SmĚrnice Evropského parlamentu a Rady 98/78/ES
ze dne 27. října 1998
o doplňkovém dozoru nad pojišťovnami v pojišťovací skupině
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],
v souladu s postupem stanoveným v článku 189b Smlouvy [3],
(1) vzhledem k tomu, že první směrnice Rady 73/239/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu [4] a první směrnice Rady 79/267/EHS ze dne 5. března 1979 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém životním pojištění a jejího výkonu [5] vyžadují, aby pojišťovny měly míru solventnosti;
(2) vzhledem k tomu, že podle směrnice Rady 92/49/EHS ze dne 18. června 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního a o změně směrnic 73/239/EHS a 88/357/EHS [6] a směrnice Rady 92/96/EHS ze dne 10. listopadu 1992 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého životního pojištění a o změně směrnic 79/267/EHS a 90/619/EHS [7] je možno získat přístup k činnosti v oboru pojištění a následně ji vykonávat na základě vydání jednoho úředního povolení, které vydávají orgány členského státu, ve kterém má pojišťovna své sídlo (domovský členský stát); že toto povolení umožňuje pojišťovně vykonávat svou činnost po celém Společenství jak v rámci práva usazování, tak v rámci volného pohybu služeb; že příslušné orgány domovského členského státu mají vykonávat sledování finančního zdraví pojišťoven, a zejména míry jejich solventnosti;
(3) vzhledem k tomu, že opatření týkající se doplňkového dozoru nad pojišťovnami v pojišťovací skupině by měla umožnit orgánům vykonávajícím dozor nad pojišťovnami vytvořit si podloženější úsudek o jejich finanční situaci; že takový doplňkový dozor by měl brát v úvahu určité podniky, které v současnosti nepodléhají dozoru podle směrnic Společenství; že tato směrnice v žádném případě nestanoví, že by členské státy musely vykonávat dozor nad těmito podniky jednotlivě;
(4) vzhledem k tomu, že pojišťovny spolu na společném pojistném trhu vstupují do přímé soutěže, a proto musí být pravidla týkající se kapitálových požadavků rovnocenná; že za tímto účelem nesmějí být kritéria použitá ke stanovení doplňkového dozoru ponechána výlučně na uvážení členských států; že přijetí společných základních pravidel bude v nejlepším zájmu Společenství v tom smyslu, že bude bránit narušování hospodářské soutěže; že je nutné odstranit určité rozdíly mezi právními předpisy členských států, pokud se týče obezřetnostního dozoru nad pojišťovnami, jež jsou součástí pojišťovací skupiny;
(5) vzhledem k tomu, že přijatý přístup spočívá v zavedení harmonizace, která je podstatná, nutná a dostatečná k dosažení vzájemného uznání systémů obezřetnostního dozoru v této oblasti; že cílem této směrnice je především ochrana zájmů pojištěných osob;
(6) vzhledem k tomu, že v určitých ustanoveních této směrnice jsou vymezeny minimální standardy; že domovský členský stát může stanovit přísnější pravidla pro pojišťovny, kterým vydaly povolení jejich příslušné orgány;
(7) vzhledem k tomu, že tato směrnice stanoví doplňkový dozor nad jakoukoli pojišťovnou, která je podnikem držícím účast v nejméně jedné pojišťovně, zajišťovně nebo pojišťovně ze třetí země, a dále doplňkový dozor podle odlišných pravidel nad jakoukoli pojišťovnou, jejímž mateřským podnikem je holdingová pojišťovna, zajišťovna, pojišťovna ze třetí země nebo holdingová pojišťovna se smíšenou činností; že dozor nad jednotlivými pojišťovnami, který provádějí příslušné orgány, zůstává hlavní zásadou pojišťovacího dozoru;
(8) vzhledem k tomu, že je nezbytné vypočítat upravenou solventnost u pojišťoven, které tvoří součást pojišťovací skupiny; že příslušné orgány ve Společenství používají různé metody, které zohledňují položky, které ovlivňují finanční situaci pojišťovny a které souvisejí se skutečností, že pojišťovna náleží do pojišťovací skupiny; že tato směrnice stanoví tři metody provedení výše uvedeného výpočtu; že byla přijata zásada, že tyto metody jsou z hlediska zásad obezřetnosti rovnocenné;
(9) vzhledem k tomu, že solventnost dceřiné pojišťovny holdingové pojišťovny, zajišťovny nebo pojišťovny ze třetí země může být ovlivněna finančními zdroji skupiny, jejíž je součástí, a rozdělením finančních zdrojů uvnitř této skupiny; že by příslušným orgánům mělo být umožněno provádění doplňkového dozoru a přijímání odpovídajících opatření na úrovni pojišťovny, pokud její solventnost je nebo může být ohrožena;
(10) vzhledem k tomu, že příslušné orgány by měly mít přístup ke všem informacím užitečným pro výkon doplňkového dozoru; že by měla být založena spolupráce mezi orgány dozoru nad pojišťovnami a také mezi těmito orgány a orgány příslušnými pro dozor nad jinými finančními odvětvími;
(11) vzhledem k tomu, že transakce uvnitř skupiny mohou ovlivnit finanční situaci pojišťovny; že příslušné orgány by měly mít možnost provádět obecný dozor nad určitými druhy těchto transakcí uvnitř skupiny a přijímat odpovídající opatření na úrovni pojišťovny, pokud její solventnost je nebo může být ohrožena,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a) "pojišťovnou" podnik, kterému bylo vydáno úřední povolení v souladu s článkem 6 směrnice 73/239/EHS nebo článkem 6 směrnice 79/267/EHS;
b) "pojišťovnou ze třetí země" podnik, který by musel mít povolení v souladu s článkem 6 směrnice 73/239/EHS nebo článkem 6 směrnice 79/267/EHS, pokud by měl sídlo ve Společenství;
c) "zajišťovnou" podnik jiný než pojišťovna nebo pojišťovna ze třetí země, jehož hlavní činnost spočívá v přijímání rizik postoupených pojišťovnou, pojišťovnou ze třetí země nebo jinou zajišťovnou;
d) "mateřským podnikem" mateřský podnik ve smyslu článku 1 směrnice 83/349/EHS [8] a jakýkoli podnik, který podle názoru příslušných orgánů skutečně uplatňuje dominantní vliv nad jiným podnikem;
e) "dceřiným podnikem" dceřiný podnik ve smyslu článku 1 směrnice 83/349/EHS a jakýkoli podnik, nad nímž podle názoru příslušných orgánů skutečně uplatňuje dominantní vliv mateřský podnik. Všechny dceřiné podniky dceřiných podniků jsou rovněž považovány za dceřiné podniky mateřského podniku, který je v čele těchto podniků;
f) "účastí" účast ve smyslu článku 17 první věty směrnice 78/660/EHS [9] nebo přímé nebo nepřímé držení alespoň 20 % hlasovacích práv nebo kapitálu určitého podniku;
g) "podnikem držícím účast" podnik, který je buď mateřským podnikem, nebo jiným podnikem, který drží účast;
h) "přidruženým podnikem" buď dceřiný podnik, nebo jiný podnik, ve kterém je držena účast;
i) "holdingovou pojišťovnou" mateřský podnik, jehož hlavní činností je získávat a držet účasti v dceřiných podnicích, přičemž těmito dceřinými podniky jsou výlučně nebo především pojišťovny, zajišťovny nebo pojišťovny ze třetích zemí, a alespoň jeden z těchto dceřiných podniků je pojišťovnou;
j) "holdingovou pojišťovnou se smíšenou činností" mateřský podnik jiný než pojišťovna, pojišťovna ze třetí země, zajišťovna nebo holdingová pojišťovna, jehož alespoň jeden dceřiný podnik je pojišťovnou;
k) "příslušnými orgány" vnitrostátní orgány, které jsou dozorem nad pojišťovnami poveřeny právním předpisem.
Článek 2
Použitelnost doplňkového dozoru nad pojišťovnami
1. Kromě ustanovení směrnic 73/239/EHS a 79/267/EHS, která stanoví pravidla pro dozor nad pojišťovnami, vykonávají členské státy na každou pojišťovnou, která drží účast v alespoň jedné pojišťovně, zajišťovně nebo pojišťovně ze třetí země, doplňkový dozor způsobem stanoveným v článcích 5, 6, 8 a 9.
2. Každá pojišťovna, jejímž mateřským podnikem je holdingová pojišťovna, zajišťovna nebo pojišťovna ze třetí země, podléhá doplňkovému dozoru vykonávanému způsobem stanoveným v čl. 5 odst. 2 a v článcích 6, 8 a 10.
3. Každá pojišťovna, jejímž mateřským podnikem je holdingová pojišťovna se smíšenou činností, podléhá doplňkovému dozoru vykonávanému způsobem stanoveným v čl. 5 odst. 2 a v článcích 6 a 8.
Článek 3
Oblast působnosti doplňkového dozoru
1. Výkon doplňkového dozoru v souladu s článkem 2 v žádném případě neznamená, že příslušné orgány jsou povinny jednotlivě dohlížet na pojišťovnu ze třetí země, holdingovou pojišťovnu se smíšenou činností nebo zajišťovnu.
2. Doplňkový dozor zohledňuje
- přidružené podniky pojišťovny,
- podniky držící účast v pojišťovně,
- přidružené podniky podniku držícího účast v pojišťovně,
jak je uvedeno v článcích 5, 6, 8, 9 a 10.
3. Členské státy se mohou rozhodnout nezohledňovat v doplňkovém dozoru podle článku 2 podniky se sídlem ve třetích zemích, v nichž jsou právní překážky k předávání nezbytných informací, aniž jsou dotčeny bod 2.5 přílohy I a bod 4 přílohy II.
Dále se orgány příslušné pro výkon doplňkového dozoru mohou v jednotlivých případech rozhodnout, že podnik nezohlední v rámci doplňkového dozoru uvedeného v článku 2,
- jestliže podnik, který má být pod dozor zahrnut, má s ohledem na cíle doplňkového dozoru nad pojišťovnami zanedbatelný význam nebo
- jestliže by zahrnutí finanční situace podniku bylo s ohledem na cíle doplňkového dozoru nad pojišťovnami nepatřičné nebo zavádějící.
Článek 4
Orgány příslušné k výkonu doplňkového dozoru
1. Doplňkový dozor vykonávají příslušné orgány členského státu, ve kterém bylo pojišťovně vydáno úřední povolení podle článku 6 směrnice 73/239/EHS nebo článku 6 směrnice 79/267/EHS.
2. Pokud pojišťovny, kterým bylo vydáno povolení k výkonu činnosti ve dvou či více členských státech, mají jako svůj mateřský podnik stejnou holdingovou pojišťovnu, pojišťovnu ze třetí země nebo holdingovou pojišťovnu se smíšenou činností, mohou příslušné orgány dotyčných členských států uzavřít dohodu o tom, který z nich bude vykonávat doplňkový dozor.
3. Má-li členský stát více než jeden příslušný orgán, který vykonává obezřetnostní dozor nad pojišťovnami a zajišťovnami, přijme dotyčný členský stát potřebná opatření za účelem koordinování činnosti mezi těmito orgány.
Článek 5
Dostupnost a kvalita informací
1. Členské státy stanoví, že příslušné orgány vyžadují od každé pojišťovny podléhající doplňkovému dozoru, aby měla vytvořeny přiměřené vnitřní kontrolní mechanismy pro předkládání údajů a informací odpovídajících účelům takového doplňkového dozoru.
2. Členské státy přijmou vhodná opatření, aby zajistily, že v rámci jejich působnosti nebudou existovat žádné právní překážky, které by bránily podnikům podléhajícím doplňkovému dozoru a jejich přidruženým podnikům a podnikům držícím účast v nich vyměňovat si mezi sebou informace užitečné pro účely doplňkového dozoru.
Článek 6
Přístup k informacím
1. Členské státy stanoví, že jejich orgány příslušné pro výkon doplňkového dozoru musí mít přístup ke všem informacím užitečným pro účely dozoru nad pojišťovnami podléhajícími takovému doplňkovému dozoru. Příslušné orgány se mohou obrátit přímo na dotyčné podniky uvedené v čl. 3 odst. 2, aby od nich získaly nezbytné informace, pouze pokud tyto informace byly žádány od pojišťovny a ta je nedodala.
2. Členské státy stanoví, že jejich příslušné orgány mohou samy nebo prostřednictvím osob, které k tomuto účelu jmenují, provádět na jejich území ověřování informací uvedených v odstavci 1 přímo na místě u
- pojišťoven podléhajících doplňkovému dozoru,
- dceřiných podniků této pojišťovny,
- mateřských podniků této pojišťovny,
- dceřiných podniků mateřského podniku této pojišťovny.
3. Pokud si při použití tohoto článku příslušné orgány jednoho členského státu přejí ve zvláštních případech ověřit důležitou informaci, jež se týká podniku se sídlem v jiném členském státě, který je přidruženým podnikem, dceřiným podnikem, mateřským podnikem nebo dceřiným podnikem mateřského podniku pojišťovny, která podléhá doplňkovému dozoru, musí požádat příslušné orgány výše uvedeného jiného členského státu, aby toto ověření provedly. Orgány, které obdrží takovou žádost, musí jednat v mezích své působnosti tak, že provedou ověření samy, umožní provést ověření orgánům, které o ověření žádají, nebo umožní, aby toto ověření provedl auditor nebo odborník.
Článek 7
Spolupráce mezi příslušnými orgány
1. Pokud jsou pojišťovny, které jsou usazeny v různých členských státech, přímo nebo nepřímo přidružené nebo mají společný podnik držící v nich účast, sdělí si příslušné orgány každého členského státu na požádání všechny užitečné informace, které mohou umožnit nebo usnadnit výkon dozoru podle této směrnice, a z vlastního podnětu si sdělí všechny informace, které se jim jeví jako zásadní pro druhé příslušné orgány.
2. Pokud jsou pojišťovna a buď úvěrová instituce, jak je vymezena ve směrnici 77/780/EHS [10], nebo investiční společnost, jak je vymezena ve směrnici 93/22/EHS [11], nebo obě přímo nebo nepřímo přidružené nebo mají společný podnik držící v nich účast, spolupracují úzce příslušné orgány a orgány, které nesou veřejnou odpovědnost za dozor nad těmito dalšími podniky. Aniž jsou dotčeny jejich příslušné pravomoci, poskytují si tyto orgány navzájem informace, které mohou zjednodušit plnění jejich úloh zejména v rámci této směrnice.
3. Informace obdržené v souladu s touto směrnicí a zejména jakákoli výměna informací mezi příslušnými orgány, jež je stanovena touto směrnicí, jsou předmětem profesního tajemství, vymezeného v článku 16 směrnice 92/49/EHS a článku 15 směrnice 92/96/EHS.
Článek 8
Transakce uvnitř skupiny
1. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány vykonávaly obecný dozor nad transakcemi mezi
a) pojišťovnou a
i) přidruženým podnikem pojišťovny,
ii) podnikem držícím účast v pojišťovně,
iii) přidruženým podnikem podniku držícího účast v pojišťovně;
b) pojišťovnou a fyzickou osobou, která drží účast v
i) pojišťovně nebo jakémkoli jejím přidruženém podniku,
ii) podniku držícímu účast v pojišťovně,
iii) přidruženém podniku podniku držícího účast v pojišťovně.
Tyto transakce se týkají zejména
- úvěrů,
- záruk a podrozvahových transakcí,
- položek, které přicházejí v úvahu pro míru solventnosti,
- investic,
- zajišťovacích operací,
- dohod o sdílení nákladů.
2. Za tímto účelem členské státy požadují, aby pojišťovny podávaly příslušným orgánům alespoň jednou ročně zprávy o významných transakcích stanovených v odstavci 1.
Jestliže se na základě této informace zjistí, že solventnost pojišťovny je nebo může být ohrožena, přijmou příslušné orgány vhodná opatření na úrovni pojišťovny.
Článek 9
Upravený požadavek na solventnost
1. V případě uvedeném v čl. 2 odst. 1 členské státy požadují, aby se provedl výpočet upravené solventnosti v souladu s přílohou I.
2. Do výpočtu uvedeného v odstavci 1 se zahrnují všechny přidružené podniky, podniky držící účast nebo přidružené podniky podniku držícího účast.
3. Jestliže výpočet uvedený v odstavci 1 ukáže, že upravená solventnost je záporná, přijmou příslušné orgány vhodná opatření na úrovni dané pojišťovny.
Článek 10
Zajišťovny, holdingové pojišťovny a pojišťovny ze třetích zemí
1. V případě uvedeném v čl. 2 odst. 2 členské státy požadují, aby se metoda doplňkového dozoru použila v souladu s přílohou II.
2. V případě uvedeném v čl. 2 odst. 2 výpočet zahrnuje všechny přidružené podniky holdingové pojišťovny, zajišťovny nebo pojišťovny ze třetí země způsobem uvedeným v příloze II.
3. Jestliže příslušné orgány dojdou na základě tohoto výpočtu k závěru, že solventnost dceřiné pojišťovny holdingové pojišťovny, zajišťovny nebo pojišťovny ze třetí země je nebo může být ohrožena, přijmou vhodná opatření na úrovni dané pojišťovny.
Článek 11
Provedení
1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 5. června 2000. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
2. Členské státy zajistí, aby předpisy uvedené v odstavci 1 byly poprvé použity na dozor nad účetními závěrkami za účetní období začínající 1. ledna 2001 nebo v průběhu tohoto kalendářního roku.
3. Přijímají-li členské státy opatření uvedená v odstavci 1, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
4. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
5. Nejpozději 1. ledna 2006 předloží Komise Výboru pro pojišťovnictví zprávu o uplatňování této směrnice a v případě potřeby o nutnosti další harmonizace.
Článek 12
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Článek 13
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 27. října 1998.
DIRETTIVA 98/78/CE DEL PARLAMENTO EUROPEO E DEL CONSIGLIO del 27 ottobre 1998 relativa alla vigilanza supplementare sulle imprese di assicurazione appartenenti ad un gruppo assicurativo
IL PARLAMENTO EUROPEO E IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l'articolo 57, paragrafo 2,
vista la proposta della Commissione (1),
visto il parere del Comitato economico e sociale (2),
deliberando secondo la procedura di cui all'articolo 189 B del trattato (3),
(1) considerando che la prima direttiva (73/239/CEE) del Consiglio, del 24 luglio 1973, recante coordinamento delle disposizioni legislative, regolamentari ed amministrative in materia di accesso e di esercizio dell'assicurazione diretta diversa dall'assicurazione sulla vita (4), e la prima direttiva (79/267/CEE) del Consiglio, del 5 marzo 1979, recante coordinamento delle disposizioni legislative, regolamentari ed amministrative riguardanti l'accesso all'attività dell'assicurazione diretta sulla vita ed il suo esercizio (5), prescrivono alle imprese di assicurazione di disporre di un margine di solvibilità;
(2) considerando che, in forza della direttiva 92/49/CEE del Consiglio, del 18 giugno 1992, recante coordinamento delle disposizioni legislative, regolamentari ed amministrative relative all'assicurazione diretta diversa dall'assicurazione sulla vita e che modifica le direttive 73/239/CEE e 88/357/CEE (6), e della direttiva 92/96/CEE del Consiglio, del 10 novembre 1992, recante coordinamento delle disposizioni legislative, regolamentari ed amministrative relative all'assicurazione diretta sulla vita e che modifica le direttive 79/267/CEE e 90/619/CEE (7), l'accesso all'attività assicurativa e l'esercizio della stessa sono subordinati alla concessione di un'autorizzazione amministrativa unica, rilasciata dalle autorità dello Stato membro in cui l'impresa di assicurazione ha la propria sede sociale (Stato membro d'origine); che grazie a tale autorizzazione l'impresa può svolgere le proprie attività ovunque nella Comunità in regime di libero stabilimento o in regime di libera prestazione di servizi; che incombe alle autorità competenti dello Stato membro d'origine la responsabilità di vigilare sulla solidità finanziaria delle imprese di assicurazione, in particolare sulla loro solvibilità;
(3) considerando che i provvedimenti relativi alla vigilanza supplementare sulle imprese di assicurazione appartenenti ad un gruppo assicurativo dovrebbero consentire alle autorità preposte alla vigilanza su di un'impresa di assicurazione di valutare con maggiore ponderatezza la sua situazione finanziaria; che la vigilanza supplementare dovrebbe tener conto di talune imprese attualmente non soggette a vigilanza in forza delle direttive comunitarie; che la presente direttiva non implica in alcun modo che gli Stati membri debbano sottoporre a vigilanza tali imprese considerate individualmente;
(4) considerando che in un mercato comune delle assicurazioni le imprese di assicurazione sono in diretta concorrenza tra loro e che, pertanto, le norme in materia di requisiti del capitale devono essere equivalenti; che a tal fine i criteri utilizzati per determinare la vigilanza supplementare non devono essere lasciati unicamente alla valutazione degli Stati membri; che con l'adozione di norme di base comuni verrà dunque favorito al massimo l'interesse della Comunità poiché si eviteranno distorsioni della concorrenza; che è necessario eliminare talune differenze esistenti tra le legislazioni degli Stati membri per quanto riguarda il controllo prudenziale cui sono soggette le imprese di assicurazione appartenenti ad un gruppo assicurativo;
(5) considerando che l'impostazione adottata consiste nell'attuare le misure di armonizzazione essenziali, necessarie e sufficienti ad ottenere il reciproco riconoscimento dei sistemi di controllo prudenziale esistenti nel settore; che la presente direttiva ha lo scopo, in particolare, di tutelare gli interessi dell'assicurato;
(6) considerando che talune disposizioni della presente direttiva definiscono norme minime; che lo Stato membro di origine può imporre norme più restrittive nei confronti delle imprese di assicurazione autorizzate dalle proprie autorità competenti;
(7) considerando che la presente direttiva prevede la vigilanza supplementare su ogni impresa di assicurazione che sia un'impresa partecipante in almeno un'impresa di assicurazione, un'impresa di riassicurazione o un'impresa di assicurazione di un paese terzo, nonché la vigilanza supplementare, secondo modalità diverse, di ogni impresa di assicurazione la cui impresa madre sia una società di partecipazione assicurativa, un'impresa di riassicurazione, un'impresa di assicurazione di un paese terzo o una società di partecipazione assicurativa mista; che la vigilanza sulle singole imprese di assicurazione da parte delle autorità competenti resta il principio fondamentale della vigilanza nel settore assicurativo;
(8) considerando che è necessario calcolare una situazione di solvibilità corretta per le imprese di assicurazione appartenenti ad un gruppo assicurativo; che le competenti autorità comunitarie applicano metodi diversi per tener conto degli effetti dell'appartenenza ad un gruppo assicurativo sulla situazione finanziaria di un'impresa di assicurazione; che la presente direttiva fissa tre metodi per tale calcolo; che tali metodi sono considerati in linea di massima equivalenti sotto il profilo prudenziale;
(9) considerando che la solvibilità di un'impresa di assicurazione figlia di una società di partecipazione assicurativa, di un'impresa di riassicurazione o di un'impresa di assicurazione di un paese terzo può essere influenzata dalle risorse finanziarie del gruppo di cui tale impresa di assicurazione fa parte e dalla ripartizione delle risorse finanziarie in seno al gruppo; che è necessario fornire alle autorità competenti gli strumenti per esercitare una vigilanza supplementare e adottare gli opportuni provvedimenti a livello dell'impresa di assicurazione quando la solvibilità di quest'ultima è compromessa o rischia di esserlo;
(10) considerando che le autorità competenti dovrebbero avere accesso a tutte le informazioni utili per l'esercizio della vigilanza supplementare; che si dovrebbe instaurare una collaborazione tra le autorità responsabili della vigilanza delle imprese di assicurazione, nonché tra dette autorità e le autorità responsabili della vigilanza degli altri settori finanziari;
(11) considerando che operazioni intragruppo possono influenzare la situazione finanziaria di un'impresa di assicurazione; che le autorità competenti dovrebbero poter esercitare una vigilanza generale su alcuni tipi di tali operazioni intragruppo e adottare gli opportuni provvedimenti a livello dell'impresa di assicurazione quando la solvibilità di quest'ultima è compromessa o rischia di esserlo,
HANNO ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
Articolo 1 Definizioni
Ai fini della presente direttiva si intende per:
a) impresa di assicurazione: un'impresa che abbia ottenuto l'autorizzazione amministrativa ai sensi dell'articolo 6 della direttiva 73/239/CEE o dell'articolo 6 della direttiva 79/267/CEE;
b) impresa di assicurazione di un paese terzo: un'impresa che, se avesse la sede sociale nella Comunità, dovrebbe essere autorizzata ai sensi dell'articolo 6 della direttiva 73/239/CEE o dell'articolo 6 della direttiva 79/267/CEE;
c) impresa di riassicurazione: un'impresa, diversa da un'impresa di assicurazione o da un'impresa di assicurazione di un paese terzo, la cui attività principale consiste nell'accettare rischi ceduti da un'impresa di assicurazione, da un'impresa di assicurazione di un paese terzo o da altre imprese di riassicurazione;
d) impresa madre: un'impresa madre ai sensi dell'articolo 1 della direttiva 83/349/CEE (8), nonché ogni impresa che, a giudizio delle autorità competenti, esercita effettivamente un'influenza dominante su un'altra impresa;
e) impresa figlia: un'impresa figlia ai sensi dell'articolo 1 della direttiva 83/349/CEE, nonché ogni impresa su cui un'impresa madre esercita effettivamente, secondo le autorità competenti, un'influenza dominante. Ogni impresa figlia di un'impresa figlia è parimenti considerata come impresa figlia dell'impresa madre a cui fanno capo tali imprese;
f) partecipazione: una partecipazione ai sensi dell'articolo 17, prima frase, della direttiva 78/660/CEE (9) o il fatto di detenere direttamente o indirettamente almeno il 20 % dei diritti di voto o del capitale di un'impresa;
g) impresa partecipante: un'impresa madre o ogni altra impresa che detiene una partecipazione;
h) impresa partecipata: un'impresa figlia o un'altra impresa in cui è detenuta una partecipazione;
i) società di partecipazione assicurativa: un'impresa madre la cui attività principale consiste nell'acquisire e detenere partecipazioni in imprese figlie, se tali imprese sono esclusivamente o principalmente imprese di assicurazione, imprese di riassicurazione o imprese di assicurazione di paesi terzi, sempreché almeno una di esse sia un'impresa di assicurazione;
j) società di partecipazione assicurativa mista: un'impresa madre, che non sia un'impresa di assicurazione, un'impresa di assicurazione di un paese terzo, un'impresa di riassicurazione o una società di partecipazione assicurativa, sempreché almeno una delle sue imprese figlie sia un'impresa di assicurazione;
k) autorità competenti: le autorità nazionali preposte, per legge o per regolamento, alla vigilanza sulle imprese di assicurazione.
Articolo 2 Applicabilità della vigilanza supplementare sulle imprese di assicurazione
1. Oltre alle disposizioni della direttiva 73/239/CEE e della direttiva 79/267/CEE, che definiscono le norme in materia di vigilanza sulle imprese di assicurazione, gli Stati membri dispongono una vigilanza supplementare su ogni impresa di assicurazione che sia un'impresa partecipante in almeno un'impresa di assicurazione, di riassicurazione o di assicurazione di un paese terzo secondo le modalità previste dagli articoli 5, 6, 8 e 9.
2. Ogni impresa di assicurazione la cui impresa madre è una società di partecipazione assicurativa, un'impresa di riassicurazione o un'impresa di assicurazione di un paese terzo è sottoposta ad una vigilanza supplementare secondo le modalità stabilite all'articolo 5, paragrafo 2, all'articolo 6, all'articolo 8 e all'articolo 10.
3. Ogni impresa di assicurazione la cui impresa madre è una società di partecipazione assicurativa mista è sottoposta ad una vigilanza supplementare secondo le modalità stabilite all'articolo 5, paragrafo 2, all'articolo 6 e all'articolo 8.
Articolo 3 Portata della vigilanza supplementare
1. L'esercizio della vigilanza supplementare di cui all'articolo 2 non implica in alcun modo che le autorità competenti debbano esercitare una funzione di vigilanza sull'impresa di assicurazione di un paese terzo, sulla società di partecipazione assicurativa, sulla società di partecipazione assicurativa mista o sull'impresa di riassicurazione, considerate individualmente.
2. La vigilanza supplementare riguarda:
- le imprese partecipate dell'impresa di assicurazione;
- le imprese partecipanti nell'impresa di assicurazione;
- le imprese partecipate di un'impresa partecipante nell'impresa di assicurazione di cui agli articoli 5, 6, 8, 9 e 10.
3. Gli Stati membri possono escludere dalla vigilanza supplementare di cui all'articolo 2 imprese con sede sociale in un paese terzo in cui esistono ostacoli giuridici al trasferimento delle informazioni necessarie, fatte salve le disposizioni dell'allegato I, punto 2.5 e dell'allegato II, punto 4.
Inoltre, in singoli casi le autorità competenti preposte all'esercizio della vigilanza supplementare possono decidere di escludere un'impresa dalla vigilanza supplementare di cui all'articolo 2, quando:
- l'impresa presa in considerazione presenta un interesse trascurabile rispetto allo scopo della vigilanza supplementare sulle imprese di assicurazione;
- la considerazione della situazione finanziaria dell'impresa è inopportuna o fuorviante rispetto allo scopo della vigilanza supplementare sulle imprese di assicurazione.
Articolo 4 Autorità competenti preposte all'esercizio della vigilanza supplementare
1. La vigilanza supplementare viene esercitata dalle autorità competenti dello Stato membro in cui l'impresa di assicurazione ha ricevuto l'autorizzazione amministrativa a norma dell'articolo 6 della direttiva 73/239/CEE o dell'articolo 6 della direttiva 79/267/CEE.
2. Qualora imprese di assicurazione autorizzate in due o più Stati membri abbiano come impresa madre la medesima società di partecipazione assicurativa, impresa di riassicurazione, impresa di assicurazione di un paese terzo o società di partecipazione assicurativa mista, le autorità competenti degli Stati membri interessati possono accordarsi su quale di esse sarà preposta alla vigilanza supplementare.
3. Qualora in uno Stato membro esista più di un'autorità competente per l'esercizio del controllo prudenziale sulle imprese di assicurazione e di riassicurazione, detto Stato adotta i provvedimenti necessari per organizzare il coordinamento tra tali autorità.
Articolo 5 Disponibilità e qualità delle informazioni
1. Gli Stati membri prescrivono alle autorità competenti di esigere che in ogni impresa di assicurazione soggetta alla vigilanza supplementare siano instaurate adeguate procedure di controllo interno per la produzione dei dati e delle informazioni utili ai fini dell'esercizio di tale vigilanza supplementare.
2. Gli Stati membri adottano gli opportuni provvedimenti affinché, nell'ambito della loro giurisdizione, nessun ostacolo di natura giuridica impedisca alle imprese soggette alla vigilanza supplementare ed alle loro imprese partecipate ovvero alle loro imprese partecipanti di scambiarsi le informazioni utili ai fini dell'esercizio di tale vigilanza supplementare.
Articolo 6 Accesso alle informazioni
1. Gli Stati membri dispongono che le loro autorità competenti preposte all'esercizio della vigilanza supplementare abbiano accesso a tutte le informazioni utili per la vigilanza su un'impresa di assicurazione soggetta a tale vigilanza supplementare. Le autorità competenti possono rivolgersi direttamente alle imprese di cui all'articolo 3, paragrafo 2, per ottenere le informazioni necessarie soltanto se tali informazioni sono state richieste ad un'impresa di assicurazione e quest'ultima non le ha fornite.
2. Gli Stati membri dispongono che le loro autorità competenti possano procedere nel loro territorio nazionale, direttamente o tramite persone da esse incaricate a tal fine, alla verifica in loco delle informazioni di cui al paragrafo 1 presso:
- l'impresa di assicurazione soggetta alla vigilanza supplementare,
- imprese figlie di detta impresa di assicurazione,
- imprese madri di detta impresa di assicurazione,
- imprese figlie di un'impresa madre di detta impresa di assicurazione.
3. Qualora, nell'ambito dell'applicazione del presente articolo, le autorità competenti di uno Stato membro desiderino verificare, in casi determinati, informazioni importanti riguardanti un'impresa situata in un altro Stato membro che sia un'impresa di assicurazione partecipata, un'impresa figlia, un'impresa madre o un'impresa figlia di un'impresa madre dell'impresa di assicurazione soggetta alla vigilanza supplementare, esse devono chiedere alle autorità competenti dell'altro Stato membro che si proceda a tale verifica. Le autorità che hanno ricevuto la richiesta di verifica devono darvi seguito, nei limiti delle loro competenze, procedendovi esse stesse o consentendo di procedervi alle autorità richiedenti ovvero ad un revisore o ad un perito contabile.
Articolo 7 Cooperazione tra le autorità competenti
1. Qualora delle imprese di assicurazione siano direttamente o indirettamente partecipate o abbiano un'impresa partecipante comune e siano stabilite in Stati membri diversi, le autorità competenti di ciascuno Stato membro si comunicano, a richiesta, tutte le informazioni atte a consentire o agevolare l'esercizio della vigilanza nell'ambito della presente direttiva e comunicano di loro iniziativa qualsiasi informazione appaia loro essenziale per le altre autorità competenti in questione.
2. Qualora un'impresa di assicurazione e un ente creditizio ai sensi della direttiva 77/780/CEE (10) o un'impresa di investimento ai sensi della direttiva 93/22/CEE (11), o entrambi, siano direttamente o indirettamente partecipati o abbiano un'impresa partecipante comune, le autorità competenti e le autorità alle quali è demandata la pubblica funzione di vigilanza sulle suddette altre imprese collaborano strettamente. Fatte salve le loro rispettive competenze, tali autorità si comunicano tutte le informazioni atte ad agevolare l'assolvimento dei loro compiti, in particolare nell'ambito della presente direttiva.
3. Le informazioni ricevute in forza delle disposizioni della presente direttiva e, in particolare, gli scambi di informazioni tra autorità competenti da questa previsti, sono coperte dal segreto d'ufficio di cui all'articolo 16 della direttiva 92/49/CEE ed all'articolo 15 della direttiva 92/96/CEE.
Articolo 8 Operazioni all'interno di un gruppo
1. Gli Stati membri dispongono che le autorità competenti esercitino una vigilanza generale sulle operazioni tra:
a) un'impresa di assicurazione e:
i) un'impresa partecipata dell'impresa di assicurazione;
ii) un'impresa partecipante nell'impresa di assicurazione;
iii) un'impresa partecipata di un'impresa partecipante nell'impresa di assicurazione;
b) un'impresa di assicurazione ed una persona fisica che detiene una partecipazione:
i) nell'impresa di assicurazione o in una delle sue imprese partecipate;
ii) in un'impresa partecipante nell'impresa di assicurazione;
iii) in un'impresa partecipata di un'impresa partecipante nell'impresa di assicurazione.
Tali operazioni riguardano in particolare:
- i prestiti;
- le garanzie e le operazioni fuori bilancio;
- gli elementi ammessi a costituire il margine di solvibilità;
- gli investimenti;
- le operazioni di riassicurazione;
- gli accordi di ripartizione dei costi.
2. A tal fine gli Stati membri dispongono che, almeno una volta l'anno, le imprese di assicurazione dichiarino alle autorità competenti le operazioni rilevanti di cui al paragrafo 1.
Se, in base a tali informazioni, risulta che la solvibilità dell'impresa di assicurazione è compromessa o rischia di esserlo, l'autorità competente adotta gli opportuni provvedimenti a livello dell'impresa di assicurazione.
Articolo 9 Requisito di solvibilità corretta
1. Nel caso di cui all'articolo 2, paragrafo 1, gli Stati membri dispongono che un calcolo della solvibilità corretta sia eseguito in base all'allegato I.
2. Ogni impresa partecipata, ogni impresa partecipante o ogni impresa partecipata di un'impresa partecipante è inclusa nel calcolo di cui al paragrafo 1.
3. Se dal calcolo di cui al paragrafo 1 risulta che la solvibilità corretta è negativa, le autorità competenti adottano gli opportuni provvedimenti a livello dell'impresa di assicurazione interessata.
Articolo 10 Imprese di riassicurazione, società di partecipazione assicurativa e imprese di assicurazione di un paese terzo
1. Nel caso di cui all'articolo 2, paragrafo 2, gli Stati membri esigono l'applicazione del metodo di vigilanza supplementare di cui all'allegato II.
2. Nel caso di cui all'articolo 2, paragrafo 2, nel calcolo vanno incluse tutte le imprese partecipate della società di partecipazione assicurativa, dell'impresa di riassicurazione o dell'impresa di assicurazione di un paese terzo secondo il metodo di cui all'allegato II.
3. Se, in base a questo calcolo, le autorità competenti giungono alla conclusione che la solvibilità di un'impresa di assicurazione figlia della società di partecipazione assicurativa, dell'impresa di riassicurazione o dell'impresa di assicurazione di un paese terzo è compromessa o rischia di esserlo, le autorità competenti adottano gli opportuni provvedimenti a livello di tale impresa di assicurazione.
Articolo 11 Attuazione
1. Gli Stati membri adottano le disposizioni legislative, regolamentari e amministrative necessarie per conformarsi alla presente direttiva entro il 5 giugno 2000. Essi ne informano immediatamente la Commissione.
2. Gli Stati membri provvedono affinché le disposizioni di cui al paragrafo 1 si applichino per la prima volta ai controlli contabili relativi agli esercizi finanziari che hanno inizio il 1° gennaio 2001 o nel corso del medesimo anno civile.
3. Quando gli Stati membri adottano le disposizioni di cui al paragrafo 1, queste contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate di un siffatto riferimento all'atto della pubblicazione ufficiale. Le modalità del riferimento sono decise dagli Stati membri.
4. Gli Stati membri comunicano alla Commissione il testo delle principali disposizioni legislative che essi adottano nel settore disciplinato dalla presente direttiva.
5. Entro il 1° gennaio 2006 la Commissione sottopone al comitato delle assicurazioni una relazione sull'applicazione della presente direttiva e, se del caso, sulla necessità di una ulteriore armonizzazione.
Articolo 12 Entrata in vigore
La presente direttiva entra in vigore il giorno della pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
Articolo 13 Destinatari
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Lussemburgo, addì 27 ottobre 1998.