Směrnice Rady 93/15/EHS
ze dne 5. dubna 1993
o harmonizaci předpisů týkajících se uvádění na trh a dozoru nad výbušninami pro civilní použití
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že článek 8a Smlouvy stanoví, že vnitřní trh musí být vytvořen nejpozději do 31. prosince 1992; že vnitřní trh je tvořen prostorem bez vnitřních hranic, v němž je na základě ustanovení Smlouvy zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;
vzhledem k tomu, že čl. 100a odst. 3 Smlouvy stanoví, že Komise bude ve svých návrzích týkajících se bezpečnosti vycházet z vysoké úrovně ochrany;
vzhledem k tomu, že volný pohyb zboží předpokládá splnění určitých základních podmínek; že zejména volný pohyb výbušnin předpokládá harmonizaci právních předpisů o uvádění výbušnin na trh;
vzhledem k tomu, že výbušniny pro civilní použití jsou upraveny podrobnými vnitrostátními právními předpisy, zejména pokud jde o požadavky na bezpečnost a ochranu; že tyto vnitrostátní právní předpisy uvádějí, že povolení k uvedení na trh bude uděleno pouze tehdy, pokud budou výbušniny podrobeny řadě zkoušek;
vzhledem k tomu, že harmonizace předpisů, jimiž se řídí uvádění těchto výbušnin na trh, předpokládá, že za účelem zabezpečení volného pohybu těchto výrobků, bez snížení optimální úrovně bezpečnosti a ochrany, budou harmonizovány rozdílné vnitrostátní právní předpisy;
vzhledem k tomu, že tato směrnice definuje pouze základní požadavky, které musí být splněny při zkouškách pro posuzování shody výbušnin; že by pro usnadnění postupu posuzování shody se základními požadavky bylo velmi užitečné vypracovat příslušné harmonizované normy na evropské úrovni, mimo jiné metody pro zkoušení výbušnin; že takové normy v současné době neexistují;
vzhledem k tomu, že normy harmonizované na evropské úrovni jsou zpracovávány soukromoprávními subjekty a musí si zachovat charakter nezávazných znění; že pro tento účel je Evropský výbor pro normalizaci (CEN) uznán za subjekt oprávněný k přijímání harmonizovaných norem v souladu s obecnými řídícími zásadami pro spolupráci mezi Komisí, CEN a CENELEC, které byly podepsány dne 13. listopadu 1984; že ve smyslu této směrnice je harmonizovaná norma technickou specifikací přijatou CEN na základě pověření Komise v souladu se směrnicí Rady 83/189/EHS ze dne 28. března 1983 o postupu při poskytování informací v oblasti technických norem a předpisů [4], a v souladu s výše uvedenými obecnými řídícími zásadami;
vzhledem k tomu, že Rada ve svém Rozhodnutí 90/683/EHS ze dne 13. prosince 1990 o modulech pro různé fáze postupů posuzování shody, které jsou určeny k použití ve směrnicích technické harmonizace [5], zavedla harmonizované prostředky pro posuzování shody; že aplikace těchto modulů na výbušniny umožní stanovit odpovědnost výrobců a subjektů odpovědných za aplikaci postupů posuzování shody, při zvážení vlastností daných výbušnin;
vzhledem k tomu, že z hlediska bezpečnosti jsou pravidla pro přepravu výbušnin upravena mezinárodními smlouvami a dohodami; že na mezinárodní úrovni existují doporučení OSN pro přepravu nebezpečného zboží, zahrnující výbušniny, jejichž rozsah přesahuje rámec Společenství; že z tohoto důvodu se tato směrnice nevztahuje na pravidla přepravy;
vzhledem k tomu, že pyrotechnické výrobky vyžadují odpovídající opatření pro zajištění ochrany spotřebitele a bezpečnosti veřejnosti; že se v této oblasti plánuje doplňující směrnice;
vzhledem k tomu, že definice výrobků, na něž se vztahuje tato směrnice, musí být založena na definici těchto výrobků uvedených ve výše uvedených doporučeních;
vzhledem k tomu, že předmět této směrnice zahrnuje střelivo, avšak pouze pokud jde o pravidla kontroly předávání a souvisejících činností; že předávání střeliva je prováděno za podobných podmínek jako u zbraní, je nutno předávání střeliva podřídit podobným ustanovením, jako jsou ustanovení vztahující se na zbraně, jak je stanoví směrnice 91/477/EHS ze dne 18. června 1991 o kontrole nabývání a držení zbraní [6],
vzhledem k tomu, že musí být také zajištěna ochrana zdraví a bezpečnost pracovníků vyrábějících nebo používajících výbušniny; že se připravuje doplňující směrnice, která se týká mimo jiné ochrany zdraví a bezpečnosti pracovníků zaměstnaných v oblasti výroby, skladování a používání výbušnin;
vzhledem k tomu, že je vhodné povolit členským státům za určitých podmínek výjimku z ustanovení této směrnice, pokud jde o předávání, v případech vážného ohrožení veřejnosti nebo útoku souvisejících s nezákonným držením a používáním výbušnin nebo střeliva;
vzhledem k tomu, že je nutné vytvořit mechanismy správní spolupráce; že je v této souvislosti vhodné, aby příslušné orgány založily svůj přístup na nařízení Rady (EHS) č. 1468/81 ze dne 19. května 1981 o vzájemné pomoci správních orgánů členských států a spolupráci mezi nimi a Komisí pro zajištění řádného použití právních předpisů v o clech nebo v oblastech zemědělství [7];
vzhledem k tomu, že se tato směrnice nedotýká pravomoci členských států přijímat opatření nutná pro zabránění nezákonnému obchodu s výbušninami a střelivem,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
Obecná ustanovení
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na výbušniny definované v odstavci 2.
2. "Výbušninami" se rozumí materiály a předměty, které jsou považovány za výbušniny v "doporučeních OSN pro přepravu nebezpečného zboží" a jsou zařazeny do třídy 1 těchto doporučení.
3. Tato směrnice se nevztahuje na:
- výbušniny, včetně střeliva, které jsou podle vnitrostátních právních předpisů určeny pro ozbrojené síly nebo policii,
- pyrotechnické výrobky,
- střelivo, s výjimkou ustanovení uvedených v článcích 10, 11, 12, 13, 17, 18 a 19.
4. Pro účely této směrnice se rozumí:
- "doporučeními OSN" doporučení stanovená Výborem expertů OSN pro přepravu nebezpečného zboží, zveřejněná v OSN (Orange book), ve znění k datu přijetí této směrnice,
- "bezpečností" ochrana před nehodami a, v případě selhání prevence, omezení jejich následků,
- "zabezpečením" ochrana před použitím v rozporu s právními předpisy a veřejným pořádkem,
- "obchodníkem" fyzická nebo právnická osoba, která je činná, zcela nebo zčásti, ve výrobě, obchodu, výměně, pronajímání, opravě nebo konverzi střelných zbraní a střeliva,
- "schválením" rozhodnutí přijaté za účelem povolení zamýšleného předávání výbušnin v rámci Společenství,
- "podnikem v oboru výbušnin" fyzická nebo právnická osoba, která vlastní licenci nebo povolení, které jí povoluje zabývat se výrobou, skladováním, používáním, předáváním nebo obchodem s výbušninami,
- "uvedením na trh" první předání výbušnin, na něž se vztahuje tato směrnice, za úplatu nebo zdarma, za účelem jejich distribuce a/nebo použití na trhu Společenství,
- "předáváním" každý fyzický pohyb výbušnin na území Společenství, s výjimkou pohybu v rámci jednoho a téhož místa.
5. Tato směrnice nebrání členským státům, aby podle vnitrostátních právních předpisů označily jako výbušniny některé látky, na které se nevztahuje tato směrnice.
KAPITOLA II
Harmonizace právních předpisů o výbušninách
Článek 2
1. Členské státy nesmějí zakazovat, omezovat nebo bránit v uvádění na trh těch výbušnin, na něž se vztahuje tato směrnice a které vyhovují požadavkům této směrnice.
2. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby výbušniny, které spadají do působnosti této směrnice, mohly být uváděny na trh pouze tehdy, jestliže splňují všechna ustanovení této směrnice, jsou opatřeny označením CE popsaným v článku 7, a jejich shoda byla posouzena postupy uvedenými v příloze II.
3. Pokud se na výbušniny v oblasti působnosti této směrnice vztahují také jiné směrnice, které se týkají jiných hledisek a v nichž se stanoví opatření výrobků označením CE, pak toto označení vyjadřuje, že u daných výrobků je předpoklad shody také s ustanoveními těchto jiných směrnice.
Článek 3
Výbušniny, které spadají do působnosti této směrnice, musí splňovat základní požadavky na bezpečnost uvedené v příloze I, které se na ně vztahují.
Článek 4
1. Členské státy předpokládají, že výbušniny spadající do oblasti působnosti této směrnice, které jsou v souladu s příslušnými vnitrostátními normami přejímajícími harmonizované normy, odkazy na tyto normy byly zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství, splňují základní požadavky na bezpečnost podle v článku 3. Členské státy veřejní odkazy na vnitrostátní normy použité pro přejímání harmonizovaných norem.
2. Komise poskytne přesné informace o postupu prací v oblasti harmonizovaných norem ve zprávě o aplikaci směrnice 83/189/EHS, na základě jejího čl. 11 odst. 2, předložené Evropskému parlamentu a Radě.
Článek 5
Pokud má členský stát nebo Komise za to, že harmonizované normy podle článku 4 nesplňují zcela základní požadavky podle článku 3, Komise nebo dotyčný členský stát předloží záležitost s udáním důvodů stálému výboru zřízenému směrnicí 83/189/EHS. Výbor bezodkladně zaujme stanovisko.
Na základě stanoviska výboru Komise uvědomí členské státy o opatřeních, která mají být přijata z hlediska norem a jejich zveřejnění podle článku 4.
Článek 6
1. Postupy posuzování shody výbušnin jsou:
a) buď ES přezkoušení typu (modul B) podle bodu 1 přílohy II a podle volby výrobce buď:
- shoda s typem (modul C) podle bodu 2 přílohy II,
- nebo zabezpečování jakosti výroby (modul D) podle bodu 3 přílohy II,
- nebo zabezpečování jakosti výrobků (modul E) podle bodu 4 přílohy II,
- nebo ověřování výrobků (modul F) podle bodu 5 přílohy II;
b) nebo ověřování každého jednotlivého výrobku (modul G) podle bodu 6 přílohy II.
2. Členské státy oznámí Komisi a ostatním členským státům, které subjekty jmenovaly pro provádění výše uvedených postupů posuzování shody, s uvedením zvláštních úkolů, k jejichž provádění byly tyto subjekty jmenovány, a identifikačních čísel, která jim byla Komisí již dříve přidělena.
Komise zveřejní v Úředním věstníku Evropských společenství seznam oznámených subjektů, spolu s jejich identifikačními čísly a úkoly, kterými byly pověřeny. Komise zajistí, aby tento seznam byl aktualizován.
Členské státy použijí minimální kritéria stanovená v příloze III pro posuzování subjektů, které mají být oznámeny. O subjektech, které splňují kritéria pro posouzení stanovená v příslušných harmonizovaných normách, se předpokládá, že splňující příslušná minimální kritéria.
Členský stát, který subjekt oznámil, toto oznámení odvolá, pokud zjistí, že tento subjekt již nesplňuje kritéria uvedená v druhém pododstavci. Neprodleně o tom uvědomí ostatní členské státy a Komisi.
Článek 7
1. Označení shody CE musí být připojeno viditelně, čitelně a nesmazatelně, a to přímo na samotných výbušninách, nebo, není-li to možné, na štítku připevněném k výbušninám nebo jako poslední možnost, nelze-li použít prvních dvou způsobů, na obalu. Štítek musí být vyroben tak, aby nemohl být znovu použit.
Vzor, který je nutno použít pro označení CE, je uveden v příloze IV.
2. Je zakázáno připojovat na výbušniny jakoukoliv značku nebo nápis, které by mohly uvádět třetí strany v omyl, pokud jde o význam a tvar označení CE. Jakékoliv jiné označení může být k výbušnině připojeno za předpokladu, že tím nebude snížena viditelnost a čitelnost označení CE.
3. Aniž jsou dotčena ustanovení článku 8:
a) pokud členský stát zjistí, že označení CE bylo připojeno neoprávněně, výrobce nebo jeho zástupce, nebo pokud tito nejsou dosažitelní, osoba odpovědná za uvedení výrobku na trh Společenství, uvede výrobek do shody s ustanoveními týkajícími se označování a ukončí porušování předpisů za podmínek určených tímto členským státem;
b) pokud neshoda trvá, členský stát přijme veškerá vhodná opatření, aby omezil nebo zakázal uvádění daného výrobku na trh nebo zajistil jeho stažení z trhu v souladu s postupy uvedenými v článku 8.
Článek 8
1. Pokud členský stát zjistí, že by výbušnina opatřená označením shody CE a používaná v souladu se svým určeným účelem mohla ohrozit bezpečnost, přijme veškerá prozatímní nezbytná opatření pro stažení výbušniny z trhu nebo pro zákaz jejího uvádění na trh nebo jejího volného pohybu.
Členský stát neprodleně uvědomí Komisi o každém takovém opatření s uvedením důvodů svého rozhodnutí a zejména se sdělením, zda je neshoda způsobena:
- neplněním základních požadavků,
- nesprávným použitím norem
nebo
- nedostatky v normách.
2. Komise co nejdříve zahájí konzultace se zúčastněnými stranami. Jestliže Komise po těchto konzultacích zjistí, že opatření jsou oprávněná, neprodleně o tom uvědomí členský stát, který k tomu dal podnět, i ostatní členské státy. Jestliže Komise po této konzultaci zjistí, že opatření jsou neoprávněná, neprodleně o tom uvědomí členský stát, který rozhodnutí přijal.
Pokud rozhodnutí podle odstavce 1 vyplývá z nedostatků v normách, předloží Komise po konzultacích s dotyčnými zúčastněnými stranami záležitost do dvou měsíců stálému výboru zřízenému směrnicí 83/189/EHS, jestliže členský stát, který opatření přijal, na jejich zachování trvá, a zahájí postup podle článku 5.
3. Jestliže je nevyhovující výbušnina opatřena označením shody CE, přijme příslušný členský stát nezbytná opatření proti každému, kdo označení připojil, a uvědomí Komisi a ostatní členské státy.
KAPITOLA III
Ustanovení, kterými se řídí dozor nad předáváním výbušnin ve Společenství
Článek 9
1. Výbušniny, na něž se vztahuje tato směrnice, lze předávat pouze v souladu s následujícími odstavci.
2. Kontroly prováděné na základě právních předpisů Společenství nebo vnitrostátních právních předpisů se v případě předávání výbušnin podle tohoto článku nadále neprovádějí jako kontroly na vnitřních hranicích, ale pouze jako součást obvyklých kontrolních postupů prováděných nediskriminačním způsobem na celém území Společenství.
3. Povolení k předávání výbušnin obdrží příjemce od příslušného orgánu místa určení. Příslušný orgán ověří, zda je příjemce zákonně zmocněn k nabývání výbušnin a zda vlastní nezbytné licence nebo povolení. Tranzit výbušnin přes území jednoho nebo více členských států musí být oznámen osobou odpovědnou za předávání příslušným orgánům států, jejichž souhlas je nutný.
4. Pokud má členský stát za to, že existuje problém týkající se ověřování oprávnění k předávání výbušnin podle odstavce 3, předloží tento členský stát dostupné informace Komisi, která věc bezodkladně předloží výboru zřízenému článkem 13.
5. Pokud příslušný orgán místa určení předávání povolí, vydá příjemci doklad o povolení k předávání, který obsahuje všechny informace uvedené v odstavci 7. Tento doklad musí provázet výbušniny až do stanoveného místa určení. Doklad musí být kdykoliv na požádání předložen příslušným orgánům. Kopii tohoto dokladu uchovává příjemce, který ji na požádání předloží příslušnému orgánu místa určení.
6. Pokud má příslušný orgán členského státu za to, že nejsou nezbytné zvláštní požadavky na bezpečnost, jako např. požadavky uvedené v odstavci 7, mohou být výbušniny předávány na jeho území nebo na části jeho území bez předchozího poskytnutí informací ve smyslu odstavce 7. Příslušný orgán místa určení pak vydá povolení k předávání, které platí po určitou dobu, které však může být odůvodněným rozhodnutím pozastaveno nebo zrušeno. Doklad uvedený v odstavci 5, který provází výbušniny až do místa určení, se vztahuje pouze k výše uvedenému povolení k předávání.
7. Pokud předávání výbušnin vyžaduje zvláštní dozor, aby byly splněny zvláštní požadavky na bezpečnost na území nebo na části území členského státu, musí příjemce před zahájením předávání poskytnout příslušnému orgánu místa určení tyto informace:
- jména a adresy dotyčných provozovatelů; tyto informace musí být dostatečně podrobné, aby bylo možno tyto provozovatele kontaktovat a ověřit, zda dotyčné osoby mají úřední oprávnění k převzetí zásilky,
- počet a množství předávaných výbušnin,
- úplný popis dané výbušniny a způsobu identifikace, včetně identifikačního čísla Spojených národů,
- budou-li výbušniny uváděny na trh, pak informace o splnění podmínek pro uvádění na trh,
- způsob předání a přepravní trasa,
- předpokládané datum odeslání a příchodu,
- přesná místa vstupu a výstupu z členských států, pokud je to zapotřebí.
Příslušné orgány místa určení přezkoumají podmínky, za kterých se má předávání uskutečnit, zvláště s ohledem na zvláštní požadavky na bezpečnost. Pokud jsou zvláštní požadavky na bezpečnost splněny, vydají příslušné povolení k předávání. V případě tranzitu přes území jiných členských států přezkoumají a schválí tyto členské státy obdobným způsobem a za stejných podmínek informace týkající se předávání.
8. Aniž jsou dotčeny obvyklé kontroly, které provádí na svém území členský stát místa odeslání, předloží příjemci a/nebo provozovatelé v oboru výbušnin na požádání příslušných orgánů členského státu místa odeslání a tranzitních členských států veškeré příslušné informace, které mají k dispozici a které se týkají předávání výbušnin.
9. Žádný dodavatel nesmí předat výbušniny, jestliže příjemce neobdržel potřebná povolení k předávání na základě ustanovení odstavců 3, 5, 6 a 7.
Článek 10
1. Střelivo smí být předáno z jednoho členského státu do jiného pouze postupem stanoveným v následujících odstavcích. Tato ustanovení se rovněž týkají předávání při zásilkovém prodeji střeliva.
2. Pokud je střelivo předáváno do jiného členského státu, sdělí dotyčná osoba před každým odesláním členskému státu, ve kterém se toto střelivo nachází:
- jméno a adresu osoby prodávající nebo předávající střelivo a osoby kupující nebo nabývající střelivo, případně vlastníka,
- adresu, na kterou bude střelivo odesláno nebo přepraveno,
- množství střeliva, které bude odesláno nebo přepraveno,
- údaje umožňující identifikaci střeliva a rovněž údaj, že střelivo prošlo kontrolou podle Úmluvy ze dne 1. července 1969 o vzájemném uznávání ověřovacích značek ručních palných zbraní,
- způsoby předání,
- datum odeslání a předpokládané datum příchodu.
Informace uvedené v posledních dvou odrážkách nemusí být uvedeny v případě předávání mezi obchodníky. Členský stát přezkoumá podmínky, za kterých se má předávání uskutečnit, a to zvláště s ohledem na bezpečnost. Když členský stát povolí toto předávání, vydá licenci obsahující veškeré údaje podle prvního pododstavce. Tato licence provází střelivo až do místa určení a musí být předložena, kdykoliv o to příslušné členské státy požádají.
3. Každý členský stát může udělit obchodníkům povolení k předávání střeliva ze svého území obchodníkovi usazenému v jiném členském státě bez předběžného povolení uvedeného v odstavci 2. Za tímto účelem vydá povolení platné po dobu tří let, které může být kdykoliv pozastaveno nebo zrušeno odůvodněným rozhodnutím. Doklad odvolávající se na toto povolení musí provázet střelivo až do místa určení. Musí být předložen, kdykoliv o to požádají příslušné orgány členských států.
Před uskutečněním předávání sdělí obchodník orgánům členského státu, z něhož se přeprava má uskutečnit, všechny údaje uvedené v odst. 2 prvním pododstavci.
4. Každý členský stát poskytne ostatním členským státům seznam střeliva, jehož předávání na území tohoto státu může být povoleno bez předběžného souhlasu.
Tyto seznamy střeliva se sdělí obchodníkům, kteří v rámci postupu podle odstavce 3 získali povolení k předávání střeliva bez předběžného povolení.
5. Každý členský stát sdělí členským státům místa určení všechny užitečné informace týkající se konečných předávání střeliva, které má k dispozici.
Všechny informace, které členské státy získají v rámci postupů stanovených v tomto článku, budou sděleny nejpozději v době předávání členskému státu místa určení, případně tranzitním členským státům.
Článek 11
V případě vážného ohrožení nebo útoku na veřejnou bezpečnost nezákonným držením nebo používáním výbušnin nebo střeliva, na které se vztahuje tato směrnice, může členský stát přijmout veškerá nezbytná opatření pro předávání výbušnin nebo střeliva odchylně od ustanovení čl. 9 odst. 3, 5, 6 a 7 a článku 10 za účelem zabránění tomuto nezákonnému držení nebo používání.
Tato opatření musí respektovat zásadu proporcionality. Nesmí být prostředky svévolné diskriminace ani skrytým omezením obchodu mezi členskými státy.
Každý členský stát, který přijme tato opatření, je neprodleně oznámí Komisi. Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
KAPITOLA IV
Jiná ustanovení
Článek 12
1. Členské státy vytvoří informační sítě pro výměnu informací za účelem realizace ustanovení článků 9 a 10. Oznámí ostatním členským státům a Komisi vnitrostátní orgány odpovědné za předávání a přijímání informací a za uplatnění postupů uvedených v článcích 9 a 10.
2. Při provádění této směrnice se přiměřeně uplatňují ustanovení nařízení (EHS) č. 1468/81, mutatis mutandis, zejména ustanovení o důvěrnosti informací.
Článek 13
1. Komisi je nápomocen výbor složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Výbor zkoumá veškeré záležitosti týkající se provádění této směrnice, které přednese jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.
2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl. 148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise. Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku. Předseda nehlasuje.
Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná. Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V tomto případě Komise odloží o tři měsíce ode dne tohoto sdělení použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě stanovené v předchozím odstavci přijmout jiné rozhodnutí.
3. Postup uvedený v odstavci 2 bude uplatňován zejména s ohledem na budoucí změny v doporučeních OSN.
Článek 14
Členské státy uchovávají k dispozici ostatním členským států a Komisi aktualizované informace o podnicích v oboru výbušnin, které mají licence a povolení podle čl. 1 odst. 4.
Členské státy ověří, zda tyto podniky mají takový systém sledování výbušnin, aby byla kdykoliv možná identifikace těch, v jejichž držení výbušniny jsou. Podmínky pro uplatňování tohoto pododstavce budou přijaty v souladu s postupem výboru podle článku 13.
Podniky v oboru výbušnin uchovávají takové záznamy o svých obchodních transakcích, které jsou nezbytné ke splnění povinností stanovených v tomto článku.
Dokumenty uvedené v tomto článku se musí uchovávat po dobu nejméně 3 let od skončení kalendářního roku, v němž došlo k dané obchodní transakci, i když podnik ukončil činnost. Tyto dokumenty musí být na požádání příslušných orgánů okamžitě k dispozici pro kontrolu.
Článek 15
Členské státy zajistí, aby výbušniny byly náležitě označeny.
Článek 16
Jestliže členský stát vydá licenci nebo oprávnění k výkonu činnosti v oboru výroby výbušnin, bude zejména kontrolovat, zda odpovědné osoby jsou schopny plnit technické závazky, které převzaly.
KAPITOLA V
Závěrečná ustanovení
Článek 17
Každý členský stát stanoví sankce, které budou ukládány při porušení předpisů přijatých k provedení této směrnice. Sankce musí být dostatečné, aby podpořily dodržování těchto předpisů.
Článek 18
Každý členský stát přijme v rámci vnitrostátních právních předpisů nezbytná opatření, aby umožnil příslušným orgánům zabavit jakýkoliv výrobek spadající do působnosti této směrnice, jestliže existuje dostatek důkazů, že tento výrobek byl nezákonně získán, použit nebo obchodován.
Článek 19
1. Členské státy uvedou do 30. září 1993 v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s články 9, 10, 11, 12, 13 a 14.
2. Členské státy přijmou a zveřejní do 30. června 1994 právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s ostatními ustanoveními, která nejsou uvedena v odstavci 1. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 1. ledna 1995.
3. Opatření uvedená v odstavcích 1 a 2 přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
4. Členské státy povolí v období do 31. prosince 2002 uvádět na svůj trh výbušniny vyhovující vnitrostátním právním předpisům platným na jejich území před 31. prosincem 1994.
5. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 20
Tato směrnice je určena členským státům.
V Lucemburku dne 5. dubna 1993.
DIRETTIVA 93/15/CEE DEL CONSIGLIO del 5 aprile 1993 relativa all'armonizzazione delle disposizioni relative all'immissione sul mercato e al controllo degli esplosivi per uso civile
IL CONSIGLIO DELLE COMUNITÀ EUROPEE,
visto il trattato che istituisce la Comunità economica europea, in particolare l'articolo 100 A,
vista la proposta della Commissione(1) ,
in cooperazione con il Parlamento europeo(2) ,
visto il parere del Comitato economico e sociale(3) ,
considerando che l'articolo 8 A stabilisce che il mercato interno debba essere attuato entro il 31 dicembre 1992; che il mercato interno comporta uno spazio senza frontiere interne, nel quale è assicurata la libera circolazione delle merci, delle persone, dei servizi e dei capitali secondo le disposizioni del trattato;
considerando che l'articolo 100 A, paragrafo 3 del trattato prevede che la Commissione, nelle sue proposte in materia di sicurezza, si basa su un livello di protezione elevato;
considerando che la libera circolazione dei prodotti implica che siano soddisfatte talune condizione essenziali; in particolare che la libera circolazione degli esplosivi presuppone l'armonizzazione delle legislazioni riguardanti l'immissione degli esplosivi nel mercato;
considerando che gli esplosivi per uso civile formano oggetto di normative nazionali particolareggiate, soprattutto per quanto concerne i requisiti di sicurezza e di sicurezza pubblica; che tali normative nazionali stabiliscono, in particolare, che le autorizzazioni all'immissione nel mercato siano concesse soltanto se gli esplosivi soddisfano ad una serie di prove;
considerando che l'armonizzazione delle condizioni di immissione nel mercato implica che le disposizioni nazionali divergenti siano armonizzate per garantire la libera circolazione di questi prodotti, senza che vengano abbassati gli attuali livelli ottimali di sicurezza e di sicurezza pubblica;
considerando che la presente direttiva definisce soltanto i requisiti essenziali cui devono soddisfare le prove di conformità degli esplosivi; che, per facilitare la prova della conformità ai requisiti essenziali, è molto utile la disponibilità di norme armonizzate a livello europeo per quanto concerne, in particolare, i metodi di prova degli esplosivi; che tali norme non esistono attualmente;
considerando che dette norme armonizzate a livello europeo sono elaborate da organismi privati e devono conservare l'attuale forma non vincolante; che, a tal fine, il comitato europeo per la standardizzazione (CEN) è stato riconosciuto come uno dei due organismi competenti per adottare norme armonizzate, in conformità degli orientamenti generali per la cooperazione tra la Commissione, il CEN ed il CENELEC, ratificati il 13 novembre 1984; che, ai fini della presente direttiva, si intende per norma armonizzata un testo contenente specifiche tecniche adottato dal CEN, su mandato della Commissione, in conformità della direttiva 83/189/CEE del Consiglio, del 28 marzo 1983, che prevede una procedura di informazione nel settore delle norme e delle regolamentazioni tecniche(4) , e agli orientamenti generali di cui sopra;
considerando che la decisione 90/683/CEE del Consiglio, del 13 dicembre 1990, concernente i moduli relativi alle diverse fasi delle procedure di valutazione della conformità, da utilizzare nelle direttive di armonizzazione tecnica(5) , ha creato i mezzi armonizzati in materia di procedure di valutazione della conformità; che l'applicazione dei suddetti moduli agli esplosivi consente di determinare la responsabilità dei fabbricanti e degli organismi incaricati di attuare procedure di valutazione della conformità tenendo conto della natura degli esplosivi;
considerando che in materia di sicurezza le norme relative al trasporto degli esplosivi formano oggetto di convenzioni e di accordi internazionali; che a livello internazionale esistono «raccomandazioni» delle Nazioni Unite relative al trasporto delle merci pericolose, compresi gli esplosivi, la cui sfera d'applicazione oltrepassa l'ambito comunitario; che pertanto la presente direttiva non concerne le norme relative al trasporto;
considerando che gli articoli pirotecnici richiedono misure adeguate per le esigenze di protezione dei consumatori e la sicurezza del pubblico; che si prevede di preparare una direttiva complementare al riguardo;
considerando che, per quanto riguarda la definizione dei prodotti di cui alla presente direttiva, ci si deve rifare alla definizione di tali prodotti quale prevista dalle «raccomandazioni» precitate;
considerando che la presente direttiva include nel suo campo di applicazione le munizioni, ma solo per quanto concerne le norme relative al controllo dei trasferimenti e ai dispositivi relativi; che, siccome le munizioni sono oggetto di trasferimenti in condizioni analoghe alle armi, è opportuno che tali trasferimenti siano sottoposti a disposizioni analoghe a quelle applicate alle armi e previste dalla direttiva 91/477/CEE del Consiglio, del 18 giugno 1991, relativa al controllo dell'acquisizione e della detenzione di armi(6) ;
considerando che deve essere garantita anche la tutela della salute e della incolumità dei lavoratori che producono o impiegano gli esplosivi; che è attualmente in preparazione una direttiva complementare, che concernerà soprattutto la tutela della salute e della incolumità dei lavoratori nel quadro della produzione, del deposito e dell'impiego degli esplosivi;
considerando che, nel caso di minacce o di pregiudizio gravi alla sicurezza pubblica a causa della detenzione o dell'impiego illeciti di esplosivi o di munizioni che rientrano nella presente direttiva, conviene consentire agli Stati membri di derogare, a date condizioni, alle disposizioni della presente direttiva in materia di trasferimenti;
considerando infine che si devono stabilire meccanismi di cooperazione amministrativa e che è opportuno al riguardo che le autorità competenti si conformino al regolamento (CEE) n. 1468/81 del Consiglio, del 19 maggio 1981, relativo alla mutua assistenza tra le autorità amministrative degli Stati membri ed alla collaborazione tra queste e la Commissione per assicurare la corretta applicazione della regolamentazione doganale o agricola(7) ;
considerando che la presente direttiva non pregiudica la facoltà degli Stati membri di adottare provvedimenti al fine di prevenire il traffico illegale di esplosivi e di munizioni,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
CAPO I Disposizioni generali
Articolo 1
1. La presente direttiva riguarda gli esplosivi definiti al paragrafo 2.
2. Per esplosivi, si intendono le materie e gli oggetti considerati tali nelle «Raccomandazioni delle Nazioni Unite relative al trasporto delle merci pericolose» e figuranti nella classe 1 di tali raccomandazioni.
3. La presente direttiva non riguarda:
- gli esplosivi, comprese le munizioni, destinati ad essere utilizzati, in conformità della legislazione nazionale, dalle forze armate e dalla polizia;
- gli articoli pirotecnici;
- le munizioni, salvo per quanto riguarda le disposizioni degli articoli 10, 11, 12, 13, 17, 18 e 19.
4. Ai fini della presente direttiva, si intende per:
- «Raccomandazioni delle Nazioni Unite»: le raccomandazioni stabilite dal comitato di esperti in materia di trasporto delle merci pericolose dell'Organizzazione delle Nazioni Unite, pubblicate da tale organizzazione (Libro arancione), nella versione modificata vigente alla data di adozione della presente direttiva;
- «sicurezza»: la prevenzione degli incidenti, o, ove non sia possibile, la limitazione dei loro effetti;
- «sicurezza pubblica»: la prevenzione di qualsiasi utilizzazione a fini contrari all'ordine pubblico;
- «armaiolo»: la persona fisica o giuridica la cui attività professionale consiste in tutto o in parte nella fabbricazione, commercio, scambio, nolo, riparazione o trasformazione di armi da fuoco e di munizioni;
- «licenza di trasferimento»: la decisione presa nei confronti dei trasferimenti previsti di esplosivi all'interno della Comunità;
- «impresa del settore degli esplosivi»: qualsiasi persona giuridica o fisica che possieda una licenza o autorizzazione di fabbricazione, stoccaggio, utilizzazione, trasferimenti o commercio degli esplosivi;
- «immissione sul mercato»: qualsiasi prima messa a disposizione, a titolo gratuito o oneroso, di esplosivi di cui alla presente direttiva in vista di una loro distribuzione e/o utilizzazione nel mercato comunitario;
- «trasferimento»: qualsiasi spostamento fisico di esplosivi all'interno del territorio della Comunità eccettuati gli spostamenti realizzati in un medesimo sito.
5. La presente direttiva non osta a che gli Stati membri designino talune sostanze non contemplate dalla presente direttiva come esplosivi in virtù di una legge o di una regolamentazione nazionale.
CAPO II Armonizzazione delle legislazioni relative agli esplosivi
Articolo 2
1. Gli Stati membri non possono vietare, ridurre od ostacolare l'immissione nel mercato degli esplosivi che rientrano nel campo di applicazione della presente direttiva e che ne soddisfano i requisiti.
2. Gli Stati membri prendono le misure necessarie per assicurare che gli esplosivi che rientrano nel campo di applicazione della presente direttiva possano essere immessi nel mercato comunitario solo se sono conformi a tutte le disposizioni della presente direttiva, se sono muniti della marcatura CE quale descritta all'articolo 7 e se sono stati sottoposti ad una valutazione della loro conformità secondo le procedure di cui all'allegato II.
3. Se gli esplosivi che rientrano nel campo di applicazione della presente direttiva formano oggetto di altre direttive concernenti altri aspetti che prevedono l'apposizione della marcatura CE, quest'ultima indica che i prodotti succitati sono ritenuti conformi anche alle disposizioni di queste altre direttive ad essi applicabili.
Articolo 3
Gli esplosivi che rientrano nel campo di applicazione della presente direttiva devono soddisfare i requisiti essenziali di sicurezza figuranti all'allegato I ad essi applicabili.
Articolo 4
1. Gli Stati membri considerano come conformi ai requisiti essenziali di sicurezza, di cui all'articolo 3, gli esplosivi che rientrano nel campo di applicazione della presente direttiva allorché essi sono conformi alle norme nazionali pertinenti che recepiscono le norme armonizzate i cui riferimenti sono stati pubblicati nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee. Gli Stati membri pubblicano i riferimenti delle norme nazionali che recepiscono le norme armonizzate.
2. La Commissione preciserà i lavori realizzati nel settore delle norme armonizzate nell'ambito della relazione che è fatta al Parlamento europeo ed al Consiglio sull'applicazione della direttiva 83/189/CEE e che è prevista all'articolo 11, paragrafo 2 della citata direttiva.
Articolo 5
Allorquando uno Stato membro o la Commissione ritengono che le norme armonizzate di cui all'articolo 4 non soddisfino interamente le esigenze essenziali di cui all'articolo 3, la Commissione o lo Stato membro interessato sottopongono la questione al comitato permanente istituito dalla direttiva 83/189/CEE, presentandone le ragioni. Detto comitato esprime senza indugio un parere.
Visto il parere del succitato comitato, la Commissione notifica agli Stati membri le misure da prendere per quanto riguarda le norme e la pubblicazione di cui all'articolo 4.
Articolo 6
1. Le procedure di attestato di conformità degli esplosivi fabbricati in serie sono le seguenti:
a) l'esame CE del tipo (modulo B) di cui all'allegato II, parte 1 e, a scelta del fabbricante:
- la conformità al tipo (modulo C) prevista all'allegato II, parte 2; ovvero
- la procedura relativa alla garanzia di qualità della produzione (modulo D) prevista all'allegato II, parte 3; ovvero
- la procedura relativa alla garanzia di qualità del prodotto (modulo E) prevista all'allegato II, parte 4; ovvero
- la verifica su prodotto (modulo F) prevista all'allegato II, parte 5; ovvero
b) la verifica di un unico prodotto (modulo G) prevista all'allegato II, parte 6,
2. Gli Stati membri notificano alla Commissione ed agli altri Stati membri gli organismi da essi designati per espletare le procedure di valutazione della conformità sopra menzionata nonché i compiti specifici per i quali tali organismi sono stati designati e i numeri d'identificazione che sono stati loro attribuiti in precedenza dalla Commissione.
La Commissione pubblica nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee. L'elenco degli organismi notificati in cui figurano il loro numero d'identificazione nonché i compiti per i quali essi sono stati notificati. Essa provvede all'aggiornamento di tale elenco.
Gli Stati membri applicano i criteri minimi enunciati nell'allegato III per la valutazione degli organismi da notificare. Si presume che gli organismi che soddisfano i criteri di valutazione stabiliti dalle norme armonizzate corrispondenti, soddisfino i criteri minimi pertinenti.
Uno Stato membro che ha notificato un organismo deve ritirare la notifica se accerta che l'organismo non soddisfa più i criteri di cui al secondo comma. Esso ne informa immediatamente gli altri Stati membri e la Commissione.
Articolo 7
1. La marcatura CE di conformità è apposta in modo visibile, facilmente leggibile e indelebile sugli esplosivi o su una lastra di identificazione fissata su di essi. La piastra di identificazione deve essere concepita in modo da non poter essere riutilizzata.
L'allegato IV riporta il modello da utilizzare per la marcatura CE.
2. È vietato apporre sugli esplosivi marchi o iscrizioni proprie ad ingannare i terzi sul significato ed il grafismo o la marcatura CE. Tuttavia può essere apposto sugli esplosivi qualsiasi altro marchio, purché non riduca la visibilità e la leggibilità della marcatura CE.
3. Fatto salvo l'articolo 8:
a) la constatazione da parte di uno Stato membro dell'indebita apposizione della marcatura CE comporta per il fabbricante, il suo mandatario o, in mancanza di questi, il responsabile dell'immissione sul mercato comunitario del prodotto in questione, l'obbligo di ristabilire la conformità del prodotto per quanto concerne le disposizioni sulla marcatura e di far cessare l'infrazione alle condizioni fissate dallo Stato membro;
b) nel caso in cui la non conformità persista, lo Stato membro deve prendere tutte le misure appropriate per limitare o vietare l'immissione sul mercato del prodotto in questione o per assicurarne il ritiro dal mercato, secondo la procedura prevista all'articolo 8.
Articolo 8
1. Lo Stato membro che constati che un esplosivo, munito della marcatura CE di conformità ed impiegato conformemente alla sua destinazione, rischia di compromettere la sicurezza, prende tutte le misure provvisorie utili per ritirare tale esplosivo dal mercato, vietarne l'immissione sul mercato o la libera circolazione.
Lo Stato membro informa immediatamente la Commissione di dette misure, indicando i motivi e, in particolare, se la non conformità risulta:
- dall'inosservanza dei requisiti essenziali,
- da una scorretta applicazione delle norme,
- o da una lacuna di tali norme.
2. La Commissione si consulta il più presto possibile con le parti interessate. Se, dopo tale consultazione, essa constata che la misura è giustificata, ne informa immediatamente lo Stato membro che ha preso l'iniziativa e gli altri Stati membri. Se invece la Commissione, dopo tale consultazione, constata che la misura è ingiustificata, ne informa immediatamente lo Stato membro che ha preso la decisione.
Nel caso particolare in cui le misure di cui al paragrafo 1 siano motivate da una lacuna delle norme, la Commissione, previa consultazione delle parti interessate, adisce il comitato permanente istituito dalla direttiva 83/189/CEE entro un termine di due mesi se lo Stato membro che ha preso le misure intende mantenerle ed avvia le procedure di cui all'articolo 5.
3. Se un esplosivo non conforme è munito della marcatura CE di conformità, lo Stato membro competente prende nei confronti dell'autore della dichiarazione le misure del caso e ne informa la Commissione e gli altri Stati membri.
CAPO III Disposizioni relative alla circolazione e al controllo degli esplosivi nella Comunità
Articolo 9
1. Gli esplosivi oggetto della presente direttiva possono essere trasferiti solamente secondo la procedura prevista nei paragrafi seguenti.
2. I controlli effettuati in applicazione del diritto comunitario o della legislazione nazionale in caso di trasferimenti di esplosivi disciplinati nella presente direttiva non vengono più effettuati in quanto controlli alle frontiere interne, ma rientrano unicamente nell'ambito dei controlli normali effettuati in modo non discriminatorio su tutto il territorio della Comunità.
3. Per poter trasferire esplosivi, l'acquirente deve ottenere una licenza di trasferimento dall'autorità competente del luogo di destinazione. L'autorità competente verifica che il destinatario sia legalmente abilitato ad acquisire esplosivi e che detenga le licenze o autorizzazioni necessarie. Il transito di esplosivi attraverso il territorio di uno o più Stati membri deve essere notificato dal responsabile del trasferimento alle autorità competenti di questo o questi Stati membri, che devono approvarlo.
4. Se uno Stato membro ritiene che esiste un problema concernente la verifica dell'acquisizione di cui al paragrafo 3, trasmette le informazioni disponibili in materia alla Commissione che, senza indugio, adisce il comitato previsto all'articolo 13.
5. Se l'autorità competente del luogo di destinazione autorizza il trasferimento, rilascia al destinatario un documento che materializza la licenza di trasferimento contenente tutte le informazioni di cui al paragrafo 7. Tale documento deve accompagnare gli esplosivi sino al punto di destinazione previsto. Esso deve essere presentato ogniqualvolta venga richiesto dalle autorità competenti. Una copia del documento è conservata dal destinatario che lo presenterà all'autorità competente del luogo di destinazione, su richiesta di quest'ultima.
6. Se l'autorità competente di uno Stato membro ritiene che non siano richieste esigenze particolari di sicurezza pubblica quali quelle menzionate al paragrafo 7, il trasferimento di esplosivi sul suo territorio o su una parte del suo territorio può essere effettuato senza informazione preventiva ai sensi del paragrafo 7. L'autorità competente del luogo di destinazione rilascia allora una licenza di trasferimento valida per una durata determinata, ma che può essere sospesa in qualsiasi momento o revocata con decisione motivata. Il documento di cui al paragrafo 5, che accompagna gli esplosivi fino al luogo di destinazione, fa allora riferimento soltanto alla suddetta licenza di trasferimento.
7. Quando i trasferimenti di esplosivi richiedono controlli specifici che consentono di deteminare se detti trasferimenti rispondono a esigenze particolari di sicurezza pubblica sul territorio o su una parte del territorio di uno Stato membro o su una parte dello stesso, il destinatario, prima del trasferimento, fornisce all'autorità competente del luogo di destinazione le informazioni seguenti:
- il nome e l'indirizzo degli operatori interessati. Questi dati devono essere sufficientemente dettagliati per permettere, da un lato, di contattare gli operatori e, dall'altro, si accertare che le persone in questione siano ufficialmente abilitate a ricevere la spedizione;
- il numero e la quantità degli esplosivi che formano oggetto del trasferimento;
- una descrizione completa dell'esplosivo in questione e i mezzi di identificazione, compreso il numero di identificazione delle Nazioni Unite;
- le informazioni relative al rispetto delle condizioni di immissione sul mercato, quando si ha tale immissione;
- il modo in cui si effettua il trasferimento e l'itinerario;
- le date previste di partenza e di arrivo;
- se necessario, i punti di passaggio precisi all'entrata e all'uscita dagli Stati membri.
Le autorità competenti del luogo di destinazione esaminano le condizioni in cui deve aver luogo il trasferimento, soprattutto in considerazione delle particolari esigenze di sicurezza pubblica. Qualora tali esigenze particolari di sicurezza pubblica siano soddisfatte, il trasferimento è autorizzato. In caso di transito sul territorio di altri Stati membri, questi esaminano e approvano, secondo le stesse modalità, le informazioni relative al trasferimento.
8. Fatti salvi i controlli normali che lo Stato membro di partenza esercita sul proprio territorio conformemente alla presente direttiva, i destinatari o gli operatori del settore degli esplosivi trasmettono alle autorità competenti dello Stato membro di partenza nonché a quelle dello Stato membro di transito, su loro richiesta, qualsiasi informazione utile di cui dispongono in merito ai trasferimenti di esplosivi, a richiesta delle autorità competenti interessate gli acquirenti trasmettono tutte le informazioni utili di cui dispongono per quanto concerne i trasferimenti di esplosivi agli Stati membri di partenza, nonché agli Stati membri di transito.
9. Nessun fornitore potrà trasferire esplosivi senza che il destinatario abbia ottenuto le necessarie autorizzazioni a tale effetto secondo le disposizioni dei paragrafi 3, 5, 6 e 7.
Articolo 10
1. Le munizioni possono essere trasferite da uno Stato membro ad un altro unicamente se si applica la procedura prevista nei paragrafi che seguono. Tali disposizioni si applicano anche al trasferimento di munizioni in seguito a vendita per corrispondenza.
2. Per quanto riguarda i trasferimenti di munizioni verso un altro Stato membro, prima di ogni spedizione l'interessato comunica allo Stato membro nel quale si trovano le armi:
- il nome e l'indirizzo del venditore o cedente e dell'acquirente o cessionario oppure, eventualmente, del proprietario;
- l'indirizzo del luogo in cui verranno spedite o trasportate le armi;
- il numero di munizioni che fanno parte della spedizione o del trasporto;
- i dati che consentono l'identificazione di dette munizioni ed inoltre l'indicazione che esse hanno formato oggetto di un controllo in base alle disposizioni della convenzione del 1o luglio 1969 relativa al reciproco riconoscimento delle punzonature di prova delle armi da fuoco portatili;
- il mezzo di trasferimento;
- la data di partenza e la data prevista per l'arrivo.
Le informazioni di cui ai due ultimi trattini non devono essere fornite in caso di trasferimento tra armaioli. Lo Stato membro esamina le condizioni in cui avrà luogo il trasferimento, in particolare sotto il profilo della sicurezza. Se autorizza tale trasferimento, lo Stato membro rilascia una licenza contenente tutte le indicazioni di cui al primo comma. La licenza deve accompagnare le munizioni fino a destinazione; essa deve essere esibita ad ogni richiesta delle autorità competenti degli Stati membri.
3. Ogni Stato membro può concedere agli armaioli il diritto di effettuare trasferimenti di munizioni dal suo territorio verso un armaiolo stabilito in un altro Stato membro senza l'autorizzazione preventiva prevista al paragrafo 2. A tal fine esso rilascia un'autorizzazione che è valida per un periodo di tre anni, e che può essere sospesa o annullata in qualsiasi momento con decisione motivata. Un documento facente riferimento a detta autorizzazione deve accompagnare le munizioni fino alla loro destinazione. Questo documento deve essere esibito ad ogni richiesta delle autorità competenti degli Stati membri.
Anteriormente al trasferimento, gli armaioli comunicano alle autorità dello Stato membro a partire da cui il trasferimento sarà effettuato tutte le informazioni di cui al paragrafo 2, primo comma.
4. Ogni Stato membro comunica agli altri Stati membri un elenco di munizioni il cui trasferimento nel suo territorio può essere autorizzato senza il suo accordo preventivo.
Tali elenchi di munizioni sono comunicati agli armaioli che hanno ottenuto un'autorizzazione per il trasferimento di munizioni senza autorizzazione preventiva nel quadro della procedura prevista al paragrafo 3.
5. Ogni Stato membro trasmette tutte le informazioni utili di cui dispone, in materia di trasferimenti definitivi di munizioni, allo Stato membro verso il cui territorio viene effettuato il trasferimento.
Le informazioni che gli Stati membri ricevono in applicazione delle procedure previste al presente articolo sono comunicate, al più tardi al momento del trasferimento, allo Stato membro di destinazione e, se necessario, al più tardi al momento del trasferimento, agli Stati membri di transito.
Articolo 11
In deroga all'articolo 9, paragrafi 3, 5, 6 e 7 ed all'articolo 10, uno Stato membro nel caso di minacce gravi o di pregiudizi alla sicurezza pubblica a seguito della detenzione o dell'uso illeciti di esplosivi o di munizioni disciplinati dalla presente direttiva, può prendere qualsiasi misura necessaria in materia di trasferimento di esplosivi o di munizioni per prevenire detta detenzione o detto uso illeciti.
Queste misure rispettano il principio di proporzionalità. Esse non devono costituire né un mezzo di discriminazione arbitraria né una restrizione déguisée nel commercio tra Stati membri.
Se uno Stato membro adotta tali misure, le notifica senza indugio alla Commissione che ne informa gli altri Stati membri.
CASO IV Altre disposizioni
Articolo 12
1. Gli Stati membri istituiscono le reti di scambio delle informazioni per la messa in applicazione della presente direttiva. Essi indicano agli altri Stati membri ed alla Commissione le autorità nazionali incaricate di trasmettere o di ricevere le informazioni e di espletare le formalità di cui agli articoli 9 e 10.
2. Ai fini della messa in applicazione della presente direttiva, sono applicabili mutatis mutandis le disposizioni del regolamento (CEE) n. 1468/81, in particolare quelle relative alla riservatezza.
Articolo 13
1. La Commissione è assistita da un comitato consultivo composto dai rappresentanti degli Stati membri e presieduto dal rappresentante della Commissione.
Il comitato esamina le questioni relative all'applicazione della presente direttiva sollevate dal presidente di sua iniziativa o su richiesta del rappresentante di uno Stato membro.
2. Il rappresentante della Commissione sottopone al comitato un progetto delle misure da prendere. Il comitato formula il proprio parere sul progetto entro un termine che il presidente può fissare in funzione dell'urgenza della questione in esame. Il parere è formulato alla maggioranza prevista all'articolo 148, paragrafo 2 del trattato per l'adozione delle decisioni che il Consiglio deve prendere su proposta della Commissione. Nelle votazioni in seno al comitato, ai voti dei rappresentanti degli Stati membri è attribuita la ponderazione fissata all'articolo precitato. Il presidente non partecipa al voto.
La Commissione adotta misure che sono immediatamente applicabili. Tuttavia, se tali misure non sono conformi al parere espresso dal comitato, la Commissione le comunica immediatamente al Consiglio. In tal caso la Commissione differisce di tre mesi, a decorrere da tale comunicazione, l'applicazione delle misure da essa decise.
Il Consiglio, deliberando a maggioranza qualificata, può prendere una decisione diversa entro il termine di cui al comma precedente.
3. La procedura di cui al paragrafo 2 si applica in particolare per tener conto delle future modifiche delle «Raccomandazioni» delle Nazioni Unite.
Articolo 14
Gli Stati membri tengono a disposizione degli altri Stati membri e della Commissione le informazioni aggiornate relative alle imprese del settore degli esplosivi che possiedono una licenza o un'autorizzazione, quali sono previste dall'articolo 1, paragrafo 4.
Gli Stati membri verificano che tali imprese dispongano di un sistema di rintracciamento che consenta di identificare in qualsiasi momento il detentore degli esplosivi. Le condizioni d'applicazione del presente comma vengono adottate secondo la procedura del comitato di cui all'articolo 13.
Le imprese in questione tengono un registro delle loro operazioni per poter soddisfare agli obblighi previsti dal presente articolo.
I documenti di cui al presente articolo sono conservati per un periodo di almeno tre anni a decorrere dalla fine dell'anno civile in cui ha avuto luogo l'operazione registrata, anche se l'impresa ha cessato la propria attività. Essi devono essere prontamente messi a disposizione per un controllo eventuale su richiesta delle autorità competenti.
Articolo 15
Gli Stati membri provvedono a che gli esplosivi siano muniti di una marcatura appropriata.
Articolo 16
Quando uno Stato membro rilascia una licenza o un'autorizzazione per consentire di esercitare un'attività di fabbricazione di esplosivi, esso controlla, in particolare, la capacità delle persone responsabili a garantire il rispetto degli impegni tecnici che assumono.
CAPO V Disposizioni finali
Articolo 17
Ciascuno Stato membro stabilisce le sanzioni da applicare in caso di violazioni delle disposizioni adottate in esecuzione della presente direttiva. Tali sanzioni devono essere sufficientemente dissuasive da indurre al rispetto di tali disposizioni.
Articolo 18
Ciascuno Stato membro adotta, nell'ambito del proprio diritto interno, le misure necessarie per consentire alle autorità competenti di sequestrare qualsiasi prodotto che rientri nel campo d'applicazione della presente direttiva qualora esistano prove sufficienti che tale prodotto sarà oggetto di acquisizione, di utilizzazione o di traffico illecito.
Articolo 19
1. Gli Stati membri mettono in vigore le disposizioni necessarie per conformarsi agli articoli 9, 10, 11, 12, 13 e 14 anteriormente al 30 settembre 1993.
2. Gli Stati membri adottano e pubblicano anteriormente al 30 giugno 1994 le disposizioni legislative, regolamentari ed amministrative necessarie per conformarsi alle disposizioni diverse da quelle menzionate al paragrafo 1. Essi ne informano immediatamente la Commissione.
Essi applicano queste disposizioni a partire dal 1o gennaio 1995.
3. Quando gli Stati membri adottano le disposizioni di cui ai paragrafi 1 e 2, queste contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate di un siffatto riferimento dall'atto della pubblicazione ufficiale. Le modalità del riferimento sono decise dagli Stati membri.
4. Tuttavia, fino al 31 dicembre 2002, gli Stati membri ammettono l'immissione nel loro mercato degli esplosivi conformi alle normative nazionali vigenti nel loro territorio anteriormente al 31 dicembre 1994.
5. Gli Stati membri comunicano alla Commissione il testo delle disposizioni di diritto interno che essi adottano nel settore disciplinato dalla presente direttiva.
Articolo 20
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Lussemburgo, addì 5 aprile 1993.