corrispondano alle regioni in cui le coltivazioni in serra sono più diffuse; inoltre i dati relativi al consumo nel settore agricolo indicano piuttosto che il gasolio costituisce un importante mezzo di produzione agricola. In ogni caso è sufficiente che l'aiuto rafforzi la posizione concorrenziale di un'impresa rispetto a quella di altre imprese concorrenti negli scambi intracomunitari perché il medesimo aiuto sia tale da comportare distorsioni di concorrenza e da alterare gli scambi intracomunitari (11). Questo avviene nel caso in esame giacché l'esenzione concessa favorisce le imprese italiane che coltivano prodotti agricoli sotto serra rispetto alle imprese operanti nello stesso settore negli altri Stati membri.
(65)
Le autorità italiane avevano affermato anche, in risposta alla prima apertura di procedimento, che gli aiuti in parola non costituscono aiuti di Stato ma devono essere esaminati alla luce delle disposizioni delle direttive 92/81/CEE e 2003/96/CE. Esse hanno tratto questa conclusione dall'argomentazione secondo cui l'esistenza di aiuti di Stato sarebbe esclusa dal semplice fatto che una direttiva europea prevede la possibilità di concedere esenzioni dalle imposte. Tale argomentazione è stata ribadita nella risposta all'ingiunzione di fornire informazioni loro trasmessa.
(66)
La Commissione non può condividere tale argomentazione. La direttiva 92/81/CEE precisa in effetti, nel sesto considerando, che gli Stati membri possono applicare a titolo facoltativo altre […] esenzioni […], purché ciò non causi distorsioni della concorrenza. L'articolo 8, paragrafo 2, della medesima direttiva stabilisce inoltre che gli Stati membri possono applicare esenzioni o riduzioni totali o parziali «fatte salve altre disposizioni comunitarie». Facendo riferimento all'esistenza di un rischio di distorsione di concorrenza, la direttiva 92/81/CEE non esclude che le esenzioni possano costituire aiuti di Stato. Merita ricordare che le competenze della Commissione in materia di aiuti di Stato sono conferite direttamente dal trattato e che tali competenze non possono essere limitate da una direttiva il cui scopo è l'armonizzazione di un'imposta a livello europeo.
(67)
Inoltre, la direttiva 2003/96/CE indica, nei considerando 15 e 24, che le misure volte a istituire aliquote di imposizione differenziate devono essere conformi alle norme che disciplinano il mercato interno e la concorrenza per non comportare distorsioni di concorrenza. L'obbligo di applicazione delle regole di concorrenza è confermato anche dall'articolo 26 della stessa direttiva, che richiama l'attenzione sul fatto che le misure di cui trattasi possono costituire aiuti di Stato e devono, in tal caso, essere notificate a norma dell'articolo 88, paragrafo 3, del trattato CE. Il suddetto articolo stabilisce esplicitamente che le informazioni comunicate alla Commissione a norma della direttiva non esimono gli Stati membri dall'obbligo di notifica di cui all'articolo 88, paragrafo 3, del trattato.
(68)
Infine le stesse autorità italiane affermano (cfr. considerando 39 della presente motivazione), che l'applicazione di esenzioni crea una distorsione di concorrenza, elemento caratteristico di un aiuto di Stato ai sensi dell'articolo 87, paragrafo 1, del trattato.
(69)
Tenendo conto di tutte queste considerazioni la Commissione conclude che le esenzioni dalle accise applicate nell'ambito del regime in esame costituiscono aiuti di Stato ai sensi dell'articolo 87, paragrafo 1, del trattato.
(70)
Tuttavia, nei casi previsti dall'articolo 87, paragrafi 2 e 3, del trattato, talune misure possono considerarsi, in via derogatoria, compatibili con il mercato comune.
(71)
Le deroghe previste dall'articolo 87, paragrafo 2, del trattato, relative agli aiuti di carattere sociale concessi ai singoli consumatori, agli aiuti destinati ad ovviare ai danni arrecati dalle calamità naturali oppure da altri eventi eccezionali e agli aiuti concessi all'economia di determinate regioni della Repubblica federale di Germania non sono applicabili nel caso di specie, quali che siano i beneficiari del regime.
(72)
La Commissione ritiene che le deroghe previste dall'articolo 87, paragrafo 3, lettera a), del trattato, relative allo sviluppo di determinate regioni, non si applichino al regime in esame perché quest'ultimo non comprende aiuti intesi a favorire lo sviluppo economico di determinate regioni nelle quali il tenore di vita sia anormalmente basso o in cui si abbia una grave forma di sottoccupazione.
(73)
Quanto alla deroga di cui all'articolo 87, paragrafo 3, lettera b), del trattato, è sufficiente constatare che il regime fiscale in esame non costituisce un progetto importante di comune interesse europeo e non mira a porre rimedio ad un grave turbamento dell'economia italiana. L'aiuto, inoltre, non è nemmeno destinato a promuovere la cultura e la conservazione del patrimonio, ai sensi della deroga dell'articolo 87, paragrafo 3, lettera d), del trattato.
(74)
Di conseguenza, l'unica deroga che si possa invocare è quella prevista dall'articolo 87, paragrafo 3, lettera c), del trattato, in base alla quale possono essere ritenuti compatibili con il mercato comune gli aiuti destinati ad agevolare lo sviluppo di talune attività o di talune regioni economiche, sempre che non alterino le condizioni degli scambi in misura contraria al comune interesse.
(75)
Poiché gli aiuti inerenti al regime in esame sono aiuti non notificati, la loro compatibilità con il mercato comune va analizzata alla luce delle regole in materia di aiuti di Stato vigenti al momento della loro concessione, come precisa la Comunicazione della Commissione relativa alla determinazione delle norme applicabili alla valutazione degli aiuti di Stato illegittimamente concessi (12).
(76)
Se è vero che il considerando 172 dei nuovi Orientamenti comunitari per gli aiuti di Stato nel settore agricolo e forestale 2007-2013 (13) considera compatibili con il mercato comune, ai sensi dell'articolo 87, paragrafo 3, lettera c), del trattato, alcuni aiuti illegittimi concessi dopo l'entrata in vigore della direttiva 2003/96/CE, questo vale però solo se le condizioni di tale direttiva sono state rispettate e se non c'è stata alcuna differenziazione all'interno del settore agricolo. Lo stesso dicasi per gli aiuti illegittimamente concessi in base alla direttiva 92/81/CEE.
(77)
A norma dell'articolo 1, paragrafo 1, della direttiva 92/81/CEE «Gli Stati membri applicano agli oli minerali un'accisa armonizzata conformemente alla presente direttiva». Nel paragrafo 2 del medesimo articolo si precisa che gli Stati membri stabiliscono le proprie aliquote conformemente alla direttiva 92/82/CEE, del 19 ottobre 1992, relativa al ravvicinamento delle aliquote di accisa sugli oli minerali (14).
(78)
La direttiva 92/82/CEE prevede, all'articolo 5, paragrafo 2, un'accisa sul gasolio di un importo pari a 18 ecu per 1 000 l se il gasolio è utilizzato per i motori fissi, gli impianti ed i macchinari usati in cantieri edili, le opere di ingegneria civile ed i lavori pubblici, oppure per i veicoli che sono destinati ad essere utilizzati al di fuori della rete stradale o che non hanno ricevuto un'autorizzazione a circolare prevalentemente sulla rete stradale pubblica.
(79)
La direttiva 92/81/CEE precisa, all'articolo 2, paragrafo 2, che «Gli oli minerali, diversi da quelli per cui la direttiva 92/82/CEE prescrive un livello di accisa, sono assoggettati all'accisa se sono destinati ad essere utilizzati, se sono messi in vendita o se sono utilizzati come combustibili o carburanti. L'aliquota del diritto esigibile è fissata, a seconda dell'uso, al livello applicabile al combustibile ovvero al carburante per motori equivalente» (l'importo di 13 EUR indicato dalle autorità italiane, di cui al precedente considerando 43 della presente motivazione, è quello dell'accisa applicabile al combustibile o a un carburante per motori equivalente, in altre parole l'accisa per l'olio pesante fissata a 13 EUR per 1 000 kg all'articolo 6 della medesima direttiva).
(80)
L'articolo 8, paragrafo 2, della direttiva 92/81/CEE prevede tuttavia che «Fatte salve altre disposizioni comunitarie, gli Stati membri possono applicare esenzioni o riduzioni totali o parziali dell'aliquota di accisa agli oli minerali usati sotto controllo fiscale […] esclusivamente nei lavori agricoli o orticoli nonché nella silvicoltura e nella piscicoltura d'acqua dolce».
(81)
A norma della direttiva 2003/96/CE, applicabile a partire dal 1o gennaio 2004 (15), il tasso minimo dell'accisa sul gasolio da riscaldamento è fissato a 21 EUR per 1 000 l (articolo 9 della direttiva in combinato con la tabella C dell'allegato I della medesima). Tale direttiva contiene inoltre una disposizione analoga a quella dell'articolo 8, paragrafo 2, della direttiva 92/81/CEE nell'articolo 15, paragrafo 3, a norma del quale «Gli Stati membri possono applicare un livello di tassazione fino a zero ai prodotti energetici e all'elettricità utilizzati nei lavori nei settori dell'agricoltura, dell'orticoltura o della piscicoltura, e della silvicoltura».
(82)
A norma delle due direttive succitate era quindi possibile concedere esenzioni totali dalle accise. Tuttavia, poiché istituisce una differenziazione tra le esenzioni da accisa che favorisce alcune aziende agricole, il regime di aiuti in esame non può essere dichiarato compatibile con il mercato comune alla luce del punto 172 degli orientamenti comunitari per gli aiuti di Stato nel settore agricolo e forestale 2007-2013 (16).
(83)
Nell'intero periodo oggetto dei due procedimenti avviati nei confronti delle esenzioni dall' accisa (dal 3 ottobre 2000 al 31 dicembre 2004 - cfr. considerando 25 e 27 ), le regole applicabili in materia di aiuti di Stato erano quelle enunciate negli orientamenti agricoli per gli aiuti nel settore agricolo (17) (di seguito, gli orientamenti agricoli del 2000).
(84)
La Commissione constata che, tenendo conto della loro natura (esenzioni totali dalle accise), gli aiuti costituiscono aiuti di Stato unilaterali, destinati semplicemente a migliorare la situazione finanziaria dei produttori senza contribuire in alcun modo allo sviluppo del settore. Questa constatazione è corroborata dal fatto che, nelle informazioni complementari fornite, le autorità italiane spiegano che la concessione degli aiuti è motivata dalla lievitazione dei prezzi del petrolio (cfr. considerando 39 della presente motivazione).
(85)
A norma del punto 3.5 degli orientamenti agricoli del 2000, siffatti aiuti configurano aiuti al funzionamento incompatibili con il mercato comune.
(86)
Gli orientamenti agricoli del 2000 ammettono tuttavia, al punto 5.5, un'eccezione alle disposizioni del punto 3.5 succitato per gli aiuti al funzionamento a vocazione ambientale.
(87)
Il punto 5.5.4 degli orientamenti agricoli del 2000, in particolare, si riferisce al caso specifico delle esenzioni parziali o totali dalle imposte ambientali. In tale punto degli orientamenti la Commissione, dopo aver esposto determinate riserve ha affermato che tale tipo di aiuti può essere ammesso alle seguenti condizioni cumulative:
-
se si tratta di aiuti temporanei (durata massima cinque anni) e decrescenti,
-
se può essere dimostrato che sono necessari a compensare una perdita di competitività sul piano internazionale,
-
se il regime di aiuti costituisce un incentivo reale a ridurre l'uso dei mezzi di produzione di cui trattasi.
(88)
Nel caso in esame la Commissione constata che gli aiuti non sono decrescenti perché, alla luce dei vari articoli delle leggi finanziarie che hanno previsto le esenzioni dall'accisa, l'esenzione è parziale fino al 31 dicembre 2000 e quindi totale per ciascuno dei periodi di cui al considerando 27 della presente motivazione. Inoltre, gli aiuti non erano temporanei perché, se si eccettua il secondo semestre del 2001, le esenzioni sono state in realtà permanenti per tutto il periodo considerato. Le autorità italiane hanno fatto certo riferimento all'esistenza di una situazione concorrenziale delicata (cfr. considerando 42 della presente motivazione), ma non hanno fornito dati che dimostrino la perdita di competitività. Infine appare inverosimile che un regime di esenzioni, il quale per definizione rende i combustibili meno cari, possa incitare i beneficiari a ridurre l'impiego dei mezzi di produzione interessati (che si tratti delle serre o, per estensione, degli stessi combustibili, se li si considera come mezzi di produzione).
(89)
Gli aiuti di Stato in esame non possono quindi essere considerati giustificati esclusivamente dalle disposizioni degli orientamenti agricoli del 2000 che consentono di ritenere compatibili con il mercato comune semplici aiuti al funzionamento.
(90)
Ciò premesso, gli orientamenti agricoli del 2000 prevedono anche, nel punto 5.6.2, la possibilità di procedere ad un esame degli aiuti caso per caso, tenendo conto dei principi esposti nella disciplina comunitaria degli aiuti di Stato per la tutela dell'ambiente.
(91)
Tenendo conto del periodo cui si riferiscono i due procedimenti, le regole in materia di aiuti di Stato da prendere in considerazione per l'analisi della compatibilità degli aiuti in esame sono le seguenti:
-
per il periodo dal 3 ottobre 2000 al 2 febbraio 2001, la disciplina degli aiuti di Stato per la tutela dell'ambiente in vigore dal 1994 (di seguito la disciplina del 1994) (18),
-
per il periodo dal 3 febbraio 2001 al 31 dicembre 2004, la disciplina degli aiuti di Stato per la tutela dell'ambiente in vigore dal 3 febbraio 2001 (di seguito la disciplina del 2001) (19).
(92)
A norma delle disposizioni della disciplina del 1994 (punto 3.4), la Commissione può derogare al principio del divieto degli aiuti al funzionamento purché tali aiuti abbiano come unico scopo la compensazione dei costi aggiuntivi rispetto ai costi della produzione tradizionale, siano temporanei e in linea di massima decrescenti e costituiscano un incentivo alla riduzione dell'inquinamento o alla rapida introduzione di metodi più efficienti di utilizzazione delle risorse.
(93)
Lo stesso punto 3.4 precisa che l'esenzione temporanea dal pagamento di nuove imposte ambientali può essere accordata, se necessario, per compensare perdite di competitività, in particolare a livello internazionale. Un altro fattore da prendere in considerazione è la contropartita che le imprese interessate devono fornire sotto il profilo della riduzione dell'inquinamento. Tale disposizione si applica anche alle esenzioni fiscali istituite da una normativa comunitaria.
(94)
Oltre al fatto che, come indicato nell'analisi effettuata alla luce del punto 5.5.4 degli orientamenti agricoli del 2000, gli aiuti non sono né temporanei, né decrescenti né contengono alcun incentivo, la Commissione constata che nelle informazioni di cui dispone non si trova nulla che dimostri che gli aiuti siano strettamente limitati a compensare un sovraccosto di produzione rispetto ai costi di produzione tradizionali. Gli aiuti non soddisfano quindi le condizioni richiamate al considerando 92 della presente motivazione che permetterebbero di considerarli compatibili con il mercato comune.
(95)
Inoltre, nel caso di specie non sono pertinenti le condizioni richiamate al considerando 93 della presente motivazione in quanto gli aiuti non riguardano imposte nuove (le accise esistevano prima del periodo al quale si riferiscono i due procedimenti: a titolo di esempio, l'articolo 24, comma 3, della legge 23 dicembre 2000 n. 388 che introduce l'esenzione totale da accisa per il periodo dal 1o gennaio al 30 giugno 2001 fa riferimento alla legge n. 662 del 1996 che già riguardava accise e rinviava al decreto legislativo n. 504/1995, che reca il testo unico delle disposizioni legislative concernenti le imposte sulla produzione e sui consumi). La Commissione nota al riguardo che le autorità italiane non hanno contestato la natura di «imposta previgente» dei tributi in esame. Inoltre non hanno mai sostenuto che dette imposte fossero state istituite recentemente (cfr. considerando 40 e 45 della presente motivazione).
(96)
Tali aiuti non possono quindi essere dichiarati compatibili con il mercato comune in base alle disposizioni della disciplina del 1994.
(97)
La disciplina del 2001 opera una distinzione tra le imposte nuove (punto 51.1) e le imposte previgenti (punti 51.2 e 52).
(98)
La Commissione constata che le accise oggetto di esenzione devono considerarsi imposte previgenti nel corso del periodo in esame, perché, oltre alle considerazioni illustrate al considerando 95 della presente motivazione, le esenzioni sono state decise anno per anno nelle diverse leggi finanziarie e non in una qualsiasi legge adottata con deroghe automatiche in un qualsiasi momento del periodo considerato. Inoltre, come la Commissione ha già osservato nel considerando 95 della presente motivazione, le autorità italiane non hanno contestato la natura di «imposte previgenti» delle imposte in esame e non hanno mai sostenuto che esse siano state istituite recentemente.
(99)
Il punto 51.2. della disciplina del 2001, come indicato nel considerando 40 della presente motivazione, prevede la possibilità di applicare alle imposte previgenti le condizioni di autorizzazione applicabili alle imposte nuove, enunciate nel punto 51.1, se sono soddisfatte cumulativamente le due condizioni seguenti:
-
l'imposta in questione deve avere un significativo effetto positivo in termini di tutela dell'ambiente,
-
le deroghe a favore delle imprese interessate devono essere state decise al momento dell'adozione dell'imposta, o devono rendersi necessarie a causa di un mutamento significativo delle condizioni economiche che ponga le imprese in una situazione concorrenziale particolarmente difficile. In quest'ultima ipotesi l'importo della riduzione fiscale non può superare l'aumento degli oneri derivanti dal mutamento delle condizioni economiche. Quando tale aumento degli oneri viene meno, deve cessare anche lo sgravio fiscale.
(100)
La Commissione può ammettere che un'imposta come l'accisa sul gasolio da riscaldamento, il cui effetto è un aumento del prezzo del gasolio, possa indurre gli utilizzatori a diminuire il consumo di gasolio con ripercussioni positive in termini di protezione dell'ambiente. Tuttavia tali esenzioni sono state fissate anno dopo anno, perfino con un'interruzione tra il 1o luglio e il 31 dicembre 2001 (cfr. considerando 27 della presente motivazione) e le autorità italiane non hanno né dimostrato né mai sostenuto che tali deroghe fossero state decise al momento dell'adozione dell'imposta. Al contrario hanno sottolineato che le deroghe erano state adottate per far fronte ad un fenomeno puramente congiunturale, ossia la lievitazione dei prezzi dei carburanti e dei combustibili.
(101)
Non è possibile accogliere l'argomento addotto dalle autorità italiane, secondo cui la Commissione dovrebbe svolgere la propria analisi come se le esenzioni fossero state decise al momento dell'istituzione dell'imposta. Le medesime autorità fanno in effetti riferimento alla decisione C(2005) 4436 della Commissione (cfr. considerando 42 della presente motivazione ). In tale decisione (cfr. in particolare il considerando 74 della decisione stessa) la Commissione aveva basato le proprie conclusioni sul fatto che le esenzioni erano state decise ben prima che entrasse in vigore la disciplina degli aiuti di Stato per la tutela dell'ambiente del 2001. Nel caso in esame occorre tuttavia constatare che le prime esenzioni risalgono all'ottobre 2000, ossia poco prima che entrasse in applicazione la disciplina succitata. Va sottolineato che in nessun momento le autorità italiane hanno fatto valere esenzioni concesse in precedenza.
(102)
D'altro canto, per quanto riguarda la seconda delle condizioni di cui al punto 51.2, secondo trattino, della disciplina del 2001, le autorità italiane non hanno fornito elementi che dimostrino un mutamento significativo delle condizioni economiche che avrebbe potuto porre le imprese in una situazione concorrenziale particolarmente difficile (cfr. considerando 88 della presente motivazione), né la prova che l'importo dell'esenzione non abbia superato l'aumento degli oneri connessi alla modifica delle condizioni economiche. Per quanto riguarda in particolare la questione della situazione concorrenziale, i dati delle tabelle riportate nei considerando 42 e 46 della presente motivazione non contengono alcun elemento comparativo, né permettono quindi di evidenziare un qualsivoglia degrado della situazione concorrenziale delle imprese italiane della serricoltura. Al riguardo va sottolineato anche che la lievitazione dei prezzi dei prodotti petroliferi ha colpito l'intera Europa e non solo l'Italia.
(103)
Poiché non è rispettata una delle due condizioni richiamate nel considerando 99 della presente motivazione, non si possono applicare le disposizioni del punto 51.2, e di conseguenza nemmeno quelle del punto 51.1, della disciplina del 2001.
(104)
In subordine, quand'anche le disposizioni del punto 51.2 fossero state applicabili, le esenzioni in esame non potrebbero considerarsi ammissibili nell'ambito del punto 51.1., che prevede infatti:
«Se uno Stato membro introduce una nuova imposta per motivi ambientali, in un certo settore d'attività o per determinati prodotti, in assenza di un'armonizzazione fiscale comunitaria, o se l'imposta prevista dallo Stato membro è superiore all'aliquota fissata dalla norma comunitaria, la Commissione considera che possono giustificarsi decisioni di esenzione, aventi efficacia decennale e forma non decrescente, nei seguenti due casi:
a)
quando gli sgravi sono subordinati alla conclusione di accordi tra lo Stato membro interessato e le imprese beneficiarie, con cui le imprese o le loro associazioni s'impegnano a conseguire determinati obiettivi di tutela ambientale nel corso del periodo d'applicazione degli sgravi, oppure quando le imprese s'impegnino a stipulare liberi accordi aventi lo stesso effetto. Tali accordi o impegni possono vertere, per esempio, sulla riduzione del consumo d'energia, sulla riduzione delle emissioni inquinanti o su un'altra azione proficua per l'ambiente. Il contenuto degli accordi dev'essere negoziato da ciascuno Stato membro e sarà valutato dalla Commissione in sede di esame dei progetti d'aiuto notificati. Lo Stato membro deve organizzare controlli rigorosi sull'adempimento degli impegni sottoscritti dalle imprese o dalle associazioni di imprese. Gli accordi conclusi tra lo Stato membro e le imprese o associazioni di imprese interessate devono prevedere le modalità relative alle sanzioni da irrogare in caso di mancato adempimento degli impegni assunti.
Le disposizioni di cui sopra si applicano anche nell'ipotesi in cui lo Stato membro subordini lo sgravio fiscale a condizioni che abbiano lo stesso effetto degli accordi o impegni suddetti;
b)
detti sgravi possono anche non essere subordinati alla conclusione di accordi fra lo Stato membro e le imprese beneficiarie, purché siano soddisfatte le seguenti condizioni alternative:
-
ove lo sgravio riguardi un'imposta comunitaria, l'importo effettivamente pagato dalle imprese a seguito della riduzione deve restare significativamente superiore al minimo comunitario, e comunque a un livello tale da incentivare le imprese ad agire per migliorare la tutela dell'ambiente,
-
ove lo sgravio riguardi un'imposta nazionale applicata in assenza di imposte comunitarie, le imprese beneficiarie della riduzione devono comunque pagare una parte significativa dell'imposta nazionale.»
(105)
Nella fattispecie le accise applicate erano certo (al lordo di esenzioni o riduzioni) superiori al livello di tassazione armonizzato (cfr. considerando 43 e 46), ma non risulta che siano stati conclusi accordi quali quelli previsti al punto 51.1, lettera a), tra lo Stato membro e i beneficiari o che simili accordi siano stati spontaneamente sottoscritti da questi ultimi (alla Commissione non è stato notificato alcun accordo). Le autorità italiane hanno sottolineato d'altronde che le esenzioni contestate erano state concesse per far fronte ad una congiuntura difficile e non hanno mai citato una qualsiasi contropartita ambientale richiesta ai beneficiari.
(106)
L'ipotesi alternativa alla conclusione di accordi prevista al punto 51.1, lettera b), succitata, non si può applicare nel caso in esame perché, nella parte del periodo considerato che è posteriore all'entrata in applicazione della disciplina del 2001, i serricoltori hanno beneficiato di un'esenzione totale dalle accise e non hanno quindi pagato un importo superiore al minimo comunitario (20), di livello tale da incitarli ad agire per migliorare la tutela dell'ambiente come previsto dalla medesima disciplina nei casi in cui la riduzione riguardi un'imposta comunitaria.
(107)
Il punto 52 della disciplina del 2001 indica tuttavia che quando un'imposta vigente subisca un aumento significativo e lo Stato membro ritenga che siano necessarie deroghe per talune imprese, si applicano condizioni analoghe a quelle stabilite nel punto 51.1 per le nuove imposte. Occorre quindi esaminare anzitutto se le accise abbiano subito un aumento significativo.
(108)
Dalla tabella riportata nel punto 46 della presente motivazione, risulta che le accise non sono aumentate in maniera significativa in quanto il loro andamento è stato il seguente: - 5,4 % nel periodo 1999-2000, - 6,98 % nel periodo 1999-2001, + 1,9 % nel periodo 1999-2002 e + 1,3 % nel periodo 1999-2003. Da un anno all'altro l'andamento delle accise è stato il seguente: - 5,4 % dal 1999 al 2000, - 1,6 % dal 2000 al 2001, + 9,5 % dal 2001 al 2002 e - 0,5 % dal 2002 al 2003. Si evince quindi che le accise non hanno smesso di diminuire, tranne tra il 2001 e il 2002. L'aumento registrato nel corso di tale periodo non si può tuttavia considerare significativo, in quanto in realtà non ha avuto praticamente alcun effetto sull'andamento dei prezzi al consumo del gasolio da riscaldamento (in base alle indicazioni della tabella, il prezzo al consumo del gasolio da riscaldamento nel corso di questi due anni è aumentato solo del 2,2 %). In questo caso non si possono quindi applicare le disposizioni del punto 52 della disciplina del 2001.
(109)
Infine, il punto 53 della disciplina del 2001 indica che «Se le riduzioni riguardano un'imposta armonizzata a livello comunitario e l'imposta nazionale è inferiore o pari al minimo comunitario […] gli eventuali sgravi devono rispondere alle condizioni stabilite ai punti 45 e 46, e devono essere espressamente autorizzate in deroga al minimo comunitario».
(110)
Il punto 45 della disciplina del 2001 indica che la durata dell'aiuto deve essere limitata a cinque anni se l'aiuto è decrescente e che l'intensità può raggiungere il 100 % dei sovraccosti (21) nel primo anno, ma deve diminuire in maniera lineare per raggiungere il tasso zero alla fine del quinto anno.
(111)
Il punto 46 della disciplina del 2001 indica che in caso di aiuti non decrescenti la durata dell'aiuto è limitata a cinque anni e l'intensità al 50 % dei sovraccosti.
(112)
Nel caso in esame la Commissione ha già constatato che gli aiuti non erano decrescenti (cfr. considerando 88 della presente motivazione). Di conseguenza potrebbero applicarsi loro solo le disposizioni del punto 46 della disciplina. Ma le informazioni fornite dalle autorità italiane non permettono in alcun modo alla Commissione di concludere che l'intensità degli aiuti sia stata limitata al 50 % dei sovraccosti di produzione generati dalle accise rispetto ai prezzi di mercato dei prodotti ottenuti in serra.
(113)
Tali aiuti non possono quindi considerarsi ammissibili in base alle disposizioni del punto 46 della disciplina del 2001 né di conseguenza in base alle disposizioni del punto 53 della medesima disciplina.
(114)
Le considerazioni esposte nei considerando 94-112 della presente dimostrano che gli aiuti in esame non si possono dichiarare compatibili con il mercato comune in base alle disposizioni della disciplina del 2001.
(115)
Per quanto riguarda gli altri argomenti addotti dalle autorità italiane nelle varie fasi dell'esame del fascicolo, la Commissione constata che non ci sono elementi di informazione che le permettano di sciogliere i dubbi espressi nel considerando 34, lettera b), della presente motivazione. L'argomento di cui al considerando 43 della presente motivazione, secondo cui la misura adottata a livello italiano può essere compatibile con il mercato comune se i beneficiari versano l'importo minimo stabilito a livello comunitario non è pertinente, perché i serricoltori hanno beneficiato dell'esenzione completa dalle accise per la quasi totalità del periodo in esame e quindi non hanno pagato imposte.
(116)
Gli argomenti esposti dal terzo interessato che ha comunicato osservazioni dopo la prima apertura del procedimento non forniscono, dal canto loro, elementi a sostegno della compatibilità degli aiuti con il mercato comune. Per quanto riguarda, infatti, la precarietà della situazione in cui si verrebbero a trovare le aziende beneficiarie in caso di dichiarazione di incompatibilità e di recupero dell'aiuto, si rammenta che il recupero di un aiuto incompatibile è necessario per ripristinare la situazione previgente, vale a dire la situazione di assenza di distorsione di concorrenza esistente prima della concessione degli aiuti. Il fatto che determinate imprese non siano più redditizie è solo conseguenza del libero gioco della concorrenza in normali condizioni di economia di mercato. D'altro canto, nulla prova che la diminuzione del consumo di gasolio determini necessariamente una riduzione della qualità dei prodotti ottenuti (al massimo tale riduzione potrebbe ritardare un po' la maturazione o la crescita). Infine, il riferimento alla situazione di altri paesi per dimostrare l'assenza di distorsioni di concorrenza non è pertinente. In proposito è sufficiente constatare che l'esenzione consente di migliorare la posizione concorrenziale dei serricoltori italiani rispetto a quella degli altri paesi e che quindi la pietra di paragone deve essere costituita dalla situazione vigente in Italia in assenza delle esenzioni.
XI. CONCLUSIONE
(117)
La Commissione constata che l'Italia ha dato illegittimamente esecuzione agli aiuti di cui trattasi, in violazione dell'articolo 88, paragrafo 3, del trattato. L'analisi che precede dimostra che gli aiuti non si possono dichiarare compatibili con il mercato comune perché non rispondono alle condizioni degli orientamenti agricoli del 2000 e del 2007 e delle discipline ambientali del 1994 e del 2001. Inoltre, l'analisi ha dimostrato che la semplice esistenza di direttive non può giustificare l'applicazione di misure che possono creare distorsioni di concorrenza e le autorità italiane non hanno eliminato tutti i dubbi espressi dalla Commissione al momento dell'avvio del procedimento previsto dall'articolo 88, paragrafo 2, del trattato.
(118)
Ai sensi dell'articolo 14, paragrafo 1, del regolamento (CE) n. 659/1999, nel caso di decisioni negative relative ad aiuti illegittimi la Commissione adotta una decisione con la quale impone allo Stato membro di adottare tutte le misure necessarie per recuperare l'aiuto dal beneficiario (nella fattispecie i serricoltori). L'Italia è quindi tenuta a prendere tutti i provvedimenti necessari per recuperare dai beneficiari l'aiuto incompatibile erogato, il cui importo corrisponde alla differenza tra l'esenzione totale dalle accise concessa e l'aliquota di accisa ridotta concessa agli altri operatori del settore agricolo. Ai sensi del punto 42 della Comunicazione della Commissione «Verso l'esecuzione effettiva delle decisioni della Commissione che ingiungono agli Stati membri di recuperare gli aiuti di Stato illegali e incompatibili» (22), l'Italia dispone di quattro mesi per l'esecuzione della presente decisione a decorrere dalla sua entrata in vigore. L'aiuto da recuperare è maggiorato degli interessi, calcolati conformemente al regolamento (CE) n. 794/2004 della Commissione (23), recante disposizioni di esecuzione del regolamento (CE) n. 659/1999 del Consiglio.
(119)
Ciò detto, gli aiuti individuali concessi nell'ambito del regime in esame, i quali al momento dell'erogazione soddisfino le condizioni previste da un regolamento della Commissione adottato a norma dell'articolo 2 del regolamento (CE) n. 994/98 del Consiglio (24) (regolamento de minimis), non si considerano aiuti di Stato ai sensi dell'articolo 87, paragrafo 1, del trattato.
(120)
Al momento della concessione degli aiuti in esame non vigevano ancora disposizioni comunitarie che disciplinavano gli aiuti de minimis nel settore agricolo.
(121)
Le prime disposizioni comunitarie adottate in materia sono quelle del regolamento (CE) n. 1860/2004 della Commissione, del 6 ottobre 2004, relativo all'applicazione degli articoli 87 e 88 del trattato CE agli aiuti de minimis nei settori dell'agricoltura e della pesca (25).
(122)
A norma del regolamento (CE) n. 1860/2004, gli aiuti non superiori a 3 000 EUR per beneficiario in un triennio (tale importo comprende l'aiuto de minimis concesso all'impresa) non incidono sugli scambi tra gli Stati membri, non falsano né minacciano di falsare la concorrenza e di conseguenza non rientrano nel divieto di cui all'articolo 87, paragrafo 1, del trattato CE.
(123)
In applicazione dell'articolo 5 del regolamento (CE) n. 1860/2004, lo stesso vale per gli aiuti concessi prima dell'entrata in vigore di tale regolamento che soddisfino tutte le condizioni stabilite ai suoi articoli 1 e 3.
(124)
Il 1o gennaio 2008, il regolamento (CE) n. 1860/2004 è stato sostituito dal regolamento (CE) n. 1535/2007 della Commissione, del 20 dicembre 2007, relativo all'applicazione degli articoli 87 e 88 del trattato CE agli aiuti de minimis nel settore della produzione dei prodotti agricoli (26), che ha portato l'importo dell'aiuto de minimis a 7 500 EUR per beneficiario nell'arco di tre esercizi fiscali, indipendentemente dalla forma degli aiuti e dall'obiettivo perseguito, nei limiti di un importo massimo per Stato membro corrispondente allo 0,75 % del valore della produzione annua.
(125)
L'articolo 6, paragrafo 1, di tale regolamento dispone che il regolamento stesso «si applica agli aiuti concessi anteriormente al 1o gennaio 2008 alle imprese del settore della produzione dei prodotti agricoli, purché gli aiuti soddisfino le condizioni previste dagli articoli da 1 a 4, fatto salvo il requisito del riferimento esplicito al presente regolamento di cui all'articolo 4, paragrafo 1, primo comma.»
(126)
In tale contesto la Commissione non considera aiuti di Stato gli sgravi fiscali non superiori a 3 000 EUR, a condizione che al momento della loro concessione siano conformi alle disposizioni del regolamento (CE) n. 1860/2004, e nemmeno gli sgravi fiscali non superiori a 7 500 EUR, a condizione che al momento della loro concessione siano conformi alle disposizioni del regolamento (CE) n. 1535/2007,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE:
Articolo 1
Il regime di aiuti sotto forma di esenzione dalle accise sul gasolio utilizzato per il riscaldamento delle serre, applicato illegittimamente dall'Italia nel periodo dal 3 ottobre 2000 al 30 giugno 2001, nonché negli anni 2002, 2003 e 2004, è incompatibile con il mercato comune.
Articolo 2
1. L'Italia è tenuta a recuperare presso beneficiari gli aiuti incompatibili concessi nell'ambito del regime di cui all'articolo 1.
2. Le somme da recuperare producono interessi dalla data in cui sono state poste a disposizione dei beneficiari alla data del loro effettivo recupero.
3. Gli interessi sono calcolati secondo il regime dell'interesse composto, a norma del capo V del regolamento (CE) n. 794/2004.
Articolo 3
Il recupero degli aiuti concessi nell'ambito del regime di cui all'articolo 1 deve essere immediato ed effettivo.
L'Italia provvede affinché la presente decisione sia eseguita nei quattro mesi successivi alla data della notifica.
Articolo 4
Entro due mesi dalla notifica della presente decisione, l'Italia comunica le seguenti informazioni:
a)
l'elenco dei beneficiari che hanno ricevuto aiuti nell'ambito del regime di cui all'articolo 1 e l'importo complessivo degli aiuti ricevuti da ciascuno di loro a norma di tale regime;
b)
l'importo totale (capitale e interessi) che deve essere recuperato presso ciascun beneficiario;
c)
la descrizione dettagliata delle misure già adottate e previste per conformarsi alla presente decisione;
d)
i documenti attestanti l'ingiunzione di restituzione dell'aiuto trasmessa ai beneficiari.
L'Italia tiene informata la Commissione dello stato di avanzamento delle misure nazionali adottate per l'esecuzione della presente decisione fino al completo recupero degli aiuti concessi nell'ambito del regime di cui all'articolo 1. Trasmette immediatamente, su semplice richiesta della Commissione, le informazioni relative alle misure da essa già adottate e previste per conformarsi alla presente decisione. Fornisce inoltre informazioni dettagliate riguardo all'importo degli aiuti e degli interessi già recuperati presso i beneficiari.
Articolo 5
La Repubblica italiana è destinataria della presente decisione.
Fatto a Bruxelles, il 13 luglio 2009.