Nařízení Rady (ES) č. 377/2004
ze dne 19. února 2004
o vytvoření sítě styčných úředníků pro přistěhovalectví
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 63 odst. 3 písm. b) a článek 66 zmíněné smlouvy,
s ohledem na podnět Řecké republiky [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1) Plán ochrany vnějších hranic členských států Evropské unie dohodnutý Radou na jejím zasedání dne 13. června 2002 předpokládá vytvoření sítí styčných úředníků pro přistěhovalectví vyslaných do třetích zemí.
(2) Evropská rada v závěrech ze zasedání konaného ve dnech 21. a 22. června 2002 v Seville vyzvala, aby do konce roku 2002 byla vytvořena síť styčných úředníků pro přistěhovalectví členských států.
(3) V závěrech přijatých na zasedání Rady konaném ve dnech 28. a 29. listopadu 2002 ohledně zlepšení sítě styčných úředníků pro přistěhovalectví vzala v úvahu zprávu předsednictví uvádějící, že síť styčných úředníků ve většině zprávou sledovaných zemí již existuje, upozornila však na potřebu dalšího posílení této sítě.
(4) Evropská rada na zasedání konaném ve dnech 19. a 20. června 2003 v Soluni zdůraznila potřebu urychlit práci na přijetí vhodného právního nástroje, kterým by byla co nejdříve, nejpozději však do konce roku 2003, formálně založena síť styčných úředníků pro přistěhovalectví ve třetích zemích. Evropská rada též zdůraznila nutnost, aby síť styčných úředníků pro přistěhovalectví poskytovala informace o vypracování hodnotícího postupu ke sledování vztahů se třetími zeměmi, jež s Evropskou unií nespolupracují v boji proti nedovolenému přistěhovalectví.
(5) V návaznosti na zasedání Evropské rady v Soluni je nutné formalizovat existenci a fungování této sítě - na základě zkušeností získaných při provádění probíhajících projektů, včetně sítě styčných úředníků pro přistěhovalectví v zemích západního Balkánu vedené Belgií - prostřednictvím právně závazného aktu stanovícího povinnost zavést formy spolupráce mezi styčnými úředníky pro přistěhovalectví členských států, cíle této spolupráce, funkce a kvalifikaci styčných úředníků a jejich odpovědnost vůči hostitelské zemi a vysílajícímu členskému státu.
(6) Je rovněž žádoucí formalizovat způsob, jakým se dotčené orgány Společenství navzájem informují o činnosti sítě styčných úředníků pro přistěhovalectví, aby mohly přijímat nebo navrhovat opatření potřebná pro další zlepšení obecného řízení kontrol osob na vnějších hranicích členských států.
(7) S ohledem na rozhodnutí Rady 2003/170/SVV ze dne 27. února 2003 o společném používání styčných důstojníků vyslaných do zahraničí donucovacími orgány členských států [2].
(8) Pokud jde o Island a Norsko, rozvíjí toto nařízení ta ustanovení schengenského acquis ve smyslu dohody uzavřené mezi Radou Evropské unie a Islandskou republikou a Norským královstvím o přidružení těchto dvou států k provádění, uplatňování a rozvoji schengenského acquis [3], která spadají do oblasti uvedené v čl. 1 bodech A a E rozhodnutí Rady 1999/437/ES ze dne 17. května 1999 o některých opatřeních pro uplatňování uvedené dohody [4].
(9) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko nepodílí na přijímání tohoto rozhodnutí, a proto pro ně není závazné ani použitelné. Vzhledem k tomu, že toto rozhodnutí navazuje na schengenské acquis podle hlavy IV části třetí Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodne se Dánsko v souladu s článkem 5 uvedeného protokolu do šesti měsíců poté, co Rada přijala toto rozhodnutí, zda je provede ve svém vnitrostátním právu.
(10) Spojené království se účastní tohoto nařízení v souladu s článkem 5 Protokolu ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství o začlenění schengenského acquis do rámce Evropské unie a v souladu s čl. 8 odst. 2 rozhodnutí Rady 2000/365/ES ze dne 29. května 2000 o žádosti Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis [5].
(11) Irsko se účastní tohoto nařízení v souladu s článkem 5 Protokolu ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství o začlenění schengenského acquis do rámce Evropské unie a v souladu s čl. 6 odst. 2 rozhodnutí Rady 2002/192/ES ze dne 28. února 2002 o žádosti Irska, aby se na ně vztahovala některá ustanovení schengenského acquis [6].
(12) Účast Spojeného království a Irska na tomto nařízení v souladu s čl. 8 odst. 2 rozhodnutí Rady 2000/365/ES ze dne 29. května 2000 a čl. 6 odst. 2 rozhodnutí Rady 2002/192/ES ze dne 28. února 2002 se týká pravomoci Společenství k přijímání opatření k rozvoji schengenského acquis proti organizování nedovoleného přistěhovalectví, jichž se Spojené království a Irsko účastní.
(13) Toto nařízení je aktem navazujícím na schengenské acquis nebo s ním jinak souvisejícím ve smyslu čl. 3 odst. 1 aktu o přistoupení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Pro účely tohoto nařízení se "styčným úředníkem pro přistěhovalectví" rozumí zástupce členského státu vyslaný imigračním úřadem nebo jiným příslušným orgánem do zahraničí, aby navázal a udržoval styky s orgány hostitelské země s cílem přispět k předcházení nedovolenému přistěhovalectví a boji proti němu, navracení ilegálních přistěhovalců a řízení legální migrace osob.
2. Pro účely tohoto nařízení se za styčné úředníky pro přistěhovalectví považují také styční úředníci zabývající se otázkami přistěhovalectví v rámci svých úkolů.
3. Styční úředníci pro přistěhovalectví mohou být na přiměřenou dobu, kterou stanoví vysílající členský stát, vysláni do vnitrostátních konzulárních úřadů členských států ve třetích zemích nebo do příslušných orgánů jiných členských států, ale též do příslušných orgánů třetích zemí a mezinárodních organizací.
4. Tímto nařízením nejsou dotčeny úkoly styčných úředníků pro přistěhovalectví v rámci jejich povinností podle vnitrostátního práva, politik nebo postupů nebo podle zvláštních dohod uzavřených s hostitelskou zemí nebo mezinárodními organizacemi.
Článek 2
1. Každý členský stát zajistí, aby jeho styční úředníci pro přistěhovalectví navázali a udržovali přímé styky s příslušnými orgány v hostitelské zemi a příslušnými organizacemi v hostitelské zemi s cílem usnadnit a urychlit shromažďování a výměnu informací.
2. Styční úředníci pro přistěhovalectví shromažďují informace pro použití na operativní úrovni, na strategické úrovni nebo na obou úrovních. Tyto informace se týkají zejména
- přílivu ilegálních přistěhovalců pocházejících z hostitelské země nebo jí procházejících,
- tras ilegálních přistěhovalců mířících na území členských států,
- způsobu provedení, včetně použitých dopravních prostředků, účasti zprostředkovatelů atd.,
- existence a činnosti zločineckých organizací zabývajících se převaděčstvím,
- případů a událostí, které jsou nebo mohou být příčinou nového vývoje, pokud jde o přílivy ilegálních přistěhovalců,
- metod používaných pro padělání nebo pozměňování dokladů totožnosti a cestovních dokladů,
- způsobů a prostředků pomoci orgánům v hostitelských zemích při předcházení tomu, aby přílivy ilegálních přistěhovalců vznikaly na jejich území nebo těmito územími procházely,
- způsobů a prostředků usnadňování návratu a vracení ilegálních přistěhovalců do jejich zemí původu,
- právních předpisů a právní praxe vztahující se na výše uvedené záležitosti,
- informací předávaných prostřednictvím systému včasného varování.
3. Styční úředníci pro přistěhovalectví jsou rovněž oprávněni poskytovat pomoc při určování totožnosti státních příslušníků třetích zemí a usnadňování jejich návratu do země původu.
4. Členské státy zajistí, aby jejich styční úředníci pro přistěhovalectví plnili své úkoly v rámci svých povinností a v souladu s ustanoveními, včetně ustanovení na ochranu osobních údajů, obsaženými v jejich vnitrostátním právu a dohodách či ujednáních uzavřených s hostitelskými zeměmi nebo mezinárodními organizacemi.
Článek 3
1. Členské státy se systematicky a neprodleně vzájemně informují o případném vyslání styčných úředníků pro přistěhovalectví, včetně popisu jejich povinností a uvědomí též Radu a Komisi. Komise zašle souhrn těchto informací Radě a členským státům.
2. Každý členský stát rovněž informuje ostatní členské státy o svých záměrech vyslat styčné úředníky pro přistěhovalectví do třetích zemí tak, aby bylo ostatním členským státům umožněno vyjádřit zájem o uzavření dohody o spolupráci s dotyčným členským státem o takovém vyslání podle článku 5.
Článek 4
1. Členské státy zajistí, aby jejich styční úředníci pro přistěhovalectví vyslaní do stejných třetích zemí nebo regionů vytvořili mezi sebou místní nebo regionální sítě pro spolupráci. V rámci těchto sítí vykonávají styční úředníci pro přistěhovalectví zejména tyto činnosti:
- setkávají se pravidelně i v případě potřeby,
- vyměňují si informace a praktické zkušenosti,
- případně koordinují své postoje ohledně styků s dopravci,
- v případě potřeby navštěvují specializovaná společná školení,
- v případě potřeby organizují informační setkání a školení pro pracovníky diplomatického a konzulárního sboru misí členských států v hostitelské zemi,
- přijímají společné postupy, pokud jde o metody shromažďování a ohlašování strategicky důležitých informací, včetně analýz rizik, příslušným orgánům vysílajících členských států,
- přispívají do pololetních zpráv o společných činnostech vypracovaných podle čl. 6 odst. 1,
- v případě potřeby navazují pravidelné styky s obdobnými sítěmi v hostitelské zemi a v sousedních třetích zemích,
2. Zástupci Evropské komise mají právo účastnit se zasedání organizovaných v rámci sítě styčných úředníků pro přistěhovalectví; vyžadují-li to však operativní důvody, mohou se zasedání konat i bez zástupce Evropské komise. V případě potřeby mohou být též přizvány jiné orgány.
3. Členský stát, který předsedá Radě Evropské unie, přebírá iniciativu k pořádání takových zasedání. Není-li předsedající členský stát v zemi nebo regionu zastoupen, přebírá iniciativu k pořádání zasedání členský stát zastupující předsednictví.
Článek 5
1. Členské státy mohou uzavřít dvoustrannou nebo vícestrannou dohodu o tom, že styční úředníci pro přistěhovalectví, kteří jsou členským státem vysláni do třetí země nebo mezinárodní organizace, budou též zastupovat zájmy jednoho nebo více dalších členských států.
2. Členské státy se mohou též dohodnout, že si styční úředníci pro přistěhovalectví mezi sebou některé úkoly rozdělí.
Článek 6
1. Na konci každého pololetí vypracuje členský stát, který předsedá Radě Evropské unie, nebo v případě, že tento členský stát není v zemi nebo regionu zastoupen, členský stát zastupující předsednictví pro Radu a Komisi zprávu o činnosti sítí styčných úředníků pro přistěhovalectví, v nichž je zastoupen, jakož i zprávu o situaci v hostitelské zemi ohledně nedovoleného přistěhovalectví.
2. Tyto zprávy jsou vypracovány podle vzoru a na formuláři vypracovaném Komisí.
3. Tyto zprávy představují hlavní způsob podávání informací pro přípravu hodnotící zprávy předkládané Radě, kterou na konci předsednického období vypracuje Komise, o současné situaci v každé třetí zemi, do které jsou styční úředníci členských států pro přistěhovalectví vysíláni.
4. Na základě výše uvedených zpráv zahrne Komise do svých každoročních zpráv konkrétní souhrn o vývoji společné politiky ohledně nedovoleného přistěhovalectví, převaděčství a obchodování s lidmi, vnějších hranic a navracení neoprávněně pobývajících osob. Při předkládání svého hodnocení Radě může Komise učinit návrhy nebo doporučení, jež shledá jako vhodné.
Článek 7
Tímto nařízením nejsou dotčena ustanovení o konzulární spolupráci na místní úrovni obsažená ve Společné konzulární instrukci o vízech pro diplomatické mise a konzulární úřady [7].
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 5. ledna 2004.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné v členských státech v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství.
V Bruselu dne 19. února 2004.
Regolamento (CE) n. 377/2004 del Consiglio
del 19 febbraio 2004
relativo alla creazione di una rete di funzionari di collegamento incaricati dell'immigrazione
IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare l'articolo 63, paragrafo 3, lettera b), e l'articolo 66,
vista l'iniziativa della Repubblica ellenica(1),
visto il parere del Parlamento europeo,
considerando quanto segue:
(1) Il piano per la gestione delle frontiere esterne degli Stati membri dell'Unione europea, convenuto dal Consiglio nella sessione del 13 giugno 2002, prevede la creazione di una rete di funzionari di collegamento incaricati dell'immigrazione operante nei paesi terzi.
(2) Nelle conclusioni della riunione del 21 e 22 giugno 2002, il Consiglio europeo di Siviglia ha chiesto la creazione di una rete di funzionari di collegamento degli Stati membri incaricati dell'immigrazione entro il 2002.
(3) Nella sessione del 28 e 29 novembre 2002 il Consiglio ha adottato conclusioni sul miglioramento della rete di funzionari di collegamento incaricati dell'immigrazione, nelle quali prende atto della relazione della Presidenza, da cui risulta che nella maggior parte dei paesi ivi esaminati è operante una siffatta rete, ma constata altresì che la rete deve essere ulteriormente rafforzata.
(4) Il Consiglio europeo di Salonicco del 19 e 20 giugno 2003 ha posto l'accento sulla necessità di accelerare i lavori relativi all'adozione quanto prima possibile, ed entro la fine del 2003, dello strumento giuridico appropriato volto ad istituire formalmente la rete di funzionari di collegamento sull'immigrazione nei paesi terzi. Il Consiglio europeo ha fatto altresì riferimento all'importanza delle informazioni che saranno fornite dalla rete di funzionari di collegamento sull'immigrazione in vista dell'elaborazione di un meccanismo di valutazione per controllare le relazioni con i paesi terzi che non cooperano con l'Unione europea nella lotta contro l'immigrazione clandestina.
(5) Conformemente al Consiglio europeo di Salonicco occorre formalizzare l'esistenza e il funzionamento di tale rete - avvalendosi delle esperienze tratte dalla realizzazione di progetti in corso, compreso il progetto guidato dal Belgio relativo a una rete di funzionari di collegamento incaricati dell'immigrazione nei Balcani occidentali - mediante l'adozione di un atto giuridicamente vincolante che stabilisca l'obbligo di istituire forme di cooperazione fra i funzionari di collegamento incaricati dell'immigrazione degli Stati membri, gli obiettivi di tale cooperazione, le funzioni e le idonee qualifiche di tali funzionari di collegamento, nonché le loro responsabilità nei riguardi del paese ospitante e dello Stato membro che procede al distacco.
(6) È altresì auspicabile formalizzare le modalità di informazione delle pertinenti istituzioni comunitarie sulle attività dei funzionari di collegamento incaricati dell'immigrazione per consentire loro di adottare o proporre le misure che potrebbero rivelarsi necessarie per migliorare ulteriormente la gestione globale dei controlli delle persone alle frontiere esterne degli Stati membri.
(7) Tenendo conto della decisione 2003/170/CE del Consiglio, del 27 febbraio 2003, relativa all'utilizzo comune degli ufficiali di collegamento distaccati all'estero dalle autorità degli Stati membri incaricate dell'applicazione della legge(2).
(8) Per quanto riguarda l'Islanda e la Norvegia, il presente regolamento costituisce uno sviluppo delle disposizioni dell'acquis di Schengen ai sensi dell'accordo concluso dal Consiglio dell'Unione europea con la Repubblica d'Islanda e il Regno di Norvegia sulla loro associazione all'attuazione, all'applicazione e allo sviluppo dell'acquis di Schengen(3), che rientrano nel settore di cui all'articolo 1, punti A ed E della decisione 1999/437/CE del Consiglio, del 17 maggio 1999, relativa a talune modalità di applicazione di detto accordo(4).
(9) A norma degli articoli 1 e 2 del protocollo sulla posizione della Danimarca allegato al trattato sull'Unione europea e al trattato che istituisce la Comunità europea, la Danimarca non partecipa all'adozione del presente regolamento e di conseguenza non è da questo vincolata né soggetta alla sua applicazione. Dato che il presente regolamento si basa sull'acquis di Schengen in applicazione delle disposizioni della parte terza, titolo IV, del trattato che istituisce la Comunità europea, la Danimarca decide, a norma dell'articolo 5 del succitato protocollo, entro un periodo di sei mesi dall'adozione del presente regolamento da parte del Consiglio, se intende recepirlo nel proprio diritto interno.
(10) Il Regno Unito sta partecipando al presente regolamento ai sensi dell'articolo 5 del protocollo sull'integrazione dell'acquis di Schengen nell'ambito dell'Unione europea allegato al trattato sull'Unione europea e al trattato che istituisce la Comunità europea e dell'articolo 8, paragrafo 2, della decisione 2000/365/CE del Consiglio, del 29 maggio 2000, riguardante la richiesta del Regno Unito di Gran Bretagna e Irlanda del Nord di partecipare ad alcune disposizioni dell'acquis di Schengen(5).
(11) L'Irlanda sta partecipando al presente regolamento ai sensi dell'articolo 5 del protocollo sull'integrazione dell'acquis di Schengen nell'ambito dell'Unione europea allegato al trattato sull'Unione europea e al trattato che istituisce la Comunità europea e dell'articolo 6, paragrafo 2, della decisione 2002/192/CE del Consiglio, del 28 febbraio 2002, riguardante la richiesta dell'Irlanda di partecipare ad alcune disposizioni dell'acquis di Schengen(6).
(12) La partecipazione del Regno Unito e dell'Irlanda al presente regolamento ai sensi dell'articolo 8, paragrafo 2, della decisione 2000/365/CE del Consiglio, del 29 maggio 2000 e dell'articolo 6, paragrafo 2, della decisione 2002/192/CE del Consiglio, del 28 febbraio 2002, riguarda le responsabilità della Comunità relative all'adozione di misure che sviluppano le disposizioni dell'acquis di Schengen volte a combattere l'organizzazione di immigrazione illegale cui partecipano il Regno Unito e l'Irlanda.
(13) Il presente regolamento costituisce un atto basato sull'acquis di Schengen o ad esso altrimenti connesso ai sensi dell'articolo 3, paragrafo 1, dell'atto di adesione del 2003,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
Articolo 1
1. Nel presente regolamento, per "funzionario di collegamento incaricato dell'immigrazione" s'intende un rappresentante di uno degli Stati membri distaccato all'estero dal servizio immigrazione o da altre autorità competenti, allo scopo di instaurare e di mantenere contatti con le autorità del paese ospitante per contribuire alla prevenzione dell'immigrazione illegale e alla lotta contro tale fenomeno, al rimpatrio di clandestini e alla gestione dell'immigrazione regolare.
2. Ai fini del presente regolamento sono considerati altresì funzionari di collegamento incaricati dell'immigrazione i funzionari di collegamento che nell'esercizio dei propri compiti si occupano di questioni in materia di immigrazione.
3. I funzionari di collegamento incaricati dell'immigrazione possono essere distaccati presso le autorità consolari nazionali degli Stati membri situate nei paesi terzi o presso le pertinenti autorità di altri Stati membri, ma anche presso le competenti autorità dei paesi terzi, nonché presso organizzazioni internazionali per un periodo ragionevole che deve essere determinato dallo Stato membro che procede al distacco.
4. Il presente regolamento lascia impregiudicati i compiti che i funzionari di collegamento incaricati dell'immigrazione svolgono nell'ambito delle responsabilità loro assegnate in virtù della legislazione nazionale, di politiche o procedure o di speciali accordi conclusi con il paese ospitante o con le organizzazioni internazionali.
Articolo 2
1. Ciascuno Stato membro provvede a che i propri funzionari di collegamento incaricati dell'immigrazione istituiscano e mantengano contatti diretti con le autorità competenti del paese ospitante e con ogni altra organizzazione pertinente operante nel paese ospitante, allo scopo di facilitare e sveltire la raccolta e lo scambio di informazioni.
2. I funzionari di collegamento incaricati dell'immigrazione raccolgono informazioni destinate ad attività di tipo operativo o strategico, oppure ad entrambi i tipi di attività. Tali informazioni riguardano in particolare questioni quali:
- flussi di immigrazione illegale provenienti dal paese ospitante o in transito sul suo territorio,
- rotte seguite da tali flussi di immigrazione illegale per raggiungere i territori degli Stati membri,
- il loro "modus operandi", compresi i mezzi di trasporto usati, il coinvolgimento di intermediari, ecc.,
- esistenza di organizzazioni criminali dedite al traffico di clandestini e loro attività,
- incidenti e avvenimenti che possono costituire o diventare la causa di nuovi sviluppi per quanto attiene ai flussi di immigrazione illegale,
- metodi usati per la contraffazione o la falsificazione di documenti d'identità e documenti di viaggio,
- modi e mezzi di prestare assistenza alle autorità nei paesi ospitanti ai fini della prevenzione dei flussi dell'immigrazione illegale provenienti da tali paesi o in transito sul loro territorio,
- modi e mezzi per facilitare il ritorno e il rimpatrio dei clandestini nei paesi d'origine,
- legislazione e prassi giuridiche pertinenti in ordine alle questioni esposte sopra,
- informazioni trasmesse attraverso il sistema di allarme rapido.
3. I funzionari di collegamento incaricati dell'immigrazione sono altresì abilitati a fornire assistenza per accertare l'identità dei cittadini di paesi terzi e facilitare il loro ritorno nel paese d'origine.
4. Gli Stati membri provvedono affinché i funzionari di collegamento incaricati dell'immigrazione assolvano i loro compiti nell'ambito delle loro responsabilità e nel rispetto delle disposizioni, incluse quelle relative alla protezione dei dati di carattere personale, stabilite nelle rispettive legislazioni nazionali e negli accordi o nelle intese eventualmente conclusi con i paesi ospitanti o con le organizzazioni internazionali.
Articolo 3
1. Gli Stati membri comunicano sistematicamente e senza indugio agli altri Stati membri, al Consiglio e alla Commissione i distacchi da essi disposti di ufficiali di collegamento incaricati dell'immigrazione, nonché una descrizione dei loro compiti. La Commissione fornisce al Consiglio e agli Stati membri un resoconto di queste informazioni.
2. Ciascuno Stato membro comunica inoltre agli altri Stati membri le sue intenzioni riguardo al distacco di ufficiali di collegamento incaricati dell'immigrazione in paesi terzi, in modo che gli altri Stati membri possano esprimere un interesse a concludere un accordo di cooperazione con lo Stato membro interessato per quanto riguarda tale distacco, così come stabilito nell'articolo 5.
Articolo 4
1. Gli Stati membri provvedono affinché i loro ufficiali di collegamento incaricati dell'immigrazione distaccati nello stesso paese terzo o nella stessa regione costituiscano tra loro reti locali o regionali di cooperazione. Nell'ambito di tali reti, gli ufficiali di collegamento incaricati dell'immigrazione in particolare:
- si incontrano periodicamente e ogniqualvolta necessario,
- scambiano informazioni ed esperienza pratica,
- se opportuno, coordinano le posizioni da adottare nei contatti con i vettori commerciali,
- partecipano, se del caso, a corsi specializzati di formazione congiunti,
- organizzano, se del caso, sessioni d'informazione e corsi di formazione per i membri del corpo diplomatico e consolare delle missioni degli Stati membri nel paese ospitante,
- adottano approcci comuni per quanto riguarda i metodi di raccolta e trasmissione di informazioni strategicamente pertinenti, incluse le analisi di rischio, alle autorità competenti degli Stati membri di invio,
- contribuiscono alla redazione di relazioni biennali sulle loro attività comuni, elaborate a norma dell'articolo 6, paragrafo 1,
- stabiliscono, se del caso, contatti periodici con reti analoghe nel paese ospitante e nei paesi terzi limitrofi.
2. I rappresentanti della Commissione sono autorizzati a partecipare alle riunioni organizzate nell'ambito della rete di ufficiali di collegamento incaricati dell'immigrazione, benché, ove considerazioni di carattere operativo lo richiedano, le riunioni possano tenersi in assenza di rappresentanti della Commissione. Se opportuno, possono essere invitati anche altri organi e autorità.
3. Spetta allo Stato membro che esercita la Presidenza del Consiglio dell'Unione europea prendere l'iniziativa di organizzare tali riunioni. Se lo Stato membro che esercita la presidenza non è rappresentato nel paese o nella regione, tale iniziativa spetta allo Stato membro facente funzione di presidenza.
Articolo 5
1. Gli Stati membri possono convenire, a livello bilaterale o multilaterale, che gli ufficiali di collegamento incaricati dell'immigrazione distaccati in un paese terzo o presso una organizzazione internazionale da uno Stato membro curino anche gli interessi di un altro o altri Stati membri.
2. Gli Stati membri possono altresì convenire che i loro ufficiali di collegamento incaricati dell'immigrazione si ripartiscano taluni compiti tra loro.
Articolo 6
1. Lo Stato membro che esercita la presidenza del Consiglio dell'Unione europea o, se tale Stato non è rappresentato nel paese o nella regione, lo Stato membro facente funzione di presidenza, al termine di ogni semestre redige per il Consiglio e la Commissione una relazione sulle attività delle reti di ufficiali di collegamento incaricati dell'immigrazione in cui dispone di un rappresentante, nonché sulla situazione nel paese ospitante, in materie inerenti all'immigrazione clandestina.
2. Tali relazioni sono redatte conformemente al modello e al formato predisposti dalla Commissione.
3. Le relazioni costituiscono una forma essenziale di informazione per la preparazione, al termine di ciascuna presidenza, di una relazione valutativa da presentare al Consiglio, redatta dalla Commissione, sulla situazione esistente in ogni paese terzo in cui sono distaccati ufficiali di collegamento degli Stati membri incaricati dell'immigrazione.
4. Sulla base delle suddette relazioni, la Commissione include nella relazione annuale sull'elaborazione di una politica comune in materia di immigrazione illegale, di introduzione clandestina e tratta di esseri umani, di frontiere esterne e di rimpatrio delle persone soggiornanti illegalmente una sinossi fattuale. Nel presentare al Consiglio tale valutazione, la Commissione può formulare, se lo ritiene opportuno, le proposte o le raccomandazioni del caso.
Articolo 7
Il presente regolamento non pregiudica le disposizioni sulla cooperazione consolare locale contenute nell'Istruzione consolare comune diretta alle rappresentanze diplomatiche e consolari di prima categoria(7).
Articolo 8
Il presente regolamento entra in vigore il 5 gennaio 2004.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile negli Stati membri conformemente al trattato che istituisce la Comunità europea.
Fatto a Bruxelles, addì 19 febbraio 2004.