Směrnice Rady
ze dne 14. června 1966
o uvádění osiva obilovin na trh
(66/402/EHS)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 a 100 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,
vzhledem k tomu, že produkce obilovin zaujímá v zemědělství Evropského hospodářského společenství mimořádně významné místo;
vzhledem k tomu, že uspokojivé výsledky při pěstování obilovin do značné míry závisejí na použití vhodného osiva; že proto některé členské státy již po nějakou dobu omezují uvádění osiva obilovin na trh na vysoce jakostní osivo; že tyto členské státy využívají výsledků systematického šlechtění probíhajícího již po několik desetiletí, jímž byly získány dostatečně stálé a uniformní odrůdy obilovin, od nichž lze s ohledem na jejich vlastnosti očekávat značné výhody pro zamýšlené použití;
vzhledem k tomu, že vyšší výnosnosti při pěstování obilovin ve Společenství bude dosaženo tím, že členské státy budou při výběru odrůd povolených pro uvádění na trh uplatňovat jednotná a co nejpřísnější pravidla;
vzhledem k tomu, že omezení uvádění na trh na určité odrůdy je však důvodné jen tehdy, je-li současně zajištěno, že zemědělci mohou osivo těchto odrůd také skutečně získat;
vzhledem k tomu, že některé členské státy uplatňují k tomuto účelu systémy uznávání, jehož účelem je prostřednictvím úředních zkoušek zajišťovat odrůdovou pravost a odrůdovou čistotu;
vzhledem k tomu, že takové systémy již existují na mezinárodní úrovni; že Organizace spojených národů pro výživu a zemědělství doporučila minimální normy pro uznávání osiva kukuřice v evropských a středomořských zemích; že Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj dále vytvořila systém pro odrůdové uznávání osiva pícnin, které je určeno pro mezinárodní obchod;
vzhledem k tomu, že je žádoucí vytvořit na základě zkušeností s těmito systémy jednotný systém uznávání pro Společenství;
vzhledem k tomu, že tento systém by se měl vztahovat jak na obchod mezi členskými státy, tak na uvádění na domácí trhy;
vzhledem k tomu, že obecně by mělo být možné uvádět osivo obilovin na trh pouze tehdy, pokud bylo v souladu s pravidly pro uznávání úředně přezkoušeno a uznáno jako základní osivo nebo jako certifikované osivo; že volba termínů "základní osivo" a "certifikované osivo" vychází ze stávající mezinárodní terminologie;
vzhledem k tomu, že osivo obilovin, které není uváděno na trh, by mělo být pro malý hospodářský význam vyloučeno z oblasti působnosti pravidel Společenství; že právo členských států přijmout pro toto osivo zvláštní předpisy nesmí být dotčeno;
vzhledem k tomu, že by se pravidla Společenství neměla vztahovat na osivo, které je prokazatelně určeno k vývozu do třetích zemí;
vzhledem k tomu, že ke zlepšení genetické hodnoty i vnější jakosti osiva obilovin ve Společenství by měly být stanoveny některé podmínky týkající se technické čistoty, klíčivosti a zdravotního stavu;
vzhledem k tomu, že k zajištění pravosti osiva musí být stanovena pravidla Společenství pro balení, odběry vzorků, uzavírání a označovaní; že k tomuto účelu musí návěsky uvádět údaje nezbytné pro výkon úřední kontroly a pro informování zemědělců a musí odkazovat na uznání na úrovni Společenství;
vzhledem k tomu, že některé členské státy potřebují pro zvláštní výsevní účely směsi osiva obilovin několika druhů; že je třeba k této potřebě přihlédnout a povolit členským státům připouštět takové směsi za určitých podmínek;
vzhledem k tomu, že členské státy by měly přijmout vhodná kontrolní opatření, aby bylo při uvádění osiva na trh zajištěno dodržování požadavků na jakost a předpisů o zachování pravosti;
vzhledem k tomu, že uvádění na trh osiva, které tyto podmínky splňuje, by mělo podléhat pouze těm omezením, která stanoví pravidla Společenství, aniž je dotčen článek 36 Smlouvy, s výjimkou případů, kdy pravidla Společenství stanovují tolerance pro výskyt škodlivých organismů;
vzhledem k tomu, že v první etapě, až do vytvoření společného katalogu odrůd, by měla tato omezení zahrnovat zejména právo členských států omezit uvádění osiva na trh pouze na osivo odrůd, které mají krajinnou a užitnou hodnotu pro jejich území;
vzhledem k tomu, že je nezbytné uznat za určitých podmínek osivo, které bylo v jiných zemích získáno množením základního osiva uznaného v některém členském státě, za rovnocenné s osivem množeným v uvedeném členském státě;
vzhledem k tomu, že je na druhé straně žádoucí stanovit, že osivo obilovin sklizené ve třetích zemích může být uváděno na trh ve Společenství pouze tehdy, pokud poskytuje stejnou záruku jako osivo, které bylo úředně uznáno ve Společenství a které je v souladu s pravidly Společenství;
vzhledem k tomu, že v obdobích, kdy dochází k obtížím v zásobování uznaným osivem různých kategorií, je třeba přechodně připustit osivo vyhovující méně přísným požadavkům;
vzhledem k tomu, že za účelem harmonizace technických metod uznávání v jednotlivých členských státech a z toho důvodu, aby bylo v budoucnu možné porovnávat osiva uznaná ve Společenství a osiva pocházející ze třetích zemí, by měla být v členských státech zřízena zkušební pole Společenství pro každoroční následné kontroly certifikovaného osiva různých kategorií;
vzhledem k tomu, že by Komisi mělo být svěřeno přijímání některých prováděcích opatření; že pro snazší provádění zamýšlených opatření je třeba stanovit postup úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice se vztahuje na osivo obilovin uváděné na trh ve Společenství.
Článek 2
1. A. "obilovinami"
rostliny těchto druhů:
Avena sativa L. | oves, |
Hordeum distichum L. | ječmen dvouřadý, |
Hordeum polystichum L. | ječmen šestiřadý, |
Oryza sativa L. | rýže, |
Secale cereale L. | žito, |
Triticum aestivum L. | pšenice obecná, |
Triticum durum L. | pšenice tvrdá, |
Triticum spelta L. | pšenice špalda, |
Zea mays L. | kukuřice; |
B. "odrůdami, hybridy a inbredními liniemi kukuřice":
a) "volně sprašovanou odrůdou" dostatečně uniformní a stálá odrůda;
b) "inbrední linií" dostatečně uniformní a stálá linie, která byla získána z několika po sobě následujících generací umělým samosprášením doprovázeným selekcí nebo rovnocennými opatřeními;
c) "jednoduchým hybridem" první generace pocházející z křížení mezi dvěma inbredními liniemi, definovaného pěstitelem;
d) "dvojitým hybridem" první generace pocházející z křížení mezi dvěma jednoduchými hybridy, definovaného pěstitelem;
e) "tříliniovým hybridem" první generace pocházející z křížení mezi inbrední linií a jednoduchým hybridem, definovaným pěstitelem;
f) "hybridem top-cross" první generace pocházející z křížení mezi inbrední linií nebo jednoduchým hybridem a volně sprašovanou odrůdou, definovaného pěstitelem;
g) "meziodrůdovým hybridem" první generace pocházející z křížení mezi rostlinami vypěstovanými ze základního osiva dvou volně sprašovaných odrůd, definovaného pěstitelem;
C. "základním osivem" (oves, ječmen, rýže, pšenice, pšenice špalda, žito) osivo,
a) které bylo vypěstováno na odpovědnost pěstitele podle zásad udržovacího šlechtění odrůdy;
b) které je určeno k produkci buď osiva kategorie "certifikované osivo", nebo kategorií "certifikované osivo první generace" nebo "certifikované osivo druhé generace";
c) které, s výhradou čl. 4 odst. 1 písm. a), vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
D. "základním osivem" (kukuřice):
1. volně sprašovaných odrůd: osivo,
a) které bylo vypěstováno na odpovědnost pěstitele podle zásad udržovacího šlechtění odrůdy;
b) které je určeno k produkci osiva této odrůdy kategorie "certifikované osivo", hybridů top-cross nebo meziodrůdových hybridů;
c) které, s výhradou článku 4, vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
2. inbredních linií: osivo,
a) které, s výhradou článku 4, vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II a
b) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
3. jednoduchých hybridů: osivo,
a) které je určeno k produkci dvojitých hybridů, tříliniových hybridů nebo hybridů "Top-cross";
b) které, s výhradou článku 4, vyhovuje požadavkům na základní osivo stanoveným v přílohách I a II a
c) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
E. "certifikovaným osivem" (žito, kukuřice) osivo,
a) které pochází bezprostředně ze základního osiva;
b) které je určeno pro jiné účely než k produkci osiva obilovin;
c) které, s výhradou čl. 4 odst. 1 písm. b) a odst. 2, vyhovuje požadavkům stanoveným na certifikované osivo stanoveným v přílohách I a II a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
F. "certifikovaným osivem první generace" (oves, ječmen, rýže, pšenice, pšenice špalda) osivo,
a) které pochází bezprostředně ze základního osiva určité odrůdy;
b) které je určeno buď k produkci osiva kategorie "certifikované osivo druhé generace", nebo k jiným účelům k produkci osiva obilovin;
c) které vyhovuje požadavkům na certifikované osivo první generace stanoveným v přílohách I a II a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
G. "certifikovaným osivem druhé generace" (oves, ječmen, rýže, pšenice, pšenice špalda) osivo,
a) které pochází bezprostředně ze základního osiva nebo z certifikovaného osiva první generace určité odrůdy;
b) které je určeno k jiným účelům než k produkci osiva obilovin;
c) které vyhovuje požadavkům na certifikované osivo druhé generace stanoveným v přílohách I a II a
d) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění výše uvedených požadavků;
H. "úředními opatřeními" opatření, která provádějí
a) státní orgány nebo
b) veřejnoprávní nebo soukromoprávní právnické osoby jednající jménem státu nebo
c) v případě pomocných činností, které rovněž podléhají dohledu státu, přísežné fyzické osoby za podmínky, že osoby uvedené v písmenech b) a c) nemají osobní zájem na výsledku těchto opatření.
2. Členské státy mohou
a) zahrnout do kategorie "základní osivo" více generací a tuto kategorii dále rozdělit podle generací;
b) stanovit, že úřední zkoušky klíčivosti a technické čistoty se při uznávacím řízení neprovádějí u všech partií, pokud neexistují pochybnosti o dodržení příslušných požadavků stanovených v příloze II.
Článek 3
1. Členské státy stanoví, že na trh lze uvádět pouze osivo obilovin, které bylo úředně uznáno jako základní osivo, certifikované osivo, certifikované osivo první generace nebo certifikované osivo druhé generace a které vyhovuje požadavkům stanoveným v příloze II.
2. Členské státy stanoví pro účely uznávání a uvádění na trh maximální vlhkosti pro základní osivo a certifikované osivo všech kategorií.
3. Členské státy zajistí, aby úřední zkoušky osiva probíhaly v souladu s obvyklými mezinárodními metodami, pokud tyto metody existují.
4. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavců 1 a 2
a) pro šlechtitelské osivo generací předcházejících základnímu osivu;
b) pro pokusy nebo pro vědecké účely;
c) pro účely šlechtění;
d) pro nezpracované osivo, které se uvádí na trh ke zpracování, pokud je zajištěna pravost tohoto osiva.
Článek 4
1. Členské státy však mohou odchylně od článku 3 povolit,
a) aby bylo úředně uznáno a uváděno na trh základní osivo obilovin, které nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II; za tímto účelem přijmou veškerá nezbytná opatření, aby dodavatel zaručil určitou klíčivost, kterou při uvádění na trh uvede na zvláštní návěsce, která musí obsahovat jeho jméno, adresu a číslo partie;
b) aby v zájmu rychlejšího zásobování osivem kukuřice bylo úředně uznáno a uváděno na trh až po prvního obchodního příjemce osivo kategorií "základní osivo" nebo "certifikované osivo", u kterého dosud nebyly ukončeny úřední zkoušky týkající se vyhovění požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II. Uznání se provede pouze po předložení předběžného protokolu o analýze osiva a za podmínky, že je uvedeno jméno a adresa prvního příjemce. Budou přijata veškerá nezbytná opatření, aby dodavatel zaručil klíčivost vyplývající z předběžné analýzy. Tuto klíčivost uvede dodavatel při uvádění na trh na zvláštní návěsce, která musí obsahovat jeho jméno a adresu a číslo partie.
S výjimkou případů množení mimo Společenství uvedených v článku 15 se tato ustanovení nevztahují na osivo dovážené ze třetích zemí.
2. Členské státy mohou pro osivo kukuřice snížit minimální klíčivost stanovenou v příloze II až na 85 % čistého osiva.
Článek 5
Pokud jde o požadavky stanovené v přílohách I a II, mohou členské státy stanovit pro uznávání tuzemské produkce dodatečné nebo přísnější požadavky.
Článek 6
1. Každý členský stát sestaví seznam odrůd obilovin, které jsou na jeho území úředně přijaty pro uznávání osiva.
2. Odrůda se povolí teprve tehdy, pokud bylo úředními zkouškami nebo zkouškami pod úředním dohledem, zejména pěstitelskými zkouškami, během dvou a u žita a volně sprašovaných odrůd kukuřice během tří po sobě následujících let ověřeno
a) u ovsa, ječmene, rýže, pšenice a pšenice špaldy, že odrůda je dostatečně uniformní a stálá. Seznam musí zachycovat podstatné morfologické nebo fyziologické znaky, podle kterých lze odrůdu identifikovat;
b) u žita a volně sprašovaných odrůd kukuřice, že tato odrůda je dostatečně uniformní a stálá; seznam musí zachycovat podstatné morfologické nebo fyziologické znaky, podle kterých lze mezi sebou rozlišit odrůdy rostlin pocházejících bezprostředně z osiva kategorie "certifikované osivo";
c) u hybridních odrůd kukuřice, že základní inbrední linie jsou dostatečně uniformní a stálé a že odrůda je výsledkem křížení definovaného pěstitelem. Seznam musí zachycovat podstatné morfologické nebo fyziologické znaky, podle kterých lze mezi sebou rozlišit odrůdy rostlin pocházejících bezprostředně z osiva kategorie "certifikované osivo". Je-li u genetických komponent hybridů, syntetických a podobných odrůd požadováno uznání základního osiva, musí být popsány podstatné morfologické nebo fyziologické znaky těchto komponent.
3. U hybridů a syntetických odrůd je třeba sdělit genetické komponenty orgánům příslušným povolovat odrůdy a uznávat osivo. Členské státy zajistí, aby výsledky zkoušek genetických komponent a jejich popis byly na žádost pěstitele považovány za důvěrné.
4. Povolené odrůdy se pravidelně úředně kontrolují. Není-li již některá z podmínek pro povolení pro uznávání osiva splněna, povolení odrůdy se zruší a odrůda se ze seznamu vymaže. Pokud se jeden nebo více nepodstatných znaků některé odrůdy žita nebo volně sprašované odrůdy kukuřice změní, změní se neprodleně popis v seznamu.
5. Znění seznamu a veškeré jeho změny se neprodleně oznámí Komisi, která je sdělí ostatním členským státům.
Článek 7
1. Členské státy stanoví, že v průběhu kontroly odrůd a inbredních linií kukuřice a při zkouškách osiva pro uznání musí být vzorky odebírány úředně pomocí vhodných metod.
2. Při zkouškách osiva pro uznání musí být vzorky odebírány z homogenních partií. Maximální hmotnost partie a minimální hmotnost vzorku jsou uvedeny v příloze III.
Článek 8
1. Členské státy stanoví, že základní osivo a certifikované osivo všech kategorií smí být uváděno na trh pouze v dostatečně homogenních dodávkách a v uzavřených baleních, která jsou opatřena uzávěrem a označena podle článků 9 a 10.
2. Členské státy mohou pro prodej malých množství konečnému spotřebiteli stanovit odchylky od odstavce 1 týkající se balení, uzávěru a označení.
Článek 9
1. Členské státy stanoví, že balení základního osiva a certifikovaného osiva všech kategorií musí být úředně uzavřena tak, aby byl uzávěr při otevření znehodnocen a nemohl být znovu použit.
2. Balení mohou být znovu uzavřena pouze úředně. V tomto případě se na návěsce podle čl. 10 odst. 1 uvede, že se jedná o opětovné uzavření, dále datum opětovného uzavření a orgán, který je provedl.
Článek 10
1. Členské státy stanoví, že balení základního osiva a certifikovaného osiva všech kategorií
a) musí být na vnější straně opatřena úřední návěskou podle přílohy IV v některém z úředních jazyků Společenství; návěska je připevněna úředním uzávěrem; barva návěsky je pro základní osivo bílá, pro certifikované osivo a pro certifikované osivo první generace modrá a pro certifikované osivo druhé generace červená; pro obchod mezi členskými státy musí být návěska opatřena datem úředního uzavření. Pokud v případech uvedených v čl. 4 odst. 1 písm. a) a odstavci 2 základní osivo nebo osivo kukuřice nevyhovuje požadavkům klíčivosti stanoveným v příloze II, vyznačí se tato skutečnost na návěsce;
b) musí uvnitř obsahovat úřední doložku v barvě návěsky obsahující údaje stanovené pro návěsku v příloze IV. Tato doložka není požadována, pokud jsou údaje na balení vytištěny nesmazatelnou barvou.
2. Členské státy mohou
a) požadovat, aby na návěsce bylo ve všech případech uvedeno datum úředního uzavření;
b) pro malá balení stanovit odchylky od odstavce 1.
Článek 11
Není dotčeno právo členských států stanovit, že balení tuzemského nebo dováženého základního osiva nebo certifikovaného osiva všech kategorií musí být při uvádění na trh na jejich území opatřena návěskou dodavatele i v jiných případech, než které jsou stanoveny v článku 4.
Článek 12
Členské státy stanoví, že každé chemické ošetření základního osiva nebo certifikovaného osiva všech kategorií musí být uvedeno buď na úřední návěsce, nebo na návěsce dodavatele, a na balení nebo uvnitř balení.
Článek 13
1. Členské státy mohou povolit uvádění osiva obilovin na trh ve směsích osiva různých druhů, pokud jsou jednotlivé složky směsi před smícháním v souladu s pravidly pro uvádění na trh, která se na ně vztahují.
2. Použijí se články 8, 9 a 11 a rovněž článek 10 s tím rozdílem, že barva návěsky je v případě směsí zelená.
Článek 14
1. Členské státy zajistí, aby uvádění na trh základního osiva a certifikovaného osiva všech kategorií, které bylo úředně uznáno a jehož balení byla úředně označena a uzavřena v souladu s touto směrnicí, podléhalo pouze těm omezením na základě jeho vlastností, opatření o zkouškách, označování a uzavírání, která stanoví tato směrnice.
2. Členské státy mohou
a) omezit uvádění na trh certifikovaného osiva ovsa, ječmene, rýže, pšenice nebo pšenice špaldy na osivo první generace;
b) až do zavedení společného katalogu odrůd, k čemuž musí dojít nejpozději dne 1. ledna 1970, omezit uvádění osiva obilovin na trh na osivo odrůd, které jsou zapsány ve vnitrostátním seznamu vycházejícím z krajinné a užitné hodnoty pro jejich území; podmínky pro zápis do tohoto seznamu jsou pro odrůdy pocházející z ostatních členských států stejné jako pro domácí odrůdy.
Článek 15
Členské státy stanoví, že osivo obilovin, které pochází bezprostředně ze základního osiva nebo z certifikovaného osiva první generace uznaného v některém členském státě a které bylo sklizeno v jiném členském státě nebo v některé třetí zemi, je rovnocenné certifikovanému osivu, případně certifikovanému osivu první nebo druhé generace, pokud toto osivo bylo sklizeno ve státě, který vyprodukoval základní osivo nebo certifikované osivo první generace, pokud bylo na jeho množitelském porostu podrobeno inspekci vyhovující požadavkům stanoveným v příloze I a pokud bylo úřední zkouškou ověřeno, že splňuje požadavky na certifikované osivo, případně na certifikované osivo první nebo druhé generace, stanovené v příloze II.
Článek 16
1. Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou určí,
a) zda v případě uvedeném v článku 15 vyhovují inspekce prováděné v určité třetí zemi požadavkům stanoveným v příloze I;
b) zda osivo obilovin sklizené v určité třetí zemi, které poskytuje stejné záruky vlastností a opatření provedených k jeho zkoušení, zajištění jeho pravosti, jeho označování a jeho kontroly, je v tomto ohledu rovnocenné základnímu osivu nebo certifikovanému osivu, případně certifikovanému osivu první nebo druhé generace, které bylo sklizeno ve Společenství a které odpovídá této směrnici.
2. Členské státy mohou určení podle odstavce 1 provádět samy, dokud tak podle uvedeného odstavce neučiní Rada. Toto právo zaniká dnem 1. července 1969.
Článek 17
1. K překonání přechodných obtíží ve všeobecném zásobování základním osivem nebo certifikovaným osivem kterékoli kategorie, které se vyskytnou alespoň v jednom členském státě a které nelze odstranit v rámci Společenství, zmocní Komise postupem podle článku 21 jeden nebo více členských států, aby povolily na určité období stanovené Komisí uvádění na trh osiva kategorie vyhovující méně přísným požadavkům.
2. Pokud jde o kategorii osiva určité odrůdy nebo inbrední linie, má úřední návěska barvu stejnou jako ta, která je stanovena pro odpovídající kategorii, a v ostatních případech je tmavě žlutá. V každém případě musí být na návěsce uvedeno, že se jedná o osivo kategorie vyhovující méně přísným požadavkům.
Článek 18
Tato směrnice se nevztahuje na osivo obilovin, které je prokazatelně určeno k vývozu do třetích zemí.
Článek 19
Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby osivo obilovin mohlo být v průběhu uvádění na trh alespoň namátkově úředně kontrolováno s ohledem na dodržování požadavků stanovených touto směrnicí.
Článek 20
1. Ve Společenství se založí srovnávací pole, na kterých se každý rok provede následná kontrola namátkově odebraných vzorků základního osiva a certifikovaného osiva všech kategorií. Tato pole podléhají kontrole prováděné výborem uvedeným v článku 21.
2. V první etapě slouží srovnávací zkoušky k harmonizaci technických metod uznávání, aby bylo dosaženo srovnatelnosti výsledků. Jakmile bude tohoto cíle dosaženo, bude o srovnávacích zkouškách každoročně podávána zpráva o činnosti, která se důvěrně sdělí členským státům a Komisi. Komise stanoví postupem podle článku 21 datum, ke kterému bude zpráva podána poprvé.
3. Komise vydá postupem podle článku 21 opatření nezbytná k provádění srovnávacích zkoušek. Do srovnávacích zkoušek lze zahrnout osivo obilovin sklizené ve třetích zemích.
Článek 21
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví, zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 14. června 1966 [2] (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.
3. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijme většinou dvanácti hlasů.
4. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná. Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použití opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě jednoho měsíce přijmout jiné rozhodnutí.
Článek 22
S výhradou tolerancí pro výskyt škodlivých organismů stanovených v příloze II bodě 2 nejsou touto směrnicí dotčeny vnitrostátní právní předpisy odůvodněné ochranou zdraví a života lidí, zvířat nebo rostlin nebo ochranou průmyslového a obchodního vlastnictví.
Článek 23
Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s čl. 14 odst. 1 nejpozději 1. července 1968 a s ostatními ustanoveními této směrnice a jejích příloh nejpozději 1. července 1969. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Článek 24
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 14. června 1966.
DIRETTIVA DEL CONSIGLIO del 14 giugno 1966 relativa alla commercializzazione delle sementi di cereali (66/402/CEE)
IL CONSIGLIO DELLA COMUNITÀ ECONOMICA EUROPEA,
Visto il Trattato che istituisce la Comunità Economica Europea, e in particolare gli articoli 43 e 100,
Vista la proposta della Commissione,
Visto il parere del Parlamento Europeo (1),
Visto il parere del Comitato economico e sociale,
Considerando che la produzione di cereali occupa un posto molto importante nell'agricoltura della Comunità Economica Europea;
Considerando che i risultati soddisfacenti della coltura di cereali dipendono in vasta misura dall'utilizzazione di sementi adeguate ; che alcuni Stati membri hanno pertanto limitato, da qualche tempo, la commercializzazione delle sementi di cereali a sementi di alta qualità ; che essi hanno beneficiato del risultato dei lavori di sistematica selezione delle piante svolti attraverso parecchi decenni e che hanno portato a varietà di cereali sufficientemente stabili ed omogenee, le cui caratteristiche consentono di prevedere sostanziali vantaggi per le utilizzazioni perseguite;
Considerando che una maggiore produttività in materia di coltura di cereali nella Comunità sarà ottenuta con l'applicazione da parte degli Stati membri di norme unificate e il più possibile rigorose circa la scelta delle varietà ammesse alla commercializzazione;
Considerando, tuttavia, che una limitazione della commercializzazione ad alcune varietà non è giustificata se non in quanto esista al tempo stesso la garanzia per l'agricoltore di poter effettivamente ottenere sementi di queste stesse varietà;
Considerando che a tal fine alcuni Stati membri applicano sistemi di certificazione aventi lo scopo di garantire l'identità e la purezza delle varietà mediante un controllo ufficiale;
Considerando che sistemi siffatti esistono già sul piano internazionale ; che l'Organizzazione delle Nazioni Unite per l'alimentazione e l'agricoltura ha raccomandato norme minimali per la certificazione delle sementi di granturco nei paesi europei e mediterranei ; che, inoltre, l'Organizzazione di cooperazione e sviluppo economico ha stabilito un sistema di certificazione varietale delle sementi di piante foraggere destinale al commercio internazionale;
Considerando che occorre stabilire per la Comunità un sistema unificato di certificazione fondato sulle esperienze acquisite dall'applicazione dei sistemi predetti;
Considerando che occorre che tale sistema sia applicabile tanto agli scambi tra gli Stati membri quanto alla commercializzazione sui mercati nazionali;
Considerando che, per regola generale, le sementi di cereali devono poter essere commercializzate solo se, conformemente alle norme di certificazione, siano state ufficialmente esaminate e certificate come sementi di base o sementi certificate ; che la scelta dei termini tecnici «sementi di base» e «sementi certificate» è basata sulla terminologia internazionale già esistente;
Considerando che occorre escludere le sementi di cereali non commercializzate dal campo d'applicazione delle norme comunitarie data la loro scarsa importanza economica ; che non dev'essere pregiudicato il diritto degli Stati membri di sottoporle a particolari prescrizioni;
Considerando che è opportuno non applicare le norme comunitarie alle sementi quando sia provato che sono destinate all'esportazione in paesi terzi;
Considerando che, per migliorare, oltre il valore genetico, la qualità esteriore delle sementi di cereali nella Comunità, devono essere previste determinate condizioni per quanto concerne la purezza specifica, la facoltà germinativa e lo stato sanitario;
Considerando che, per garantire l'individualità delle sementi, devono essere stabilite norme comunitarie relative all'imballaggio, al prelievo dei campioni, alla chiusura e al contrassegno ; che, a questo scopo, le etichette devono recare le indicazioni necessarie all'esercizio del (1)GU n. 109 del 9.7.1964, pag. 1760/64. controllo ufficiale nonché all'informazione dell'agricoltore e porre in evidenza il carattere comunitario della certificazione;
Considerando che taluni Stati membri hanno bisogno, per particolari destinazioni, di miscugli di sementi di cereali di varie specie ; che, per tener conto di tali esigenze, gli Stati membri devono essere autorizzati ad ammettere detti miscugli a determinate condizioni;
Considerando che, per garantire, in fase di commercializzazione, il rispetto sia delle condizioni relative alla qualità delle sementi sia delle disposizioni intese a garantirne l'identità, gli Stati membri devono prevedere disposizioni di controllo adeguate;
Considerando che le sementi rispondenti a tali condizioni non devono essere soggette se non alle restrizioni di commercializzazione previste dalle norme comunitarie, fatta salva l'applicazione dell'articolo 36 del Trattato al di fuori dei casi in cui le norme comunitarie prevedono tolleranze per organismi nocivi;
Considerando che occorre che in un primo tempo, fino alla elaborazione di un catalogo comune delle varietà, tali restrizioni comprendano, in particolare, il diritto degli Stati membri di limitare la commercializzazione delle sementi a varietà aventi per il rispettivo territorio un valore agronomico e d'utilizzazione;
Considerando che è necessario riconoscere, a determinate condizioni, l'equivalenza tra sementi moltiplicate in un altro paese da sementi di base certificate in uno Stato membro e sementi moltiplicate nello stesso Stato membro;
Considerando, d'altra parte, che occorre prevedere che le sementi di cereali raccolte in paesi terzi possano essere commercializzate nella Comunità soltanto se offrano le stesse garanzie delle sementi ufficialmente certificate nella Comunità e conformi alle norme comunitarie;
Considerando che, per dei periodi nei quali l'approvvigionamento di sementi certificate delle diverse categorie incontri difficoltà, occorre ammettere provvisoriamente sementi soggette a requisiti ridotti;
Considerando che, al fine di armonizzare i metodi tecnici di certificazione dei vari Stati membri e per avere, in futuro, possibilità di raffronto tra le sementi certificate all'interno della Comunità e quelle provenienti da paesi terzi, è opportuno stabilire negli Stati membri campi comparativi comunitari per consentire un controllo annuale a posteriori delle sementi delle diverse categorie di «sementi certificate»;
Considerando che è indicato affidare alla Commissione la cura di adottare talune misure d'applicazione ; che, per facilitare l'attuazione delle disposizioni previste, è opportuno prevedere una procedura che instauri una stretta cooperazione tra gli Stati membri e la Commissione, in seno ad un Comitato permanente per le sementi e i materiali di moltiplicazione agricoli, orticoli e forestali,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
Articolo 1
La presente direttiva riguarda le sementi di cereali commercializzate all'interno della Comunità.
Articolo 2
1. Ai sensi della presente direttiva s'intende per A. Cereali : le piante delle specie seguenti:
PIC FILE= "T
B. Varietà, ibridi e linee «inbred» di granturco: a) Varietà a impollinazione libera : varietà sufficientemente omogenea e stabile.
b) Linea «inbred» : linea sufficientemente omogenea e stabile ottenuta sia per autofecondazione artificiale accompagnata da selezione durante parecchie generazioni successive, sia con operazioni equivalenti.
c) Ibrido semplice : prima generazione di un incrocio fra due linee «inbred», definito dal costitutore.
d) Ibrido doppio : prima generazione di un incrocio fra due ibridi semplici, definito dal costitutore.
e) Ibrido a tre vie : prima generazione di un incrocio fra una linea «inbred» e un ibrido semplice, definito dal costitutore.
f) Ibrido «Top Cross» : prima generazione di un incrocio fra una linea «inbred» o un ibrido semplice e una varietà a impollinazione libera, definito dal costitutore.
g) Ibrido intervarietale : prima generazione di un incrocio fra piante di sementi di base di due varietà a impollinazione libera, definito dal costitutore.
C. Sementi di base (avena, orzo, riso, frumento, spelta, segale) : le sementi a) prodotte sotto la responsabilità del costitutore secondo metodi di selezione per la conservazione della varietà,
b) previste per la produzione di sementi sia della categoria «sementi certificate», sia delle categorie «sementi certificate di prima riproduzione» o «sementi certificate di seconda riproduzione»,
c) conformi, fatto salvo quanto disposto all'articolo 4, paragrafo 1, lettera a), alle condizioni degli allegati I e II per le sementi di base, e
d) per le quali, all'atto di un esame ufficiale, sia stata costatata la rispondenza alle condizioni summenzionate.
D. Sementi di base (granturco) 1. di varietà a impollinazione libera : le sementi a) prodotte sotto la responsabilità del costitutore secondo metodi di selezione per la conservazione della varietà,
b) previste per la produzione di sementi della categoria «sementi certificate» di questa varietà, di ibridi «Top Gross» o di ibridi intervarietali,
c) conformi, fatto salvo quanto disposto all'articolo 4, alle condizioni degli allegati I e II per le sementi di base, e
d) per le quali, all'atto di un esame ufficiale, sia stata costatata la rispondenza alle condizioni summenzionate.
2. di linee «inbred» : sementi a) conformi, fatto salvo quanto disposto all'articolo 4, alle condizioni degli allegati I e II per le sementi di base, e
b) per le quali, all'atto di un esame ufficiale, sia stata costatata la rispondenza alle condizioni summenzionate.
3. gli ibridi semplici : le sementi a) previste per la produzione di ibridi doppi, di ibridi a tre vie o di ibridi «Top Cross»,
b) conformi, fatto salvo quanto disposto all'articolo 4, alle condizioni degli allegati I e II per le sementi di base, e
c) per le quali, all'atto di un esame ufficiale, sia stata costatata la rispondenza alle condizioni summenzionate.
E. Sementi certificate (segale, granturco) : le sementi a) provenienti direttamente da sementi di base,
b) previste per una produzione diversa da quella di sementi di cereali,
c) conformi, fatto salvo quanto disposto all'articolo 4, paragrafo 1 b) e paragrafo 2, alle condizioni degli allegati I e II per le sementi certificate, e
d) per le quali, all'atto di un esame ufficiale, sia stata costatata la rispondenza alle condizioni summenzionate.
F. Sementi certificate di prima riproduzione (avena, orzo, riso, frumento, spelta) : le sementi a) provenienti direttamente da sementi di base di una data varietà,
b) previste sia per la produzione di sementi della categoria «sementi certificate di seconda riproduzione» sia per una produzione diversa da quella di sementi di cereali,
c) conformi alle condizioni degli allegati I e II per le sementi certificate di prima riproduzione, e
d) per le quali, all'atto di un esame ufficiale, sia stata costatata la rispondenza alle condizioni summenzionate.
G. Sementi certificate di seconda riproduzione (avena, orzo, riso, frumento, spelta) : le sementi a) prodotte direttamente sia da sementi di base sia da sementi certificate di prima riproduzione di una data varietà,
b) previste per una produzione diversa da quella di sementi di cereali,
c) conformi alle condizioni degli allegati I e II per le sementi certificate di seconda riproduzione, e
d) per le quali, all'atto di un esame ufficiale, sia stata costatata la rispondenza alle condizioni summenzionate.
H. Disposizioni ufficiali : le disposizioni che sono adottate a) da autorità di uno Stato, o
b) sotto la responsabilità dello Stato, da persone giuridiche di diritto pubblico o privato, o
c) per attività ausiliarie, sempre sotto il controllo dello Stato, da persone fisiche vincolate da giuramento,
a condizione che le persone indicate sub b) e c) non traggano profitto particolare dal risultato di dette disposizioni.
2. Gli Stati membri possono a) comprendere nella categoria delle sementi di base più generazioni e suddividere questa categoria per generazioni,
b) prevedere che gli esami ufficiali della facoltà germinativa e della purezza specifica non siano effettuati su tutti i lotti per la certificazione, salvo ogniqualvolta sussista un dubbio circa il rispetto delle condizioni dell'allegato II.
Articolo 3
1. Gli Stati membri prescrivono che possono essere commercializzate sementi di cereali soltanto se siano state ufficialmente certificate come «sementi di base», «sementi certificate», «sementi certificate di prima riproduzione» o «sementi certificate di seconda riproduzione» e rispondano alle condizioni dell'allegato II.
2. Gli Stati membri stabiliscono il contenuto massimo di umidità delle sementi di base e delle sementi certificate di ogni tipo per la certificazione e la commercializzazione.
3. Gli Stati membri vigilano affinché gli esami ufficiali delle sementi siano effettuati secondo i metodi internazionali in uso, ove tali metodi esistano.
4. Gli Stati membri possono prevedere deroghe ai paragrafi 1 e 2: a) per sementi di selezione di generazioni precedenti alle sementi di base;
b) per prove sperimentali o a scopi scientifici;
c) per lavori di selezione;
d) per sementi in natura commercializzate ai fini del condizionamento, a condizione che l'individualità di tali sementi sia garantita.
Articolo 4
1. Gli Stati membri possono tuttavia autorizzare, in deroga all'articolo 3: a) la certificazione ufficiale e la commercializzazione di sementi di base non rispondenti alle condizioni dell'allegato II per quanto riguarda la facoltà germinativa ; all'uopo, sono adottate disposizioni opportune perché il fornitore garantisca una determinata facoltà germinativa che egli indica, per la commercializzazione, su una speciale etichetta recante il suo nome e indirizzo nonché il numero di riferimento del lotto;
b) nell'interesse di un rapido approvvigionamento di sementi di granturco, la certificazione ufficiale e la commercializzazione fino al primo destinatario commerciale di sementi delle categorie «sementi di base» o «sementi certificate», per le quali non sia terminato l'esame ufficiale volto a controllare la rispondenza alle condizioni dell'allegato II per quanto riguarda la facoltà germinativa. La certificazione è concessa a condizione che sia presentato un rapporto di analisi provvisoria della semente e sia indicato il nome e l'indirizzo del primo destinatario ; sono adottate disposizioni opportune perché il fornitore garantisca la facoltà germinativa risultante dall'analisi provvisoria ; tale facoltà germinativa deve essere indicata, per la commercializzazione, su un'etichetta speciale recante il nome e l'indirizzo del fornitore nonché il numero di riferimento del lotto.
Queste disposizioni non sono applicabili alle sementi importate dai paesi terzi, fatti salvi i casi previsti nell'articolo 15 limitatamente alle moltiplicazioni effettuate al di fuori della Comunità.
2. Gli Stati membri, per le sementi di granturco, possono ridurre fino all'85 % del seme puro il minimo della facoltà germinativa prevista nell'allegato II.
Articolo 5
Gli Stati membri possono stabilire, per quanto si riferisce agli allegati I e II, condizioni supplementari o più rigorose per la certificazione della loro produzione.
Articolo 6
1. Ogni Stato membro stabilisce un registro delle varietà di cereali ammesse ufficialmente alla certificazione nel proprio territorio.
2. Una varietà è ammessa alla certificazione solo quando sia stato accertato durante due annate successive, e per la segale e le varietà di granturco a impollinazione libera durante tre annate successive, mediante esami ufficiali o ufficialmente controllati, effettuati particolarmente in coltura: a) per l'avena, l'orzo, il riso, il frumento e la spelta, che la varietà sia sufficientemente omogenea e stabile ; il registro indica le principali caratteristiche morfologiche o fisiologiche che consentono di identificare la varietà;
b) per la segale e le varietà di granturco a impollinazione libera, che la varietà sia sufficientemente omogenea e stabile ; il registro indica le principali caratteristische morfologiche o fisiologiche che consentono di distinguere tra varietà di piante provenienti direttamente da sementi della categoria «sementi certificate»;
c) per le varietà ibride di granturco, che le linee «inbred» di base siano sufficientemente omogenee e stabili e che la varietà sia il risultato di incroci definiti dal costitutore ; il registro indica le principali caratteristiche morfologiche o fisiologiche che consentano di distinguere tra varietà di piante provenienti direttamente da sementi della categoria «sementi certificate». Se la certificazione, in quanto si tratti di sementi di base, è richiesta per i componenti geneologici degli ibridi, delle varietà sintetiche e simili, deve essere fornita la descrizione dei principali caratteri morfologici o fisiologici di tali componenti.
3. Per gli ibridi e le varietà sintetiche, i componenti genealogici sono comunicati ai servizi responsabili dell'ammissione e della certificazione. Su richiesta del costitutore, gli Stati membri vigilano affinché l'esame e la descrizione dei componenti genealogici siano tenuti segreti.
4. Le varietà ammesse sono regolarmente e ufficialmente controllate. Se una delle condizioni per l'ammissione alla certificazione non è più soddisfatta, l'ammissione è revocata e la varietà è soppressa dal registro. In caso di modifica di una o più caratteristiche secondarie di una varietà di segale o di granturco a impollinazione libera, la descrizione nel registro viene immediatamente modificata.
5. Il registro e le sue varie modificazioni sono immediatamente notificati alla Commissione che ne dà comunicazione agli altri Stati membri.
Articolo 7
1. Gli Stati membri prescrivono che, durante la procedura di controllo delle varietà e delle linee «inbred» di granturco e durante l'esame delle sementi per la certificazione, i campioni siano prelevati ufficialmente secondo metodi adeguati.
2. Per l'esame delle sementi per la certificazione, i campioni sono prelevati da lotti omogenei ; nell'allegato III sono indicati il peso massimo di un lotto e il peso minimo del campione.
Articolo 8
1. Gli Stati membri prescrivono che possono essere commercializzate sementi di base e sementi certificate di ogni tipo soltanto in partite sufficientemente omogenee e in imballaggi chiusi, muniti, conformemente agli articoli 9 e 10, di un sistema di chiusura e di un contrassegno.
2. Gli Stati membri possono prevedere deroghe al paragrafo 1 per la commercializzazione di piccoli quantitativi al consumatore diretto per quanto riguarda l'imballaggio, il sistema di chiusura e il contrassegno.
Articolo 9
1. Gli Stati membri prescrivono che gli imballaggi di sementi di base e di sementi certificate di ogni tipo siano ufficialmente chiusi in modo che l'apertura dell'imballaggio comporti il deterioramento del sistema di chiusura e l'impossibilità di ricostituirlo.
2. Non si può procedere ad una nuova chiusura se non ufficialmente. In tal caso, sull'etichetta prevista nell'articolo 10, paragrafo 1 si menzionerà anche la nuova operazione di chiusura, la data della medesima e il servizio che l'ha effettuata.
Articolo 10
1. Gli Stati membri prescrivono che gli imballaggi di sementi di base e di sementi certificate di ogni tipo: a) siano muniti, all'esterno, dell'etichetta ufficiale di cui all'allegato IV in una delle lingue ufficiali della Comunità ; l'applicazione è assicurata a mezzo del sistema ufficiale di chiusura ; il colore dell'etichetta è bianco per le sementi di base, azzurro per le sementi certificate e le sementi certificate di prima riproduzione ; rosso per le sementi certificate di seconda riproduzione ; negli scambi fra gli Stati membri l'etichetta reca la data della chiusura ufficiale ; qualora, nei casi previsti nell'articolo 4, paragrafo 1, lettera a) e paragrafo 2, le sementi di base e le sementi di granturco non rispondano alle condizioni dell'allegato II quanto alla facoltà germinativa, tale circostanza deve essere indicata nell'etichetta;
b) contengano, all'interno, un attestato ufficiale dello stesso colore dell'etichetta, che ripeta le indicazioni di cui all'allegato IV per l'etichetta stessa ; esso non è indispensabile quando tali indicazioni siano stampate in modo indelebile sull'imballaggio.
2. Gli Stati membri possono a) prescrivere che l'etichetta rechi, in ogni caso, la data della chiusura ufficiale;
b) prevedere deroghe al paragrafo 1 per i piccoli imballaggi.
Articolo 11
Non è pregiudicato il diritto degli Stati membri di prescrivere che gli imballaggi di sementi di base o di sementi certificate di ogni tipo di produzione nazionale o importate siano muniti, per la commercializzazione all'interno del proprio territorio, di una etichetta del fornitore, oltre ai casi previsti nell'articolo 4.
Articolo 12
Gli Stati membri prescrivono che ogni trattamento chimico di sementi di base o di sementi certificate di ogni tipo sia menzionato o sull'etichetta ufficiale o su un'etichetta del fornitore, nonché sull'imballaggio o all'interno dello stesso.
Articolo 13
1. Gli Stati membri possono ammettere che siano commercializzate sementi di cereali in miscugli di sementi di diverse specie, purché le diverse componenti del miscuglio siano conformi, prima di essere mescolate, alle norme di commercializzazione per esse vigenti.
2. Sono applicabili le disposizioni degli articolo 8, 9 e 11, nonché quelle dell'articolo 10, salvo che per i miscugli l'etichetta è verde.
Articolo 14
1. Gli Stati membri vigilano affinché le sementi di base e le sementi certificate di ogni tipo, che siano state ufficialmente certificate e l'imballaggio delle quali sia ufficialmente contrassegnato e chiuso conformemente alla presente direttiva, non siano soggette se non alle restrizioni di commercializzazione previste nella direttiva stessa per quanto riguarda le loro caratteristiche, le disposizioni relative all'esame, il contrassegno e la chiusura.
2. Gli Stati membri possono a) limitare la commercializzazione delle sementi certificate di avena, orzo, riso, frumento o spelta a quelle di prima riproduzione;
b) limitare la commercializzazione delle sementi di cereali alle sementi delle varietà iscritte in un registro nazionale che si basi sui valori agronomici e di utilizzazione per il rispettivo territorio, fino al momento in cui potrà entrare in applicazione un catalogo comune delle varietà, applicazione che dovrà intervenire non oltre il 1º gennaio 1970 ; le condizioni d'iscrizione in detto registro, per le varietà provenienti da altri Stati membri, sono identiche a quelle per le varietà nazionali.
Articolo 15
Gli Stati membri prescrivono che le sementi di cereali provenienti direttamente da sementi di base certificate in uno Stato membro o da sementi certificate di prima riproduzione e raccolte in un altro Stato membro o in un paese terzo sono equivalenti alle sementi certificate o alle sementi certificate di prima o di seconda riproduzione, a condizione che tali sementi siano state raccolte nello Stato produttore delle sementi di base o delle sementi certificate di prima riproduzione, e che siano state assoggettate nella coltura di produzione ad un'ispezione in campo che soddisfi alle condizioni dell'allegato I e che sia stata costatata, all'atto di un esame ufficiale, la rispondenza alle condizioni dell'allegato II per le sementi certificate o le sementi certificate di prima o di seconda riproduzione.
Articolo 16
1. Su proposta della Commissione, il Consiglio, deliberando a maggioranza qualificata, costata: a) se, nel caso previsto nell'articolo 15, le ispezioni in campo in un paese terzo soddisfino alle condizioni dell'allegato I;
b) se sementi di cereali raccolte in un paese terzo e che offrano le stesse garanzie quanto alle loro caratteristiche nonché alle disposizioni adottate per il loro esame, per assicurarne l'identità per i contrassegni e per il controllo, siano per questi aspetti equivalenti alle sementi di base, alle sementi certificate o alle sementi certificate di prima o di seconda riproduzione raccolte all'interno della Comunità e conformi alle disposizioni della presente direttiva.
2. Sino a quando il Consiglio non si sia pronunciato conformemente al paragrafo 1, gli Stati membri stessi possono procedere alle costatazioni previste in quel paragrafo. Tale diritto si estingue il 1º luglio 1969.
Articolo 17
1. Al fine di eliminare difficoltà temporanee di approvvigionamento generale di sementi di base o di sementi certificate di ogni tipo, che si manifestino almeno in uno Stato membro e non possano essere superate all'interno della Comunità, la Commissione autorizza, secondo la procedura prevista nell'articolo 21, uno o più Stati membri ad ammettere alla commercializzazione, per un periodo da essa determinato, sementi di una categoria soggetta a requisiti ridotti.
2. Quando si tratti di una categoria di sementi di una data varietà o di una data linea «inbred», il colore dell'etichetta ufficiale è quello previsto per la categoria corrispondente ; in tutti gli altri casi il colore è giallo scuro. L'etichetta indica sempre che si tratta di sementi di una categoria soggetta a requisiti ridotti.
Articolo 18
La presente direttiva non si applica alle sementi di cereali per le quali sia provata la destinazione all'esportazione in paesi terzi.
Articolo 19
Gli Stati membri adottano disposizioni opportune per consentire il controllo ufficiale, effettuato almeno mediante sondaggi, durante la commercializzazione, affinché le sementi di cereali soddisfino alle condizioni previste nella presente direttiva.
Articolo 20
1. All'interno della Comunità sono stabiliti campi comparativi comunitari nei quali viene effettuato in ciascuna annata un controllo a posteriori di campioni di sementi di base e di sementi certificate di ogni tipo prelevati mediante sondaggi ; tali campi sono sottoposti all'esame del Comitato di cui all'articolo 21.
2. In una prima fase, gli esami comparativi servono ad armonizzare i metodi tecnici di certificazione per ottenere l'equivalenza dei risultati. Conseguito tale obiettivo, gli esami comparativi formeranno oggetto di una relazione annuale d'attività, da notificarsi in via riservata agli Stati membri e alla Commissione. La Commissione determina, secondo la procedura prevista nell'articolo 21, la data alla quale la relazione è redatta per la prima volta.
3. La Commissione adotta, secondo la procedura prevista nell'articolo 21, le disposizioni necessarie per affettuare gli esami comparativi. Sementi di cereali raccolte in paesi terzi possono essere incluse negli esami comparativi.
Articolo 21
1. Nei casi in cui si fa riferimento alla procedura definita nel presente articolo, il Comitato permanente per le sementi e i materiali di moltiplicazione agricoli, orticoli e forestali, istituito con decisione del Consiglio del 14 giugno 1966 (1) denominato in appresso il «Comitato», è chiamato a pronunciarsi dal suo presidente, sia su iniziativa di quest'ultimo, sia a richiesta del rappresentante di uno Stato membro.
2. Nel Comitato ai voti degli Stati membri è attribuita la ponderazione di cui all'articolo 148, paragrafo 2, del Trattato. Il Presidente non partecipa al voto.
3. Il rappresentante della Commissione presenta un progetto delle misure da adottare. Il Comitato formula il suo parere in merito a tali misure nel termine che il presidente può stabilire in relazione all'urgenza dei problemi in esame. Il Comitato si pronuncia a maggioranza di dodici voti.
4. La Commissione adotta misure che sono di immediata applicazione. Tuttavia, qualora esse non siano conformi al parere formulato dal Comitato, sono immediatamente comunicate dalla Commissione al Consiglio. In tal caso, la (1)Vedi pag. 2289/66 della presente Gazzetta. Commissione può rinviare l'applicazione delle misure da essa decise di un mese al massimo, a decorrere da tale comunicazione.
Il Consiglio, deliberando a maggioranza qualificata, può prendere una decisione diversa nel termine di un mese.
Articolo 22
Con riserva delle tolleranze previste nell'allegato II, punto 2 circa la presenza di organismi nocivi, la presente direttiva non pregiudica le disposizioni delle legislazioni nazionali giustificate da motivi di tutela della salute e della vita delle persone e degli animali o di preservazione dei vegetali o di protezione della proprietà industriale e commerciale.
Articolo 23
Gli Stati membri mettono in vigore, non oltre il 1º luglio 1968, le disposizioni legislative, regolamentari e amministrative necessarie per conformarsi alle disposizioni dell'articolo 14, paragrafo 1, e non oltre il 1º luglio 1969 le disposizioni necessarie per conformarsi alle altre disposizioni della presente direttiva e dei relativi allegati. Essi ne informano immediatamente la Commissione.
Articolo 24
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Bruxelles, addì 14 giugno 1966.