Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/9/ES
ze dne 3. března 1997
o systémech pro odškodnění investorů
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
s ohledem na stanovisko Evropského měnového institutu [3],
v souladu s postupem podle článku 189b Smlouvy [4] na základě společného návrhu schváleného dohodovacím výborem dne 18. prosince 1996,
(1) vzhledem k tomu, že dne 10. května 1993 Rada přijala směrnici 93/22/EHS o investičních službách v oblasti cenných papírů [5]; že tato směrnice je důležitým nástrojem k dotvoření vnitřního trhu v oblasti investičních podniků;
(2) vzhledem k tomu, že směrnice 93/22/EHS stanoví pravidla obezřetnosti, která musí investiční podniky vždy dodržovat, včetně pravidel, jejichž účelem je chránit v co nejvyšší míře práva investorů na peníze nebo nástroje, které jim patří;
(3) vzhledem k tomu, že však žádný systém dohledu neposkytuje úplnou ochranu, zejména před podvody;
(4) vzhledem k tomu, že ochrana investorů a zachování důvěry ve finanční systém jsou důležitými činiteli dotvoření a řádného fungování vnitřního trhu v této oblasti; že je v tomto směru proto důležité, aby měl každý členský stát systém pro odškodnění investorů, který zaručuje harmonizovanou minimální úroveň ochrany alespoň pro malé investory v případě, kdy investiční podnik není schopen splnit své závazky vůči svým investičním klientům;
(5) vzhledem k tomu, že malí investoři budou proto mít možnost využívat investiční služby od poboček investičních podniků Společenství nebo na základě přeshraničního poskytování služeb se stejnou důvěrou jako od domácích investičních podniků a s vědomím toho, že je pro ně k dispozici harmonizovaná minimální úroveň ochrany v případě investičního podniku neschopného plnit své závazky vůči investičním klientům;
(6) vzhledem k tomu, že při nedostatku této minimální harmonizace může hostitelský členský stát považovat z důvodu ochrany investorů za oprávněné vyžadovat členství v takovémto systému pro odškodnění investorů, pokud investiční podnik Společenství vykonávající činnost prostřednictvím pobočky nebo na základě volného pohybu služeb se buď neúčastní žádného systému pro odškodnění investorů ve svém domovském členském státě, nebo se účastní systému, který není považován za systém nabízející rovnocennou ochranu; že tyto předpisy mohou narušovat fungování vnitřního trhu;
(7) vzhledem k tomu, že v současné době většina členských států již sice má určitým způsobem upraveno odškodnění investorů, tyto úpravy se obecně nevztahují na investiční podniky mající jediné povolení ve smyslu směrnice 93/22/EHS;
(8) vzhledem k tomu, že by proto měl být každý členský stát povinen mít jeden nebo více systémů pro odškodnění investorů, kterých by se všechny jeho investiční podniky účastnily; že každý takový systém musí zahrnovat peníze a nástroje držené investičním podnikem v souvislosti s investičními operacemi investora, které v případě, že investiční podnik není schopen splnit své závazky vůči investičním klientům, nemohou být investorovi vráceny; že tím nejsou nijak dotčeny předpisy platné v každém členském státě pro rozhodnutí, která mají být přijata v případě neschopnosti investičního podniku plnit své závazky nebo v případě jeho likvidace;
(9) vzhledem k tomu, že pojem "investiční podnik" zahrnuje úvěrové instituce, které jsou oprávněny poskytovat investiční služby; že úvěrové instituce se musí povinně účastnit systému pro odškodnění investorů, pokud jde o jejich investiční operace; že však není nezbytné požadovat, aby se úvěrová instituce účastnila dvou různých systémů, pokud jeden systém splňuje požadavky této směrnice i směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES ze dne 30. května 1994 o systémech pojištění vkladů [6]; že však v případě investičních podniků, které jsou úvěrovými institucemi, může být v určitých případech obtížné rozlišit mezi vklady, na které se vztahuje směrnice 94/19/ES, a penězi drženými v souvislosti s investičními operacemi; že by členským státům mělo být umožněno stanovit, která z obou směrnic se bude vztahovat na takovéto pohledávky;
(10) vzhledem k tomu, že směrnice 94/19/ES umožňuje členskému státu vyjmout úvěrovou instituci z povinnosti účastnit se systému pojištění vkladů, jestliže se účastní systému, který chrání úvěrovou instituci samotnou, a zejména zajišťuje její platební schopnost; že je-li úvěrová instituce účastnící se tohoto systému také investičním podnikem, mělo by členskému státu být při splnění určitých podmínek také umožněno zprostit ji povinnosti účastnit se systému pro odškodnění investorů;
(11) vzhledem k tomu, že harmonizovaná minimální úroveň odškodnění 20000 ECU pro každého investora by měla dostačovat k ochraně zájmů malého investora v případě, že investiční podnik není schopen plnit své závazky vůči investičním klientům; že by se proto zdálo rozumné stanovit harmonizovanou minimální úroveň odškodnění na 20000 ECU; že podobně jako ve směrnici 94/19/ES může být třeba omezených přechodných ustanovení, jež by umožnila stávajícím systémům pro odškodnění investorů přizpůsobit se této částce, což se týká také členských států, které v době přijetí této směrnice žádný takový systém nemají;
(12) vzhledem k tomu, že stejná hodnota byla přijata ve směrnici 94/19/ES;
(13) vzhledem k tomu, že je třeba investory povzbudit k vynaložení náležité péče při volbě investičních podniků, a je proto rozumné dát členským státům možnost požadovat po investorech, aby nesli určitou poměrnou část jakékoliv ztráty; že však musí být investorovi pokryto alespoň 90 % jakékoliv ztráty, pokud je vyplacené odškodnění menší než minimum Společenství;
(14) vzhledem k tomu, že některé systémy členských států nabízejí úrovně krytí vyšší než harmonizovaná minimální úroveň ochrany podle této směrnice; že se nezdá vhodné požadovat, aby tyto systémy byly v tomto ohledu měněny;
(15) vzhledem k tomu, že budou-li ve Společenství zachovány systémy, které poskytují ochranu vyšší, než je harmonizované minimum, může to vést na stejném území k nerovnosti při odškodnění a nerovným podmínkám hospodářské soutěže mezi domácími investičními podniky a pobočkami podniků z jiných členských států; že k vyvážení těchto nevýhod by měly být pobočky oprávněny připojit se k systémům existujícím v hostitelské zemi, aby mohly svým investorům nabídnout stejnou ochranu, jakou nabízejí systémy zemí, v nichž se nacházejí; že by Komise ve své zprávě o uplatňování této směrnice měla uvést, jak dalece pobočky využily této možnosti a s jakými obtížemi se ony samy nebo systémy pro odškodnění investorů případně setkaly při provádění těchto ustanovení; že není vyloučeno, aby systémy domovských členských států samy nabízely takové doplňkové krytí za podmínek, jež tento systém může stanovit;
(16) vzhledem k tomu, že pobočky investičních podniků usazených v členských státech jiných než členských státech původu, které nabízejí vyšší úroveň krytí než investiční podniky povolené v hostitelském členském státě, mohou způsobit narušení trhu; že není vhodné, aby se rozsah krytí poskytovaného systémem pro odškodnění investorů stal předmětem hospodářské soutěže; že je proto nutné alespoň na počátku stanovit, že úroveň a rozsah krytí poskytovaného systémem domovského členského státu investorům u poboček nacházejících se v jiném členském státě nesmí přesáhnout maximální úroveň a rozsah nabízené obdobným systémem v hostitelském členském státě; že případná narušení trhu by měla být brzy prozkoumána na základě získaných zkušeností a s ohledem na vývoj finančního sektoru;
(17) vzhledem k tomu, že každý členský stát musí mít možnost vyjmout z krytí poskytovaného systémy pro odškodnění investorů některé přesně vymezené investice nebo investory, o nichž má za to, že nepotřebují zvláštní ochranu poskytovanou systémy pro odškodnění investorů;
(18) vzhledem k tomu, že v některých členských státech jsou systémy pro odškodnění investorů v působnosti profesních organizací; že v jiných členských státech jsou systémy, které jsou vytvořeny a upravovány zákonem; že tento rozdíl v postavení představuje obtíž pouze v otázce povinného členství v systémech a vylučování z nich; že je proto nutné stanovit opatření omezující pravomoc systémů v této oblasti;
(19) vzhledem k tomu, že investor musí být odškodněn bez zbytečného zdržení, jakmile je zjištěna oprávněnost jeho nároku; že systém pro odškodnění investorů musí být sám schopen stanovit rozumnou lhůtu pro uplatnění pohledávek; že však skutečnost, že lhůta uplynula, nesmí být použita proti investorovi, který z platného důvodu nebyl schopen uplatnit svou pohledávku včas;
(20) vzhledem k tomu, že informování investorů o opatřeních k odškodnění je podstatným prvkem jejich ochrany; že článek 12 směrnice 93/22/EHS požaduje, aby investiční podniky informovaly investory před uzavřením obchodní dohody o možném použití systému pro odškodnění investorů; že by proto tato směrnice měla stanovit pravidla k informování potenciálních investorů o systémech pro odškodnění investorů týkajících se jejich investičních operací;
(21) vzhledem k tomu, že by však neregulované užívání odkazu na výši a rozsah určitého systému pro odškodnění investorů v reklamě mohlo ohrozit stabilitu finančního systému nebo důvěru investorů; že by proto členské státy měly stanovit pravidla pro omezení těchto odkazů;
(22) vzhledem k tomu, že tato směrnice v zásadě požaduje po každém investičním podniku, aby se připojil k některému systému pro odškodnění investorů; že směrnice upravující přijetí investičních podniků, které mají sídlo ve třetí zemi, a zejména směrnice 93/22/ES, umožňují členským státům rozhodovat o tom, zda a za jakých podmínek povolí pobočkám takových investičních podniků provozovat činnost na svém území; že se na tyto pobočky nevztahuje volný pohyb služeb ve smyslu čl. 59 odst. 2 Smlouvy, ani svoboda usazování v jiných členských státech než v těch, ve kterých jsou usazeny; že je tudíž na členském státě povolujícím tyto pobočky, aby rozhodl, jak uplatňovat zásady této směrnice vůči pobočkám v souladu s článkem 5 směrnice 93/22/EHS a s nutností chránit investory a udržovat integritu finančního systému; že je nezbytné, aby si investoři u těchto poboček byli plně vědomi úpravy odškodnění investorů, která se na ně vztahuje;
(23) vzhledem k tomu, že v této směrnici není nezbytné harmonizovat způsoby financování systémů pro odškodnění investorů nebo samotných investičních podniků, protože na jedné straně náklady financování takových systémů musí v zásadě nést samotné investiční podniky a na druhé straně finanční kapacita těchto systémů musí být úměrná jejich závazkům; že to však nesmí ohrozit stabilitu finanční soustavy daného členského státu;
(24) vzhledem k tomu, že tato směrnice nesmí vést k tomu, aby byly členské státy nebo jejich příslušné orgány činěny odpovědnými vůči investorům, pokud zajistí zavedení nebo úřední uznání jednoho nebo více systémů pro odškodnění nebo ochranu investorů za podmínek stanovených v této směrnici;
(25) vzhledem k tomu, že minimální stupeň harmonizace opatření pro odškodnění investorů je nezbytný pro dotvoření vnitřního trhu pro investiční podniky, protože to umožní investorům harmonizovat vztahy s takovými podniky s větší důvěrou, zejména v případě podniků z jiných členských států, a vyhnout se veškerým potížím způsobených tím, že členské státy uplatňují vnitrostátní předpisy na ochranu investorů, které nejsou koordinovány na úrovni Společenství; že závazná směrnice Společenství je jediným vhodným nástrojem k dosažení požadovaného záměru při obecné neexistenci opatření pro odškodnění investorů odpovídajícího oblasti působnosti směrnice 93/22/EHS; že tato směrnice přináší pouze minimum nezbytné harmonizace, umožňuje členským státům předepsat širší nebo vyšší krytí, pokud si to přejí a poskytuje členským státům nezbytný prostor ve věcech organizace a financování systémů pro odškodnění investorů,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Pro účely této směrnice se rozumí:
1. "investičním podnikem" investiční podnik ve smyslu čl. 1 bodu 2 směrnice 93/22/EHS,
- povolený podle článku 3 směrnice 93/22/EHS,
nebo
- povolený jako úvěrová instituce podle směrnice Rady 77/780/EHS [7] a směrnice Rady 89/646/EHS [8], jejíž povolení zahrnuje jednu nebo více investičních služeb uvedených v oddílu A přílohy směrnice 93/22/EHS;
2. "investiční operací" jakákoliv investiční služba ve smyslu čl. 1 bodu 1 směrnice 93/22/EHS a služba uvedená v bodě 1 oddíle C přílohy uvedené směrnice;
3. "nástroji" nástroje uvedené v oddílu B přílohy směrnice 93/22/EHS;
4. "investorem" jakákoliv osoba, která svěřila peníze nebo nástroje investičního podniku v souvislosti s investiční operací;
5. "pobočkou" provozovna bez právní subjektivity, která je součástí investičního podniku a která poskytuje investiční služby, jež byly investičnímu podniku povoleny; všechny provozovny zřízené ve stejném členském státě investičním podnikem, který má sídlo v jiném členském státě, jsou považovány za jedinou pobočku;
6. "společnou investiční operací" investiční operace prováděná na účet nejméně dvou osob, nebo nad kterou mají nejméně dvě osoby práva, která mohou být uplatněna prostřednictvím podpisu nejméně jedné z těchto osob;
7. "příslušnými orgány" orgány ve smyslu článku 22 směrnice 93/22/EHS; může se popřípadě jednat o orgány ve smyslu článku 1 směrnice Rady 92/30/EHS ze dne 6. dubna 1992 o dohledu nad úvěrovými institucemi na konsolidovaném základě [9].
Článek 2
1. Každý členský stát zajistí, aby byl na jeho území zaveden a úředně uznán jeden nebo více systémů pro odškodnění investorů. S výjimkou okolností uvedených v druhém pododstavci a čl. 5 odst. 3 nesmí žádný investiční podnik povolený v tomto členském státě provádět investiční operace, pokud se takového systému neúčastní.
Členský stát však může zprostit úvěrovou instituci, na kterou se vztahuje tato směrnice, povinnosti účastnit se systému pro odškodnění investorů, pokud je tato úvěrová instituce již zproštěna povinnosti účastnit se systému pojištění vkladů podle čl. 3 odst. 1 směrnice 94/19/ES, pokud tato ochrana a informace poskytované vkladatelům jsou také poskytovány investorům za stejných podmínek, a investoři tak požívají ochrany, která je alespoň rovnocenná ochraně poskytované některým systémem pro odškodnění investorů.
Členské státy, které využijí této možnosti, o tom uvědomí Komisi; zejména ji zpraví o vlastnostech ochranných systémů a o úvěrových institucích, na které se vztahují, jakož i o všech pozdějších změnách poskytnutých informací. Komise o nich uvědomí Radu.
2. Systém poskytuje krytí pro investory podle článku 4, jestliže
- příslušné orgány zjistí, že se podle jejich názoru zdá, že investiční podnik není v současnosti schopen z důvodů přímo souvisejících s jeho finanční situací plnit závazky plynoucí z pohledávek investorů a v současnosti nejsou vyhlídky, že bude schopen tak učinit později,
nebo
- soud vydá rozhodnutí z důvodů přímo souvisejících s finanční situací investičního podniku, které má za následek přerušení možnosti investorů uplatňovat vůči němu pohledávky,
podle toho, k čemu dojde dříve.
Krytí musí být zajištěno pro pohledávky plynoucí z neschopnosti investičního podniku
- vyplatit zpět peníze dlužné nebo patřící investorům, držené jejich jménem v souvislosti s investičními operacemi,
nebo
- vrátit investorům jakékoliv nástroje, které jim patří a jež jsou drženy, uschovávány a spravovány na jejichž účet v souvislosti s investičními operacemi,
v souladu s platnými zákonnými a smluvními podmínkami.
3. Pro každou pohledávku podle odstavce 2 vůči úvěrové instituci, na kterou by se v daném členském státě vztahovala jak tato směrnice, tak směrnice 94/19/ES, určí tento členský stát systém podle jedné z těchto směrnic, jak to bude považovat za vhodné. Žádná pohledávka nesmí být podle těchto směrnic odškodněna více než jednou.
4. Částka pohledávky investora se vypočítá v souladu se zákonnými a smluvními podmínkami, zejména těmi, které se týkají vzájemných pohledávek a jejich započtení, které jsou použitelné pro vyhodnocení, ke dni určení nebo rozhodnutí uvedeného v odstavci 2 pro finanční částky nebo hodnoty stanovené pokud možno odkazem na tržní hodnotu nástrojů patřících investorovi, kterou investiční podnik není schopen splatit nebo vrátit.
Článek 3
Pohledávky vznikající z operací, v souvislosti s nimiž byl vynesen odsuzující rozsudek za trestný čin praní peněz ve smyslu článku 1 směrnice Rady 91/308/EHS ze dne 10. června 1991 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz [10], se vylučují z jakéhokoliv odškodnění v rámci systémů pro odškodnění investorů.
Článek 4
1. Členské státy zajistí, aby systémy poskytovaly krytí ne menší než 20000 ECU pro každého investora, pokud jde o pohledávky uvedené v čl. 2 odst. 2.
Do 31. prosince 1999 smějí členské státy, ve kterých je ke dni přijetí této směrnice krytí nižší než 20000 ECU, ponechat tuto nižší hranici krytí, není-li nižší než 15000 ECU. Tuto možnost mají také členské státy, na které se vztahují přechodná ustanovení čl. 7 odst. 1 druhého pododstavce směrnice 94/19/ES.
2. Členský stát může stanovit, že určití investoři jsou z krytí poskytovaného v rámci těchto systémů vyňati nebo že jim bude poskytnuta nižší úroveň krytí. Tyto výjimky jsou uvedeny v příloze 1.
3. Tento článek nevylučuje zachování nebo přijetí předpisů, které poskytují vyšší nebo úplnější krytí investorů.
4. Členské státy mohou omezit krytí stanovené v odstavci 1 nebo uvedené v odstavci 3 na určité procento z pohledávky investora. To však musí být nejméně 90 % pohledávky, pokud je částka, jež má být vyplacena v rámci systému, nižší než 20000 ECU.
Článek 5
1. Pokud investiční podnik, který je podle čl. 2 odst. 1 povinen účastnit se systému, neplní své povinnosti, které má jako člen systému, musí to být ohlášeno příslušným orgánům, které mu vydaly povolení a které ve spolupráci se systémem pro odškodnění investorů přijmou veškerá vhodná opatření, včetně uložení sankcí, aby zajistily, že investiční podnik své povinnosti splní.
2. Pokud tato opatření nedokážou zajistit plnění povinností investičním podnikem, může systém v případech, kdy vnitrostátní právní předpisy dovolují vyloučení člena, oznámit s výslovným souhlasem příslušných orgánů ve lhůtě ne kratší než 12 měsíců svůj záměr vyloučit investiční podnik z členství v systému. Systém nadále poskytuje krytí podle čl. 2 odst. 2 druhého pododstavce, pokud jde o investiční operace provedené během tohoto období. Pokud do uplynutí výpovědní lhůty investiční podnik nesplní své povinnosti, může jej systém pro odškodnění investorů, opět po předchozím výslovném souhlasu příslušných orgánů, vyloučit.
3. Pokud to umožňují vnitrostátní právní předpisy a s výslovným souhlasem příslušných orgánů, které mu vydaly povolení, smí investiční podnik vyloučený ze systému pro odškodnění investorů pokračovat v poskytování investičních služeb, pokud před svým vyloučením zavedl alternativní uspořádání pro odškodnění zajišťující, že se na investory vztahuje krytí, které je alespoň rovnocenné krytí poskytovanému úředně uznaným systémem a má rovnocenné znaky jako tento systém.
4. Pokud investiční podnik, jehož vyloučení je navrženo podle odstavce 2, není schopen provést alternativní uspořádání, které splňuje podmínky stanovené v odstavci 3, odejmou mu příslušné orgány okamžitě povolení, jež mu vydaly.
Článek 6
Po odnětí povolení investičnímu podniku se krytí nadále poskytuje podle čl. 2 odst. 2 druhého pododstavce, pokud jde o investiční operace provedené do odebrání povolení.
Článek 7
1. Systémy pro odškodnění investorů zavedené a úředně uznané v členském státě podle čl. 2 odst. 1 se vztahují také na investory u poboček zřízených investičními podniky v jiných členských státech.
Do 31. prosince 1999 nepřekročí úroveň ani rozsah poskytovaného krytí včetně procentního podílu maximální úroveň či rozsah krytí nabízeného odpovídajícím systémem pro odškodnění investorů na území hostitelského členského státu. Do tohoto dne podá Komise na základě zkušeností získaných při uplatňování tohoto pododstavce a čl. 4 odst. 1 směrnice 94/19/ES uvedené výše zprávu a zváží potřebu zachovat tato ustanovení. Předloží případně Evropskému parlamentu a Radě návrh směrnice za účelem prodloužení jejich platnosti.
Pokud úroveň nebo rozsah krytí systému pro odškodnění investorů hostitelského státu včetně procentního podílu překračuje úroveň nebo rozsah krytí poskytovaného v členském státě, v němž je investiční podnik povolen, zajistí hostitelský členský stát, aby na jeho území existoval úředně uznaný systém, k němuž by se pobočka mohla dobrovolně připojit, aby doplnila krytí, které investoři už požívají na základě jejího členství v systému v jejím domovském členském státě.
Systém, k němuž se pobočka připojí, se musí vztahovat na kategorii institucí, ke kterým pobočka patří nebo kterým nejblíže odpovídá, v hostitelském členském státě.
Členské státy zajistí, aby byly stanoveny objektivní a obecně platné podmínky pro členství poboček ve všech systémech pro odškodnění investorů. Přijetí je podmíněno splněním členských povinností, zejména platby všech příspěvků a ostatních poplatků. Členské státy se při provádění tohoto odstavce řídí základními zásadami uvedenými v příloze II.
2. Pokud pobočka, která využila možnosti dobrovolného členství podle odstavce 1, neplní povinnosti vyplývající z členství v systému pro odškodnění investorů, je to sděleno příslušným orgánům, které jí vydaly povolení, a tyto orgány ve spolupráci se systémem pro odškodnění investorů přijmou veškerá vhodná opatření, aby zajistily plnění uvedených povinností.
Pokud tato opatření nezajistí splnění uvedených povinností pobočkou, může systém odškodnění investorů po uplynutí přiměřené, nejméně dvanáctiměsíční výpovědní lhůty a se souhlasem příslušných orgánů, které jí vydaly povolení, pobočku vyloučit. Investiční operace provedené přede dnem vyloučení jsou nadále kryty systémem pro odškodnění investorů, jehož dobrovolným členem pobočka byla. Investoři jsou informováni o zrušení doplňkového krytí a o dni, kdy zrušení nabývá účinnosti.
Článek 8
1. Krytí uvedené v čl. 4 odst. 1, 3 a 4 se vztahuje na úhrnnou pohledávku investora u téhož investičního podniku podle této směrnice bez ohledu na počet účtů, jejich měnu a místo ve Společenství.
Členské státy však mohou stanovit, že peněžní prostředky v měnách jiných, než jsou měny členských států a ECU, jsou buď vyňaty z krytí, nebo jsou předmětem nižšího krytí. Tato možnost se nevztahuje na nástroje.
2. Při výpočtu krytí uvedeného v čl. 4 odst. 1, 3 a 4 se přihlédne k podílu investora na společné investiční operaci.
Není-li stanoveno jinak, rozdělují se pohledávky mezi investory stejným dílem.
Členské státy mohou stanovit, že pohledávky týkající se společné investiční operace dvou nebo více osob jako společníků společnosti, členů sdružení nebo jiného obdobného seskupení bez právní subjektivity, mohou být pro účel výpočtu limitů stanovených v čl. 4 odst. 1, 3 a 4 sečteny a lze s nimi nakládat, jako by vznikly z investice provedené jediným investorem.
3. Pokud investor nemůže nakládat s penězi nebo cennými papíry bez omezení, osoba, která s nimi může bez omezení nakládat, obdrží odškodnění za předpokladu, že je nebo může být zjištěna přede dnem zjištění nebo rozhodnutí uvedeného v čl. 2 odst. 2.
Pokud mohou dvě nebo více osob nakládat s penězi nebo cennými papíry bez omezení, přihlédne se k podílu každé z nich podle předpisů upravujících správu peněz nebo cenných papírů při výpočtu limitů stanovených v čl. 4 odst. 1, 3 a 4.
Toto ustanovení se nevztahuje na subjekty kolektivního investování.
Článek 9
1. Systém pro odškodnění investorů přijme vhodná opatření k informování investorů o zjištění nebo o rozhodnutí uvedeném v čl. 2 odst. 2 a jestliže jim má být poskytnuto odškodnění, odškodnit je co nejdříve. Může stanovit lhůtu, ve které musí investoři uplatnit své pohledávky. Tato lhůta nesmí být kratší než pět měsíců ode dne zmíněného zjištění nebo rozhodnutí nebo ode dne, kdy toto zjištění nebo rozhodnutí bylo zveřejněno.
Uplynutí lhůty se však systém nesmí dovolávat, aby odepřel krytí pro investora, který nebyl schopen včas uplatnit nárok na odškodnění.
2. Systém musí být schopen vyplatit pohledávky investora co nejdříve a nejpozději do tří měsíců od stanovení přípustnosti a výše pohledávky.
Za zcela výjimečných okolností a ve zvláštních případech může systém pro odškodnění investorů požádat příslušné orgány o prodloužení této lhůty. Prodloužení nesmí přesáhnout tři měsíce.
3. Bez ohledu na lhůtu stanovenou v odstavci 2 může systém pro odškodnění investorů v případech, kdy investor nebo kterákoliv jiná osoba s nárokem nebo zájmem na určité investiční operaci byli obviněni z trestného činu týkajícího se praní peněz ve smyslu článku 1 směrnice 91/308/EHS, pozastavit veškeré platby až do rozhodnutí soudu.
Článek 10
1. Členské státy zajistí, aby investiční podniky přijaly vhodná opatření k tomu, aby poskytly skutečným i případným investorům potřebné informace o systému pro odškodnění investorů, jejichž členem investiční podnik a jeho pobočky v rámci Společenství jsou, nebo jakékoliv jiné způsoby odškodnění stanovené na základě čl. 2 odst. 1 druhého pododstavce nebo čl. 5 odst. 3. Investoři musí být informováni o ustanoveních systémů pro odškodnění investorů nebo jakéhokoliv jiného způsobu odškodnění, včetně výše a rozsahu krytí poskytovaného systémem pro odškodnění investorů a veškerých pravidel případně stanovených členskými státy podle čl. 2 odst. 3. Tyto informace musí být poskytnuty v jasné a srozumitelné formě.
Na žádost musí být také poskytnuty informace o podmínkách odškodnění a o formalitách, jež musí být splněny pro vyplacení odškodnění.
2. Informace uvedené v odstavci 1 se poskytují způsobem stanoveným vnitrostátními právními předpisy v úředním jazyce nebo jazycích členského státu, v němž je pobočka usazena.
3. Členské státy stanoví pravidla omezující použití informací uvedených v odstavci 1 k reklamním účelům, aby toto použití neohrozilo stabilitu finančního systému nebo důvěru investorů. Členské státy mohou zejména omezit reklamu na odkaz na systém, kterého se investiční podnik účastní.
Článek 11
1. Členské státy ověří, zda pobočky zřízené investičním podnikem, který má sídlo mimo Společenství, mají krytí rovnocenné tomu, které stanoví tato směrnice. Pokud tomu tak není, mohou členské státy stanovit, s výhradou článku 5 směrnice 93/22/EHS, že pobočky zřízené investičním podnikem, který má sídlo mimo Společenství, se musí připojit k některému systému pro odškodnění investorů, které působí na jejich území.
2. Investiční podnik, který má sídlo mimo Společenství, poskytuje současným a případným budoucím investorům u poboček jím zřízených veškeré relevantní informace o odškodnění vztahujícím se na jejich investice.
3. Informace uvedené v odstavci 2 musí být poskytovány v úředním jazyce nebo jazycích členského státu, ve kterém je pobočka usazena, způsobem stanoveným vnitrostátními právními předpisy v jasné a srozumitelné formě.
Článek 12
Aniž tím jsou dotčena jiná práva, která mohou mít podle vnitrostátních právních předpisů, mají systémy provádějící výplatu odškodnění investorů právo vstoupit do práv investorů v likvidačním řízení až do výše svých plateb.
Článek 13
Členské státy zajistí, aby práva investorů na odškodnění mohla být předmětem žaloby investora proti systému pro odškodnění investorů.
Článek 14
Nejpozději 31. prosince 1999 podá Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice, popřípadě společně s návrhy na její přezkoumání.
Článek 15
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 26. září 1998. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 16
Článek 12 směrnice 93/22/EHS se zrušuje s účinkem ode dne uvedeného v čl. 15 odst. 1.
Článek 17
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 18
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 3. března 1997.
DIRETTIVA 97/9/CE DEL PARLAMENTO EUROPEO E DEL CONSIGLIO del 3 marzo 1997 relativa ai sistemi di indennizzo degli investitori
IL PARLAMENTO EUROPEO E IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l'articolo 57, paragrafo 2,
vista la proposta della Commissione (1),
visto il parere del Comitato economico e sociale (2),
visto il parere dell'Istituto monetario europeo (3),
deliberando secondo la procedura di cui all'articolo 189 B del trattato (4), visto il progetto comune approvato dal comitato di conciliazione il 18 dicembre 1996,
(1) considerando che il Consiglio ha adottato, il 10 maggio 1993, la direttiva 93/22/CEE relativa ai servizi di investimento nel settore dei valori mobiliari (5); che tale direttiva costituisce uno strumento essenziale per la realizzazione del mercato interno nel settore delle imprese di investimento;
(2) considerando che la direttiva 93/22/CEE stabilisce le regole prudenziali che le imprese di investimento devono osservare in qualunque momento, in particolare le regole volte a tutelare il più possibile il diritti degli investitori sui fondi o strumenti finanziari loro appartenenti;
(3) considerando, tuttavia, che nessun sistema di vigilanza può offrire una protezione completa, in particolare qualora siano compiuti atti fraudolenti;
(4) considerando che la tutela degli investitori e la salvaguardia della fiducia nel sistema finanziario sono elementi importanti del completamento e del buon funzionamento del mercato interno in tale settore e che, a tal fine, è pertanto essenziale che esista in ogni Stato membro un sistema di indennizzo degli investitori che offra una garanzia minima armonizzata di tutela almeno per i piccoli investitori, in caso di incapacità di un'impresa di investimento di far fronte ai suoi obblighi nei confronti dei clienti investitori;
(5) considerando che i piccoli investitori potranno pertanto acquistare servizi di investimento presso le succursali di imprese di investimento comunitarie o nel quadro della prestazione transfrontaliera di servizi, con la stessa fiducia con cui li acquisterebbero da imprese nazionali, consapevoli che, in caso di incapacità dell'impresa di investimento di far fronte ai propri obblighi nei confronti dei clienti investitori, potranno disporre di una tutela minima armonizzata;
(6) considerando che in assenza di una tale armonizzazione minima gli Stati membri ospitanti potrebbero ritenersi autorizzati, ai fini della tutela degli investitori, ad obbligare le imprese di investimento degli altri Stati membri che operano tramite succursali o in libera prestazione di servizi di aderire al sistema d'indennizzo dello Stato ospitante allorché esse non partecipino a nessun sistema d'indennizzo degli investitori nei loro Stati membri d'origine, ovvero qualora si ritenga che tale sistema non offra una tutela equivalente; che un tale obbligo potrebbe pregiudicare il funzionamento del mercato interno;
(7) considerando che, sebbene nella maggior parte degli Stati membri attualmente esistano alcuni meccanismi di indennizzo degli investitori, il loro campo di applicazione non comprende, in generale, tutte le imprese di investimento titolari dell'autorizzazione unica prevista dalla direttiva 93/22/CEE;
(8) considerando che, pertanto, tutti gli Stati membri dovrebbero disporre di uno o più sistemi di indennizzo degli investitori cui siano tenute a partecipare tutte le dette imprese di investimento; che il sistema deve coprire i fondi o gli strumenti detenuti da un'impresa di investimento in relazione ad operazioni di investimento di un investitore e che, qualora un'impresa di investimento non fosse in grado di far fronte ai propri obblighi nei confronti dei suoi clienti investitori, non possono essere restituiti all'investitore; che ciò non pregiudica in alcun modo le norme e le procedure applicabili in ciascuno Stato membro riguardo alle decisioni da prendere in caso di insolvenza o di liquidazione di un'impresa di investimento;
(9) considerando che la definizione di impresa di investimento comprende gli enti creditizi autorizzati a fornire servizi di investimento; che tali enti creditizi devono essere altresì tenuti a partecipare ad un sistema di indennizzo degli investitori relativamente alle loro attività di investimento; che non è tuttavia necessario prevedere che detti enti creditizi aderiscano a due distinti sistemi qualora un unico sistema risponda ai requisiti stabiliti dalla presente direttiva e dalla direttiva 94/19/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 30 maggio 1994, relativa ai sistemi di garanzia dei depositi (6); che, tuttavia, nel caso di imprese di investimento che siano enti creditizi, può essere talora difficile distinguere tra depositi coperti dalla direttiva 94/19/CE e fondi detenuti ai fini di attività di investimento; che è opportuno lasciare agli Stati membri la facoltà di determinare quale direttiva applicare a tali crediti;
(10) considerando che la direttiva 94/19/CE consente agli Stati membri di esonerare un ente creditizio dall'aderire ad un sistema di garanzia dei depositi qualora tale ente appartenga ad un sistema che protegge l'ente stesso e segnatamente ne garantisce la solvibilità; che qualora l'ente creditizio che appartiene a tale sistema sia anche un'impresa di investimento, gli Stati membri dovrebbero essere autorizzati, a talune condizioni, ad esonerarlo dall'obbligo di aderire a un sistema di indennizzo degli investitori;
(11) considerando che un livello minimo armonizzato d'indennizzo di 20 000 ecu per investitore dovrebbe essere sufficiente a tutelare gli interessi dei piccoli investitori qualora un'impresa d'investimento non sia in grado di onorare gli impegni nei confronti dei propri clienti investitori; che sembra pertanto ragionevole fissare il livello minimo armonizzato a 20 000 ecu; che, come nella direttiva 94/19/CE, potrebbero essere necessarie disposizioni transitorie limitate per consentire ai sistemi di indennizzo di rispettare tale importo, e ciò anche per gli Stati membri i quali al momento dell'adozione della presente direttiva non disponessero di un tale sistema;
(12) considerando che analogo importo è stato prescritto nella direttiva 94/19/CE;
(13) considerando che per incoraggiare l'investitore a far prova di discernimento nella scelta di un'impresa di investimento, è ragionevole consentire agli Stati membri di imporre che l'investitore sostenga una parte delle perdite subite; che, tuttavia l'investitore deve essere coperto almeno per il 90 % della perdita finché l'importo dell'indennizzo pagato non raggiunga il livello minimo comunitario;
(14) considerando che i sistemi di taluni Stati membri offrono livelli di copertura più elevati del livello minimo armonizzato di tutela della presente direttiva; che, non sembra, peraltro, opportuno imporre una modifica di tali sistemi a tal riguardo;
(15) considerando che l'esistenza nella Comunità di sistemi che offrono un livello di copertura superiore al minimo armonizzato può provocare, su un medesimo territorio, differenze d'indennizzo e condizioni di concorrenza diseguali tra le imprese di investimento nazionali e le succursali di imprese di altri Stati membri; che, per ovviare a tali inconvenienti, è opportuno autorizzare l'adesione delle succursali al sistema del paese ospitante, affinché sia ad esse consentito di offrire agli investitori la medesima copertura offerta dal sistema del paese in cui sono stabilite; che è opportuno che la Commissione, nella relazione che redigerà sull'applicazione della presente direttiva, riferisca sulla frequenza con lui le succursali si sono avvalse di tale facoltà e sulle difficoltà eventuali che esse ovvero i sistemi di indennizzo degli investitori hanno incontrato nell'attuare tali disposizioni; che non è escluso che il sistema dello Stato membro d'origine offra una tale copertura complementare, alle condizioni stabilite da detto sistema;
(16) considerando che le succursali di talune imprese di investimento stabilite in uno Stato membro diverso dallo Stato membro d'origine che offrono una copertura superiore a quella offerta dalle imprese di investimento autorizzate nello Stato membro ospitante potrebbero perturbare il funzionamento del mercato; che non è opportuno che il livello o la portata della copertura dei sistemi di indennizzo divengano strumenti di concorrenza; che occorre pertanto stabilire, quanto meno in un primo tempo, che il livello e la portata della copertura offerti dal sistema di uno Stato membro d'origine agli investitori presso le succursali stabilite in un altro Stato membro non eccedano il livello e la portata della copertura massimi del sistema corrispondente in quest'ultimo Stato; che sarebbe opportuno effettuare quanto prima una verifica di possibili eventi che abbiano perturbato il funzionamento del mercato, in base all'esperienza acquisita ed alla luce dell'evoluzione nel settore finanziario;
(17) considerando che, qualora uno Stato membro ritenga che talune categorie di investimenti o di investitori elencati specificamente non necessitino di particolare protezione, esso deve poterli escludere dal beneficio della copertura offerta dai sistemi di indennizzo degli investitori;
(18) considerando che diversi Stati membri dispongono di sistemi d'indennizzo degli investitori posti sotto la responsabilità di organizzazioni di categoria; che, in altri Stati membri, esistono sistemi istituiti e disciplinati per legge; che tale diversità di situazione giuridica solleva problemi solo per quanto riguarda l'adesione obbligatoria al sistema e l'esclusione dal medesimo; che occorre pertanto prevedere disposizioni che limitino i poteri dei sistemi a tale riguardo;
(19) considerando che l'investitore deve essere indennizzato senza eccessivo ritardo una volta stabilita la validità del suo credito; che il sistema d'indennizzo stesso dovrebbe poter fissare un termine ragionevole entro cui far valere i crediti nei confronti del sistema; che tuttavia la scadenza di tale termine non può essere opposta all'investitore che per validi motivi non sia stato in grado di far valere il suo credito tempestivamente;
(20) considerando che l'informazione degli investitori sulle modalità di indennizzo è un elemento essenziale della loro tutela; che l'articolo 12 della direttiva 93/22/CEE sancisce l'obbligo per le imprese d'investimento di informare gli investitori, prima di entrare in relazione d'affari con costoro, dell'eventuale applicazione di un sistema di indennizzo, e che occorre pertanto che la presente direttiva stabilisca delle regole per l'informazione di tali investitori potenziali circa il sistema d'indennizzo che copre le loro operazioni d'investimento;
(21) considerando che l'uso non regolamentato, a fini pubblicitari, di riferimenti all'importo e alla portata del sistema d'indennizzo rischia, tuttavia, di pregiudicare la stabilità del sistema finanziario o la fiducia degli investitori; che gli Stati membri dovrebbero pertanto adottare delle norme per limitare tali riferimenti;
(22) considerando che la presente direttiva esige, in linea di principio, che tutte le imprese di investimento aderiscano ad un sistema di indennizzo degli investitori; che le direttive che disciplinano l'ammissione di imprese di investimento aventi la loro sede sociale in paesi terzi, in particolare la direttiva 93/22/CEE, lasciano agli Stati membri la facoltà di decidere se e a quali condizioni ammettere che le succursali di tali imprese di investimento operino sul loro territorio; che tali succursali non beneficiano né della libera prestazione dei servizi in virtù dell'articolo 59, secondo comma del trattato, né della libertà di stabilimento in uno Stato membro diverso da quello in cui sono stabilite; che, pertanto, uno Stato membro che ammetta tali succursali deve decidere come applicare i principi della presente direttiva a tali succursali, conformemente all'articolo 5 della direttiva 93/22/CEE e alla necessità di tutelare gli investitori e di preservare l'integrità del sistema finanziario; che è essenziale che gli investitori che si rivolgono a tali succursali ricevano un'informazione completa sulle disposizioni relative agli indennizzi che ad essi si applicano;
(23) considerando che, nel quadro della presente direttiva, non è indispensabile armonizzare i metodi di finanziamento dei sistemi di indennizzo degli investitori dato che, da un lato, il costo del finanziamento di questi sistemi deve essere sostenuto, in linea di principio, dalle imprese di investimento stesse e che, dall'altro, le capacità di finanziamento di tali sistemi devono essere proporzionate ai loro obblighi; che ciò non deve tuttavia compromettere la stabilità del sistema finanziario dello Stato membro interessato;
(24) considerando che la presente direttiva non può avere l'effetto di estendere agli Stati membri o alle loro autorità competenti la responsabilità nei confronti degli investitori qualora essi abbiano provveduto a istituire o a riconoscere ufficialmente uno o più sistemi che assicurino l'indennizzo o la tutela degli investitori alle condizioni previste dalla presente direttiva;
(25) considerando infine che un'armonizzazione minima dei meccanismi d'indennizzo degli investitori è necessaria per completare il mercato interno delle imprese di investimento, poiché consente che tra gli investitori e tali imprese si stabiliscano relazioni improntate a maggiore fiducia, segnatamente allorché si tratta di imprese originarie di altri Stati membri, e di evitare le difficoltà che potrebbero derivare dall'applicazione, da parte di uno Stato membro ospitante, di norme nazionali, in materia di tutela degli investitori, non coordinate a livello comunitario; che una direttiva comunitaria vincolante è il solo strumento atto a raggiungere l'obiettivo mirato, data la generale assenza di misure d'indennizzo degli investitori di portata corrispondente a quella della direttiva 93/22/CEE; che la presente direttiva si limitata all'armonizzazione minima necessaria, lasciando agli Stati membri la facoltà di imporre una tutela più ampia o più elevata e riconoscendo loro il margine di libertà necessario in materia di organizzazione e di finanziamento dei sistemi d'indennizzo degli investitori,
HANNO ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
Articolo 1
Ai fini della presente direttiva si intende per:
1) «impresa d'investimento»: un'impresa d'investimento definita all'articolo 1, punto 2 della direttiva 93/22/CEE
- autorizzata a norma dell'articolo 3 della direttiva 93/22/CEE, o
- autorizzata in quanto ente creditizio a norma della direttiva 77/780/CEE (7) e della direttiva 89/646/CEE (8) a svolgere uno o più servizi d'investimento elencati nella sezione A dell'allegato della direttiva 93/22/CEE;
2) «operazioni d'investimento»: ogni servizio d'investimento definito dall'articolo 1, punto 1 della direttiva 93/22/CEE nonché il servizio di cui al punto 1) della sezione C dell'allegato a tale direttiva;
3) «strumenti»: gli strumenti elencati nella sezione B dell'allegato della direttiva 93/22/CEE;
4) «investitore»: la persona che ha affidato fondi o strumenti, nell'ambito di operazioni d'investimento, ad un'impresa d'investimento;
5) «succursale»: una sede di attività che costituisce una parte, priva di personalità giuridica, di un'impresa di investimento e fornisce servizi d'investimento per i quali l'impresa d'investimento è stata autorizzata; più sedi di attività costituire nello stesso Stato membro da un'impresa d'investimento con sede sociale in un altro Stato membro sono considerate come una succursale unica;
6) «operazione congiunta d'investimento»: operazione d'investimento effettuata per conto di due o più persone o sulla quale due o più persone vantano diritti che possono essere esercitati con la firma di una o più di esse;
7) «autorità competenti»: le autorità di cui all'articolo 22 della direttiva 93/22/CEE; tali autorità possono essere, se del caso, quelle previste all'articolo 1 della direttiva 92/30/CEE del Consiglio, del 6 aprile 1992, relativa alla vigilanza su base consolidata degli enti creditizi (9).
Articolo 2
1. Ogni Stato membro provvede affinché nel suo territorio siano istituiti ed ufficialmente riconosciuti uno o più sistemi d'indennizzo degli investitori. Fatti salvi i casi di cui al secondo comma e all'articolo 5, paragrafo 3, nessuna impresa d'investimento autorizzata in tale Stato membro può svolgere operazioni d'investimento senza partecipare ad uno di tali sistemi.
Uno Stato membro può tuttavia esonerare un ente creditizio cui si applica la presente direttiva dall'obbligo di aderire ad un sistema di indennizzo degli investitori, qualora tale ente sia già esonerato dall'obbligo di appartenere ad un sistema di garanzia dei depositi in virtù dell'articolo 3, paragrafo 1 della direttiva 94/19/CE, a condizione che la tutela e l'informazione offerte ai depositanti siano parimenti offerte alle stesse condizioni agli investitori e in modo tale che questi ultimi beneficino di una tutela almeno equivalente a quella offerta da un sistema di indennizzo degli investitori.
Lo Stato membro che si avvale di tale facoltà ne informa la Commissione; esso comunica segnatamente le caratteristiche di tali sistemi di protezione e gli enti creditizi da essi coperti a norma della presente direttiva, nonché le ulteriori modifiche alle informazioni trasmesse. La Commissione ne informa il Consiglio.
2. Il sistema d'indennizzo copre gli investitori a norma dell'articolo 4 allorché si verifica per prima una delle seguenti eventualità:
- le autorità competenti hanno constatato che, a loro avviso, per motivi direttamente connessi con la sua situazione finanziaria, l'impresa d'investimento non sembra per il momento in grado di far fronte ai propri obblighi derivanti dai crediti degli investitori e non vi è a breve termine la prospettiva che possa farlo, ovvero
- un'autorità giudiziaria, per motivi direttamente connessi con la situazione finanziaria dell'impresa d'investimento, ha adottato una decisione avente l'effetto di sospendere la possibilità per gli investitori di far valere i loro crediti nei confronti dell'impresa di investimento.
Deve essere assicurata la copertura dei crediti derivanti dall'incapacità di un'impresa di investimento di:
- rimborsare i fondi dovuti o appartenenti agli investitori e detenuti per loro conto in relazione ad operazioni d'investimento, ovvero
- restituire agli investitori gli strumenti loro appartenenti, detenuti, amministrati o gestiti per loro conto in relazione ad operazioni d'investimento,
secondo le condizioni legali e contrattuali applicabili.
3. I crediti di cui al paragrafo 2 nei confronti di un ente creditizio i quali, in un dato Stato membro, siano soggetti nel contempo alla presente direttiva ed alla direttiva 94/19/CE sono imputati a uno dei sistemi previsti nell'una o nell'altra direttiva, a discrezione dello Stato membro interessato. Nessun credito può beneficiare di un doppio indennizzo sulla base delle due direttive.
4. L'importo del credito di un investitore è calcolato secondo le condizioni stabilite dalla legge e dal contratto, segnatamente quelle relative alla compensazione e ai crediti di contropartita applicabili alla data della constatazione o della decisione di cui al paragrafo 2, primo comma, per la determinazione dell'ammontare dei fondi o del valore, stabilito, ove possibile, facendo riferimento al valore di mercato, degli strumenti appartenenti all'investitore che l'impresa d'investimento non è in grado di rimborsare o restituire.
Articolo 3
I crediti derivanti da operazioni per le quali sia stata pronunciata una condanna penale per il reato di riciclaggio dei proventi di attività illecite, ai sensi dell'articolo 1 della direttiva 91/308/CEE del Consiglio, del 10 giugno 1991, relativa alla prevenzione dell'uso del sistema finanziario a scopo di riciclaggio dei proventi di attività illecite (10), sono esclusi da qualsiasi indennizzo da parte del sistema di indennizzo degli investitori.
Articolo 4
1. Gli Stati membri provvedono a che il sistema d'indennizzo assicuri una copertura d'importo non inferiore a 20 000 ecu per investitore per i crediti di cui all'articolo 2, paragrafo 2.
Fino al 31 dicembre 1999, gli Stati membri nei quali al momento dell'adozione della presente direttiva la copertura è inferiore a 20 000 ecu possono mantenere tale livello di copertura più basso, purché esso non sia inferiore a 15 000 ecu. Tale facoltà è altresì concessa agli Stati membri che si avvalgono delle disposizioni transitorie di cui all'articolo 7, paragrafo 1, secondo comma della direttiva 94/19/CE.
2. Gli Stati membri possono prevedere che per taluni investitori la copertura del sistema sia esclusa o ridotta. L'elenco di tali esclusioni figura nell'allegato I.
3. Il presente articolo non osta al mantenimento in vigore o all'adozione di disposizioni che aumentino la copertura degli investitori o la estendano.
4. Gli Stati membri possono limitare la copertura di cui al paragrafo 1 o al paragrafo 3 ad una determinata percentuale del credito dell'investitore. La percentuale garantita, tuttavia, deve essere uguale o superiore al 90 % dell'importo del credito sino al raggiungimento dell'importo da rimborsare di 20 000 ecu da parte del sistema.
Articolo 5
1. Se un'impresa d'investimento tenuta ad aderire ad un sistema di indennizzo in forza dell'articolo 2, paragrafo 1 non adempie gli obblighi derivanti dall'adesione a tale sistema di indennizzo degli investitori, le autorità competenti che hanno rilasciato l'autorizzazione sono informate dell'inadempimento e, in cooperazione con il sistema di indennizzo, adottano tutte le misure necessarie, ivi comprese delle sanzioni, al fine di garantire che l'impresa di investimento adempia i suoi obblighi.
2. Qualora, nonostante tali misure, l'impresa d'investimento non adempia i suoi obblighi, il sistema può, ove la legislazione nazionale consenta l'esclusione di un membro e con l'espresso consenso delle autorità competenti, notificare l'intenzione di escludere l'impresa d'investimento dal sistema, con un preavviso non inferiore a dodici mesi. Il sistema continuerà ad assicurare la copertura di cui all'articolo 2, paragrafo 2, secondo comma per le operazioni d'investimento effettuate durante tale periodo. Qualora, alla scadenza del periodo di preavviso, l'impresa d'investimento non abbia adempiuto i suoi obblighi, il sistema di indennizzo può, previo espresso consenso delle autorità competenti, procedere all'esclusione della stessa.
3. Se la legislazione nazionale lo consente e con l'espresso consenso delle autorità competenti che hanno rilasciato l'autorizzazione, un'impresa d'investimento esclusa da un sistema di indennizzo degli investitori può continuare a offrire i suoi servizi d'investimento qualora, prima dell'esclusione, abbia previsto altri meccanismi di indennizzo che assicurino agli investitori una copertura quanto meno equivalente a quella offerta dal sistema di indennizzo ufficialmente riconosciuto e abbiano caratteristiche analoghe a quelle di tale sistema.
4. Qualora un'impresa d'investimento di cui si proponga l'esclusione ai sensi del paragrafo 2 non sia in grado di prevedere altri meccanismi di indennizzo che presentino i requisiti di cui al paragrafo 3, le autorità competenti che hanno rilasciato l'autorizzazione procedono alla sua immediata revoca.
Articolo 6
La copertura di cui all'articolo 2, paragrafo 2, secondo comma continua ad essere assicurata, dopo la revoca dell'autorizzazione dell'impresa di investimento, per le operazioni d'investimento effettuate fino al momento di tale revoca.
Articolo 7
1. I sistemi d'indennizzo degli investitori, istituiti e ufficialmente riconosciuti in uno Stato membro a norma dell'articolo 2, paragrafo 1, tutelano anche gli investitori delle succursali costituite dalle imprese d'investimento in altri Stati membri.
Sino al 31 dicembre 1999, né il livello né la portata, ivi compresa la percentuale, della copertura prevista possono eccedere il livello e la portata massimi della copertura offerta dal corrispondente sistema d'indennizzo dello Stato membro ospitante nel suo territorio. Prima di tale data, la Commissione redige una relazione sulla base dell'esperienza acquisita nell'applicazione del presente comma e dell'articolo 4, paragrafo 1 della direttiva 94/19/CE, e valuta l'opportunità di mantenere tali disposizioni. La Commissione presenta al Parlamento europeo e al Consiglio, se del caso, una proposta di direttiva volta a prorogarne la validità.
Qualora il livello e/o la portata, ivi compresa la percentuale, della copertura offerta dal sistema d'indennizzo degli investitori dello Stato membro ospitante superino il livello e/o la portata della copertura offerta nello Stato membro in cui l'impresa d'investimento è autorizzata, lo Stato membro ospitante provvede affinché vi sia, nel suo territorio, un sistema d'indennizzo degli investitori ufficialmente riconosciuto, cui possa volontariamente aderire una succursale, al fine di completare la copertura già offerta agli investitori in virtù della sua appartenenza al sistema dello Stato membro d'origine.
Il sistema cui la succursale aderirà deve coprire la categoria di imprese cui essa appartiene ovvero quella più similare nello Stato membro ospitante.
Gli Stati membri provvedono affinché siano previsti in ogni sistema d'indennizzo degli investitori requisiti oggettivi e di applicazione generale per l'adesione di tali succursali. L'ammissione è subordinata all'osservanza degli obblighi derivanti dall'appartenenza al sistema, ivi compreso, in particolare, il pagamento di tutti i contributi e altri oneri. Nell'applicazione della disposizione di cui al presente paragrafo gli Stati membri si conformano ai principi informatori di cui all'allegato II.
2. Se una succursale che ha esercitato la facoltà di adesione volontaria ad un sistema d'indennizzo degli investitori ai sensi del paragrafo 1 non adempie gli obblighi derivanti dall'adesione medesima, ne sono informate le autorità competenti che hanno rilasciato l'autorizzazione le quali, in cooperazione con il sistema di indennizzo, adottano tutte le misure appropriate per assicurare il rispetto degli obblighi anzidetti.
Qualora tali misure non consentano di assicurare il rispetto da parte della succursale degli obblighi di cui al presente articolo e, previo congruo preavviso di durata comunque non inferiore a dodici mesi, il sistema d'indennizzo può, con il consenso delle autorità competenti che hanno rilasciato l'autorizzazione, escludere la succursale. Le operazioni d'investimento effettuate anteriormente alla data dell'esclusione rimangono coperte dopo tale data dal sistema d'indennizzo al quale la succursale ha volontariamente aderito. Gli investitori sono informati del ritiro della copertura complementare e della data di decorrenza della sua efficacia.
Articolo 8
1. La copertura di cui all'articolo 4, paragrafi 1, 3 e 4 si applica all'importo totale dei crediti dell'investitore nei confronti di una medesima impresa d'investimento ai sensi della presente direttiva, qualunque sia il numero dei conti, la valuta e l'ubicazione nella Comunità.
Tuttavia, gli Stati membri possono prevedere che i fondi in valuta diversa da quella degli Stati membri e dall'ecu non siano coperti o lo siano in misura minore. Tale facoltà non si applica agli strumenti.
2. Nel calcolo della copertura di cui all'articolo 4, paragrafi 1, 3 e 4 si tiene conto della quota spettante a ciascun investitore in un'operazione congiunta d'investimento.
Salvo specifiche disposizioni, i crediti sono ripartiti tra gli investitori in parti uguali.
Gli Stati membri possono prevedere che i crediti relativi ad un'operazione congiunta d'investimento, di cui siano titolari due o più persone nella qualità di soci di una società, di membri di un'associazione o di qualsiasi gruppo di natura analoga privi di personalità giuridica, possano essere riuniti e trattati come se derivassero da un investimento effettuato da un unico investitore ai fini del calcolo dei limiti previsti all'articolo 4, paragrafi 1, 3 e 4.
3. Qualora l'investitore non sia titolare del diritto sui fondi o sui titoli detenuti riceve l'indennizzo il titolare del diritto, purché esso sia stato identificato o sia identificabile prima della data della constatazione o della decisione di cui all'articolo 2, paragrafo 2.
Nel caso di una pluralità di aventi diritto, si prende in considerazione ai fini del calcolo dei limiti previsti all'articolo 4, paragrafi 1, 3 e 4 la quota spettante a ciascuno di essi in virtù delle disposizioni che disciplinano la gestione dei fondi o dei titoli.
La presente disposizione non si applica agli organismi di investimento collettivo.
Articolo 9
1. Il sistema d'indennizzo prende opportune misure per informare gli investitori della constatazione o della decisione di cui all'articolo 2, paragrafo 2 e, qualora si debba procedere ad un indennizzo, affinché ciò avvenga al più presto. Esso può stabilire un termine entro il quale gli investitori sono tenuti a presentare le loro domande. Il termine non può essere inferiore a cinque mesi a decorrere dalla data della constatazione o della decisione, ovvero dalla data in cui la constatazione o la decisione sono state rese pubbliche.
Il sistema d'indennizzo non può, tuttavia, opporre la scadenza di tale termine per negare il beneficio della copertura ad un investitore che non abbia potuto far valere tempestivamente il suo diritto all'indennizzo.
2. Il sistema deve essere in grado di rimborsare i crediti degli investitori quanto prima e al più tardi entro tre mesi dopo che ne sono stati accertati l'ammissibilità e l'ammontare.
In circostanze del tutto eccezionali e in casi specifici il sistema di indennizzo può chiedere alle autorità competenti una proroga del termine. Tale proroga non può essere superiore a tre mesi.
3. Nonostante il termine di cui al paragrafo 2, qualora un investitore od altra persona che ha diritti ovvero un interesse relativo a un'operazione d'investimento sia stato accusato di un reato connesso con il riciclaggio dei proventi di attività illecite di cui all'articolo 1 della direttiva 91/308/CEE, il sistema d'indennizzo può sospendere i pagamenti in attesa della sentenza del tribunale.
Articolo 10
1. Gli Stati membri provvedono affinché le imprese d'investimento prendano misure adeguate per fornire agli investitori effettivi e potenziali le informazioni di cui costoro necessitano per individuare il sistema d'indennizzo degli investitori al quale aderiscono l'impresa di investimento e le sue succursali all'interno della Comunità o qualsiasi altro meccanismo previsto dall'articolo 2, paragrafo 1, secondo comma, o dall'articolo 5, paragrafo 3. Gli investitori sono informati sulle disposizioni del sistema d'indennizzo degli investitori o su qualsiasi altro meccanismo applicabile, in particolare sull'importo e sulla portata della copertura offerta dal sistema stesso, nonché sulle norme eventualmente stabilite dagli Stati membri ai sensi dell'articolo 2, paragrafo 3. Tali informazioni sono formulate in modo facilmente comprensibile.
Sono inoltre fornite, su semplice richiesta, informazioni sulle condizioni cui è soggetto l'indennizzo e sulla formalità da espletare per ottenerlo.
2. Le informazioni di cui al paragrafo 1 sono rese disponibili, secondo le modalità prescritte dalla legislazione nazionale, nella o nelle lingue ufficiali dello Stato membro in cui la succursale è stabilita.
3. Gli Stati membri stabiliscono regole che limitano l'uso, a scopo di pubblicità, delle informazioni di cui al paragrafo 1 per evitare che ciò comprometta la stabilità del sistema finanziario o la fiducia degli investitori. In particolare, gli Stati membri possono limitare tale pubblicità alla semplice menzione del sistema cui aderisce un'impresa d'investimento.
Articolo 11
1. Gli Stati membri verificano che le succursali create da imprese d'investimento con sede sociale al di fuori della Comunità fruiscono di una copertura equivalente a quella prevista nella presente direttiva. Gli Stati membri possono stabilire, in difetto di tale copertura equivalente e fatto salvo l'articolo 5 della direttiva 93/22/CEE, che le succursali create da imprese d'investimento con sede sociale al di fuori della Comunità aderiscano a un sistema d'indennizzo degli investitori esistente nel loro territorio.
2. Gli investitori effettivi e potenziali di succursali create dalle imprese d'investimento con sede sociale al di fuori della Comunità ricevono da tali imprese tutte le informazioni pertinenti sulle disposizioni in materia d'indennizzo che si applicano ai loro investimenti.
3. Le informazioni di cui al paragrafo 2 sono rese disponibili, secondo le modalità prescritte dalla legislazione nazionale, nella o nelle lingue ufficiali dello Stato membro in cui la succursale è stabilita e formulate in modo chiaro e comprensibile.
Articolo 12
Fatto salvo qualsiasi altro diritto che la legislazione nazionale possa attribuire agli investitori, i sistemi d'indennizzo che effettuano dei pagamenti a titolo di indennizzo degli investitori hanno diritto di surrogarsi nei diritti degli investitori nelle procedure di liquidazione fino a concorrenza di un importo pari al pagamento effettuato dai sistemi stessi.
Articolo 13
Gli Stati membri provvedono affinché il diritto all'indennizzo dell'investitore sia suscettibile di ricorso dell'investitore contro il sistema di indennizzo.
Articolo 14
Entro il 31 dicembre 1999 la Commissione presenta al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione sull'applicazione della presente direttiva, corredata, se del caso, di proposte di modifica.
Articolo 15
1. Gli Stati membri mettono in vigore le disposizioni legislative, regolamentari ed amministrative necessarie per conformarsi alla presente direttiva anteriormente al 26 settembre 1998. Essi ne informano immediatamente la Commissione.
Quando gli Stati membri adottano tali disposizioni, queste contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate da un siffatto riferimento all'atto della pubblicazione ufficiale. Le modalità di tale riferimento sono decise dagli Stati membri.
2. Gli Stati membri comunicano alla Commissione il testo delle disposizioni essenziali di diritto interno che essi adottano nel settore disciplinato dalla presente direttiva.
Articolo 16
L'articolo 12 della direttiva 93/22/CEE è abrogato alla data di cui all'articolo 15, paragrafo 1.
Articolo 17
La presente direttiva entra in vigore il giorno della sua pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
Articolo 18
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Bruxelles, addì 3 marzo 1997.