NAŘÍZENÍ RADY (ES) č. 625/2009
ze dne 7. července 2009
o společných pravidlech dovozu z některých třetích zemí
(kodifikované znění)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 133 této smlouvy,
s ohledem na akty zřizující společnou organizaci zemědělských trhů, jakož i na akty týkající se zpracovaných zemědělských produktů přijaté na základě článku 308 Smlouvy, a zejména na ustanovení těchto aktů, která umožňují odchylku od obecné zásady, podle které mohou být všechna množstevní omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem nahrazena pouze opatřeními stanovenými v uvedeném aktu,
s ohledem na návrh Komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Rady (ES) č. 519/94 ze dne 7. března 1994 o společných pravidlech dovozu z některých třetích zemí (1) bylo několikrát podstatně změněno (2). Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by mělo být uvedené nařízení kodifikováno.
(2)
Společnou obchodní politiku je nutno vytvářet podle jednotných zásad.
(3)
Podle článku 14 Smlouvy zahrnuje vnitřní trh od 1. ledna 1993 prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu.
(4)
Dokončení společné obchodní politiky v oblasti pravidel pro dovoz je jedinou možností, jak zajistit, aby pravidla pro obchod Společenství se třetími zeměmi řádně odrážela integraci trhů.
(5)
Větší jednotnosti pravidel dovozu by mělo být dosaženo přijetím ustanovení, která odpovídají ustanovením společných pravidel Společenství pro jiné třetí země, nakolik je to možné s ohledem na zvláštnosti hospodářských systémů dotyčných třetích zemí.
(6)
Společná pravidla dovozu se vztahují také na výrobky z odvětví uhlí a oceli, aniž jsou dotčena případná prováděcí opatření k dohodě týkající se konkrétně těchto výrobků.
(7)
Liberalizace dovozu, zejména neexistence množstevních omezení, by proto měla být východiskem pro pravidla Společenství.
(8)
U některých produktů by měla Komise prozkoumat dovozní podmínky, vývoj dovozu a různá hlediska hospodářské a obchodní situace, jakož i případná opatření, která mají být přijata.
(9)
Pro tyto produkty se může ukázat, že je nutné podrobit některý jejich dovoz kontrole Společenství.
(10)
Komisi a Radě přísluší, aby v zájmu Společenství přijímaly ochranná opatření s řádným ohledem na stávající mezinárodní závazky Společenství.
(11)
Kontrolní nebo ochranná opatření, která se omezují na jednu nebo několik oblastí Společenství, se mohou ukázat vhodnějšími než opatření uplatňovaná v celém Společenství. Tato opatření však lze připustit pouze výjimečně, pokud neexistují žádná alternativní řešení. Je nutno zajistit, aby tato opatření byla dočasná a aby co nejméně omezovala fungování vnitřního trhu.
(12)
V případě kontroly Společenství by mělo být propuštění daných produktů do volného oběhu podmíněno předložením kontrolního dokladu, který odpovídá jednotným kritériím. Tento doklad by měl být na základě prosté žádosti dovozce vystaven v určité lhůtě úřady členských států, aniž by tím dovozci vznikalo právo k dovozu. Tedy kontrolní doklad by měl být platný pouze tak dlouho, dokud nedojde ke změně dovozních pravidel.
(13)
Pro účinnější správu a v zájmu hospodářských subjektů Společenství je vhodné co nejvíce přizpůsobit obsah a formu kontrolního dokladu tiskopisům pro dovozní licenci v nařízení Komise (ES) č. 738/94 ze dne 30. března 1994, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 520/94 o stanovení postupu Společenství při správě množstevních kvót (3), nařízení Komise (ES) č. 3168/94 ze dne 21. prosince 1994 o zavedení dovozní licence Společenství v oblasti působnosti nařízení Rady (ES) č. 517/94 o společných pravidlech dovozu textilních výrobků pocházejících z některých třetích zemí, na které se nevztahují dvoustranné dohody, protokoly nebo jiná ujednání ani jiná zvláštní pravidla dovozu Společenství (4), a nařízení Komise (ES) č. 3169/94 ze dne 21. prosince 1994, kterým se mění příloha III nařízení Rady (EHS) č. 3030/93 o společných pravidlech dovozu některých textilních výrobků pocházejících ze třetích zemí a zřizuje se dovozní licence Společenství v oblasti působnosti uvedeného nařízení (5), při zohlednění technických vlastností kontrolního dokladu.
(14)
Je v zájmu Společenství, aby se členské státy a Komise vzájemně co nejpodrobněji informovaly o výsledcích kontroly Společenství.
(15)
Jsou nutná přesná kritéria pro zjištění případné újmy a zahájení šetření, avšak Komise by měla mít nadále možnost přijímat v naléhavých případech potřebná opatření.
(16)
Je proto třeba podrobně upravit zahájení šetření, potřebné kontroly a inspekce, slyšení účastníků řízení, zpracování získaných informací a kritéria pro posouzení újmy.
(17)
V tomto nařízení obsažená ustanovení týkající se šetření se nedotýkají předpisů Společenství a jednotlivých států o profesním tajemství.
(18)
Pro zvýšení právní jistoty dotčených hospodářských subjektů a v zájmu rychlého rozhodování je dále nutno stanovit lhůty pro zahájení šetření a pro rozhodnutí o účelnosti opatření.
(19)
Pro sjednocení pravidel dovozu by měly být zjednodušeny náležitosti, které musí dovozci splňovat, přičemž tyto náležitosti by měly být bez ohledu na místo odbavení zboží vždy stejné. Proto by mělo být zajištěno, aby všechny náležitosti byly splněny použitím tiskopisů odpovídajících vzoru připojenému k tomuto nařízení.
(20)
Kontrolní doklady vystavené v rámci kontrolních opatření Společenství by měly být nezávisle na vystavujícím členském státě platné v celém Společenství.
(21)
Textilní výrobky, na které se vztahuje nařízení Rady (ES) č. 517/94 ze dne 7. března 1994 o společných pravidlech dovozu textilních výrobků pocházejících z některých třetích zemí, na které se nevztahují dvoustranné dohody, protokoly nebo jiná ujednání ani jiná zvláštní pravidla dovozu Společenství (6), jsou předmětem zvláštní úpravy na úrovni Společenství i na mezinárodní úrovni. Měly by tudíž být vyňaty z oblasti působnosti tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÉ ZÁSADY
Článek 1
1. Toto nařízení se vztahuje na dovoz produktů pocházejících ze třetích zemí uvedených v příloze I, s výjimkou textilních výrobků, na které se vztahuje nařízení (ES) č. 517/94.
2. Dovoz produktů uvedených v odstavci 1 do Společenství je volný a nepodléhá žádnému množstevnímu omezení, aniž jsou dotčena případná opatření přijatá podle kapitoly V.
KAPITOLA II
INFORMAČNÍ A KONZULTAČNÍ POSTUP SPOLEČENSTVÍ
Článek 2
Pokud by vývoj dovozu vyžadoval zavedení kontrolních nebo ochranných opatření, sdělí to členské státy Komisi. Toto sdělení musí obsahovat dostupné důkazy podle kritérií stanovených v článku 8. Komise toto sdělení neprodleně předá všem členským státům.
Článek 3
1. Na žádost některého členského státu nebo z podnětu Komise se mohou konat konzultace.
2. Konzultace se konají do osmi pracovních dnů poté, co bylo sdělení uvedené v článku 2 doručeno Komisi, v každém případě ale před zavedením kontrolních nebo ochranných opatření Společenství.
Článek 4
1. Konzultace se konají v poradním výboru (dále jen „výbor“) složeném ze zástupců jednotlivých členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
2. Výbor svolává předseda. Co nejdříve předá členským státům všechny důležité informace.
3. Konzultace se týkají zejména:
a)
dovozních podmínek, vývoje dovozu a různých hledisek hospodářské a obchodní situace daného produktu;
b)
otázek týkajících se správy obchodních dohod mezi Společenstvím a třetími zeměmi uvedenými v příloze I;
c)
případných opatření, která je třeba přijmout.
4. V případě potřeby se konzultace mohou konat písemně. V tom případě informuje Komise členské státy, které mohou ve lhůtě pěti až osmi pracovních dnů stanovené Komisí vyjádřit své stanovisko nebo požádat o ústní konzultace.
KAPITOLA III
ŠETŘENÍ SPOLEČENSTVÍ
Článek 5
1. Pokud je Komisi po ukončení konzultací uvedených v článcích 3 a 4 zřejmé, že existují dostatečné důkazy odůvodňující zahájení šetření, zahájí do jednoho měsíce po obdržení informace z některého členského státu šetření a zveřejní oznámení v Úředním věstníku Evropské unie. Toto oznámení
a)
obsahuje souhrn získaných informací a pokyn, že je nutno předat Komisi všechny užitečné informace;
b)
stanoví lhůtu, v níž mohou účastníci řízení vyjádřit písemné stanovisko a předat informace, pokud tato stanoviska a informace mají být vzaty v úvahu při šetření;
c)
stanoví lhůtu, během níž mohou účastníci řízení podat žádost o slyšení před Komisí podle odstavce 4.
Komise započne šetření v součinnosti s členskými státy.
2. Komise si vyžádá všechny informace, které považuje za nutné, a snaží se, pokud to po konzultaci s výborem považuje za vhodné, ověřit tyto informace u dovozců, obchodníků, obchodních zástupců, výrobců, obchodních sdružení a organizací.
Komisi přitom poskytují pomoc zaměstnanci členského státu, na jehož území se prověřování provádí, pokud si to členský stát přeje.
Účastníci řízení, kteří se přihlásili podle odst. 1 prvního pododstavce, a zástupci vyvážející země mohou nahlížet do všech informací poskytnutých Komisi v rámci šetření, kromě interních dokumentů úřadů Společenství nebo jeho členských států, pokud jsou tyto informace významné pro obhajobu jejich zájmů, nejsou důvěrné ve smyslu článku 7 a Komise je při šetření používá. K tomuto účelu podají Komisi písemnou žádost, v níž uvedou, které informace požadují.
3. Členské státy poskytnou Komisi na její žádost a podle postupů, které Komise stanoví, informace, které mají k dispozici o vývoji situace na trhu s produktem, jehož se šetření týká.
4. Komise může účastníky řízení vyslechnout. Účastníci řízení musí být vyslechnuti, pokud o to písemně požádají ve lhůtě stanovené oznámením v Úředním věstníku Evropské unie a prokáží, že mohou být výsledkem šetření skutečně dotčeni a že existují zvláštní důvody pro jejich slyšení.
5. Pokud nejsou informace poskytnuty ve lhůtách stanovených tímto nařízením nebo Komisí na základě tohoto nařízení nebo pokud je šetření značně bráněno, mohou být zjištění učiněna na základě údajů, které jsou k dispozici. Jestliže Komise zjistí, že jí účastník řízení nebo třetí osoba sdělili nesprávné nebo zavádějící informace, nebere tyto informace v úvahu a může využít údaje, které jsou k dispozici.
6. Pokud Komise po konzultacích uvedených v odstavci 1 dospěje k názoru, že stávající důkazy nepostačují k tomu, aby ospravedlnily šetření, sdělí toto rozhodnutí členským státům do jednoho měsíce od obdržení informací z členských států.
Článek 6
1. Po ukončení šetření předkládá Komise výboru zprávu o výsledcích.
2. Pokud dojde Komise během devíti měsíců po zahájení šetření k závěru, že nejsou nutná žádná kontrolní a ochranná opatření Společenství, ukončí se šetření po konzultaci výboru do jednoho měsíce. Rozhodnutí o ukončení šetření se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie s uvedením nejdůležitějších závěrů šetření a se shrnutím důvodů.
3. Pokud je Komise toho názoru, že jsou nutná kontrolní a ochranná opatření Společenství, přijme podle kapitol IV a V ve lhůtě devíti měsíců po zahájení šetření potřebná opatření. Ve výjimečných případech může být tato lhůta prodloužena o další dobu nejvýše dvou měsíců. V tom případě zveřejní Komise v Úředním věstníku Evropské unie oznámení o délce prodloužení se shrnutím důvodů.
4. Tato kapitola nevylučuje použití kontrolních opatření podle článků 9 až 14 nebo, jestliže kritická situace, v níž by každé zpoždění vedlo k obtížně napravitelné újmě, vyžaduje okamžitý zásah, ochranných opatření podle článků 15, 16 a 17.
Komise provede bez odkladu vyšetřovací opatření, která jsou ještě zapotřebí. Jejich výsledky slouží k přezkumu přijatých opatření.
Článek 7
1. Informace získané na základě tohoto nařízení smějí být použity pouze k účelu, k němuž byly vyžádány.
2. Rada, Komise, členské státy ani jejich úředníci nesmějí vyzradit důvěrné informace, které získají na základě tohoto nařízení nebo které jim jsou důvěrně sděleny, ledaže k tomu ten, kdo informaci poskytl, výslovně udělí souhlas.
3. Každá žádost o důvěrné zacházení musí uvádět důvody, proč je informace důvěrná.
Prokáže-li se však, že žádost o důvěrné zacházení není oprávněná, a nechce-li ten, kdo informaci poskytl, povolit její zveřejnění ani její sdělení v obecné nebo souhrnné formě, nemusí být dotyčná informace brána v úvahu.
4. Informace je v každém případě považována za důvěrnou, pokud by její oznámení mohlo mít závažný nepříznivý účinek na toho, kdo ji poskytl nebo je jejím zdrojem.
5. Odstavce 1 až 4 nevylučují, aby se úřady Společenství odvolávaly na obecné informace, a zejména na důvody, na kterých je založeno rozhodnutí přijaté na základě tohoto nařízení. Úřady Společenství však musí přihlížet k oprávněnému zájmu dotčených fyzických nebo právnických osob na zachování jejich obchodního tajemství.
Článek 8
1. Zkoumání vývoje dovozu, dovozních podmínek a vážné újmy nebo hrozby vážné újmy vyplývající z těchto dovozů pro výrobce Společenství se opírá zejména o tyto činitele:
a)
objem dovozu, zejména při podstatném zvýšení v absolutních číslech nebo v poměru k výrobě nebo spotřebě ve Společenství;
b)
cena dovážených produktů, zejména pokud je významně nižší v porovnání s cenou obdobného produktu ve Společenství;
c)
účinky na výrobce Společenství obdobných nebo přímo soutěžících produktů, které jsou patrné ve vývoji některých hospodářských činitelů, jako jsou
-
výroba,
-
kapacitní využití,
-
zásoby,
-
prodej,
-
podíl na trhu,
-
ceny (tzn. pokles cen nebo zabránění nárůstu cen, k němuž by normálně došlo),
-
zisky,
-
kapitálový výnos,
-
peněžní tok,
-
zaměstnanost.
2. Komise bere při šetření ohled na zvláštní hospodářský systém zemí uvedených v příloze I.
3. Pokud se posuzuje existence hrozby vážné újmy, Komise také prověřuje, zda lze jasně předvídat, že určitá situace může vést ke skutečné újmě. Přitom lze mimo jiné zohlednit tyto činitele:
a)
míru růstu vývozu do Společenství;
b)
vývozní kapacitu v zemi původu nebo vývozu, která již existuje nebo vznikne v dohledné budoucnosti, a pravděpodobnost, že tato kapacita bude využita k vývozu do Společenství.
KAPITOLA IV
KONTROLNÍ OPATŘENÍ
Článek 9
1. Pokud to vyžadují zájmy Společenství, může Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu
a)
rozhodnout o zpětné kontrole Společenství určitého dovozu způsoby, které stanoví;
b)
rozhodnout, že určitý dovoz bude za účelem kontroly jeho vývoje podroben předchozí kontrole Společenství podle článku 10.
2. Doba platnosti kontrolních opatření je omezená. Pokud není stanoveno jinak, pozbývají platnosti uplynutím druhého pololetí, které následuje po pololetí, během nějž byla opatření zavedena.
Článek 10
1. Produkty, které podléhají předchozí kontrole Společenství, smějí být propuštěny do volného oběhu pouze po předložení kontrolního dokladu. Tento doklad vydává příslušný orgán určený členskými státy pro všechna požadovaná množství bezplatně do pěti pracovních dnů poté, co tento orgán obdrží žádost dovozce Společenství, nezávisle na jeho místě usazení ve Společenství. Pokud se neprokáže opak, má se za to, že příslušný vnitrostátní orgán žádost obdržel nejpozději tři pracovní dny po jejím podání.
2. Kontrolní doklad se vyhotovuje na tiskopise odpovídajícím vzoru v příloze II.
Pokud není v rozhodnutí o zavedení kontroly stanoveno jinak, obsahuje žádost dovozce o vystavení kontrolního dokladu povinně pouze tyto údaje:
a)
jméno a úplnou adresu žadatele (včetně čísla telefonu, faxu a v případě potřeby identifikačního čísla u příslušných vnitrostátních orgánů), jakož i jeho daňové identifikační číslo, pokud je povinen platit DPH;
b)
případně jméno a úplnou adresu deklaranta nebo zástupce určeného žadatelem (včetně čísla telefonu a faxu);
c)
označení zboží s uvedením
-
jeho obchodního názvu,
-
odpovídajícího kódu kombinované nomenklatury,
-
místa jeho původu a místa odeslání;
d)
deklarovaná množství v kilogramech (kg) a v případě potřeby v jiné jednotce (páry, kusy atd.);
e)
cenu zboží v eurech, CIF hranice Společenství;
f)
následující prohlášení žadatele s datem, podpisem a jménem žadatele napsaným hůlkovým písmem:
„Já, níže podepsaný, potvrzuji, že údaje uvedené v této žádosti jsou pravdivé a byly poskytnuty v dobré víře a že jsem usazen na území Společenství.“
3. Kontrolní doklad je platný v celém Společenství nezávisle na tom, který členský stát jej vystavil.
4. Zjištění, že jednotková cena, za níž je obchod sjednán, překračuje cenu uvedenou v kontrolním dokladu o méně než 5 % nebo že celková hodnota nebo celkové množství produktů deklarovaných k dovozu překračuje o méně než 5 % hodnotu nebo množství, která je uvedena v kontrolním dokladu, nevylučuje propuštění dotyčného produktu do volného oběhu. Komise může po vyslechnutí stanovisek vyjádřených ve výboru s přihlédnutím k vlastnostem produktů a k jiným zvláštním znakům transakcí stanovit jiný procentní podíl, která však zpravidla nesmí překročit 10 %.
5. Kontrolní doklad se může použít pouze tehdy, pokud zůstanou pro dané transakce použitelná ujednání o liberalizaci dovozu. Kontrolní doklad lze používat nejdéle po dobu, která se stanoví ke stejnému okamžiku a podle stejného postupu jako zavedení kontroly, přičemž se zohlední vlastnosti produktů a ostatní zvláštní znaky těchto transakcí.
6. Původ produktů kontrolovaných Společenstvím se musí prokázat osvědčením o původu, pokud je to požadováno v rozhodnutí podle článku 9. Jiné předpisy o předložení takového osvědčení nejsou tímto odstavcem dotčeny.
7. Jestliže se na produkty podléhající předchozí kontrole Společenství v některém členském státě vztahuje regionální ochranné opatření, může dovozní povolení udělené tímto členským státem nahradit kontrolní doklad.
8. Kontrolní doklady a výtahy z nich se vystavují ve dvou vyhotoveních, z nichž první je označeno jako „Originál pro žadatele“, má číslo 1 a předává se žadateli, zatímco druhé je označeno jako „Kopie pro příslušný orgán“, má číslo 2 a je uchovávánu u orgánu, který doklad vystavuje. Pro správní účely může příslušný orgán k vyhotovení č. 2 připojit ještě další dodatečná vyhotovení.
9. Pro tiskopisy se použije bílý, bezdřevý, klížený psací papír s hmotností 55 až 65 g/m2. Tiskopisy mají formát 210 mm × 297 mm. Odstup řádků je 4,24 mm (1/6). Úprava tiskopisu se musí přesně dodržet. Přední i zadní strana vyhotovení č. 1, které představuje vlastní kontrolní doklad, je navíc opatřena tištěným žlutým gilošovaným vzorem, který zviditelní jakékoli padělání mechanickými nebo chemickými prostředky.
10. Za tisk tiskopisů odpovídají členské státy. Tiskopisy je možné tisknout v tiskárnách schválených členským státem, ve kterém jsou usazeny. V takovém případě musí každý tiskopis obsahovat odkaz na toto schválení. Na tiskopisech se musí uvést název a adresa tiskárny nebo značka, podle níž lze tiskárnu identifikovat.
Článek 11
Pokud by mohlo dojít k situaci popsané v čl. 15 odst. 1, může Komise, pokud to vyžadují zájmy Společenství, na návrh členského státu nebo z vlastního podnětu:
-
omezit dobu platnosti případně požadovaného kontrolního dokladu,
-
stanovit pro vydání tohoto dokladu určité podmínky a ve výjimečných případech zahrnutí doložky o odvolání nebo, s četností a délkou trvání stanovenou Komisí, nařídit předchozí informaci a konzultaci podle článků 3 a 4.
Článek 12
Pokud nebyl dovoz produktu během osmi pracovních dnů po ukončení konzultací uvedených v článku 3 podroben předchozí kontrole Společenství, může Komise v souladu s článkem 17 zavést kontrolu omezenou na dovoz určený pro jeden nebo více regionů Společenství.
Článek 13
1. Produkty pod regionální kontrolou smějí být propuštěny do volného oběhu pouze po předložení kontrolního dokladu. Tento doklad vydává příslušný orgán určený daným členským státem nebo členskými státy pro všechna požadovaná množství bezplatně do pěti pracovních dnů poté, co příslušný vnitrostátní orgán obdrží žádost dovozce Společenství, nezávisle na jeho místě usazení ve Společenství. Pokud se neprokáže opak, má se za to, že příslušný vnitrostátní orgán žádost obdržel nejpozději tři pracovní dny po jejím podání. Kontrolní doklad se může použít jen po dobu, po kterou zůstávají účinná odpovídající ujednání o liberalizaci dovozu.
2. Použije se čl. 10 odst. 2.
Článek 14
1. Členské státy sdělí Komisi v případě kontroly Společenství nebo regionální kontroly během prvních deseti dnů každého měsíce
a)
v případě předchozí kontroly množství a částky vypočtené podle ceny CIF, pro něž byly v předchozím období vydány kontrolní doklady;
b)
v každém případě dovoz během období, které předchází období uvedenému v písmenu a).
Informace členských států jsou rozčleněny podle produktů a zemí.
Odchylná ustanovení mohou být stanovena ke stejnému okamžiku a stejným postupem, jakým byla zavedena kontrola.
2. Komise může na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu změnit časový rozvrh pro předkládání informací, pokud to vyžaduje vlastnost produktu nebo zvláštní okolnosti.
3. Komise o tom uvědomí členské státy.
KAPITOLA V
OCHRANNÁ OPATŘENÍ
Článek 15
1. Pokud je produkt dovážen do Společenství v natolik zvýšeném množství nebo za takových podmínek, že tím výrobcům Společenství vzniká nebo hrozí vážná újma, může Komise na ochranu zájmů Společenství na žádost některého členského státu nebo z vlastního podnětu změnit pravidla pro dovoz dotyčného produktu tak, že smí být propuštěn do volného oběhu pouze po předložení dovozního povolení; toto povolení se uděluje podle pravidel a v mezích, které stanoví Komise.
2. Přijatá opatření se neprodleně sdělí Radě a členským státům a jsou okamžitě použitelná.
3. Opatření podle tohoto článku se po vstupu v platnost vztahují na všechny produkty propuštěné do volného oběhu. V souladu s článkem 17 mohou být omezena na jeden nebo více regionů Společenství.
Tato opatření však nebrání propuštění do volného oběhu produktů, které již jsou na cestě do Společenství, jestliže se jejich místo určení již nedá změnit a jestliže tyto produkty, které podle článků 10 a 13 mohou být propuštěny do volného oběhu pouze proti předložení kontrolního dokladu, jsou takovým dokladem doprovázeny.
4. Pokud o zásah Komise požádal některý členský stát, přijme Komise rozhodnutí do pěti pracovních dnů po obdržení žádosti.
5. Rozhodnutí Komise přijatá podle tohoto článku se sdělují Radě a členským státům. Každý členský stát může do jednoho měsíce ode dne sdělení předložit rozhodnutí Radě.
6. Pokud se členský stát rozhodnutí Komise předloží Radě, může Rada rozhodnutí Komise kvalifikovanou většinou potvrdit, změnit nebo zrušit.
Pokud Rada do tří měsíců poté, co jí byla záležitost předložena, nepřijme rozhodnutí, považuje se rozhodnutí Komise za zrušené.
Článek 16
1. Rada může zejména v případě uvedeném v čl. 15 odst. 1 učinit vhodná opatření. Rozhodne na návrh Komise kvalifikovanou většinou.
2. Použije se čl. 15 odst. 3.
Článek 17
Pokud se při kontrole zejména na základě činitelů uvedených v článku 8 zjistí, že v jednom nebo více regionech Společenství jsou splněny podmínky pro přijetí opatření podle kapitoly IV a článku 15, může Komise po posouzení alternativních řešení výjimečně povolit uplatňování kontrolních a ochranných opatření omezených na daný region nebo regiony, pokud má za to, že uplatňování těchto opatření je vhodnější na této úrovni než na úrovni Společenství.
Tato opatření musí být dočasná a musí co nejméně omezovat fungování vnitřního trhu.
Tato opatření se přijímají postupem podle článků 9 a 15.
Článek 18
1. Po dobu, kdy se uplatňují kontrolní nebo ochranná opatření zavedená podle kapitol IV a V, se ve výboru zřízeném podle článku 3 na žádost členských států nebo z podnětu Komise konají konzultace. Účelem konzultací je
a)
posouzení účinků opatření;
b)
ověření, zda je zachování opatření nutné.
2. Pokud Komise po konzultacích podle odstavce 1 dospěje k názoru, že je nutné kontrolní nebo ochranná opatření podle kapitol IV a V zrušit nebo změnit, postupuje takto:
a)
pokud Rada nepřijala žádné rozhodnutí o opatření přijatém Komisí, Komise toto opatření okamžitě změní nebo zruší a podá Radě ihned zprávu;
b)
ve všech ostatních případech navrhne Komise Radě, aby opatření přijaté Radou bylo zrušeno nebo změněno. Rada rozhodne kvalifikovanou většinou.
Pokud se rozhodnutí týká regionálních kontrolních opatření, použije se od šestého dne po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.
KAPITOLA VI
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 19
1. Tímto nařízením není dotčeno plnění povinností vyplývajících ze zvláštních pravidel obsažených v dohodách mezi Společenstvím a třetími zeměmi.
2. Aniž jsou dotčeny ostatní předpisy Společenství, nevylučuje toto nařízení přijetí nebo uplatňování členskými státy
a)
zákazů, množstevních omezení nebo kontrolních opatření, které jsou odůvodněny veřejnou mravností, veřejným pořádkem, veřejnou bezpečností; ochranou zdraví a života lidí a zvířat, ochranou rostlin, ochranou národního kulturního pokladu, jenž má uměleckou, historickou nebo archeologickou hodnotu, nebo ochranou průmyslového a obchodního vlastnictví;
b)
zvláštních devizových náležitostí;
c)
náležitostí, které byly zavedeny na základě mezinárodních dohod v souladu se Smlouvou.
Členské státy sdělí Komisi opatření nebo náležitosti, které zamýšlejí zavést nebo změnit na základě tohoto odstavce. V případech zvláštní naléhavosti Komisi sdělí vnitrostátní opatření nebo náležitosti bezprostředně po jejich přijetí.
Článek 20
1. Tímto nařízením není dotčeno uplatňování předpisů, které zřizují společnou organizaci zemědělských trhů, nebo z nich odvozených správních předpisů Společenství nebo vnitrostátních správních předpisů anebo zvláštních předpisů přijatých podle článku 308 Smlouvy a týkajících se zboží vzniklého zpracováním zemědělských produktů. Použije se k těmto předpisům doplňkově.
2. Články 9 až 14 a 18 se nevztahují na produkty uvedené v odstavci 1, u kterých pravidla Společenství pro obchod se třetími zeměmi vyžadují předložení dovozního osvědčení nebo jiného dovozního dokladu.
Články 15, 17 a 18 se nevztahují na produkty, u kterých pravidla Společenství pro obchod se třetími zeměmi vyžadují použití množstevních omezení dovozu.
Článek 21
Nařízení (ES) č. 519/94 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze IV.
Článek 22
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 7. července 2009.
REGOLAMENTO (CE) N. 625/2009 DEL CONSIGLIO
del 7 luglio 2009
relativo al regime comune applicabile alle importazioni da alcuni paesi terzi
(Versione codificata)
IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l’articolo 133,
viste le normative relative all’organizzazione comune dei mercati agricoli, nonché quelle adottate a norma dell’articolo 308 del trattato, applicabili alle merci derivanti dalla trasformazione di prodotti agricoli, in particolare le disposizioni di tali normative che consentono di derogare al principio generale in base al quale qualunque restrizione quantitativa o misura di effetto equivalente può essere sostituita soltanto dalle misure previste dalle normative stesse,
vista la proposta della Commissione,
considerando quanto segue:
(1)
Il regolamento (CE) n. 519/94 del Consiglio, del 7 marzo 1994, relativo al regime applicabile alle importazioni da alcuni paesi terzi (1), ha subito diverse e sostanziali modificazioni (2). È opportuno, per motivi di chiarezza e di razionalizzazione, procedere alla codificazione di detto regolamento.
(2)
La politica commerciale comune dovrebbe basarsi su principi uniformi.
(3)
Ai sensi dell’articolo 14 del trattato, il mercato interno comporta, dal 1o gennaio 1993, uno spazio senza frontiere interne nel quale è assicurata la libera circolazione delle merci, delle persone, dei servizi e dei capitali.
(4)
Il completamento della politica commerciale comune per quanto riguarda il regime applicabile alle importazioni è l’unico mezzo per garantire che la regolamentazione degli scambi commerciali tra la Comunità e i paesi terzi tenga conto della situazione derivante dall’integrazione dei mercati.
(5)
Per una maggiore uniformità dei regimi applicabili alle importazioni sarebbe opportuno prevedere, nella misura del possibile, viste le specificità dei sistemi economici di tali paesi terzi, disposizioni analoghe a quelle del regime comune applicabile agli altri paesi terzi.
(6)
Il regime comune applicabile alle importazioni si applica altresì ai prodotti del carbone e dell’acciaio, fatte salve eventuali misure d’applicazione di un accordo riguardante specificamente tali prodotti.
(7)
La liberalizzazione delle importazioni, vale a dire l’assenza di qualsiasi restrizione quantitativa, dovrebbe pertanto costituire il punto di partenza del regime comunitario in materia.
(8)
Per quanto riguarda alcuni prodotti, la Commissione dovrebbe esaminare le modalità e le condizioni delle importazioni, il loro andamento, i diversi elementi della situazione economica e commerciale nonché, all’occorrenza, le misure da prendere.
(9)
Per tali prodotti potrebbe risultare necessario assoggettare a una vigilanza comunitaria determinate importazioni.
(10)
È compito della Commissione e del Consiglio adottare le misure di salvaguardia richieste dagli interessi della Comunità, tenendo conto degli obblighi internazionali esistenti.
(11)
Determinate misure di vigilanza o di salvaguardia di portata limitata a una o più regioni della Comunità possono tuttavia rivelarsi più adatte di misure applicabili all’intera Comunità. Tuttavia, tali misure dovrebbero essere autorizzate soltanto in mancanza di soluzioni alternative e in via eccezionale. Occorre far sì che esse siano temporanee e perturbino il meno possibile il funzionamento del mercato interno.
(12)
In caso di applicazione di una vigilanza comunitaria, l’immissione in libera pratica dei prodotti in questione andrebbe subordinata alla presentazione di un documento di vigilanza che risponda a criteri uniformi. Tale documento dovrebbe essere rilasciato, su semplice richiesta dell’importatore, dalle autorità degli Stati membri entro un determinato termine, senza però dar luogo ad alcun diritto d’importazione per l’importatore. Di conseguenza, il documento di vigilanza dovrebbe essere utilizzato soltanto finché non verrà modificato il regime d’importazione.
(13)
Ai fini di una buona gestione amministrativa e nell’interesse degli operatori comunitari, è opportuno allineare per quanto possibile il contenuto e la presentazione del documento di vigilanza sui formulari di licenze d’importazione di cui al regolamento (CE) n. 738/94 della Commissione, del 30 marzo 1994, che stabilisce talune modalità d’applicazione del regolamento (CE) n. 520/94 del Consiglio, relativo all’instaurazione di una procedura comunitaria di gestione dei contingenti quantitativi (3), al regolamento (CE) n. 3168/94 della Commissione, del 21 dicembre 1994, che istituisce, nell’ambito dell’applicazione del regolamento (CE) n. 517/94 del Consiglio relativo al regime comune applicabile alle importazioni di prodotti tessili da paesi terzi non contemplato da accordi bilaterali, da protocolli o da altre disposizioni né da altro regime comunitario specifico in materia di importazioni, una licenza d’importazione comunitaria (4), e al regolamento (CE) n. 3169/94 della Commissione, del 21 dicembre 1994, che modifica l’allegato III del regolamento (CEE) n. 3030/93 del Consiglio, relativo al regime comune da applicare alle importazioni di alcuni prodotti tessili originari dei paesi terzi e che istituisce, nel campo di applicazione del regolamento medesimo, una licenza d’importazione comunitaria (5), nonché rammentare le caratteristiche tecniche del documento di vigilanza.
(14)
Nell’interesse della Comunità, gli Stati membri e la Commissione dovrebbero scambiarsi informazioni per quanto possibile complete sui risultati della vigilanza comunitaria.
(15)
È necessario adottare precisi criteri di valutazione dell’eventuale pregiudizio e istituire una procedura d’inchiesta, senza che ciò precluda la possibilità per la Commissione di varare, in caso di urgenza, le misure necessarie.
(16)
A tal fine è opportuno prevedere disposizioni particolareggiate sull’apertura di detta inchiesta, sui controlli e sulle verifiche necessarie, sull’audizione degli interessati, sull’elaborazione delle informazioni ricevute e sui criteri di valutazione del pregiudizio.
(17)
Le disposizioni relative alle inchieste del presente regolamento non pregiudicano le norme comunitarie e nazionali in materia di segreto professionale.
(18)
È anche necessario fissare limiti di tempo per l’apertura delle inchieste e per le decisioni in merito all’opportunità di istituire misure, affinché tali decisioni siano prese rapidamente, per aumentare la certezza del diritto nei confronti degli operatori economici interessati.
(19)
L’uniformazione del regime all’importazione impone di semplificare e di uniformare le formalità che devono espletare gli importatori a prescindere dal luogo di sdoganamento delle merci. A tale scopo è opportuno prevedere che le eventuali formalità vengano espletate utilizzando moduli conformi al modello accluso al presente regolamento.
(20)
I documenti di vigilanza rilasciati nell’ambito delle misure di vigilanza comunitaria dovrebbero essere validi in tutta la Comunità indipendentemente dallo Stato membro che li ha rilasciati.
(21)
I prodotti tessili del regolamento (CE) n. 517/94 del Consiglio, del 7 marzo 1994, che concerne il regime comune applicabile alle importazioni di prodotti tessili da taluni paesi terzi, non contemplato da accordi bilaterali, da protocolli o da altre disposizioni né da altro regime comunitario specifico in materia di importazioni (6), sono oggetto di un trattamento specifico a livello sia comunitario che internazionale. È quindi opportuno escluderli integralmente dall’ambito di applicazione del presente regolamento,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
CAPO I
PRINCIPI GENERALI
Articolo 1
1. Il presente regolamento si applica alle importazioni dei prodotti originari dei paesi terzi di cui all’allegato I, fatta eccezione per i prodotti tessili oggetto del regolamento (CE) n. 517/94.
2. L’importazione nella Comunità dei prodotti di cui al paragrafo 1 è libera e pertanto non forma oggetto di alcuna restrizione quantitativa, fatte salve le misure che possono essere prese a norma del capo V.
CAPO II
PROCEDURA COMUNITARIA D’INFORMAZIONE E DI CONSULTAZIONE
Articolo 2
Qualora l’andamento delle importazioni dovesse rendere necessario il ricorso a misure di vigilanza o di salvaguardia, la Commissione ne viene informata dagli Stati membri, i quali le comunicano altresì gli elementi di prova disponibili, determinati secondo i criteri di cui all’articolo 8. La Commissione trasmette immediatamente tali informazioni a tutti gli Stati membri.
Articolo 3
1. Su richiesta di uno Stato membro o su iniziativa della Commissione, è possibile avviare consultazioni.
2. Tali consultazioni si svolgono entro otto giorni lavorativi dalla data in cui la Commissione ha ricevuto le informazioni di cui all’articolo 2, in ogni caso prima dell’applicazione di qualsiasi misura comunitaria di vigilanza o di salvaguardia.
Articolo 4
1. Le consultazioni si svolgono nell’ambito di un comitato consultivo («comitato»), composto da rappresentanti di ciascuno Stato membro e presieduto da un rappresentante della Commissione.
2. Il comitato si riunisce su convocazione del presidente; quest’ultimo comunica tempestivamente agli Stati membri tutte le informazioni utili.
3. Le consultazioni vertono in particolare:
a)
sui termini, sulle condizioni e sull’andamento delle importazioni, nonché sui vari aspetti della situazione economica e commerciale riguardo al prodotto in questione;
b)
sulle questioni relative alla gestione degli accordi commerciali tra la Comunità e i paesi terzi di cui all’allegato I;
c)
sulle eventuali misure da adottare.
4. Se necessario, le consultazioni possono aver luogo per iscritto. In tal caso, la Commissione informa gli Stati membri, i quali possono esprimere il loro parere o richiedere una consultazione orale entro un termine compreso tra cinque e otto giorni lavorativi, stabilito dalla Commissione.
CAPO III
PROCEDURA COMUNITARIA D’INCHIESTA
Articolo 5
1. Qualora, al termine delle consultazioni di cui agli articoli 3 e 4, ritenga che esistano elementi di prova sufficienti per giustificare un’inchiesta, la Commissione apre un’inchiesta entro un mese dalla data alla quale ha ricevuto le informazioni dallo Stato membro e ne pubblica l’avviso nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea. Tale avviso:
a)
riassume le informazioni ricevute e precisa che ogni informazione utile deve essere comunicata alla Commissione;
b)
stabilisce il termine entro il quale gli interessati possono rendere note le loro osservazioni per iscritto e fornire informazioni, qualora tali osservazioni e informazioni siano prese in considerazione durante l’inchiesta;
c)
stabilisce il termine entro il quale le parti interessate possono chiedere di essere sentite dalla Commissione ai sensi del paragrafo 4.
La Commissione avvia l’inchiesta in collaborazione con gli Stati membri.
2. La Commissione raccoglie tutte le informazioni che ritiene necessarie e, se lo considera opportuno, procede, previa consultazione del comitato, alla verifica di tali informazioni presso importatori, commercianti, agenti, produttori, associazioni e organizzazioni commerciali.
La Commissione è coadiuvata in questo compito da personale dello Stato membro sul cui territorio si effettuano tali verifiche, a condizione che lo Stato in questione si sia espresso in tal senso.
Le parti interessate che si sono manifestate ai sensi del paragrafo 1, primo comma, nonché i rappresentanti del paese di esportazione, possono esaminare tutte le informazioni messe a disposizione della Commissione nel quadro dell’inchiesta, distintamente dai documenti interni preparati dalle autorità della Comunità o dai suoi Stati membri, purché siano pertinenti per la difesa dei loro interessi, non siano riservate ai sensi dell’articolo 7 e siano usate dalla Commissione nell’ambito dell’inchiesta. A tal fine, essi indirizzano una domanda scritta alla Commissione indicando i documenti richiesti.
3. Su richiesta della Commissione e secondo modalità da essa definite, gli Stati membri le forniscono le informazioni di cui dispongono sull’andamento del mercato del prodotto oggetto dell’inchiesta.
4. La Commissione può sentire le parti interessate. Queste devono essere ascoltate quando lo abbiano chiesto per iscritto entro il termine stabilito nell’avviso pubblicato nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea, dimostrando che possono effettivamente essere interessate dal risultato dell’inchiesta e che esistono motivi particolari per sentirle oralmente.
5. Quando le informazioni non vengono fornite entro il termine stabilito dal presente regolamento o dalla Commissione a norma del medesimo, oppure quando l’inchiesta è ostacolata in modo rilevante, si possono elaborare conclusioni in base ai dati disponibili. Se la Commissione scopre che una parte interessata o un terzo le hanno fornito informazioni false o ingannevoli, non tiene conto di tali informazioni e può avvalersi dei dati di cui dispone.
6. Ove la Commissione, al termine delle consultazioni di cui al paragrafo 1, ritenga che non esistano elementi di prova sufficienti per giustificare l’avvio di un’inchiesta, informa gli Stati membri della sua decisione entro un mese dalla data alla quale le sono pervenute le loro informazioni.
Articolo 6
1. Al termine dell’inchiesta, la Commissione presenta al comitato una relazione sui risultati della stessa.
2. Ove, entro nove mesi dall’avvio dell’inchiesta, la Commissione ritenga che non sia necessaria alcuna misura di vigilanza o di salvaguardia comunitaria, l’inchiesta viene chiusa, previa consultazione del comitato, entro un mese. La decisione di chiusura dell’inchiesta, contenente le conclusioni principali della medesima e un sommario dei motivi è pubblicata nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
3. Quando la Commissione ritiene necessaria una misura di vigilanza o di salvaguardia comunitaria, adotta le necessarie decisioni a tal fine, conformemente ai capi IV e V, entro nove mesi dall’avvio dell’inchiesta. In circostanze eccezionali, questo periodo può essere prolungato al massimo di altri due mesi. In tal caso, la Commissione pubblica un avviso nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea, indicando la durata del prolungamento e le relative ragioni.
4. Le disposizioni del presente capo non ostano a che siano prese, in qualsiasi momento, misure di vigilanza conformemente agli articoli da 9 a 14 oppure, ove circostanze critiche in cui ogni indugio causerebbe un danno difficilmente riparabile richiedano un’azione immediata, misure di salvaguardia conformemente agli articoli 15, 16 e 17.
La Commissione avvia immediatamente le procedure d’inchiesta che ritiene ancora necessarie e in base alle risultanze riesamina le misure prese.
Articolo 7
1. Le informazioni ricevute a norma del presente regolamento possono essere utilizzate soltanto allo scopo per il quale sono state richieste.
2. Il Consiglio, la Commissione, gli Stati membri e i loro agenti non divulgano, salvo autorizzazione espressa della parte che le ha fornite, le informazioni riservate che hanno ricevuto a norma del presente regolamento o quelle fornite in via riservata.
3. Ogni richiesta di trattamento riservato deve addurre le debite motivazioni.
Tuttavia, quando una richiesta di trattamento riservato non è giustificata e colui che fornisce l’informazione non vuole né renderla pubblica né autorizzarne la divulgazione in termini generali o sotto forma di riassunto, si può non tener conto dell’informazione in questione.
4. Un’informazione è comunque considerata riservata se la sua divulgazione può avere conseguenze fortemente sfavorevoli per colui che l’ha fornita o che ne è la fonte.
5. I paragrafi da 1 a 4 non ostano a che le autorità della Comunità facciano riferimento a informazioni generali e, in particolare, ai motivi su cui si basano le decisioni adottate in forza del presente regolamento. Tali autorità, tuttavia, devono tener conto del legittimo interesse delle persone fisiche e giuridiche a che i loro segreti d’affari non vengano divulgati.
Articolo 8
1. L’esame dell’andamento delle importazioni, delle condizioni in cui vengono effettuate e del grave pregiudizio o della minaccia di grave pregiudizio che ne derivano per i produttori comunitari si basa principalmente sui fattori seguenti:
a)
il volume delle importazioni, soprattutto quando siano aumentate in misura considerevole, in termini assoluti o rispetto alla produzione o al consumo della Comunità;
b)
il prezzo delle importazioni, soprattutto se si è registrata una sottoquotazione significativa rispetto al prezzo di un prodotto simile nella Comunità;
c)
l’impatto che ne deriva per i produttori comunitari di prodotti simili o direttamente concorrenti e che risulta dalle tendenze di taluni fattori economici quali:
-
produzione,
-
utilizzo della capacità produttiva,
-
scorte,
-
vendite,
-
quota di mercato,
-
prezzi (vale a dire, la diminuzione dei prezzi o l’impedimento dei rincari che normalmente si sarebbero verificati),
-
utili,
-
rendimento dei capitali investiti,
-
flussi di liquidità,
-
occupazione.
2. Nello svolgere l’inchiesta, la Commissione tiene conto del sistema economico particolare dei paesi di cui all’allegato I.
3. Quando è addotta una minaccia di grave pregiudizio, la Commissione esamina altresì se sia chiaramente prevedibile che una situazione particolare possa trasformarsi in un pregiudizio reale. A tale riguardo, essa può tener conto anche di fattori come:
a)
il tasso d’incremento delle esportazioni verso la Comunità;
b)
la capacità di esportazione del paese di origine o del paese di esportazione che già esiste o che esisterà in un futuro prevedibile, e la probabilità che le esportazioni da essa derivanti siano destinate alla Comunità.
CAPO IV
VIGILANZA
Articolo 9
1. Quando gli interessi della Comunità lo richiedono, la Commissione può, su richiesta di uno Stato membro o di propria iniziativa:
a)
decretare la vigilanza comunitaria a posteriori per determinate importazioni, secondo modalità da essa definite;
b)
decidere, per sorvegliarne l’andamento, di assoggettare determinate importazioni a una vigilanza comunitaria preventiva conformemente all’articolo 10.
2. Le misure di vigilanza hanno durata limitata. Salvo disposizioni contrarie, la loro validità scade alla fine del secondo semestre successivo a quello durante il quale sono state introdotte.
Articolo 10
1. L’immissione in libera pratica dei prodotti soggetti a vigilanza comunitaria preventiva è subordinata alla presentazione di un documento di vigilanza. Tale documento è rilasciato gratuitamente dall’autorità competente designata dagli Stati membri, per tutti i quantitativi richiesti, entro un termine massimo di cinque giorni lavorativi a decorrere dalla data in cui l’autorità nazionale competente ha ricevuto una richiesta di un qualsiasi importatore comunitario, indipendentemente dal suo luogo di stabilimento nella Comunità. Salvo prova contraria, si presume che la richiesta sia pervenuta all’autorità nazionale competente entro tre giorni lavorativi dalla presentazione.
2. Il documento di vigilanza è rilasciato sotto forma di un modulo conforme al modello che figura nell’allegato II.
Salvo altre disposizioni nella decisione che istituisce la misura di vigilanza, la richiesta di documenti di vigilanza dell’importatore reca esclusivamente le seguenti indicazioni:
a)
il nome e l’indirizzo completo del richiedente (inclusi i numeri di telefono, di fax e l’eventuale numero d’identificazione presso l’autorità nazionale competente) e la sua partita IVA, qualora sia soggetto all’IVA;
b)
all’occorrenza, il nome e l’indirizzo completo del dichiarante o del rappresentante eventuale del richiedente (inclusi i numeri di telefono e di fax);
c)
una descrizione delle merci, che specifichi:
-
denominazione commerciale,
-
codice della nomenclatura combinata,
-
origine e provenienza;
d)
i quantitativi dichiarati, espressi in kg e, se del caso, in qualsiasi altra unità supplementare pertinente (paia, unità, ecc.);
e)
il valore cif frontiera comunitaria delle merci in euro;
f)
la dichiarazione seguente, datata e firmata dal richiedente con l’indicazione del nome in lettere maiuscole:
«Il sottoscritto dichiara che le informazioni contenute nella presente domanda sono esatte e fornite in buona fede e di essere stabilito nel territorio della Comunità».
3. Il documento di vigilanza è valido in tutta la Comunità, indipendentemente dallo Stato membro che l’ha rilasciato.
4. La constatazione che il prezzo unitario al quale si effettua la transazione supera di meno del 5 % quello indicato nel documento di vigilanza, ovvero che il valore totale o il quantitativo totale dei prodotti presentati all’importazione supera di meno del 5 % il valore o il quantitativo indicati in detto documento non osta all’immissione in libera pratica. Dopo aver sentito i pareri espressi in seno al comitato, e tenendo conto della natura dei prodotti e delle altre particolarità delle transazioni in questione, la Commissione può fissare una percentuale diversa che tuttavia non può, di massima, superare il 10 %.
5. I documenti di vigilanza possono essere utilizzati soltanto fintanto che, per le operazioni in questione, rimane in vigore il regime di liberalizzazione delle importazioni, e comunque entro un termine fissato all’atto di instaurare la vigilanza e secondo la stessa procedura, tenendo conto della natura dei prodotti e delle altre particolarità di tali operazioni.
6. Quando la decisione presa a norma dell’articolo 9 lo prevede, l’origine dei prodotti sottoposti a vigilanza comunitaria deve essere giustificata da un certificato d’origine. Il presente paragrafo lascia impregiudicate altre disposizioni sulla presentazione di tale certificato.
7. Quando il prodotto sottoposto a vigilanza comunitaria preventiva è oggetto di una misura di salvaguardia regionale in uno Stato membro, l’autorizzazione d’importazione concessa da quest’ultimo può sostituire il documento di vigilanza.
8. I moduli dei documenti di vigilanza nonché i loro estratti sono redatti in due esemplari, di cui il primo, denominato «originale per il destinatario» e recante il numero 1, è rilasciato al richiedente e il secondo, denominato «esemplare per l’autorità competente» e recante il numero 2, è conservato dall’autorità che ha rilasciato il documento. A fini amministrativi l’autorità competente può aggiungere copie supplementari al modulo n. 2.
9. I moduli sono stampati su carta bianca esente da paste meccaniche, per scrittura e di peso compreso tra 55 e 65 grammi per metro quadro. Il formato è di 210 millimetri su 297. L’interlinea dattilografica è di 4,24 millimetri (un sesto di pollice). La disposizione dei moduli è rigorosamente rispettata. Le due facce dell’esemplare n. 1, che costituisce il documento di vigilanza propriamente detto, sono inoltre rivestite da un fondo arabescato di colore giallo che rivela qualsiasi falsificazione con mezzi meccanici o chimici.
10. Spetta agli Stati membri procedere alla stampa dei moduli. Essi possono essere altresì stampati da tipografie che hanno ricevuto l’autorizzazione dallo Stato membro in cui sono stabilite. In quest’ultimo caso si fa riferimento a tale autorizzazione su ogni modulo. Sul modulo sono iscritti il nome e l’indirizzo del tipografo o un segno che ne consenta l’identificazione.
Articolo 11
Ove gli interessi della Comunità lo esigano, su richiesta di uno Stato membro o di propria iniziativa, la Commissione può, qualora rischi di verificarsi la situazione di cui all’articolo 15, paragrafo 1:
-
limitare il termine di utilizzazione del documento di vigilanza eventualmente richiesto,
-
subordinare il rilascio del documento a determinate condizioni e, in via eccezionale, all’inserimento di una clausola di revoca o, con una frequenza e per una durata stabilite dalla Commissione, alla procedura d’informazione e di consultazione preliminare di cui all’articolo 3.
Articolo 12
Qualora, dopo otto giorni lavorativi dalla fine delle consultazioni di cui all’articolo 3, le importazioni di un prodotto non siano assoggettate a vigilanza comunitaria preventiva, la Commissione può disporre, conformemente all’articolo 17, una vigilanza limitata alle importazioni in una o più regioni della Comunità.
Articolo 13
1. L’immissione in libera pratica dei prodotti soggetti a vigilanza regionale è subordinata, nella regione interessata, alla presentazione di un documento di vigilanza. Tale documento è rilasciato gratuitamente dall’autorità competente designata dallo o dagli Stati membri interessati, per tutti i quantitativi richiesti, entro un termine massimo di cinque giorni lavorativi dalla data in cui l’autorità nazionale competente ha ricevuto una richiesta di un qualsiasi importatore comunitario, indipendentemente dal suo luogo di stabilimento nella Comunità. Salvo prova contraria, si presume che tale richiesta sia pervenuta all’autorità nazionale competente entro tre giorni lavorativi dalla presentazione. I documenti di vigilanza possono essere utilizzati soltanto finché il regime di liberalizzazione delle importazioni rimane in vigore per le operazioni in questione.
2. Si applica l’articolo 10, paragrafo 2.
Articolo 14
1. In caso di vigilanza comunitaria o regionale, gli Stati membri comunicano alla Commissione nei primi dieci giorni di ogni mese:
a)
in caso di vigilanza preventiva, i quantitativi di merci e gli importi, calcolati in base ai prezzi cif, per i quali sono stati rilasciati o vidimati, nel periodo precedente, i documenti di vigilanza;
b)
in ogni caso, le importazioni effettuate nel periodo che precede quello di cui alla lettera a).
Le informazioni fornite dagli Stati membri sono ripartite per prodotto e per paese.
Possono essere stabilite disposizioni diverse nello stesso tempo e secondo la stessa procedura della messa sotto vigilanza.
2. Ove la natura dei prodotti o situazioni particolari lo rendano necessario, su richiesta di uno Stato membro o di sua iniziativa, la Commissione può modificare la periodicità delle informazioni.
3. La Commissione informa gli Stati membri.
CAPO V
MISURE DI SALVAGUARDIA
Articolo 15
1. Se un prodotto è importato nella Comunità in quantitativi talmente accresciuti o a condizioni tali da arrecare o da minacciare di arrecare grave pregiudizio ai produttori comunitari di prodotti analoghi o direttamente concorrenti, la Commissione, su richiesta di uno Stato membro o di propria iniziativa può modificare il regime d’importazione del prodotto in questione subordinandone l’immissione in libera pratica alla presentazione di un’autorizzazione d’importazione, che dovrà essere rilasciata secondo modalità ed entro limiti da essa definiti.
2. Le misure adottate vengono comunicate senza indugio al Consiglio e agli Stati membri e sono di applicazione immediata.
3. Le misure di cui al presente articolo si applicano a tutti i prodotti immessi in libera pratica dopo la loro entrata in vigore. Esse possono essere limitate, conformemente all’articolo 17, a una o più regioni della Comunità.
Tuttavia, tali misure non ostano all’immissione in libera pratica dei prodotti già avviati verso la Comunità, sempreché non sia possibile mutarne la destinazione e che i prodotti la cui immissione in libera pratica è subordinata, a norma degli articoli 10 e 13, alla presentazione di un documento di vigilanza siano effettivamente corredati di tale documento.
4. Qualora l’intervento della Commissione sia stato richiesto da uno Stato membro, la Commissione si pronuncia entro un termine massimo di cinque giorni lavorativi a decorrere dalla data alla quale ha ricevuto la richiesta.
5. Qualsiasi decisione presa dalla Commissione a norma del presente articolo è comunicata al Consiglio e agli Stati membri. Ogni Stato membro può rimetterla al Consiglio entro un mese dal giorno della comunicazione.
6. Qualora uno Stato membro abbia rimesso al Consiglio una decisione presa dalla Commissione, il Consiglio, deliberando a maggioranza qualificata, può confermare, modificare o abrogare la decisione adottata dalla Commissione.
Se il Consiglio non ha deciso entro tre mesi dalla data alla quale è stato interpellato, la decisione della Commissione si considera abrogata.
Articolo 16
1. Il Consiglio può adottare misure appropriate, in particolare nella situazione prevista all’articolo 15, paragrafo 1. Esso delibera a maggioranza qualificata su proposta della Commissione.
2. È d’applicazione l’articolo 15, paragrafo 3.
Articolo 17
Qualora, in base principalmente agli elementi di valutazione di cui all’articolo 9, risulti che in una o più regioni della Comunità sussistono le condizioni previste per l’adozione di misure a norma del capo IV e dell’articolo 15, la Commissione, dopo aver esaminato le soluzioni alternative, può autorizzare, in via eccezionale, l’applicazione di misure di vigilanza o di salvaguardia limitate alle regioni in questione, ove ritenga che tali misure, applicate a quel livello, siano più appropriate di misure applicabili all’intera Comunità.
Dette misure devono avere carattere temporaneo e perturbare il meno possibile il funzionamento del mercato interno.
Dette misure sono adottate secondo le procedure previste, rispettivamente, agli articoli 9 e 15.
Articolo 18
1. Durante il periodo d’applicazione di qualsiasi misura di vigilanza o di salvaguardia istituita conformemente ai capi IV e V, su richiesta di uno Stato membro o su iniziativa della Commissione, si procede a consultazioni in seno al comitato di cui all’articolo 3. Le consultazioni hanno lo scopo di:
a)
valutare gli effetti della misura;
b)
verificare se sia necessario mantenerla in vigore.
2. Se al termine delle consultazioni di cui al paragrafo 1 ritiene necessaria l’abrogazione o la modifica di una misura di vigilanza o di salvaguardia adottata a norma dei capi IV e V, la Commissione agisce come segue:
a)
se il Consiglio non ha preso alcuna decisione su una misura adottata dalla Commissione, questa modifica o abroga senza indugio la misura e ne riferisce immediatamente al Consiglio;
b)
in tutti gli altri casi, la Commissione propone al Consiglio di abrogare o modificare la misura da esso adottata. Il Consiglio delibera a maggioranza qualificata.
Quando riguarda misure di vigilanza regionale, la decisione si applica a decorrere dal sesto giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
CAPO VI
DISPOSIZIONI FINALI
Articolo 19
1. Il presente regolamento non osta all’adempimento di obblighi derivanti da disposizioni speciali di accordi conclusi tra la Comunità e paesi terzi.
2. Fatte salve le altre disposizioni comunitarie, il presente regolamento non osta all’adozione o all’applicazione, da parte degli Stati membri di:
a)
divieti, restrizioni quantitative o misure di vigilanza giustificati da motivi di moralità pubblica, di ordine pubblico, di pubblica sicurezza, di tutela della salute e della vita delle persone e degli animali o di preservazione dei vegetali, di protezione del patrimonio artistico, storico e archeologico nazionale o di tutela della proprietà industriale e commerciale;
b)
speciali formalità in materia di cambio;
c)
formalità introdotte a norma di accordi internazionali conformemente al trattato.
Gli Stati membri informano la Commissione delle misure o formalità da introdurre o da modificare ai sensi del presente paragrafo. In caso di estrema urgenza, le misure o formalità nazionali in questione vengono comunicate alla Commissione sin dall’adozione.
Articolo 20
1. Il presente regolamento non osta all’applicazione dei regolamenti relativi all’organizzazione comune dei mercati agricoli, di disposizioni amministrative comunitarie o nazionali derivanti da tali regolamenti, o di normative specifiche adottate ai sensi dell’articolo 308 del trattato, applicabili alle merci che derivano dalla trasformazione di prodotti agricoli; esso si applica a titolo complementare.
2. Le disposizioni degli articoli da 9 a 14 e dell’articolo 18 non si applicano ai prodotti oggetto delle normative di cui al paragrafo 1, per le quali il regime comunitario degli scambi con paesi terzi prevede la presentazione di un certificato o di un altro titolo d’importazione.
Gli articoli 15, 17 e 18 non si applicano ai prodotti per i quali il regime comunitario degli scambi con i paesi terzi prevede la possibilità di applicare restrizioni quantitative all’importazione.
Articolo 21
Il regolamento (CE) n. 519/94 è abrogato.
I riferimenti al regolamento abrogato si intendono fatti al presente regolamento e si leggono secondo la tavola di concordanza dell’allegato IV.
Articolo 22
Il presente regolamento entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, addì 7 luglio 2009.