Nařízení Komise (ES) č. 1526/98
ze dne 16. července 1998,
kterým se mění nařízení Komise (EHS) č. 752/93, kterým se stanoví způsob provádění nařízení Rady (EHS) č. 3911/92 o vývozu kulturních statků
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 3911/92 ze dne 9. prosince 1992 o vývozu kulturních statků [1], pozměněné nařízením (ES) č. 2469/96 [2], a zejména na článek 7 uvedeného nařízení,
po konzultaci s Poradním výborem pro kulturní statky,
vzhledem k tomu, že z důvodu vyloučení nadbytečné administrativy je vhodné zavést pojem otevřené povolení pro dočasný vývoz kulturních statků odpovědnými osobami nebo organizacemi pro použití a/nebo vystavení ve třetí zemi;
vzhledem k tomu, že členským státům, které si přejí využít takových možností, by mělo být umožněno takto učinit ve vztahu k jejich kulturním statkům, osobám a organizacím; že podmínky, které musí být splněny se mohou v různých členských státech lišit; že členským státům by měla být dána možnost výběru, zda otevřená povolení použijí či nikoli, a stanovit podmínky pro jejich vydávání;
vzhledem k tomu, že je nezbytné přijmout ustanovení týkající se vzhledu takových povolení, aby mohla být snadno uznána a požívána kdekoliv v rámci Společenství;
vzhledem k tomu, že ustanovení článku 10 týkající se společného tranzitu nejsou nadále nezbytná,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení Komise (EHS) č. 752/93 [3] se mění tímto způsobem:
1. Článek 1 se nahrazuje tímto:
"Článek 1
1. Zavádí se tři typy povolení k vývozu kulturních statků, která jsou vydávána a používána v souladu s nařízením Rady (EHS) č. 3911/92 (dále jen "základní nařízení") a s tímto prováděcím nařízením:
- standardní povolení,
- zvláštní otevřené povolení,
- obecné otevřené povolení,
2. Používání vývozních povolení se nijak nedotýká povinností spojených s vývozními formalitami nebo se souvisejícími dokumenty."
2. Článek 2 se označuje jako čl. 1 odst. 3.
3. Vkládá se nový článek:
"Článek 2
1. Standardní povolení se běžně použije pro každý vývoz podléhající základnímu nařízení. Každý z příslušných členských státu však může rozhodnout, zda si přeje vydávat jakákoliv zvláštní nebo obecná otevřená povolení, která mohou být použita místo standardního povolení, pokud jsou splněny zvláštní podmínky vztahující se k nim, vymezené v článcích 10 a 13.
2. Zvláštní otevřené povolení zahrnuje opakovaný dočasný vývoz zvláštního kulturního statku určitou osobou nebo organizací, v souladu s ustanoveními článku 10.
3. Obecné otevřené povolení zahrnuje jakýkoliv dočasný vývoz takových kulturních statků, které tvoří součást stálé sbírky muzea nebo jiné instituce, v souladu s ustanoveními článku 13.
4. Členský stát může kdykoliv zrušit jakékoliv zvláštní nebo obecné povolení, pokud podmínky, za kterých bylo toto povolení vydáno nejsou nadále splňovány. Členský stát neprodleně uvědomí Komisi, jestliže vydané povolení není obnoveno a mohlo by být použito protiprávně. Komise ihned uvědomí ostatní členské státy.
5. Členské státy mohou zavést jakákoliv přiměřená opatření, která považují za nezbytná na svém vnitrostátním území ke sledování používání svých vlastních otevřených povolení."
4. Zavádí se nový oddíl II, který obsahuje stávající články 3 až 9:
"ODDÍL II
Standardní povolení"
5. Na začátku čl. 3 odst. 1 se vkládá toto:
"Standardní povolení jsou vydávána na formuláři, jehož vzor je uveden v příloze I."
6. Připojuje se nový oddíl III, stávající článek 10 se vypouští a stávající článek 11 se označí jako článek 17:
"ODDÍL III
Otevřená povolení
KAPITOLA 1
Zvláštní otevřená povolení
Článek 10
1. Zvláštní otevřená povolení mohou být vydávána pro určitý kulturní statek, který je pravidelně dočasně vyvážen ze Společenství za účelem použití a/nebo vystavení ve třetí zemi. Kulturní statek musí být vlastněn určitou osobou nebo organizací, která dotyčný statek používá nebo vystavuje, nebo výše uvedená osoba nebo organizace musí být jeho oprávněným držitelem.
2. Povolení může být vydáno pouze za předpokladu, že příslušné orgány jsou přesvědčeny, že dotyčná osoba nebo organizace poskytuje veškeré záruky, jež jsou považovány za nezbytné k tomu, aby kulturní statek byl navrácen do Společenství v dobrém stavu, a že uvedený statek může být popsán nebo označen tak, aby v okamžiku dočasného vývozu nevznikly pochybnosti, že kulturní statek, který je vyvážen je ten popsaný ve zvláštním otevřeném povolení.
3. Doba platnosti povolení nemůže přesáhnout pět let.
Článek 11
Povolení je předloženo společně s písemným vývozním prohlášením nebo, v jiných případech, musí být na požádání předloženo spolu s kulturními statky ke kontrole.
Příslušné orgány členského státu, ve kterém je povolení předloženo, mohou požadovat jeho přeložení do jazyka, nebo do jednoho z úředních jazyků takového členského státu. V takovém případě náklady na překlad hradí držitel povolení.
Článek 12
1. Celní úřad oprávněný k přijetí vývozního prohlášení zajistí, aby předložené kulturní statky byly ty, které jsou popsány ve vývozním povolení, a aby na výše uvedené povolení byl učiněn odkaz v kolonce 44 vývozního prohlášení, pokud je písemné prohlášení vyžadováno.
2. Pokud je písemné prohlášení vyžadováno, musí být povolení přiloženo ke kopii 3 jednotného správního dokladu a doprovázet kulturní statek na celní úřad v místě opuštění celního prostoru Společenství. Pokud je kopie 3 jednotného správního dokladu zpřístupněna vývozci nebo jeho zástupci, je mu povolení rovněž zpřístupněno k použití při další příležitosti.
KAPITOLA 2
Obecná otevřená povolení
Článek 13
1. Obecná otevřená povolení mohou být vydána muzeím nebo jiným institucím pro dočasný vývoz kteréhokoliv z kulturních statků, který patří do jejich stálé sbírky a je pravidelně dočasně vyvážen ze Společenství za účelem vystavení ve třetí zemi.
2. Povolení může být vydáno pouze za předpokladu, že příslušné orgány jsou přesvědčeny, že dotyčná instituce poskytuje veškeré záruky, jež jsou považovány za nezbytné k tomu, aby byl tento kulturní statek navrácen do Společenství v dobrém stavu. Povolení může být použito pro jakékoliv kombinace kulturních statků ve stálé sbírce při jakékoliv jednotlivé příležitosti dočasného vývozu. Může být použito pro skupiny různých kombinací kulturních statků buď postupně nebo souběžně.
3. Povolení nesmí mít platnost delší než pět let.
Článek 14
Povolení musí být předloženo společně s vývozním prohlášením.
Příslušné orgány členského státu, ve kterém je povolení předloženo mohou požadovat jeho přeložení do jazyka, nebo do jednoho z úředních jazyků, takového členského státu. V takovém případě náklady na překlad hradí držitel povolení.
Článek 15
1. Celní úřad oprávněný k přijetí vývozního prohlášení zajistí, aby povolení bylo předloženo společně se seznamem vyvážených kulturních statků, které jsou také popsány ve vývozním prohlášení. Seznam musí být vypracován na hlavičkovémpapíře příslušného orgánu a každá strana podepsána jednou z osob patřících k orgánu a jmenovaných na povolení. Každá strana musí být rovněž orazítkována razítkem orgánu, stejným jako je na povolení. V kolonce 44 vývozního prohlášení musí být učiněn odkaz na povolení.
2. Povolení musí být přiloženo ke kopii 3 jednotného správního dokladu a doprovázet kulturní statek na celní úřad v místě opuštění celního prostoru Společenství. Pokud je kopie 3 jednotného správního dokladu zpřístupněna vývozci nebo jeho zástupci, je mu povolení rovněž zpřístupněno k použití při další příležitosti.
KAPITOLA 3
Formuláře pro povolení
Článek 16
1. Zvláštní otevřená povolení jsou vydávána na formuláři, jehož vzor je v příloze II.
2. Obecná otevřená povolení jsou vydávána na formuláři, jehož vzor je v příloze III.
3. Formulář povolení je vytištěn v jednom nebo více úředních jazycích Společenství.
4. Povolení má rozměry 210 x 297 mm, je povolena tolerance délky nejvýše o 5 mm méně nebo o 8 mm více. Použitý papír musí být bílý, bezdřevý, upravený pro psaní, s hmotností nejméně 55 g/m2. Papír musí mít světle modrý gravírovaný podtisk, na kterém je viditelné každé mechanicky nebo chemicky provedené padělání.
5. Druhý list povolení, který nemá gravírovaný podtisk slouží pouze pro vlastní potřebu nebo záznamy vývozce.
Formu žádosti určí příslušné členské státy.
6. Členské státy si mohou vyhradit právo tisku formulářů povolení nebo je mohou nechat vytisknout schválenými tiskárnami. Ve druhém z uvedených případů musí každý formulář nést odkaz týkající se takového schválení. Na každém formuláři musí být název a adresa tiskárny nebo značka, podle které může být tiskárna identifikována. Každý formulář musí rovněž mít pořadové číslo, buď vytištěné nebo vyražené, podle kterého může být identifikován.
7. Členské státy jsou odpovědné za přijetí nezbytných opatření k zamezení padělání povolení. Prostředky identifikace přijaté členskými státy za tímto účelem jsou oznámeny Komisi, která o nich uvědomí příslušné orgány ostatních členských států.
8. Povolení musí být vyplněno mechanickými nebo elektronickými prostředky. Za výjimečných okolností mohou být vyplněna černým kuličkovým perem velkými tiskacími písmeny. Nic v nich nesmí v nich být mazáno, přepisováno nebo jinak upravováno."
7. Připojuje se nový oddíl IV obsahující článek 17:
"ODDÍL IV
Obecná ustanovení"
8. Stávající příloha se označí jako příloha I.
9. Příloha I tohoto nařízení se vkládá jako příloha II.
10. Příloha II tohoto nařízení se vkládá jako příloha III.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmý den po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 1. září 1998.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 16. července 1998.
REGOLAMENTO (CE) N. 1526/98 DELLA COMMISSIONE del 16 luglio 1998 che modifica il regolamento (CEE) n. 752/93 recante disposizioni d'applicazione del regolamento (CEE) n. 3911/92 del Consiglio relativo all'esportazione di beni culturali
LA COMMISSIONE DELLE COMUNITÀ EUROPEE,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea,
visto il regolamento (CEE) n. 3911/92 del Consiglio, del 9 dicembre 1992, relativo all'esportazione di beni culturali (1), modificato dal regolamento (CE) n. 2469/96 (2), in particolare l'articolo 7,
sentito il comitato consultivo per i beni culturali,
considerando che è opportuno, al fine di eliminare pratiche amministrative inutili, prevedere una forma di «autorizzazione aperta» per l'esportazione temporanea di beni culturali al fine di utilizzarli e/o esporli in paesi terzi da parte di persone o organizzazioni responsabili;
considerando che gli Stati membri che intendono avvalersi di tali meccanismi devono averne la facoltà relativamente ai ben culturali, alle persone e alle organizzazioni di propria competenza; che le condizioni da rispettare differiranno da uno Stato membro all'altro; che gli Stati membri devono poter optare per l'utilizzo, oppure no, di autorizzazioni aperte e stabilire le condizioni da rispettare per il loro rilascio;
considerando che è necessario definire le disposizioni relative alla forma di tali licenze in modo da facilitarne il riconoscimento e l'utilizzo in tutta la Comunità,
considerando che le disposizioni dell'articolo 10 relative al transito comune non sono più necessarie,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
Articolo 1
Il regolamento (CEE) n. 752/93 della Commissione (3) è modificato come segue:
1) Il testo dell'articolo 1 è sostituito dal testo seguente:
«Articolo 1
1. Per l'esportazione di beni culturali sono previsti tre tipi di licenze, rilasciate e utilizzate a norma del regolamento (CEE) n. 3911/92, in appresso denominato "regolamento di base", e del presente regolamento:
- la licenza normale;
- la licenza aperta specifica;
- la licenza aperta generale.
2. L'utilizzo delle licenze di esportazione lascia impregiudicati gli obblighi inerenti alle formalità di esportazione e di riesportazione e ai relativi documenti.»
2) L'articolo 2 diviene articolo 1, paragrafo 3.
3) È inserito un nuovo articolo 2:
«Articolo 2
1. La licenza normale è di regola utilizzata per tutte le esportazioni soggette al regolamento di base. Tuttavia, ogni Stato membro interessato può indicare se intende o meno rilasciare licenze aperte specifiche o generali da utilizzare qualora siano soddisfatte le condizioni specifiche previste per tali documenti conformemente agli articoli 10 e 13.
2. Una licenza aperta specifica copre la ripetuta esportazione temporanea di uno specifico bene culturale da parte di una determinata persona o ente, conformemente all'articolo 10.
3. Una licenza aperta generale copre le esportazioni temporanee di beni culturali appartenenti alla collezione permanente di un museo o di un'altra istituzione conformemente all'articolo 13.
4. Uno Stato membro può revocare in qualsiasi momento una licenza aperta, specifica o generale, se le condizioni alle quali tale licenza era stata rilasciata non sono più soddisfatte. Qualora la licenza rilasciata non sia stata recuperata e possa essere utilizzata in modo irregolare, lo Stato membro interessato ne informa immediatamente la Commissione. La Commissione ne informa immediatamente gli altri Stati membri.
5. Gli Stati membri possono adottare, sul loro territorio nazionale, qualsiasi misura ritenuta ragionevolmente necessaria per il controllo dell'utilizzo delle licenze aperte da essi stessi rilasciate.»
4) Viene introdotta una nuova sezione II, contenente gli attuali articoli da 3 a 9:
«SEZIONE II
La licenza normale»
5) All'inizio dell'articolo 3 paragrafo 1 è inserito il seguente testo:
«Le licenze normali sono rilasciate su un formulario conforme al modello che figura nell'allegato I.»
6) È aggiunta una nuova sezione III, il testo dell'attuale articolo 10 è soppresso e l'attuale articolo 11 diviene articolo 17:
«SEZIONE III
Licenze aperte
CAPITOLO 1
La licenza aperta specifica
Articolo 10
1. Una licenza aperta specifica può essere rilasciata per un bene culturale specifico suscettibile di essere esportato temporaneamente e periodicamente al di fuori della Comunità per essere utilizzato e/o esposto in un paese terzo. Il bene culturale deve essere di proprietà, o in legittimo possesso della specifica persona o ente che utilizza o espone tale bene.
2. La licenza può essere rilasciata solamente se le autorità preposte al rilascio hanno la certezza che la persona o l'ente interessato affronto tutte le garanzie ritenute necessarie per il rientro del bene culturale nella Comunità in buone condizioni e che il bene può essere descritto o contrassegnato in modo tale da non dare adito a dubbi, al momento della sua esportazione temporanea, in merito alla sua identificazione rispetto a quanto indicato nella licenza aperta specifica.
3. Il periodo di validità della licenza non può essere superiore a cinque anni.
Articolo 11
La licenza è presentata a corredo di una dichiarazione scritta d'esportazione o, in altri casi, deve poter essere esibita su richiesta al fine di essere esaminata unitamente ai beni culturali.
L'autorità competente dello Stato membro in cui viene presentato il formulario può chiederne la traduzione nella lingua o in una delle lingue ufficiali di tale Stato. In questo caso, le eventuali spese di traduzione sono a carico del titolare della licenza.
Articolo 12
1. L'ufficio doganale competente per l'accettazione della dichiarazione di esportazione accerta che le merci presentate corrispondano a quelle descritte nella licenza di esportazione e che, qualora sia richiesta una dichiarazione scritta, nella casella 44 della dichiarazione di esportazione figuri un riferimento a tale licenza.
2. Qualora sia richiesta una dichiarazione scritta, la licenza deve essere allegata all'esemplare numero 3 del documento amministrativo unico, ed accompagnare il bene all'ufficio doganale di uscita dal territorio doganale della Comunità. Quando l'esemplare numero 3 del documento amministrativo unico viene messo a disposizione dell'esportatore o del suo rappresentante, la licenza gli viene messa a disposizione e può essere riutilizzata.
CAPITOLO 2
Licenze aperte generali
Articolo 13
1. Possono essere rilasciate licenze aperte generali a musei o ad altre istituzioni per l'esportazione temporanea di qualunque bene, facente parte delle loro collezioni permanenti, suscettibile di periodiche esportazioni temporanee dalla Comunità per essere esposto in un paese terzo.
2. La licenza può essere rilasciata solamente se le autorità preposte al rilascio hanno la certezza che l'istituzione interessata offre tutte le garanzie ritenute necessarie per il rientro del bene culturale nella Comunità in buone condizioni. La licenza può essere utilizzata in tutti i casi di esportazione temporanea di qualsiasi combinazione di beni facenti parte della collezione permanente. Essa può essere utilizzata per coprire una serie di diverse combinazioni di beni culturali sia consecutivamente, sia simultaneamente.
3. Il periodo di validità della licenza non può essere superiore a cinque anni.
Articolo 14
La licenza è presentata a corredo della dichiarazione di esportazione.
L'autorità competente dello Stato membro in cui viene presentato il formulario può chiederne la traduzione nella lingua o in una delle lingue ufficiali di tale Stato. In questo caso, le eventuali spese di traduzione sono a carico del titolare della licenza.
Articolo 15
1. L'ufficio doganale competente per l'accettazione della dichiarazione di esportazione accerta che la licenza sia presentata unitamente ad un elenco dei beni culturali da esportare, descritti anche nella dichiarazione di esportazione. L'elenco è redatto su carta intestata dell'istituzione, e ogni pagina è firmata da una delle persone appartenenti all'istituzione e il cui nome figura nella licenza. Ciascuna pagina deve recare inoltre la medesima impronta del timbro dell'istituzione apposta sulla licenza. Nella casella 44 della dichiarazione di esportazione deve figurare un riferimento alla licenza.
2. La licenza è allegata all'esemplare numero 3 del documento amministrativo unico, ed accompagna il bene culturale all'ufficio doganale di uscita dal territorio doganale della Comunità. Quando l'esemplare numero 3 del documento amministrativo unico viene messo a disposizione dell'esportatore o del suo rappresentante, la licenza gli viene messa a disposizione e può essere riutilizzata.
CAPITOLO 3
Formulari per le licenze
Articolo 16
1. Le licenze aperte specifiche sono rilasciate su un formulario conforme al modello che figura nell'allegato II.
2. Le licenze aperte generali sono rilasciate su un formulario conforme al modello che figura nell'allegato III.
3. Il formulario della licenza è stampato in una o più lingue ufficiali della Comunità.
4. Il formato del formulario è di 210 × 297 mm; è ammessa una tolleranza massima di 5 mm in meno e di 8 mm in più nel senso della lunghezza. La carta da usare è collata bianca per scritture, non contenente pasta meccanica, del peso minimo di 55 g/m2. Il recto dell'originale deve avere un fondo arabescato di colore azzurro in modo da evidenziare qualsiasi falsificazione eseguita con mezzi meccanici o chimici.
5. L'esemplare numero 2 della licenza, privo di fondo arabescato, è ad uso dell'esportatore.
Il formulario da utilizzare per la domanda è stabilito dagli Stati membri interessati.
6. Gli Stati membri possono riservarsi la stampa dei formulari delle licenze oppure affidarla a ditte da loro autorizzate. In quest'ultimo caso su ogni formulario deve recare il nome e l'indirizzo della tipografia oppure un contrassegno che ne permetta l'identificazione. Esso deve recare inoltre un numero di serie, stampato o apposto con un timbro, destinato a individuarlo.
7. Spetta agli Stati membri prendere le disposizioni necessarie al fine di evitare la falsificazione delle licenze. Le informazioni sui mezzi di identificazione applicati a tale scopo dagli Stati membri sono trasmessi ai servizi della Commissione per essere comunicate alle autorità competenti degli altri Stati membri.
8. Le licenze devono essere compilate mediante un procedimento meccanico o elettronico. In casi eccezionali, esse possono tuttavia essere compilate, in stampatello, con una penna a sfera con inchiostro nero. Le licenze non devono contenere né aggiunte, né altre alterazioni.»
7) È aggiunta una nuova sezione IV, contenente l'articolo 17:
«SEZIONE IV
Disposizioni generali»
8) L'attuale allegato diviene l'allegato I.
9) L'allegato I del presente regolamento viene inserito come allegato II.
10) L'allegato II del presente regolamento viene inserito come allegato III.
Articolo 2
Il presente regolamento entra in vigore il settimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
Esso è applicabile a decorrere dal 1° settembre 1998.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, il 16 luglio 1998.