Nařízení Rady (ES) č. 2200/96
ze dne 28. října 1996
o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 42 a 43 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
(1) vzhledem k tomu, že se v současné době z důvodu různých změn odvětví ovoce a zeleniny dostává do nové situace, které se producenti musí přizpůsobovat; že je proto nutné změnit zaměření základních pravidel společné organizace trhu v tomto odvětví; že s ohledem na četné změny, kterými organizace trhu od svého zavedení prošla, je třeba z důvodů přehlednosti přijmout nové nařízení;
(2) vzhledem k tomu, že je žádoucí včlenit do tohoto nového nařízení základní ustanovení nařízení Rady (EHS) č. 3285/83 ze dne 14. listopadu 1983, kterým se stanoví obecná pravidla pro rozšíření působnosti některých pravidel stanovených organizacemi producentů v odvětví ovoce a zeleniny [4], hlavní ustanovení nařízení Rady (EHS) č. 1319/85 ze dne 23. května 1985 o posílení kontroly provádění ustanovení Společenství v odvětví ovoce a zeleniny [5], hlavní ustanovení nařízení Rady (EHS) č. 2240/88 ze dne 19. července 1988, kterým se stanoví pro broskve, citrony a pomeranče prováděcí pravidla k článku 16b nařízení (EHS) č. 1035/72 o společné organizaci trhu s ovocem a zeleninou [6], hlavní ustanovení nařízení Rady (EHS) č. 1121/89 ze dne 27. dubna 1989 o zavedení intervenčního prahu pro jablka a květák [7] a hlavní ustanovení nařízení Rady (EHS) č. 1198/90 ze dne 7. května 1990, kterým se zavádí rejstřík pěstitelů citrusů ve Společenství [8]; že je proto třeba tato nařízení zrušit;
(3) vzhledem k tomu, že třídění produktů podle společných závazných norem pro ovoce a zeleninu uváděné na trh uvnitř Společenství nebo vyvážené do třetích zemí tvoří referenční rámec přispívající k poctivému obchodování, průhlednosti trhu a vyloučení produktů neuspokojivé jakosti z trhu; že dodržování norem tak přispívá ke zvyšování rentability produkce;
(4) vzhledem k tomu, že v zájmu zjednodušení je žádoucí přijmout normy pro ovoce a zeleninu s poměrně velkým významem na trhu, které by vycházely z norem přijatých v rámci Evropské hospodářské komise OSN (EHK/OSN); že je nezbytné stanovit podmínky, za kterých mohou být mezinárodní normy přizpůsobeny zvláštním potřebám Společenství;
(5) vzhledem k tomu, že používání norem nemůže být plně účinné, pokud normy nejsou s určitými výjimkami používány ve všech stadiích obchodu a při odesílání z oblasti produkce; že však mohou být stanoveny výjimky pro některé velice okrajové a přesně vymezené činnosti nebo činnosti na začátku obchodního řetězce nebo pro produkty určené k průmyslovému zpracování; že je třeba rovněž vzít v úvahu možnost slabé nebo výjimečně bohaté produkce; že v zájmu zajištění jakosti požadované normami musí být držitel produktu zodpovědný za dodržování norem; že zejména požadavky spotřebitelů na vlastnosti ovoce a zeleniny vyžadují, aby označení produktů na štítku obsahovalo údaj o původu produktů až do stadia maloobchodního prodeje;
(6) vzhledem k tomu, že produkce a uvádění ovoce a zeleniny na trh musí brát ohled na životní prostředí v oblasti pěstitelských postupů, nakládání s odpadovým materiálem a zničení produktů stažených z trhu, zejména v oblasti ochrany jakosti vod, zachování biologické rozmanitosti a úpravy krajiny;
(7) vzhledem k tomu, že organizace producentů jsou základními prvky společné organizace trhu, jejíž decentralizované fungování na své úrovni zajišťují; že z důvodu stále se zvyšující koncentrace poptávky je koncentrace nabídky uvnitř těchto organizací více než předtím hospodářskou nutností k posílení postavení producentů na trhu; že tato koncentrace musí být uskutečňována na základě dobrovolnosti a užitečnosti podle rozsahu a účinnosti služeb, které může organizace producentů poskytnout svým členům; že se nejedná o ohrožení dodávek produktů organizacím zaměřeným na zvláštní produkty, které existovaly před vstupem tohoto nařízení v platnost;
(8) vzhledem k tomu, že organizace producentů, která je schopna přispívat k dosažení cílů společné organizace trhu, může být členským státem uznána pouze tehdy, splňuje-li určité požadavky, které kladou organizaci samotné a jejím členům stanovy; že seskupením producentů, které mají zájem o získání statutu organizací producentů, musí být v souladu s tímto nařízením poskytnuto přechodné období, v jehož průběhu jim může být při splnění určitých podmínek poskytnuta finanční podpora na vnitrostátní úrovni a na úrovni Společenství;
(9) vzhledem k tomu, že je žádoucí poskytnout přechodné období organizacím producentů, které byly již uznány podle nařízení (EHS) č. 1035/72 [9], které však v danou chvíli nemohou plnit podmínky tohoto nařízení pro získání uznání; že tyto organizace musí být schopny prokázat svou způsobilost k provedení nezbytné změny zaměření;
(10) vzhledem k tomu, že ke zvýšení odpovědnosti organizací producentů zejména při přijímání rozhodnutí v oblasti finanční a za účelem řádné správy veřejných prostředků, jež jsou jim přidělovány, a jejich přizpůsobení budoucím požadavkům, je třeba stanovit podmínky, za jakých mohou být tyto prostředky využívány; že spolufinancování z provozních fondů vytvořených organizacemi producentů představuje vhodné řešení;
(11) vzhledem k tomu, že zřízení a řádné fungování provozních fondů vyžadují, aby si organizace producentů vzaly na starost celkovou produkci ovoce a zeleniny svých členů;
(12) vzhledem k tomu, že za účelem kontroly výdajů Společenství musí být stanovena hranice podpory poskytované organizacím producentů, které zřizují provozní fond;
(13) vzhledem k tomu, že v oblastech, ve kterých je organizace produkce slabá, je třeba umožnit poskytnutí dodatečných vnitrostátních finančních příspěvků; že v případě členských států, které jsou z hlediska struktur obzvláště znevýhodněny, musí být tyto příspěvky uhraditelné Společenstvím ze režimu podpor Společenství;
(14) vzhledem k tomu, že za účelem dalšího posílení činnosti organizací producentů nebo jejich sdružení a za účelem zajištění žádoucí stability trhu je třeba umožnit členským státům, aby za určitých podmínek rozšířily na producenty dané oblasti, kteří nejsou jejich členy, pravidla týkající se zejména produkce, uvádění na trh a ochrany životního prostředí, přijatá členy organizace nebo sdružení dotyčné oblasti; že v případě, že je poskytnuto řádné odůvodnění, musí být určité náklady vzniklé z tohoto rozšíření pravidel účtovatelné dotyčným producentům, jelikož ti jsou poživateli výhod plynoucích z tohoto rozšíření;
(15) vzhledem k tomu, že meziodvětvové organizace vytvořené z podnětu samostatných nebo již seskupených hospodářských subjektů, představují-li významnou část různých profesních kategorií v odvětví ovoce a zeleniny, jsou schopny přispět k chování zohledňujícímu situaci na trhu a usnadnit obchodní přístup, který zlepší výkazy o produkci, to znamená organizaci produkce, prezentaci produktů a jejich uvádění na trh; že jelikož činnost těchto organizací je schopna celkově přispět k dosažení cílů článku 39 Smlouvy, a zejména cílů tohoto nařízení, je třeba, jakmile dojde k vymezení příslušných druhů činností, umožnit členským státům udělit zvláštní uznání těm organizacím, které prokáží dostatečnou reprezentativnost a jejichž činnost se zaměřuje na uskutečňování výše uvedených cílů; že uvedená ustanovení o rozšíření působnosti pravidel přijatá organizacemi nebo jejich sdruženími a o podílu na nákladech vyplývajících z tohoto rozšíření se musí vzhledem k podobnosti sledovaných cílů použít i na meziodvětvové organizace;
(16) vzhledem k tomu, že v zájmu stabilizace kurzů je žádoucí, aby organizace producentů mohly intervenovat na trhu, zejména tím, že se rozhodnou nenabízet k prodeji určitá množství produktů v určitých obdobích; že stažení produktů nesmí být považováno za alternativu k uvádění na trh; že tedy financování stažení ze strany Společenství musí být omezeno jednak pouze na stanovené procento produkce, jednak na nízkou vyrovnávací platbu Společenství, aniž by bylo dotčeno použití provozních fondů k tomuto účelu; že v zájmu zjednodušení je vyrovnávací platba ze strany Společenství stanovena jednotnou paušální sazbou pro každý produkt; že k dosažení srovnatelného snížení u všech produktů jsou nezbytná určitá rozlišení;
(17) vzhledem k tomu, že intervenční opatření mohou být plně účinná jen tehdy, pokud produkty stažené z trhu nejsou opět uvedeny do běžného obchodního oběhu; že je třeba stanovit různé způsoby jejich využití a zabránit tím v nejvyšší možné míře jejich zničení;
(18) vzhledem k tomu, že tento nový způsob řízení stahování umožňuje zároveň zrušit závazná ustanovení týkající se důsledků překročení prahových množství; že je však rozumné zachovat základní zásadu těchto ustanovení během přechodného období a zmocnit Komisi v případě potřeby jednat na základě této zásady;
(19) vzhledem k tomu, že Rada přijala na základě nařízení (ES) č. 3290/94 [10] úpravy a přechodná opatření potřebná v odvětví zemědělství k provádění dohod uzavřených v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání, zejména nové úpravy obchodu se třetími zeměmi v odvětví ovoce a zeleniny; že ustanovení přílohy XIII nařízení (ES) č. 3290/94 jsou začleněna do tohoto nařízení; že však v případě, že jsou produkty dováženy do Společenství za účelem průmyslového zpracování, nejsou prodány v komisním prodeji; že tudíž ověření vstupní ceny může být provedeno na jiném základě než na základě paušální hodnoty; že je tudíž třeba příslušná ustanovení v tomto ohledu doplnit;
(20) vzhledem k tomu, že pravidla společné organizace trhu musí být dodržována všemi hospodářskými subjekty, na které se pravidla použijí, protože v opačném případě bude jejich účinek narušen se všemi důsledky, které z toho plynou, ať už se jedná o použití veřejných prostředků nebo o hospodářskou soutěž mezi hospodářskými subjekty; že je tedy třeba zřídit zvláštní sbor inspektorů Společenství pro toto odvětví; že jak z rozpočtových důvodů, tak z důvodů účinnosti musí být tento sbor tvořen úředníky Komise a popřípadě i jinými pracovníky; že je rovněž třeba stanovit sankce Společenství, aby bylo zajištěno jednotné uplatňování nové úpravy v celém Společenství;
(21) vzhledem k tomu, že jedním z nezbytných prvků řádného řízení společné organizace trhu je důkladná znalost trhu; že je tudíž třeba stanovit za tímto účelem nezbytná opatření;
(22) vzhledem k tomu, že fungování jednotného trhu by poskytováním určité podpory bylo ohroženo; že je tedy třeba, aby ustanovení Smlouvy umožňující přezkoumání podpor poskytnutých členskými státy a umožňující zákaz podpor neslučitelných se společným trhem byla rozšířena tak, aby pokrývala odvětví uvedené v tomto nařízení;
(23) vzhledem k tomu, že společná organizace trhu v tomto odvětví musí současně a vhodným způsobem zohledňovat cíle stanovené v článcích 39 a 110 Smlouvy;
(24) vzhledem k tomu, že pro usnadnění provádění tohoto nařízení je třeba stanovit postup zavedení úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci řídícího výboru;
(25) vzhledem k tomu, že za účelem řešení obzvláště nepříznivé situace v odvětví lískových oříšků je důležité poskytnout paušální podporu na lískové oříšky sklizené v hospodářských letech 1997/98, 1998/99 a 1999/2000,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Tímto nařízením se zřizuje společná organizace trhu s ovocem a zeleninou.
2. Společná organizace zahrnuje tyto produkty:
Kód KN | Popis zboží |
070200 | Rajčata, čerstvá nebo chlazená |
0703 | Cibule, šalotka, česnek, pór a jiná cibulová zelenina, čerstvá nebo chlazená |
0704 | Zelí, květák, kapusta kadeřavá, kedluben a podobné jedlé rostliny rodu Brassica, čerstvé nebo chlazené |
0705 | Hlávkový salát (Lactuca sativa) a čekanka (Cichorium spp.), čerstvé nebo chlazené |
0706 | Mrkev, vodnice, tuřín, salátová řepa, kozí brada, bulvový celer, ředkvička a podobné jedlé kořeny, čerstvé nebo chlazené |
070700 | Okurky a nakládačky, čerstvé nebo chlazené |
0708 | Luštěniny, též vyluštěné, čerstvé nebo chlazené |
ex0709 | Ostatní zelenina, čerstvá nebo chlazená s výjimkou zeleniny uvedené v podpoložkách 07096091, 07096095, 07096099, 07099031, 07099039 a 07099060 |
ex0802 | Ostatní skořápkové ovoce, čerstvé nebo sušené, též bez skořápky nebo vyloupané, s výjimkou arekových (nebo betelových) ořechů a kola ořechů uvedených v podpoložce 08029030 |
08030011 | Banány plantejny, čerstvé |
ex08030090 | Banány plantejny, sušené |
08042010 | Fíky, čerstvé |
08043000 | Ananas |
080440 | Avokádo |
08045000 | Kvajava, mango a mangostany |
0805 | Citrusové plody, čerstvé nebo sušené |
08061021080610290806103008061040080610500806106108061069 | Stolní vinné hrozny, čerstvé |
080700 | Melouny (včetně melounů vodních) a papáje, čerstvé |
0808 | Jablka, hrušky a kdoule, čerstvé |
0809 | Meruňky, třešně a višně, broskve (včetně nektarinek), švestky a trnky, čerstvé |
0810 | Ostatní ovoce, čerstvé |
0813503108135039 | Směsi tvořené výhradně ze suchého skořápkového ovoce uvedeného v položkách 0801 a 0802 |
12121010 | Svatojánský chléb |
3. Hospodářské roky produktů uvedených v odstavci 2 se stanoví v případě potřeby v souladu s postupem podle článku 46.
HLAVA I
Třídění produktů
Článek 2
1. Produkty určené k dodání spotřebiteli v čerstvém stavu mohou být tříděny podle systému norem.
2. Normy pro čerstvé ovoce a zeleninu zahrnuté v příloze I se přijmou postupem podle článku 46 pro provádění společné organizace trhu. Za tím účelem se zohlední normy EHK/OSN doporučené pracovní skupinou Evropské hospodářské komise pro normalizaci produktů podléhajících rychlé zkáze a zlepšování jejich jakosti.
Až do přijetí nových norem se použijí normy vymezené článkem 2 nařízení (EHS) č. 1035/72.
3. Komise může postupem podle článku 46 rozšířit seznam uvedený v příloze I o další produkty.
Článek 3
1. Držitel produktů, pro které byly přijaty normy jakosti, může tyto produkty vystavovat za účelem prodeje, nabízet je k prodeji, prodat nebo je dodávat či jakýmkoli jiným způsobem uvádět na trh uvnitř Společenství pouze tehdy, jestliže jsou v souladu s těmito normami. Držitel je odpovědný za dodržení těchto norem.
Členské státy však smějí od požadavků na dodržení norem jakosti nebo některých jejich ustanovení osvobodit:
a) produkty vystavené za účelem prodeje, nabízené k prodeji, prodávané, dodávané nebo jakýmkoli jiným způsobem uváděné producentem na velkoobchodní trhy, a zejména na trhy producentů přímo v pěstitelské oblasti;
b) produkty zasílané z těchto velkoobchodních trhů do obalových úpraven a balíren nebo skladovacích zařízení v téže pěstitelské oblasti.
V případě použití druhého pododstavce o tom příslušný členský stát uvědomí Komisi a sdělí jí opatření, která k tomu účelu přijal.
2. Dodržení norem jakosti v rámci jedné pěstitelské oblasti se nevyžaduje u:
a) produktů prodávaných nebo dodávaných producentem do obalových úpraven a balíren nebo do skladovacích zařízení nebo zasílaných do těchto zařízení z podniku producenta;
b) produktů zasílaných ze skladovacích zařízení do obalových úpraven a balíren.
3. Dodržení norem jakosti se nevyžaduje u:
a) produktů zasílaných do zpracovatelských podniků, pokud nejsou postupem podle článku 46 stanovena minimální kritéria jakosti pro produkty určené k průmyslovému zpracování;
b) produktů přenechaných producentem v místě jeho podniku spotřebiteli pro jeho osobní spotřebu;
c) produktů z určité oblasti, které se prodávají v maloobchodě této oblasti k uspokojení proslulé tradiční místní spotřeby na základě rozhodnutí Komise přijatého na žádost členského státu postupem podle článku 46.
4. U produktů uvedených v odstavci 2 a odst. 3 písm. a) je nutno prokázat, že dané produkty splňují stanovené podmínky, zejména pokud jde o jejich zamýšlené použití.
Článek 4
V případech, kdy v důsledku krajního nedostatku nebo výjimečně bohaté nabídky nejsou produkty vyhovující normám jakosti s to pokrýt spotřebitelskou poptávku nebo ji naopak značně převyšují, přijmou se ve shodě s mezinárodními závazky Společenství a postupem podle článku 46 na omezenou dobu opatření odchylná od uvedených norem.
Článek 5
1. Údaje požadované normami v oblasti označování musí být uvedeny čitelně a viditelně na jedné straně obalu, a to buď tak, že zde budou vytištěny nesmazatelným písmem, nebo prostřednictvím štítku, který tvoří nedílnou součást obalu nebo je k obalu dobře připevněn.
2. U odesílaného volně loženého zboží nakládaného přímo na dopravní prostředek, musí být údaje zmíněné v odstavci 1 uvedeny v dokladu provázejícím zboží nebo na vývěsce viditelně umístěné uvnitř dopravního prostředku.
Článek 6
Pokud jsou produkty v rámci maloobchodního prodeje nabízeny balené, musí být údaje požadované pro označování čitelné a viditelné.
U produktů nabízených v hotových obalech ve smyslu směrnice 79/112/EHS [11] musí být kromě údajů stanovených obecnými normami vyznačena i čistá hmotnost. V případě produktů běžně prodávaných na kusy se však uvedení čisté hmotnosti nevyžaduje, pokud je počet kusů dobře viditelný a lehce spočitatelný zvenčí, nebo není-li tomu tak, pokud je tento počet uveden na štítku.
Produkty smějí být nabízeny nebalené, pokud je maloobchodní prodejce opatří tabulkou s dobře viditelnými a čitelnými údaji, jež jsou stanoveny normami a týkají se:
- odrůdy,
- původu produktu,
- třídy jakosti.
Článek 7
Za účelem zjištění, zda produkty, na něž se vztahují normy jakosti, splňují ustanovení článků 3 až 6, provádějí subjekty pověřené jednotlivými členskými státy ve všech etapách uvádění na trh a během přepravy v souladu s hlavou VI kontroly shody na základě odebraných vzorků.
Nejvhodnější je tyto kontroly provádět před odesláním produktů z pěstitelské oblasti v době, kdy jsou baleny nebo nakládány.
Členské státy sdělí ostatním členským státům a Komisi názvy subjektů pověřených kontrolou.
Článek 8
1. Produkty, na něž se vztahují normy, smějí být dovezeny ze třetích zemí jen tehdy, vyhovují-li těmto normám nebo normám alespoň rovnocenným.
2. Články 3 až 7 se použijí na produkty dovážené do Společenství po splnění dovozních formalit v souladu s stávajícími pravidly Společenství.
Článek 9
1. Produkty, na které se vztahují normy, smějí být vyvezeny do třetích zemí jen tehdy, vyhovují-li těmto normám.
S přihlédnutím k požadavkům trhu, pro které je zboží určeno, však smějí být postupem podle článku 46 povoleny odchylky.
2. Produkty určené k vývozu do třetích zemí podléhají kontrole shody s normami před opuštěním celního území Společenství.
Článek 10
Opatření zajišťující jednotné používání ustanovení této hlavy se přijímají postupem podle článku 46.
U produktů určených k dovozu do Společenství mohou taková opatření spočívat ve schválení vydaném úředními kontrolními útvary vyvážející třetí země.
HLAVA II
Organizace producentů
Článek 11
1. Pro účely tohoto nařízení se "organizací producentů" rozumí každá právnická osoba,
a) která je založena z podnětu producentů těchto tříd produktů uvedených v čl. 1 odst. 2:
i) ovoce a zelenina;
ii) ovoce;
iii) zelenina;
iv) produkty určené k průmyslovému zpracování;
v) citrusové plody;
vi) skořápkové ovoce;
vii) houby;
b) která má za cíl zejména:
1. zajistit plánování produkce a její přizpůsobení poptávce, zejména pokud jde o jakost a množství;
2. podporovat koncentraci nabídky a uvádění produktů vyprodukovaných jejími členy na trh;
3. snižovat produkční náklady a zajišťovat stálost cen producentů;
4. podporovat používání pěstitelských postupů, produkčních technologií a postupů nakládání s odpady šetrných k životnímu prostředí, zejména za účelem ochrany jakosti vod, půdy a krajiny, ochrany a/nebo podpory biologické rozmanitosti;
c) jejíž stanovy zavazují členy této organizace producentů zejména k tomu, že:
1. uplatňují pravidla přijatá organizací producentů ohledně znalosti produkce, produkci samotné, uvádění produktů na trh a o ochraně životního prostředí;
2. jsou členem pouze jedné organizace producentů uvedené v písmenu a), pokud jde o produkci jedné z tříd produktů uvedených v písmenu a) daným podnikem;
3. prodávají svou veškerou produkci prostřednictvím organizace producentů.
Pokud však to organizace producentů povolí a za podmínek, které stanoví, členové této organizace producentů mohou:
- prodat přímo ve svých podnicích spotřebitelům pro jejich osobní spotřebu nejvýše 25 % své produkce, pokud jsou členy organizace producentů ovoce a zeleniny uvedené v písm. a) bodu i), a nejvýše 20 %, pokud jsou členy jiných druhů organizací producentů, a kromě toho
- uvádět na trh sami nebo prostřednictvím jiné organizace producentů, kterou určí jejich vlastní organizace, množství produktů, jejichž objem je ve srovnání s objemem uváděným na trh jejich vlastní organizací nepatrný;
- uvádět na trh prostřednictvím jiné organizace producentů, kterou určí jejich vlastní organizace, produkty, které svou povahou v zásadě nejsou pokryty obchodními aktivitami jejich vlastní organizace;
- postupem podle článku 46 mít oprávnění uzavírat v případě některých produktů odchylným způsobem přímé smlouvy se zpracovatelskými podniky sestupně a po dobu přechodného období do 31. prosince 1999;
4. poskytovat údaje požadované organizací producentů ke statistickým účelům, zejména pokud jde o pěstitelské plochy, sklizená množství, výnosy a přímé prodeje;
5. platit finanční příspěvky stanovené ve stanovách pro potřebu zřízení a doplňování provozního fondu stanoveného v článku 15;
d) jejíž stanovy stanoví:
1. postupy stanovení, přijetí a změny pravidel uvedených v písm. c) bodě 1;
2. předepisování finančních členských příspěvků nezbytných k financování organizace producentů;
3. pravidla umožňující členům organizace producentů kontrolovat demokratickým způsobem svou organizaci a její rozhodnutí;
4. sankce za porušení buď povinností vyplývajících ze stanov, zejména za neplacení finančních příspěvků, nebo pravidel stanovených organizací producentů;
5. pravidla přijímání nových členů, zejména minimální dobu členství;
6. účetní a rozpočtová pravidla nezbytná pro fungování organizace;
e) která byla uznána dotyčným členským státem na základě odstavce 2.
2. Členské státy pro účely tohoto nařízení uznají jakožto organizace producentů všechna seskupení producentů, která o takové uznání požádají, pod podmínkou, že:
a) splňují požadavky stanovené v odstavci 1 a prokáží, vedle jiných zdůvodnění, že sdružují minimální počet producentů a pokrývají minimální objem tržní produkce, stanovený postupem podle článku 46;
b) skýtají dostatečnou záruku provádění, trvalosti a účinnosti jejich činností;
c) své členy účinně připravují na získávání technické pomoci nezbytné pro používání pěstitelských postupů šetrných k životnímu prostředí;
d) svým členům účinně poskytují technické prostředky nezbytné ke skladování, obalové úpravě a uvádění produktů na trh a zajišťují řádné obchodní a rozpočtové řízení úkolů, jež na sebe převzali.
3. Členské státy mohou pro účely tohoto nařízení uznat jakožto organizace producentů také jiné organizace producentů než ty, které jsou uvedeny v odst. 1 písm. a), které již existovaly před vstupem tohoto nařízení v platnost a které byly uznány podle nařízení (EHS) č. 1035/72 přede dnem používání tohoto nařízení.
Pokud členské státy na základě prvního pododstavce uznají výše zmíněné organizace producentů, použijí se požadavky uvedené v odstavci 1, s výjimkou písmene a) a podle vhodnosti požadavky uvedené v odst. 1 písm. c) bodu 2 a v odstavci 2.
Článek 12
1. Členské státy:
a) rozhodnou o tom, zda organizaci producentů udělí uznání ve lhůtě tří měsíců od podání žádosti doložené všemi odůvodněními;
b) provádějí v pravidelných intervalech kontroly, zda organizace producentů dodržují podmínky uznání, přičemž v případě nedodržení ukládají těmto organizacím sankce a rozhodují, tam kde je to nezbytné, o odebrání jejich uznání;
c) sdělují Komisi ve lhůtě dvou měsíců každé rozhodnutí o udělení či odebrání uznání nebo zamítnutí žádosti o ně.
2. Podmínky, za kterých členské státy podávají zprávy Komisi o činnostech organizací producentů, a četnost těchto zpráv se stanoví postupem podle článku 46.
Komise se kontrolami prováděnými v souladu s hlavou VI ujistí o dodržování článku 11 a odst. 1 písm. b) tohoto článku a na základě těchto kontrol popřípadě členské státy vyzve k odebrání udělených uznání.
Článek 13
1. Organizace producentů uznané podle nařízení (EHS) č. 1035/72 před vstupem tohoto nařízení v platnost, které nemohou podle článku 11 tohoto nařízení obdržet uznání bez přechodného období, smějí pokračovat v činnosti podle ustanovení hlavy IV po dobu dvou let následujících po vstupu tohoto nařízení v platnost, pokud nadále splňují požadavky příslušných článků nařízení (EHS) č. 1035/72.
2. Období dvou let zmíněné v odstavci 1 může být prodlouženo na období pěti let, pokud dotyčná organizace producentů:
a) ke stanovenému dni před koncem období dvou let zmíněného v odstavci 1 předloží členskému státu akční plán s cílem dosáhnout uznání podle čl. 11 odst. 2; členský stát jej musí buď přijmout, nebo zamítnout;
b) při předkládání svého akčního plánu prokáže, že zřídila provozní fond uvedený v článku 15;
c) zaváže se pod hrozbou sankcí stanovených členským státem provést svůj akční plán před uplynutím období pěti let.
3. Organizace producentů, které z jakéhokoliv důvodu a v jakémkoli okamžiku přestaly plnit podmínky stanovené v odstavci 2, pozbývají svůj status za podmínek stanovených v čl. 12 odst. 1 písm. b).
Použitím prvního pododstavce však nejsou dotčena jednotlivá práva, kterých mohla organizace producentů nabýt v souladu s nařízením (EHS) č. 1035/72.
Článek 14
1. Novým seskupením producentů nebo těm seskupením, která nebyla uznána podle nařízení (EHS) č. 1035/72 před vstupem tohoto nařízení v platnost, může být přiznáno přechodné období v délce trvání nejvýše pěti let, během něhož musí splnit podmínky stanovené v článku 11.
Za tímto účelem předloží příslušnému členskému státu plán odstupňovaného uznání, jehož přijetím začíná období pěti let stanovené v prvním pododstavci a které představuje předběžné uznání.
2. Členské státy mohou seskupením producentů uvedeným v odstavci 1 v průběhu pěti let, které následují po dni předběžného uznání, poskytnout:
a) podporu určenou k pobídce jejich vytváření a k usnadnění jejich administrativní činnosti;
b) podporu poskytovanou buď přímo, nebo prostřednictvím peněžních ústavů formou zvláštních půjček určených k pokrytí části investic nezbytných k dosažení uznání a stanovených k tomuto účelu v plánu uznání uvedeném v odst. 1 druhém pododstavci.
3. Podpora uvedená v odstavci 2 je hrazena Společenstvím v souladu s čl. 52 odst. 2 a 3.
4. Před udělením předběžného uznání členský stát uvědomí Komisi o svých záměrech a jejich finančních důsledcích.
5. Předložení plánu uznání členskému státu seskupením producentů znamená pro toto seskupení závazek, že se podrobí vnitrostátním kontrolám a kontrolám Společenství prováděným v souladu s hlavou VI, zejména pokud jde o řádné hospodaření s veřejnými prostředky.
6. Členské státy ukládají seskupením producentů, které neplní své závazky, sankce.
7. Prováděcí pravidla k tomuto článku, stanovená podle článku 48, musí zahrnovat ustanovení, která zajistí, že podpora vyplácená portugalským organizacím producentů, vyjádřená procentem hodnoty tržní produkce dotyčné organizace producentů, nebude nižší než podpora vyplývající z nařízení (EHS) č. 746/93 [12].
Článek 15
1. Finanční podpora Společenství se poskytuje za podmínek stanovených v tomto článku organizacím producentů, které zřizují provozní fond.
Do tohoto fondu plynou finanční příspěvky vybírané od členů dotyčné organizace producentů na základě množství nebo hodnoty ovoce a zeleniny skutečně uvedených na trh a finanční podpora uvedená v prvním pododstavci.
2. Provozní fondy uvedené v odstavci 1 se používají:
a) k financování stažení produktů z trhu za podmínek uvedených v odstavci 3;
b) k financování operačního programu předloženého příslušným vnitrostátním orgánům a jimi schváleného podle čl. 16 odst. 1.
Takové fondy však mohou být také zcela nebo zčásti využity k financování akčního plánu předloženého organizacemi producentů, uvedeného v článku 13.
3. Užití provozního fondu k financování stažení produktů z trhu je přípustné pouze tehdy, byl-li provozní fond schválen příslušnými vnitrostátními orgány. Financování se provádí jedním nebo oběma následujícími způsoby:
a) vyrovnávací platbou za stažení produktů, které nejsou uvedeny v příloze II a které vyhovují příslušným normám, pokud byly takové normy přijaty na základě článku 2;
b) poskytnutím příplatku k vyrovnávací platbě Společenství za stažení.
Členské státy mohou stanovit maximální výši vyrovnávací platby nebo příplatku, aniž by však výše takto stanoveného příplatku přičtená k částce vyrovnávací platby Společenství za stažení přesáhla výši maximálních cen za stažení uplatňovaných v hospodářském roce 1995/96 v souladu s čl. 16 odst. 3 písm. a), čl. 16 písm. a), čl. 16 písm. b) a čl. 18 odst. 1 písm. a) první odrážkou nařízení (EHS) č. 1035/72.
Část provozního fondu, která může být použita k financování stažení, nesmí přesáhnout 60 % v prvním, 55 % ve druhém, 50 % ve třetím, 45 % ve čtvrtém, 40 % v pátém roce a 30 % od šestého roku dále počínaje dnem schválení prvního operačního programu předloženého dotyčnou organizací producentů příslušným vnitrostátním orgánům a jimi schváleného.
Meze stanovené v čl. 23 odst. 3, 4 a 5 se použijí na stažení produktů uvedené v prvním pododstavci písm. a) tohoto odstavce.
4. Operační program uvedený v odst. 2 písm. b) musí:
a) sledovat několik cílů uvedených v čl. 11 odst. 1 písm. b) a jiné, zahrnující zejména: zlepšování jakosti produktů, zvyšování jejich obchodní hodnoty, propagaci produktů u spotřebitelů, vytvoření sortimentu ekologických produktů, podporu integrované produkce nebo jiných metod produkce šetrných k životnímu prostředí, omezení stahování produktů;
b) zahrnovat opatření vedoucí k rozvoji využívání technologií šetrných k životnímu prostředí členy organizací producentů, pokud jde jak o pěstitelské postupy tak o nakládání s odpadovým materiálem.
"Technologiemi šetrnými k životnímu prostředí" se rozumějí zejména ty, které dovolují dosáhnout cílů uvedených v čl. 1 písm. a), b) a c) nařízení (EHS) č. 2078/92 [13];
c) v rámci finančních ustanovení předvídat technické a lidské zdroje nezbytné k zajištění kontroly dodržování norem, rostlinolékařských předpisů a nejvyšších přípustných hodnot reziduí.
5. Finanční podpora uvedená v odstavci 1 se rovná částce finančních příspěvků uvedených v tomtéž odstavci, které byly skutečně zaplaceny, avšak omezené na 50 % skutečných výdajů vzniklých podle odstavce 2.
Tato procentní sazba se zvyšuje na 60 %, pokud jsou operační program nebo část operačního programu předloženy:
a) buď několika organizacemi producentů ze Společenství, činnými v různých členských státech na přeshraničních činnostech s výjimkou činností uvedených v odst. 2 písm. a);
b) nebo jednou nebo několika organizacemi producentů zapojenými do činnosti vedené na meziodvětvovém základě.
Finanční podpora je však omezena na 4 % hodnoty produkce uvedené na trh každou organizací producentů, pokud celková výše finanční podpory představuje méně než 2 % celkového obratu všech organizací producentů. K zajištění dodržení této meze se vyplatí záloha ve výši 2 % a zbytek podpory se poskytne tehdy, je-li znám celkový objem žádostí o podporu. Od roku 1999 se hodnota 4 % zvýší na 4,5 % a celkové procento z obratu se zvýší ze 2 % na 2,5 %.
6. V těch regionech Společenství, kde je stupeň organizovanosti producentů obzvláště nízký, mohou být členské státy na základě řádně odůvodněné žádosti pověřeny, aby vyplatily organizacím producentů vnitrostátní finanční podporu rovnající se nejvýše polovině finančních příspěvků producentů. Tato podpora se vloží do provozního fondu.
Členským státům, v nichž se prostřednictvím organizací producentů uvádí na trh méně než 15 % produkce ovoce a zeleniny a v nichž produkce ovoce a zeleniny představuje nejméně 15 % celkové zemědělské produkce, může být podpora uvedená v prvním pododstavci na žádost dotyčného členského státu uhrazena Společenstvím prostřednictvím rámce podpory Společenství.
Článek 16
1. Operační program uvedený v čl. 15 odst. 2 písm. b) se předkládá příslušným vnitrostátním orgánům, které jej musí schválit, zamítnout nebo požádat o jeho úpravu v souladu s tímto nařízením.
Členské státy stanoví vnitrostátní rámec pro vypracování obecných podmínek vztahujících se k opatřením uvedeným v čl. 15 odst. 4 písm. b). Návrh takového rámce předloží Komisi, která ve lhůtě tří měsíců může požadovat jeho úpravu, jestliže shledá, že tento návrh neumožňuje dosažení cílů stanovených v článku 130r Smlouvy a v programu politiky a akcí Společenství v oblasti životního prostředí a trvale udržitelného rozvoje.
2. Nejpozději do konce každého roku sdělí organizace producentů členskému státu předpokládanou výši provozního fondu na následující rok a předloží náležité odůvodnění založené na odhadech operačního programu, výdajích za probíhající rok a - je-li to možné - za předchozí roky, a v případě potřeby na předpokládaném množství produkce v následujícím roce. Členský stát do 1. ledna následujícího roku sdělí organizaci producentů předpokládanou výši finanční podpory ve shodě s mezemi stanovenými v čl. 15 odst. 5.
Platby finanční podpory se uskutečňují na základě výdajů vzniklých v souvislosti s činnostmi spadajícími do operačního programu. Na tytéž činnosti mohou být vyplaceny zálohy pod podmínkou složení záruky nebo jistoty.
Na začátku každého roku a nejpozději do 31. ledna organizace producentů sdělí členskému státu konečnou výši výdajů za uplynulý rok doloženou podpůrnými doklady, aby tak mohly obdržet zůstatek finanční podpory Společenství.
3. Sdružení organizací producentů uznané příslušným členským státem může zastoupit své členy pro účely řízení jejich provozních fondů ve smyslu čl. 15 odst. 1 a pro účely vypracování, provádění a předkládání operačních programů uvedených v čl. 15 odst. 2 písm. b). V takových případech toto sdružení přijímá finanční podporu a podává sdělení uvedená v odstavci 2 tohoto článku.
4. Operační programy a jejich financování producenty a organizacemi producentů na jedné straně a z fondů Společenství na straně druhé jsou nejméně tříleté a nejvýše pětileté.
6. Předložení operačního programu členskému státu organizací producentů nebo případně sdružením organizací producentů podle odstavce 3 představuje ze strany této organizace nebo sdružení závazek podrobit se vnitrostátním kontrolám a kontrolám Společenství v souladu s hlavou VI, zejména pokud jde o řádné hospodaření s veřejnými prostředky.
Článek 17
V případě, kdy se běžné nástroje společné organizace trhu ukážou nedostatečnými nebo nevhodnými pro produkty uvedené v čl. 1 odst. 2, které mají velký hospodářský nebo ekologický význam na místní nebo oblastní úrovni a které čelí dlouhodobým potížím na trhu Společenství, zejména způsobeným silnou mezinárodní konkurencí, mohou být postupem podle článku 46 přijata zvláštní opatření ke zvýšení konkurenceschopnosti těchto produktů a k jejich propagaci.
Článek 18
1. V případech, kdy organizace producentů nebo sdružení organizací producentů, které přijaly stejná pravidla a které působí ve vymezeném hospodářském obvodu, jsou u daného produktu považovány za reprezentativní pro produkci a producenty této oblasti, může dotyčný členský stát na žádost této organizace nebo sdružení stanovit níže uvedená pravidla závazná pro producenty sídlící v této oblasti, kteří nejsou členy jedné z uvedených organizací:
a) pravidla uvedená v čl. 11 odst. 1 písm. c) bodě 1;
b) pravidla přijatá organizací nebo sdružením, pokud jde o stahování produktů,
za předpokladu, že tato pravidla:
- se používají již nejméně jeden hospodářský rok,
- jsou zahrnuta v úplném seznamu v příloze III,
- jsou závazná pro období nejvýše tří hospodářských roků.
2. Pro účely tohoto článku se "hospodářským obvodem" rozumí zeměpisné území tvořené přilehlými nebo sousedními pěstitelskými oblastmi, v nichž jsou pěstitelské i obchodní podmínky stejnorodé.
3. Organizace producentů nebo sdružení organizací producentů se považuje za reprezentativní ve smyslu odstavce 1, pokud sdružuje nejméně dvě třetiny producentů hospodářského obvodu, ve kterém působí, a pokud pokrývá nejméně dvě třetiny jeho produkce.
4. Pravidla, která jsou stanovena jako závazná pro všechny producenty ve vymezeném hospodářském obvodu:
a) nesmějí způsobit újmu jiným producentům členského státu nebo Společenství;
b) se nepoužijí, s výjimkou případů, kdy se jich přímo týkají, na produkty dodané k průmyslovému zpracování v rámci smlouvy podepsané před začátkem hospodářského roku s výjimkou pravidel znalosti produkce uvedených v odst. 1 písm. a);
c) nesmějí být v rozporu se stávajícími pravidly Společenství a vnitrostátními pravidly.
5. Členské státy neprodleně sdělí Komisi pravidla, která stanovily jako závazná pro všechny producenty vymezeného hospodářského obvodu. Tato pravidla se zveřejní v řadě "C"Úředního věstníku Evropských společenství.
Komise rozhodne, že členský stát musí zrušit rozšíření působnosti pravidel, o kterém rozhodl:
a) zjistí-li, že dané rozšíření vylučuje hospodářskou soutěž v podstatné části vnitřního trhu nebo že ohrožuje volný obchod nebo že jsou ohroženy cíle článku 39 Smlouvy;
b) zjistí-li, že čl. 85 odst. 1 Smlouvy je použitelný na dohodu, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě, o kterých bylo rozhodnuto, že se rozšíří na další producenty. Rozhodnutí Komise, pokud jde o tuto dohodu, toto rozhodnutí nebo toto jednání ve vzájemné shodě se použije teprve ode dne takového zjištění;
c) zjistí-li na základě kontrol provedených dodatečně podle hlavy VI, že nebyla dodržena ustanovení tohoto článku.
6. Použije-li se odstavec 1, může dotyčný členský stát na základě předložených dokladů rozhodnout, že producenti, kteří nejsou členy organizace nebo sdružení organizací, musí uhradit dotyčné organizaci, popřípadě sdružení organizací část finančních příspěvků zaplacených členy organizace producentů, pokud jsou používány k uhrazení:
a) administrativních nákladů vyplývajících z použití pravidel uvedených v odstavci 1;
b) nákladů na výzkum, studie trhu a propagaci prodeje vynaložených organizací nebo sdružením, ze kterých mají prospěch všichni producenti daného hospodářského obvodu.
7. Členské státy sdělí Komisi seznam hospodářských obvodů uvedených v odstavci 2. Komise ve lhůtě jednoho měsíce od tohoto sdělení seznam schválí nebo po konzultaci s dotyčným členským státem rozhodne o úpravách, které v něm tento členský stát musí provést. Schválený seznam se zveřejní v řadě "C"Úředního věstníku Evropských společenství.
HLAVA III
Meziodvětvové organizace a dohody
Článek 19
1. Pro účely tohoto nařízení se "uznanou meziodvětvovou organizací" (dále jen "meziodvětvová organizace") rozumí každá právnická osoba, která:
a) sdružuje zástupce hospodářských činností spojených s produkcí a/nebo obchodem a/nebo zpracováním produktů uvedených v čl. 1 odst. 2;
b) vznikla z podnětu všech nebo části organizací nebo sdružení, které ji tvoří;
c) provádí v jednom nebo více regionech Společenství několik z následujících činností s ohledem na zájmy spotřebitelů:
- zlepšování znalosti a průhlednosti produkce a trhu,
- přispívání k lepší koordinaci uvádění ovoce a zeleniny na trh, zejména prostřednictvím výzkumu nebo studií trhu,
- vypracovávání vzorů smluv slučitelných s právními předpisy Společenství,
- účinnější marketing vyprodukovaného ovoce a zeleniny,
- poskytování údajů a provádění výzkumu nezbytného ke změně zaměření produkce na produkty lépe vyhovující požadavkům trhu a chuti a očekáváním spotřebitelů, zejména pokud jde o jakost produktů a ochranu životního prostředí,
- hledání postupů omezujících používání prostředků na ochranu rostlin a jiných průmyslových prostředků a zajišťujících jakost produktů a ochranu půdy a vod,
- vyvíjení metod a nástrojů ke zlepšení jakosti produktů,
- uplatňování a ochrana ekologické zemědělské produkce a používání označení původu, značek jakosti a zeměpisných údajů,
- propagace integrované produkce nebo jiných ekologicky zaměřených metod produkce,
- vymezení pravidel týkajících se produkce a uvádění produktů na trh stanovených v příloze III, která jsou přísnější než právní předpisy Společenství nebo vnitrostátní předpisy;
d) byla uznána dotyčným členským státem za podmínek stanovených v odstavci 2.
2. Opodstatňují-li to struktury členského státu, mohou členské státy uznat za meziodvětvové organizace ve smyslu tohoto nařízení všechny organizace založené na svém území, které o uznání vhodným způsobem požádají, za předpokladu, že:
a) provádějí svou činnost v jedné nebo více oblastech tohoto území;
b) představují významný podíl produkce a/nebo obchodu a/nebo zpracování ovoce a zeleniny a produktů zpracovaných z ovoce a zeleniny v dotyčné oblasti nebo oblastech a v případě, že se jedná o více oblastí, prokážou minimální úroveň reprezentativnosti každého z těch odvětví, která sdružují, v každé dané oblasti;
c) provádějí několik opatření uvedených v odst. 1 písm. c);
d) samy se nezabývají produkcí ani zpracováním ani uváděním ovoce a zeleniny nebo produktů zpracovaných z ovoce a zeleniny na trh;
e) neprovádějí žádnou z činností uvedených v čl. 20 odst. 3.
3. Před poskytnutím uznání členské státy Komisi oznámí meziodvětvové organizace, které předložily žádost o uznání se všemi potřebnými údaji o reprezentativnosti těchto organizací a jejich různých činnostech společně se všemi dalšími skutečnostmi potřebnými k vyhodnocení.
Komise může vznést námitky vůči uznání ve lhůtě dvou měsíců od oznámení.
4. Členské státy:
a) rozhodnou o udělení uznání ve lhůtě tří měsíců od podání žádosti doložené všemi podpůrnými doklady;
b) provádějí v pravidelných intervalech kontroly, aby se ujistily, zda meziodvětvové organizace plní náležitosti a podmínky uznání, v případě neplnění ukládají těmto organizacím sankce a v případě potřeby rozhodují o odebrání jejich uznání;
c) odeberou uznání, pokud:
i) náležitosti a podmínky stanovené tímto nařízením pro udělení uznání již nejsou plněny;
ii) meziodvětvová organizace poruší jeden nebo více ze zákazů stanovených v čl. 20 odst. 3, aniž jsou dotčeny jiné trestní následky vyplývající z vnitrostátního práva;
iii) meziodvětvová organizace nedodrží oznamovací povinnost uvedenou v čl. 20 odst. 2;
d) sdělí Komisi ve lhůtě dvou měsíců každé rozhodnutí o udělení či odebrání uznání nebo zamítnutí žádosti o ně.
5. Podmínky, za kterých členské státy podávají zprávy Komisi o činnostech meziodvětvových organizací, a četnost těchto zpráv se vypracuje postupem podle článku 46.
Komise se kontrolami prováděnými v souladu s hlavou VI ujistí o dodržování odstavce 2 a odst. 4 písm. b) a na základě těchto kontrol popřípadě požádá členské státy o odebrání udělených uznání.
6. Uznání představuje oprávnění provádět opatření uvedená v odst. 1 písm. c) v souladu s podmínkami tohoto nařízení.
7. Komise se postará o zveřejnění uznaných meziodvětvových organizací v řadě "C"Úředního věstníku Evropských společenství s uvedením hospodářské sféry nebo oblasti jejich činností a činností prováděných ve smyslu článku 21. Odebrání uznání se rovněž zveřejňují.
Článek 20
1. Odchylně od článku 1 nařízení č. 26 [14] se čl. 85 odst. 1 Smlouvy nepoužije na dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě uznaných meziodvětvových organizací, které byly určeny k provádění opatření uvedených v čl. 19 odst. 1 písm. c).
2. Odstavec 1 se použije pouze za předpokladu, že:
- dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě byly oznámeny Komisi a
- Komise ve lhůtě dvou měsíců od oznámení všech potřebných skutečností neshledá, že uvedené dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě nejsou neslučitelné s právními předpisy Společenství.
Uvedené dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě nesmějí být prováděny před uplynutím lhůty uvedené v prvním pododstavci druhé odrážce.
3. Za odporující právním předpisům Společenství se v každém případě prohlásí dohody, rozhodnutí a jednání ve vzájemné shodě, které:
- mohou vést v jakékoli formě k rozdělení trhů uvnitř Společenství,
- mohou poškodit řádné fungování společné organizace trhů,
- mohou způsobit narušení hospodářské soutěže, která nejsou z hlediska dosažení cílů společné zemědělské politiky, které sleduje opatření meziodvětvové organizace, nezbytná,
- zahrnují stanovení cen, aniž jsou dotčena opatření přijatá meziodvětvovými organizacemi v rámci používání zvláštních ustanovení právních předpisů Společenství,
- mohou způsobit diskriminaci nebo vyloučit hospodářskou soutěž u podstatné části dotyčných produktů.
4. Zjistí-li Komise po uplynutí lhůty dvou měsíců uvedené v odst. 2 prvním pododstavci druhé odrážce, že podmínky používání tohoto nařízení nejsou plněny, přijme rozhodnutí prohlašující, že čl. 85 odst. 1 Smlouvy se použije na dotyčnou dohodu, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě.
Uvedené rozhodnutí Komise nenabývá účinku přede dnem jeho oznámení dotyčné meziodvětvové organizaci, pokud však tato meziodvětvová organizace neposkytla nesprávné údaje nebo nezneužila výjimky stanovené v odstavci 1.
5. V případě víceletých dohod je předchozí oznámení za první rok platné pro následující roky dohody; v tomto případě však Komise může z vlastního podnětu nebo na žádost jiného členského státu kdykoliv vydat stanovisko o neslučitelnosti za podmínek uvedených v odstavci 4.
Článek 21
1. V případě, že je meziodvětvová organizace působící v jedné nebo více stanovených oblastech členským státem považována za reprezentativní, pokud jde o produkci a/nebo obchod a/nebo zpracování daného produktu, může dotyčný členský stát na žádost této organizace stanovit určité dohody, rozhodnutí nebo jednání ve vzájemné shodě, sjednané v rámci této organizace, jako závazné na omezenou dobu i pro jiné hospodářské subjekty působící v dotyčné oblasti nebo oblastech, a to jak jednotlivce, tak i skupiny, kteří nejsou členy této organizace.
2. Meziodvětvová organizace je považována za reprezentativní ve smyslu odstavce 1, pokud odpovídá alespoň za dvě třetiny produkce a/nebo obchodu a/nebo zpracování dotyčného produktu nebo produktů v dotyčné oblasti nebo oblastech členského státu. V případě, že žádost o rozšíření působnosti pravidel zahrnuje více oblastí, meziodvětvová organizace musí prokázat minimální úroveň reprezentativnosti každého z těch odvětví, která sdružuje, v každé z dotyčných oblastí.
3. Pravidla, u kterých smí být požadováno rozšíření jejich působnosti na další hospodářské subjekty:
a) se smějí týkat pouze jednoho z těchto cílů:
- znalost produkce a trhu,
- přísnější pravidla produkce než ta stanovená právními předpisy Společenství nebo vnitrostátními právními předpisy,
- vypracovávání vzorů smluv slučitelných s právními předpisy Společenství,
- pravidla uvádění produktů na trh,
- pravidla ochrany životního prostředí,
- opatření na podporu a marketing produktů,
- opatření na podporu ekologických zemědělských produktů a používání označení původu, značek jakosti a zeměpisných údajů.
Pravidla uvedená ve druhé, čtvrté a páté odrážce se nesmějí lišit od pravidel uvedených v příloze III;
b) musí být použitelná již nejméně jeden hospodářský rok;
c) smějí být stanovena jako závazná na období nejvýše tří hospodářských roků;
d) nesmějí způsobit újmu jiným hospodářským subjektům členského státu nebo Společenství.
Článek 22
1. Členské státy neprodleně sdělí Komisi pravidla, která stanovily jako závazná pro všechny hospodářské subjekty jedné oblasti nebo více stanovených oblastí. Tato pravidla budou zveřejněna v řadě "C"Úředního věstníku Evropských společenství.
Před výše uvedeným zveřejněním Komise uvědomí výbor stanovený v článku 45 o každém oznámení o rozšíření působnosti meziodvětvových dohod.
Komise rozhodne, že členský stát musí zrušit rozšíření působnosti pravidel, o nichž tento stát rozhodl, v případech uvedených v čl. 18 odst. 5 druhém pododstavci.
2. V případech, kdy je působnost pravidel rozšířena na jeden nebo více produktů a kdy je jedna nebo více činností uvedených v čl. 21 odst. 3 písm. a) prováděna uznanou meziodvětvovou organizací a kdy jsou pravidla v obecném hospodářském zájmu těch hospodářských subjektů, jejichž činnosti jsou spojeny s jedním nebo více dotyčnými produkty, může členský stát, který udělil uznání, rozhodnout, že jednotlivci nebo seskupení, kteří nejsou členy organizace, kteří však mají z těchto činností prospěch, uhradí veškeré finanční příspěvky zaplacené jejími členy nebo jejich část v rozsahu, v jakém jsou tyto příspěvky určeny k pokrytí nákladů vzniklých v důsledku provozování dotyčných činností.
HLAVA IV
Intervenční režim
Článek 23
1. Organizace producentů a jejich sdružení se mohou rozhodnout, že nebudou nabízet k prodeji produkty uvedené v čl. 1 odst. 2, dodávané jejich členy v množstvích a v obdobích, která uznají za vhodná.
2. Místo určení produktů stažených z trhu podle článku 1 musí být organizacemi producentů nebo jejich sdruženími stanoveno tak, aby nenarušilo normální odbyt dotyčných produktů, a musí brát ohled na životní prostředí, zejména pokud se jedná o jakost vod a krajiny.
3. V případě, že se na libovolný produkt uvedený v příloze II, který vyhovuje normám, použije odstavec 1, organizace producentů nebo jejich sdružení vyplatí svým členům vyrovnávací platbu Společenství za stažení stanovenou podle článku 26 až do výše 10 % z množství uvedeného na trh.
Mez 10 % stanovená v prvním pododstavci se použije na množství každého produktu uvedené na trh výhradně členy dotyčné organizace producentů nebo jiné organizace v případě použití čl. 11 odst. 1 písm. c), ale nezahrnuje stažení provedená podle článku 24.
4. Mez 10 % stanovená v odstavci 3 se použije od šestého hospodářského roku následujícího po dni vstupu v platnost tohoto nařízení. Stažení uskutečněná v průběhu přechodného období pěti předcházejících hospodářských let nesmějí přesáhnout následující procentní sazby produkce uvedené na trh, která je vymezena postupem podle článku 46: 50 % v prvním hospodářském roce, 45 % ve druhém, 40 % ve třetím, 30 % ve čtvrtém a 20 % v pátém hospodářském roce.
V případě všech citrusových plodů však tato procenta činí: 35 % v prvním hospodářském roce, 30 % ve druhém, 25 % ve třetím, 20 % ve čtvrtém a 15 % v pátém hospodářském roce.
Ustanovení odst. 3 druhého pododstavce se použijí na tento odstavec.
5. Procentní sazba 10 % uvedená v odstavci 3 a 4 se rovná ročnímu průměru tříletého období s ročním rozpětím pro překročení 3 %.
6. U jablek a hrušek se mez 10 % uvedená v odstavci 3, 4 a 5 tohoto článku a v článku 24 nahrazuje mezí 8,5 %.
Počínaje hospodářským rokem 1997/98 se na melouny cukrové a melouny vodní uplatní mez 10 %.
Článek 24
U produktů uvedených v příloze II umožní organizace producentů pěstitelům, kteří nejsou členy žádného uskupení ve smyslu tohoto nařízení, využívat, pokud o to požádají, ustanovení článku 23. Vyrovnávací platba Společenství za stažení se však sníží o 10 %. Mimo to se ve vyplácené částce zohlední celkové náklady na stažení, jež nesou členové uskupení, pokud jsou tyto náklady podloženy. Uvedená vyrovnávací platba nesmí být poskytnuta na objem větší než 10 % produkce uvedené pěstitelem na trh.
Článek 25
Organizace producentů nebo jejich sdružení oznámí veškeré skutečnosti týkající se použití článků 23 a 24, a zejména opatření přijatá k zajištění postupů šetrných k životnímu prostředí v souvislosti se stahováním produktů, příslušným vnitrostátním orgánům, které je sdělí Komisi.
Skutečnosti, které mají být oznámeny, se v případě potřeby stanoví postupem podle článku 46.
Členské státy stanoví vnitrostátní rámec pro vypracování všeobecných podmínek týkajících se metod stažení šetrných k životnímu prostředí. Návrh takového rámce předají Komisi, která si ve lhůtě tří měsíců může vyžádat jeho úpravu, jestliže zjistí, že tento návrh neumožňuje dosáhnout cílů stanovených v článku 130r Smlouvy a v programu politiky a akcí Společenství, pokud se jedná o životní prostředí a trvale udržitelný rozvoj.
Článek 26
1. Vyrovnávací platba Společenství za stažení jednotlivých produktů je stanovena v příloze V.
2. Vyrovnávací platba Společenství za stažení je jednotnou částkou platnou na celém území Společenství.
Článek 27
1. Postihne-li trh s produktem uvedeným v příloze II všeobecná strukturální nevyváženost, která má nebo by mohla mít za následek příliš vysoký objem stažení uvedený v článku 23, nebo mohla-li by ho postihnout, stanoví se postupem podle článku 46 před začátkem hospodářského roku pro tento produkt intervenční práh, za jehož překročení ponese finanční odpovědnost producent; překročení se určí pro jednotlivé produkty na základě stažení uskutečněných v průběhu hospodářského roku nebo odpovídajícího období nebo na základě průměru objemů intervencí uskutečněných během několika hospodářských let.
Překročení intervenčního prahu má za následek snížení vyrovnávací platby Společenství za stažení v následujícím hospodářském roce. Toto snížení nelze převést na následující hospodářské roky.
2. Postupem podle článku 46 se stanoví:
a) následky překročení prahu pro každý produkt;
b) v případě potřeby snížená vyrovnávací platba Společenství za stažení a prováděcí předpisy k tomuto článku.
3. Tento článek se použije pouze na dobu pěti hospodářských let následujících po vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 28
1. Členské státy sdělí Komisi pro každý tržní den v průběhu trvání každého daného hospodářského roku kurzy určitých produktů s vymezenými obchodními znaky, jako jsou odrůda nebo typ, třída, velikost a balení, zjištěné na jejich reprezentativních producentských trzích.
2. Seznam trhů a produktů zmíněných v odstavci 1 a častost sdělení údajů se stanoví postupem podle článku 46.
Za reprezentativní ve smyslu odstavce 1 se považují trhy členských států, na které je významná část vnitrostátní produkce daného produktu uváděna po celý hospodářský rok nebo v průběhu jednoho z období, na něž je hospodářský rok rozdělen.
Článek 29
1. Členské státy vyplatí vyrovnávací platbu Společenství za stažení stanovenou v článku 26 organizacím producentů nebo jejich sdružením, které provedly stažení za podmínek uvedených v článku 23 a 24 a které jsou povinny vyplatit tuto vyrovnávací platbu svým členům nebo pěstitelům, kteří nejsou jejich členy.
Platby se provádějí způsobem, jež bude stanoven postupem podle článku 46.
2. Vyrovnávací platba Společenství za stažení se vyplácí, aniž je dotčeno případné uplatnění kteréhokoli z finančních následků vyplývajících z překročení intervenčního prahu.
Vyrovnávací platba se kromě toho sníží o čisté příjmy organizací producentů nebo jejich sdružení z produktů stažených z trhu.
3. Pokud organizace producentů nebo jejich sdružení nemohou zaslat produkty k jednomu z míst určení uvedených v čl. 30 odst. 1, vyrovnávací platba Společenství za stažení se poskytne pouze tehdy, je-li místo určení produktů v souladu se směrnicemi vydanými členským státem na základě zbývajících ustanovení článku 30.
Článek 30
1. S produkty staženými z trhu podle čl. 23 odst. 1, které se neprodaly, se naloží takto:
a) všechny produkty:
- bezplatné rozdělení mezi dobročinné organizace a nadace schválené k tomuto účelu členskými státy, určené k tomu, aby pomáhaly osobám, kterým je právo na podporu z veřejných prostředků přiznáno vnitrostátním právem, zejména proto, že se jim nedostává nezbytných životních prostředků,
- bezplatné rozdělení mezi nápravná zařízení a dětské prázdninové tábory jakož i nemocnice a domovy důchodců určené členskými státy, které přijmou všechna opatření nezbytná k tomu, aby takto přidělená množství doplňovala množství běžně nakupovaná těmito zařízeními,
- bezplatné rozdělení mimo území Společenství prostřednictvím dobročinných organizací schválených k tomuto účelu členskými státy ve prospěch potřebného obyvatelstva třetích zemí
a druhotně
- použití k jiným účelům než k výživě,
- použití v čerstvém stavu nebo po zpracování krmivářským průmyslem k výživě zvířat;
b) ovoce: bezplatné rozdělení mezi děti ve školách mimo pravidelné stravování podávané ve školních jídelnách a žáky škol, které nemají školní jídelny poskytující pravidelnou stravu;
c) jablka, hrušky, broskve, nektarinky: zpracování na líh s obsahem vyšším než 80 % objemových přímou destilací produktu;
d) všechny produkty: postoupení některých tříd jakosti zpracovatelskému průmyslu za předpokladu, že tím nedojde k narušení hospodářské soutěže v rámci dotyčných průmyslových odvětví uvnitř Společenství nebo ve vztahu k dováženým produktům. Provádění tohoto ustanovení se upraví postupem podle článku 46.
2. V případech, kdy žádné z míst určení uvedených v odstavci 1 není možné, mohou být stažené produkty určeny ke zkompostování nebo k procesům biologického odbourání schváleným dotyčným členským státem.
3. Bezplatná rozdělení uvedená v odst. 1 písm. a) první, druhé a třetí odrážce a v odst. 1 písm. b) jsou organizována dotčenými organizacemi producentů pod dohledem členských států.
Pokud však jde o bezplatné rozdělení ovoce mezi děti ve školách, Komise může v rámci výzkumné a propagační činnosti převzít iniciativu a zodpovědnost za provádění místních pilotních projektů.
4. Členské státy napomáhají k navázání styků mezi organizacemi producentů a dobročinnými organizacemi a jinými subjekty, které mohou projevit zájem o využití produktů stažených z trhu na jejich území, za účelem uplatnění jednoho ze způsobů bezplatného rozdělení, uvedených v odst. 1 písm. a) a b).
5. Postoupení produktů krmivářskému průmyslu se provádí nejvhodnějším způsobem prostřednictvím agentury stanovené dotčeným členským státem.
Destilaci uvedenou v odst. 1 písm. c) provádějí lihovary samy nebo jménem subjektu stanoveného dotyčným členským státem. V obou případech tento subjekt provede dané činnosti co nejvhodnějším způsobem.
6. Společenství za podmínek stanovených postupem podle článku 13 nařízení (EHS) č. 729/90 [15] hradí náklady na přepravu spojené s bezplatným rozdělováním stanoveným v odst. 1 písm. a) a náklady na třídění a balení spojené s bezplatným rozdělováním jablek a citrusových plodů, pokud je posledně uvedené rozdělování časově rozloženo v souladu se smlouvami uzavřenými mezi organizacemi producentů a dobročinnými organizacemi nebo zařízeními uvedenými v odstavci 3.
7. Prováděcí pravidla k tomuto článku, a zejména ta, která se týkají bezplatného rozdělování a postoupení produktů stažených z trhu, a ta, která mají zabránit narušení trhu s alkoholem v důsledku destilace stažených produktů, se stanoví postupem podle článku 46.
HLAVA V
Obchod se třetími zeměmi
Článek 31
1. Při dovozu produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 do Společenství nebo při vývozu těchto produktů ze Společenství lze vyžadovat předložení dovozní nebo vývozní licence.
Členské státy vydají licenci každému žadateli bez ohledu na místo jeho usazení ve Společenství a aniž tím jsou dotčena opatření přijatá k provádění článků 36 a 37.
Licence je platná na celém území Společenství. Vydání licence může být podmíněno složením jistoty jako záruky toho, že produkty budou dovezeny nebo vyvezeny během doby platnosti licence; s výjimkou případů vyšší moci jistota zcela nebo zčásti propadne, jestliže se v uvedené lhůtě dovoz nebo vývoz neuskuteční, nebo jestliže se uskuteční pouze částečně.
2. Doba platnosti dovozních a vývozních licencí a další prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 46.
Článek 32
1. Pokud toto nařízení nestanoví jinak, uplatňují se na produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 celní sazby společného celního sazebníku.
2. Závisí-li použití celních sazeb společného celního sazebníku na vstupní ceně dovezené zásilky, prověřuje se skutečná výše této ceny pomocí paušální dovozní hodnoty vypočítané Komisí podle původu a podle produktu na základě váženého průměru cen dotyčného produktu na reprezentativních trzích Společenství, popřípadě na jiných trzích.
Postupem podle článku 46 však mohou být přijaty zvláštní předpisy pro prověřování vstupních cen dovážených produktů určených především ke zpracování.
3. Je-li udaná vstupní cena dotyčné zásilky vyšší než paušální dovozní hodnota zvýšená o cenové rozpětí stanovené podle odstavce 5, které nesmí překročit paušální hodnotu o více než 10 %, musí být složena jistota ve výši dovozního cla stanoveného na základě paušální dovozní hodnoty.
4. Není-li vstupní cena dotyčné zásilky udána v době celního odbavení, závisí použití společného celního sazebníku na paušální dovozní hodnotě nebo na použití příslušných ustanovení celních předpisů, a to za podmínek, jež budou stanoveny podle odstavce 5.
5. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 46.
Článek 33
1. Aby se vyloučily nebo potlačily nepříznivé účinky, které by na trhu Společenství mohl způsobit dovoz některých produktů uvedených v čl. 1 odst. 2, podléhá dovoz jednoho nebo více těchto produktů s celní sazbou stanovenou ve společném celním sazebníku dodatečnému dovoznímu clu, pokud jsou splněny podmínky stanovené v článku 5 Dohody o zemědělství [16] uzavřené v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání, kromě případů, že dovozy naruší trh Společenství, nebo kdyby účinky byly s ohledem na zamýšlený cíl nepřiměřené.
2. Dodatečné clo lze uložit při dovozech za ceny nižší než jsou spouštěcí ceny, jež Společenství předá Světové obchodní organizaci.
Spouštěcí objemy, při jejichž překročení se ukládá dodatečné dovozní clo, se stanoví zejména na základě dovozů do Společenství uskutečněných v období tří let, které předchází roku, v němž se projeví nebo v němž hrozí, že se projeví, nepříznivé účinky uvedené v odstavci 1.
3. Dovozní ceny, které je nutné brát v úvahu při uložení dodatečného dovozního cla, se stanoví na základě dovozních cen CIF dané zásilky.
Dovozní ceny CIF se pro tento účel prověřují na základě reprezentativních cen daného produktu na světovém trhu nebo na dovozním trhu Společenství s tímto produktem.
4. Prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle článku 46. Tato pravidla se týkají zejména:
a) produktů, na něž se ukládají dodatečná dovozní cla v souladu s článkem 5 Dohody o zemědělství zmíněné v odstavci 1 tohoto článku;
b) ostatních kritérií nezbytných k zajištění toho, aby byl odstavce 1 používán v souladu s článkem 5 uvedené dohody.
Článek 34
1. Celní kvóty pro produkty uvedené v čl. 1 odst. 2 vyplývající z dohod uzavřených v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání, jsou otevřeny a spravovány podle prováděcích pravidel stanovených postupem podle článku 46.
2. Kvóty mohou být spravovány jedním z následujících způsobů nebo jejich kombinací:
a) způsob založený na časovém pořadí podaných žádostí (podle zásady "kdo dřív přijde, je dřív na řadě");
b) způsob rozdělování kvót úměrně k požadovanému množství v době podání žádosti (tzv. způsob "souběžného zkoumání");
c) způsob přihlížející k tradičním obchodním tokům (tzv. způsob "tradičních dovozců/nových žadatelů").
Mohou být stanoveny i jiné vhodné způsoby. Tyto způsoby nesmí vést k jakékoli diskriminaci mezi dotčenými hospodářskými subjekty.
3. Přijatý způsob správy vezme v případě potřeby v úvahu požadavky na zásobování trhu Společenství a nutnost zachovat rovnováhu na tomto trhu, přičemž může vycházet ze způsobů používaných v minulosti u kvót odpovídajících kvótám v odstavci 1, a to aniž jsou dotčena práva vyplývající z obchodních dohod uzavřených v rámci obchodních jednání Uruguayského kola.
4. Prováděcí pravidla uvedená v odstavci 1 stanoví otevírání kvót na jednoletém základě a, je-li to nutné, jejich vhodné časové rozvržení, určí způsob správy, který se má použít, a případně zahrnou:
a) záruky vztahující se na povahu a původ produktu a místo, odkud je dovezen;
b) ustanovení o uznávání dokladu, který slouží k ověření záruk uvedených v písmenu a) a
c) podmínky pro vydávání dovozních licencí a dobu jejich platnosti.
Článek 35
1. V míře nezbytné pro vývoz hospodářsky významného množství produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 na základě cen těchto produktů v mezinárodním obchodě a v mezích vyplývajících z dohod uzavřených v souladu s článkem 228 Smlouvy, může být rozdíl mezi těmito cenami a cenami platnými v rámci Společenství pokryt vývozní náhradou.
2. Pro přidělování množství, která lze vyvézt s náhradou, se stanoví postup, který:
a) je nejvhodnější pro povahu produktu a situaci na daném trhu, umožňuje nejúčinnější využití dostupných zdrojů a zohledňuje efektivnost a strukturu vývozů ze Společenství, aniž by však vedl k diskriminaci mezi malými a velkými hospodářskými subjekty;
b) je s přihlédnutím k požadavkům na správu pro hospodářské subjekty administrativně nejméně náročný;
c) vyhýbá se jakékoliv diskriminaci mezi dotčenými hospodářskými subjekty.
3. Náhrada je stejná pro celé Společenství.
Pokud to vyžaduje situace v mezinárodním obchodě nebo zvláštní požadavky určitých trhů, může být pro daný produkt náhrada rozlišena podle místa určení tohoto produktu.
Náhrady se stanoví postupem podle článku 46. Stanovení probíhá v pravidelných intervalech.
Náhrady stanovené v pravidelných intervalech může Komise v případě nutnosti na žádost některého členského státu nebo z vlastního podnětu v mezidobí upravovat.
4. Při stanovení náhrad se berou v úvahu tyto skutečnosti:
a) stávající stav a předpokládaný vývoj:
- cen a dostupnosti ovoce a zeleniny na trhu Společenství,
- cen obvyklých v mezinárodním obchodě;
b) minimální náklady na uvedení produktů na trh a na jejich dopravu z trhů Společenství do přístavů nebo do jiných míst vývozu Společenství, jakož i náklady na dopravu do zemí určení;
c) hospodářské aspekty zamýšlených vývozů;
d) omezení vyplývající ze smluv uzavřených v souladu s článkem 228 Smlouvy.
5. Ceny platné na trhu Společenství uvedené v odstavci 1 se stanoví s přihlédnutím k cenám, které se z hlediska vývozu jeví jako nejpříznivější.
Ceny platné v mezinárodním obchodě uvedené v odstavci 1 se stanoví s přihlédnutím:
a) ke kurzům zjištěným na trzích třetích zemí;
b) k nejpříznivějším cenám ve třetích zemích určení používaným při dovozu z jiných třetích zemí;
c) k cenám produktů zjištěným ve vyvážejících třetích zemích;
d) k nabídkovým cenám na hranici Společenství.
6. Náhrada se poskytuje pouze na základě žádosti a po předložení příslušné vývozní licence.
7. Výší náhrady je částka náhrady platná ke dni podání žádosti o licenci a v případě rozlišené náhrady je to částka, která je platná ke stejnému dni:
a) pro místo určení uvedené v licenci nebo
b) pro skutečné místo určení, pokud se liší od místa určení uvedeného v licenci. V tomto případě nesmí použitelná částka překročit částku, která je platná pro místo určení uvedené v licenci.
Aby se zamezilo zneužívání pružnosti ustanovení tohoto odstavce, mohou být přijata vhodná opatření.
8. Postupem podle článku 46 se lze odchýlit od odstavců 6 a 7 v případě produktů uvedených v čl. 1 odst. 2, pro něž se poskytují náhrady v rámci potravinové pomoci.
9. Náhrada je vyplacena, jestliže se prokáže, že produkty:
- byly vyvezeny ze Společenství,
- mají původ ve Společenství a
- v případě rozlišené náhrady dosáhly místa určení uvedeného v licenci nebo jiného místa určení, pro které byla náhrada stanovena, aniž je dotčen odst. 7 písm. b). Postupem podle článku 46 však mohou být stanoveny odchylky od tohoto pravidla, pokud budou vymezeny podmínky, jež jsou schopny poskytnout rovnocenné záruky.
10. Dodržování omezení objemů vyplývajících z dohod uzavřených v souladu s článkem 228 Smlouvy je zajišťováno prostřednictvím vývozních licencí vydaných na referenční období v nich uvedená a použitelných na dotyčné produkty.
S ohledem na dodržování závazků vyplývajících z dohod uzavřených v rámci Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání nemá konec referenčního období vliv na platnost vývozních licencí.
11. Prováděcí pravidla k tomuto článku včetně ustanovení o přerozdělení dosud nepřidělených nebo nevyužitých množství, která lze vyvézt, se stanoví postupem podle článku 46.
Článek 36
1. Pokud toto nařízení nebo právní předpisy přijaté na jeho základě nestanoví jinak, je při dovozu produktů uvedených v čl. 1 odst. 2 ze třetích zemí zakázáno:
- vybírání jakýchkoli poplatků s účinkem rovnocenným clu,
- uplatňování jakýchkoli množstevních omezení nebo opatření s rovnocenným účinkem.
2. Na zařazení produktů, na něž se vztahuje toto nařízení, se použijí obecná pravidla pro výklad kombinované nomenklatury a zvláštní pravidla pro její používání; celní nomenklatura vyplývající z používání tohoto nařízení se přejímá do společného celního sazebníku.
Článek 37
1. Pokud je v důsledku dovozu nebo vývozu trh Společenství s jedním nebo více produkty uvedenými v čl. 1 odst. 2 vážně narušen nebo hrozí-li, že bude vážně narušen, a tím budou ohroženy cíle stanovené v článku 39 Smlouvy, mohou být pro obchod se třetími zeměmi přijímána vhodná opatření.
Taková opatření smějí být v závislosti na jednotlivých případech používána pouze do doby, než toto narušení nebo nebezpečí narušení pomine nebo než se stažená nebo nakoupená množství podstatně sníží.
Rada na návrh Komise hlasovacím postupem podle čl. 43 odst. 2 Smlouvy stanoví obecná prováděcí pravidla k tomuto odstavci a určí, v jakých případech a v rámci jakých mezí mohou členské státy přijmout ochranná opatření.
2. Pokud nastane situace uvedená v odstavci 1, rozhodne Komise na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu o nezbytných opatřeních, která jsou sdělena členským státům a která jsou okamžitě použitelná. Pokud členský stát předloží Komisi žádost, Komise o ní rozhodne do tří pracovních dnů od jejího obdržení.
3. Opatření, o kterém rozhodne Komise, může kterýkoliv členský stát do tří pracovních dnů ode dne jeho sdělení předložit Radě k přezkoumání. Rada se sejde neprodleně. Kvalifikovanou většinou může dotčené opatření potvrdit, změnit nebo zrušit.
4. Tento článek se použije v souladu se závazky vyplývajícími z dohod uzavřených podle čl. 228 odst. 2 Smlouvy.
HLAVA VI
Vnitrostátní kontroly a kontroly Společenství
Článek 38
1. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění dodržování pravidel Společenství v odvětví ovoce a zeleniny, zejména v oblastech uvedených v příloze IV.
2. Tam, kde je vhodné provádět kontroly na základě odebraných vzorků, zajistí členské státy povahou a četností těchto kontrol a na základě rozboru rizik, aby kontroly byly přiměřené dotyčnému opatření, jak z hlediska celého jejich území tak i z hlediska objemu produktů odvětví ovoce a zeleniny uváděných na trh nebo držených za účelem jejich uvedení na trh.
Příjemci veřejných prostředků musí být podrobováni systematickým kontrolám, aniž je dotčeno provádění systematických kontrol v jiných oblastech.
3. Komise a členské státy zajistí, aby příslušné orgány měly k dispozici dostatečný počet zkušených pracovníků s odpovídající kvalifikací a zkušenostmi pro účinné provádění kontroly, zejména v oblastech uvedených v příloze IV.
Článek 39
1. Aniž je dotčena pravomoc vnitrostátních orgánů provádět kontroly podle článku 38, může Komise ve spolupráci s příslušnými orgány dotyčného členského státu provádět kontroly nebo požádat členský stát o provedení kontrol na místě v zájmu zajištění jednotného uplatňování pravidel Společenství týkajících se trhu s ovocem a zeleninou, zejména ve oblastech uvedených v příloze IV.
2. Komise předem a písemně uvědomí příslušný členský stát o předmětu, účelu a místě zamýšlených kontrol, dni jejich zahájení a totožnosti a funkci svých inspektorů.
Článek 40
1. Za účelem provádění ustanovení článku 39 zřídí Komise zvláštní sbor inspektorů pro odvětví ovoce a zeleniny, složený z úředníků Komise, kteří mají pro výkon těchto úkolů odpovídající technické znalosti, kvalifikaci a zkušenosti, a případně z pracovníků jmenovaných na žádost Komise a se souhlasem dotyčného členského státu, z pracovníků uvedených v čl. 38 odst. 3 podílejících se na zvláštních šetřeních.
2. Zvláštní sbor inspektorů vykonává pod vedením Komise tyto úkoly:
a) účastní se kontrol plánovaných a řízených příslušnými orgány členských států;
b) provádí z podnětu Komise kontroly uvedené v článku 39, k nimž jsou přizváni pracovníci dotyčného členského státu;
c) hodnotí vytvořené vnitrostátní kontrolní útvary, používané postupy a dosažené výsledky;
d) zjišťuje právní a jiná opatření přijatá příslušnými orgány za účelem zlepšení dodržování pravidel Společenství týkající se trhu s ovocem a zeleninou;
e) rozvíjí spolupráci a výměnu informací mezi příslušnými orgány členských států, aby tak přispěl k jednotnému používání pravidel na trhu s ovocem a zeleninou a usnadnil volný pohyb produktů z tohoto odvětví.
3. Pokud se jedná o kontroly prováděné podle odst. 2 písm. b), Komise uvědomí s dostatečným časovým předstihem před zahájením kontrolních úkonů příslušné orgány členského státu, na jehož území kontroly proběhnou.
4. Komise sama určí místa, kde mají být kontroly provedeny a ve spolupráci s dotyčným členským státem přijme praktická opatření.
Článek 41
1. Kontroly podle čl. 40 odst. 2 písm. b) se provádějí v souladu s čl. 9 odst.2 nařízení (EHS) č. 729/70.
Inspektoři Komise se v průběhu kontrol chovají v souladu s pravidly a odbornými postupy, kterými se musí úředníci dotyčného členského státu řídit, a zachovávají profesní tajemství.
2. Komise naváže vhodné kontakty s příslušnými orgány členských států za účelem společného vypracování programů kontrol. Členské státy spolupracují s Komisí, aby jí usnadnily splnění tohoto úkolu.
3. Komise sdělí příslušnému orgánu dotyčného členského státu neodkladně výsledky kontrol provedených jejími inspektory. Toto sdělení uvede všechny vzniklé potíže a zjištěná porušení pravidel týkajících se trhu s ovocem a zeleninou.
4. Dotyčný členský stát uvědomí Komisi v nejkratší možné lhůtě o opatřeních, která přijal s cílem odstranit tyto potíže nebo porušení.
Článek 42
Každá nesrovnalost, která je zjištěna během kontrol a která může mít finanční důsledky pro záruční sekci Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), se řeší v souladu s nařízením (EHS) č. 595/91 [17]. Členský stát, na jehož území byla nesrovnalost zjištěna, musí učinit prohlášení uvedené v čl. 3 uvedeného nařízení.
Každé nesprávné uplatňování pravidel Společenství členským státem, které je zjištěno během kontrol Komise a které může mít finanční důsledky pro záruční sekci Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu (EZOZF), se řeší v souladu s čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení (EHS) č. 729/70.
HLAVA VII
Obecná ustanovení
Článek 43
Pokud toto nařízení nestanoví jinak, články 92, 93 a 94 Smlouvy se použijí na produkci a obchod s produkty uvedenými v čl. 1 odst. 2.
Článek 44
1. Členské státy a Komise si navzájem sdělují údaje nezbytné pro používání tohoto nařízení. Údaje, které je třeba sdělovat, se stanoví postupem podle článku 46. Pravidla sdělování a šíření údajů se stanoví týmž postupem.
2. Údaje uvedené v odstavci 1 musí zahrnovat alespoň údaje o obdělaných plochách a sklizených množstvích uvedených na trh nebo nenabízených k prodeji podle článku 23.
Tyto údaje shromažďují:
- organizace producentů, pokud se týkají jejích členů, aniž jsou dotčeny články 11 a 19,
- příslušné útvary členských států v případě producentů, kteří nejsou členy žádného uskupení podle tohoto nařízením. Dotyčný členský stát může tento úkol zcela nebo zčásti svěřit jedné nebo více organizacím producentů.
3. Členské státy přijmou všechna opatření nezbytná k zajištění sběru údajů uvedených v odstavci 2, jejich přesnosti, statistického zpracování a pravidelného sdělování Komisi. Stanoví sankce v případech neodůvodněných prodlení při řádném plnění dotyčných úkolů nebo jejich soustavného zanedbávání. O těchto opatřeních uvědomí Komisi.
4. Komise členským státům pravidelně sděluje nejvhodnějšími prostředky údaje uvedené v odstavci 1 a závěry, které z takových údajů vyvozuje. Prováděcí pravidla k tomuto článku se přijímají postupem podle článku 46.
Článek 45
Zřizuje se Řídící výbor pro čerstvé ovoce a zeleninu (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.
Článek 46
1. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc výboru jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
2. Zástupce Komise předloží návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise. Při hlasování ve výboru je hlasům členských států přidělena váha stanovená v uvedeném článku. Předseda nehlasuje.
3. a) Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná.
b) Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.
Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě jednoho měsíce přijmout odlišné rozhodnutí.
Článek 47
Výbor může posoudit jakoukoli jinou otázku, kterou mu předloží jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 48
Prováděcí pravidla k tomuto nařízení včetně peněžitých nebo nepeněžitých správních sankcí se stanoví postupem podle článku 46 s ohledem na zvláštní potřeby odvětví.
Článek 49
Toto nařízení musí být prováděno tak, aby se současně a vhodným způsobem zohlednily cíle stanovené v článcích 39 a 110 Smlouvy.
Článek 50
Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření k postihu porušení ustanovení tohoto nařízení a k předcházení a zamezení podvodům.
Článek 51
Právní a správní předpisy přijaté členskými státy k provádění tohoto nařízení nebo na jeho základě se sdělí Komisi nejpozději jeden měsíc po jejich přijetí. Totéž platí i pro změny výše uvedených předpisů.
Článek 52
1. Náklady spojené s platbou vyrovnávací platby Společenství za stažení produktů z trhu a s financováním provozního fondu Společenstvím, zvláštní opatření uvedená v článku 17 a v článcích 53, 54 a 55 a kontroly odborníků členských států zpřístupněné Komisi při použití čl. 40 odst. 1 se považují za intervence zaměřené na stabilizaci zemědělských trhů ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. b) nařízení (EHS) č. 729/70.
2. Podpory poskytované členskými státy v souladu s článkem 14 a čl. 15 odst. 6 druhým pododstavcem se pokládají za společné akce ve smyslu čl. 2 odst. 1 nařízení (EHS) č. 4256/88 [18]. Jsou kryty předběžnými odhady ročních výdajů uvedenými v čl. 31 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2328/91 [19].
Ustanovení čl. 1 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2328/91 se použije na podporu stanovenou v tomto odstavci.
Podpora se vyplácí v souladu s článkem 21 nařízení (EHS) č. 4253/88 [20]. Platby zůstatku nebo náhrady se vedle podmínek uvedených v odst. 4 zmíněného článku zakládají na:
a) prohlášení o výdajích vzniklých členským státům v průběhu kalendářního roku a
b) zprávě o používání opatření v průběhu daného běžného roku, vypracovaném v souladu s čl. 25 odst. 4 uvedeného nařízení,
které se Komisi předkládají do 1. července následujícího roku.
3. Komise přijme prováděcí pravidla k odstavci 2 tohoto článku po konzultaci s výborem uvedeným v článku 29 nařízení (EHS) č. 4253/88.
4. Ustanovení hlavy VI se použijí, aniž je dotčeno provádění nařízení (EHS) č. 4045/892 [21].
Článek 53
Jakákoliv práva nabytá organizacemi producentů před vstupem tohoto nařízení v platnost na základě článku 14 a hlavy IIa nařízení (EHS) č. 1035/72 se zachovají až do jejich vyčerpání.
Článek 54
1. Společenství se podílí 50 % na financování opatření určených k rozvoji a zvýšení spotřeby a využití skořápkového ovoce ve Společenství.
2. Cílem opatření uvedených v odstavci 1 je
- podpora jakosti produktů zejména prostřednictvím zpracovávání studií trhu a hledáním nového využití včetně prostředků k odpovídajícímu přizpůsobení produkce,
- vývoj nových způsobů obalové úpravy,
- šíření marketingového poradenství mezi různými hospodářskými subjekty v uvedeném odvětví,
- organizování a účast na veletrzích a jiných obchodních událostech.
3. Komise postupem podle článku 46 blíže stanoví opatření zmíněná v odstavci 2 nebo vymezí nová opatření.
Článek 55
U lískových oříšků sklizených v průběhu hospodářských roků 1997/98, 1998/99 a 1999/2000 se poskytuje podpora ve výši 15 ECU na 100 kg organizacím producentů uznaným podle nařízení (EHS) č. 1035/72 nebo podle tohoto nařízení, které budou během roku 1997 provádět plán zlepšování jakosti ve smyslu článku 14d nařízení č. 1035/72 nebo operační program ve smyslu tohoto nařízení.
Článek 56
Nejpozději do 31. prosince 2000 podá Komise Radě zprávu o fungování tohoto nařízení, k níž případně připojí vhodné návrhy.
Článek 57
Jsou-li pro usnadnění přechodu od předchozí úpravy k úpravě stanovené tímto nařízením nezbytná určitá opatření, přijmou se postupem podle článku 46.
Článek 58
1. Toto nařízení vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.
Použije se ode dne 1. ledna 1997. Hlava IV se však v případě každého z produktů uvedených v příloze II použije teprve od počátku hospodářského roku 1997/98.
2. Zrušují se nařízení (EHS) č. 1035/72, (EHS) č. 3285/83, (EHS) č. 1319/85, (EHS) č. 2240/88, (EHS) č. 1121/89 a (EHS) č. 1198/90 ke dni, od něhož se použijí odpovídající ustanovení tohoto nařízení.
Odkazy na zrušená nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze VI.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Lucemburku dne 28. října 1996.
REGOLAMENTO (CE) N. 2200/96 DEL CONSIGLIO del 28 ottobre 1996 relativo all'organizzazione comune dei mercati nel settore degli ortofrutticoli
IL CONSIGLIO DELL'UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea, in particolare gli articoli 42 e 43,
vista la proposta della Commissione (1),
visto il parere del Parlamento europeo (2),
visto il parere del Comitato economico e sociale (3),
(1) considerando che la contemporanea presenza di svariati fattori di cambiamento sta attualmente delineando una nuova situazione del settore ortofrutticolo, alla quale i produttori devono adeguarsi; che è quindi opportuno ridefinire le regole fondamentali che disciplinano l'organizzazione comune dei mercati di detto settore; che a causa delle numerose modificazioni apportate a tale organizzazione dopo la sua introduzione occorre, a fini di chiarezza, adottare un nuovo regolamento;
(2) considerando che è opportuno inserire nel nuovo regolamento le disposizioni essenziali del regolamento (CEE) n. 3285/83 del Consiglio, del 14 novembre 1983, che stabilisce le norme generali relative all'estensione di talune regole fissate dalle organizzazioni di produttori di ortofrutticoli (4), del regolamento (CEE) n. 1319/85 del Consiglio, del 23 maggio 1985, relativo al potenziamento dei mezzi di controllo dell'applicazione della normativa comunitaria nel settore degli ortofrutticoli (5), dal regolamento (CEE) n. 2240/88 del Consiglio, del 19 luglio 1988, che fissa per quanto concerne le pesche, i limoni e le arance, le modalità d'applicazione dell'articolo 16 ter del regolamento (CEE) n. 1035/72 relativo all'organizzazione comune dei mercati nel settore degli ortofrutticoli (6), del regolamento (CEE) n. 1121/89 del Consiglio, del 27 aprile 1989, relativo all'introduzione di un limite d'intervento per le mele e i cavolfiori (7), e del regolamento (CEE) n. 1198/90 del Consiglio, del 7 maggio 1990, che istituisce uno schedario agrumicolo comunitario (8); che occorre quindi abrogare detti regolamenti;
(3) considerando che la classificazione dei prodotti secondo norme comuni ed obbligatorie per gli ortofrutticoli immessi in commercio all'interno della Comunità o esportati in paesi terzi consente di tracciare un quadro di riferimento che contribuisce alla lealtà degli scambi e alla trasparenza dei mercati e permette altresì di eliminare da questi ultimi i prodotti di qualità insoddisfacente; che l'osservanza di dette norme contribuisce in tal modo ad accrescere la redditività della produzione stessa;
(4) considerando che per esigenze di semplificazione è opportuno adottare norme per gli ortofrutticoli aventi una certa importanza sul mercato tenendo conto delle norme stabilite dalla Commissione economica per l'Europa delle Nazioni Unite [CEE (ONU)]; che è necessario precisare a quali condizioni le norme internazionali possono essere adattate alle specifiche esigenze della Comunità;
(5) considerando che la normalizzazione può essere realmente efficace soltanto se viene applicata in tutte le fasi dell'immissione in commercio e alla partenza dalla regione di produzione; che tuttavia possono essere previste eccezioni per talune operazioni molto marginali e specifiche o che si effettuano all'inizio del circuito d'immissione in commercio oppure per prodotti destinati alla trasformazione; che vanno prese in considerazione anche eventuali possibilità di penuria e di offerta eccezionalmente abbondante; che per meglio garantire le qualità prescritte dalle norme il detentore del prodotto deve essere responsabile del rispetto delle stesse; che le esigenze dei consumatori circa le caratteristiche degli ortofrutticoli richiedono che nell'etichettatura sia indicata l'origine dei prodotti sino al commercio al dettaglio incluso;
(6) considerando che nella produzione e nell'immissione in commercio degli ortofrutticoli si deve tener conto delle preoccupazioni in materia ambientale, a livello sia delle pratiche colturali che della gestione dei materiali usati e dell'eliminazione dei prodotti ritirati dalla produzione, soprattutto per quanto riguarda la protezione della qualità delle acque, la salvaguardia della biodiversità e la conservazione del paesaggio;
(7) considerando che le organizzazioni di produttori rappresentano gli elementi portanti dell'organizzazione comune dei mercati, della quale garantiscono, al loro livello, il funzionamento decentrato; che dinanzi ad una concentrazione sempre maggiore della domanda, il raggruppamento dell'offerta in seno a dette organizzazioni appare più che mai come una necessità economica per consolidare la posizione dei produttori sul mercato; che il raggruppamento dell'offerta deve realizzarsi su base volontaria ed utile, grazie all'estensione e all'efficienza dei servizi che un'organizzazione di produttori può offrire ai suoi aderenti;
(8) considerando che un'organizzazione di produttori atta a contribuire al conseguimento degli obiettivi dell'organizzazione comune dei mercati può essere riconosciuta dallo Stato membro soltanto in presenza di condizioni che essa stessa s'impegna a rispettare e a far rispettare, per statuto, ai propri membri; che le associazioni di produttori che desiderano acquisire lo statuto di organizzazioni di produttori a norma del presente regolamento devono potersi avvalere di un periodo transitorio, nel corso del quale le stesse possono fruire di un sostegno finanziario nazionale e comunitario, purché assumano e rispettino determinati obblighi;
(9) considerando che è opportuno prevedere un periodo transitorio per le organizzazioni di produttori che sono già riconosciute a norma del regolamento (CEE) n. 1035/72 (9), ma che non sono immediatamente in grado di conformarsi ai requisiti del presente regolamento ai fini del riconoscimento; che tali organizzazioni devono dimostrarsi idonee a realizzare i cambiamenti a tal fine necessari;
(10) considerando che per responsabilizzare le organizzazioni di produttori, in particolare per quanto attiene alle decisioni finanziarie, e per orientare verso prospettive durevoli l'assegnazione delle risorse pubbliche ad esse destinate, occorre stabilire le condizioni alle quali dette risorse possono venir utilizzate; che il cofinanziamento di fondi d'esercizio attuato dalle organizzazioni di produttori sembra una soluzione adeguata;
(11) considerando che l'esistenza e il corretto funzionamento dei fondi d'esercizio esigono che le organizzazioni di produttori si occupino della globalità della produzione in questione dei propri aderenti;
(12) considerando che, ai fini del controllo delle spese comunitarie, è necessario fissare un massimale per l'aiuto concesso alle organizzazioni di produttori che costituiscono un fondo d'esercizio;
(13) considerando che nel caso delle regioni con scarsa organizzazione della produzione occorre consentire l'erogazione di contributi finanziari complementari a carattere nazionale; che per quanto concerne gli Stati membri particolarmente svantaggiati a livello strutturale tali contributi devono poter essere rimborsati dalla Comunità attraverso il quadro comunitario di sostegno;
(14) considerando che per potenziare ulteriormente l'azione delle organizzazioni di produttori o delle relative associazioni e per garantire al mercato l'auspicabile stabilità è opportuno consentire agli Stati membri, nel rispetto di talune condizioni, di estendere a tutti i produttori non aderenti di una regione le regole, in particolare in materia di produzione, immissione in commercio e tutela ambientale, adottate per i propri aderenti dall'organizzazione o dall'associazione della regione di cui trattasi; che, ove si apportino documenti giustificativi, alcune spese determinate dall'estensione delle regole devono poter essere poste a carico dei produttori interessati per i quali detta estensione ha ricadute vantaggiose;
(15) considerando che le organizzazioni interprofessionali, constituite per iniziativa di operatori, individuali o associati, e rappresentative di una parte significativa delle varie categorie professionali del settore degli ortofrutticoli, possono contribuire a una migliore percezione delle realtà del mercato, facilitando un'evoluzione dei comportamenti economici e migliorando la conoscenza o l'organizzazione della produzione, della presentazione e dell'immissione in commercio dei prodotti; che in considerazione del contributo globale che le attività di queste organizzazioni possono dare al conseguimento degli obiettivi dell'articolo 39 del trattato, e in particolare di quelli del presente regolamento, è opportuno, previa definizione del tipo di attività interessate, accordare agli Stati membri la facoltà di concedere un riconoscimento specifico alle organizzazioni che comprovino una sicura rappresentatività e conducano iniziative positive riguardo ai suddetti obiettivi; che le disposizioni relative all'estensione delle regole adottate dalle organizzazioni di produttori o dalle relative associazioni e per la ripartizione delle spese determinate da tale estensione devono applicarsi anche a livello intercategoriale, data l'analogia delle finalità perseguite;
(16) considerando che per stabilizzare i corsi è auspicabile che le organizzazioni di produttori possano intervenire sul mercato, in particolare decidendo di non porre in vendita, in determinati periodi, alcuni quantitativi di prodotti; che tali operazioni di ritiro non possono essere considerate uno sbocco alternativo al mercato; che conseguentemente il loro finanziamento comunitario deve, da un lato, essere erogato soltanto per una percentuale determinata della produzione e, dall'altro, limitarsi ad un'indennità comunitaria ridotta, salva la possibilità di impiegare, per il medesimo fine, fondi d'esercizio; che un'esigenza di semplificazione giustifica la scelta, per ciascun prodotto, di un'indennità comunitaria unica e lineare; che per determinare una riduzione di entità comparabile per l'insieme dei prodotti risultano necessarie alcune differenziazioni;
(17) considerando che le misure di intervento possono avere pieno effetto soltanto se i prodotti ritirati dal mercato non sono nuovamente immessi nel circuito commerciale abituale per il genere di prodotti di cui trattasi; che occorre definire le varie forme di destinazione o d'impiego rispondenti a tale condizione in modo da evitare, nella misura del possibile, la distruzione dei prodotti cosi ritirati;
(18) considerando che la nuova gestione dei ritiri consente di abrogare contemporaneamente le vigenti disposizioni relative alle conseguenze del superamento dei limiti; che è tuttavia opportuno conservare tale principio per un periodo transitorio, attribuendo alla Commissione la competenza di attuarlo ove necessario;
(19) considerando che il regolamento (CE) n. 3290/94 (10) ha stabilito gli adattamenti e le misure transitorie necessarie nel settore dell'agricoltura per l'attuazione degli accordi conclusi nel quadro dei negoziati commerciali multilaterali dell'Uruguay Round, e in particolare il nuovo regime degli scambi con i paesi terzi nel settore degli ortofrutticoli; che le disposizioni di cui all'allegato XIII del suddetto regolamento sono riprese nel presente regolamento; che tuttavia quando alcuni prodotti sono importati nella Comunità per essere avviati all'industria di trasformazione non sono venduti in conto consegna; che conseguentemente il prezzo d'entrata può essere verificato ricorrendo ad elementi diversi dal valore forfettario; che, a questo proposito, occorre completare la disposizione in questione;
(20) considerando che le regole dell'organizzazione dei mercati devono essere rispettate da tutti gli operatori che sono tenuti ad applicarle, in quanto altrimenti risulterebbe falsata l'intera disciplina, con tutte le conseguenze che ne derivano, tanto per l'uso delle risorse pubbliche, quanto per la concorrenza tra operatori; che occorre pertanto istituire un corpo di ispettori comunitari specifico per il settore; che per motivi di bilancio e di efficienza tale corpo di ispettori deve essere composto da dipendenti della Commissione ed eventualmente da altri agenti; che è altresì necessario prevedere sanzioni comunitarie per garantire un'applicazione uniforme del nuovo regime in tutta la Comunità;
(21) considerando che uno degli elementi indispensabili per la corretta gestione dell'organizzazione comune dei mercati è una precisa conoscenza del mercato; che occorre quindi predisporre le misure necessarie a tale scopo;
(22) considerando che la concessione di determinati aiuti comprometterebbe il funzionamento del mercato interno; che è quindi opportuno applicare nel settore previsto dal presente regolamento le norme del trattato che consentono di valutare gli aiuti concessi dagli Stati membri e di vietare quelli incompatibili con il mercato comune;
(23) considerando che l'organizzazione comune dei mercati in tale settore deve tener conto, parallelamente ed in maniera adeguata, degli obiettivi di cui agli articoli 39 e 110 del trattato;
(24) considerando che per agevolare l'esecuzione delle disposizioni del presente regolamento è opportuno definire una procedura che attui una stretta cooperazione tra gli Stati membri e la Commissione in sede di comitato di gestione;
(25) considerando che, per far fronte ad una congiuntura particolarmente sfavorevole nel settore delle nocciole occorre accordare un aiuto forfettario per le nocciole raccolte nelle campagne 1997/1998, 1998/1999 e 1999/2000,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
Articolo 1
1. Il presente regolamento istituisce un'organizzazione comune dei mercati nel settore degli ortofrutticoli.
2. L'organizzazione comune riguarda i prodotti seguenti:
SPAZIO PER TABELLA
3. Le campagne di commercializzazione dei prodotti menzionati al paragrafo 2 sono stabilite, se necessario, secondo la procedura di cui all'articolo 46.
TITOLO I Classificazione dei prodotti
Articolo 2
1. I prodotti destinati ad essere forniti al consumatore allo stato fresco possono essere classificati in base ad un sistema di norme.
2. Le norme per gli ortofrutticoli freschi indicate nell'allegato I sono adottate secondo la procedura di cui all'articolo 46 ai fini dell'attuazione dell'organizzazione comune dei mercati. A tal fine si tiene conto delle norme CEE(ONU) raccomandate dal gruppo di lavoro sulla normalizzazione dei prodotti deperibili e il miglioramento qualitativo istituito presso la Commissione economica per l'Europa.
Fino al momento dell'adozione di nuove norme continuano ad applicarsi le norme definite a norma dell'articolo 2 del regolamento (CEE) n. 1035/72.
3. La Commissione può, secondo la procedura di cui all'articolo 46, inserire altri prodotti nell'elenco che figura nell'allegato I.
Articolo 3
1. Il detentore dei prodotti per i quali sono adottate delle norme può esporre tali prodotti per la vendita, metterli in vendita, venderli, consegnarli o altrimenti commercializzarli all'interno della Comunità soltanto se sono conformi a dette norme. Egli è responsabile dell'osservanza di tale conformità.
Tuttavia, gli Stati membri possono esentare dall'obbligo di conformità alle norme o a determinate loro disposizioni:
a) i prodotti esposti per la vendita, messi in vendita, venduti, consegnati o altrimenti commercializzati dal produttore nei luoghi di vendita all'ingrosso, in particolare sui mercati alla produzione, situati nella regione di produzione;
b) i prodotti avviati da questi luoghi di vendita all'ingrosso verso centri di confezionamento e d'imballaggio o centri di deposito situati nella stessa regione di produzione.
In caso di applicazione del secondo comma, lo Stato membro interessato ne informa la Commissione e le comunica le misure prese a tale scopo.
2. Non sono soggetti all'obbligo di conformità alle norme all'interno della regione di produzione:
a) i prodotti venduti o consegnati dal produttore a centri di confezionamento e d'imballaggio o a centri di deposito, oppure avviati dall'azienda del produttore verso tali centri;
b) i prodotti avviati da centri di deposito verso centri di confezionamento e di imballaggio.
3. Non sono soggetti all'obbligo di conformità alle norme:
a) i prodotti avviati agli impianti di trasformazione, salvo eventuale determinazione, secondo la procedura di cui all'articolo 46, di criteri qualitativi minimi per i prodotti destinati alla trasformazione industriale;
b) i prodotti che il produttore cede, nella propria azienda, al consumatore per il fabbisogno personale di quest'ultimo;
c) previa decisione della Commissione presa su richiesta di uno Stato membro secondo la procedura di cui all'articolo 46, i prodotti di una regione determinata venduti al dettaglio in tale regione per soddisfare un consumo locale tradizionale notorio.
4. Dev'essere fornita la prova che i prodotti di cui ai paragrafi 2 e 3, lettera a) soddisfano le condizioni previste, in particolare per quanto concerne la destinazione.
Articolo 4
Qualora, in seguito ad una estrema penuria o ad un'offerta eccezionalmente abbondante, i prodotti conformi alle norme non bastino a coprire o eccedano sensibilmente il fabbisogno del consumo, sono decise, secondo la procedura di cui all'articolo 46 e per un periodo limitato, misure derogatorie all'applicazione delle norme medesime, nel rispetto degli impegni internazionali della Comunità.
Articolo 5
1. Le indicazioni previste dalle norme in materia di marcatura devono essere riportate a caratteri leggibili e visibili su uno dei lati dell'imballaggio, mediante stampatura diretta indelebile, o mediante etichetta integrata nel collo o solidamente fissata ad esso.
2. Per le merci spedite alla rinfusa, caricate direttamente su un mezzo di trasporto, le indicazioni di cui al paragrafo 1 devono essere riportate su un documento che accompagna la merce o su una scheda collocata in modo visibile all'interno del mezzo di trasporto.
Articolo 6
Nella fase della vendita al minuto, quando i prodotti sono offerti nell'imballaggio, le indicazioni previste per la marcatura devono essere presentate in modo chiaro e leggibile.
Per i prodotti presentati in imballaggi preconfezionati a norma della direttiva 79/112/CEE (11) è indicato il peso netto, oltre a tutte le menzioni previste dalle norme. Tuttavia, per i prodotti venduti abitualmente al pezzo, l'obbligo di indicare il peso netto non si applica se il numero di pezzi può essere chiaramente visto e facilmente contato dall'esterno o, in caso contrario, se tale numero è indicato sull'etichettatura.
I prodotti possono non essere presentati nell'imballaggio purché il rivenditore al minuto apponga sulla merce messa in vendita un cartello sul quale figurino in caratteri molto chiari e leggibili le indicazioni previste dalle norme relative:
- alla varietà,
- all'origine del prodotto,
- alla categoria.
Articolo 7
Per verificare se i prodotti per i quali sono adottate delle norme sono conformi alle disposizioni degli articoli da 3 a 6, in tutte le fasi della commercializzazione e durante il trasporto gli organismi designati da ciascuno Stato membro eseguono un controllo di conformità per sondaggio, in base alle disposizioni del titolo VI.
Tale controllo deve essere eseguito preferibilmente prima della partenza dalle regioni di produzione, all'atto del confezionamento o del carico della merce.
Gli Stati membri comunicano agli altri Stati membri e alla Commissione gli organismi da essi designati per l'esecuzione del controllo.
Articolo 8
1. I prodotti per i quali sono adottate delle norme sono ammessi all'importazione provenienti dai paesi terzi solo se sono conformi a dette norme o a norme almeno equivalenti.
2. Gli articoli da 3 a 7 si applicano ai prodotti importati nella Comunità, dopo l'espletamento delle formalità d'importazione in base alle disposizioni comunitarie vigenti in materia.
Articolo 9
1. I prodotti per i quali sono adottate delle norme sono ammessi all'esportazione verso paesi terzi solo se conformi alle norme stesse.
Possono tuttavia essere accordate deroghe secondo la procedura di cui all'articolo 46, in considerazione delle esigenze dei mercati di destinazione.
2. I prodotti destinati all'esportazione verso paesi terzi sono sottoposti a un controllo di conformità alle norme prima di uscire dal territorio doganale della Comunità.
Articolo 10
Le misure volte a garantire l'applicazione uniforme delle disposizioni del presente titolo sono adottate secondo la procedura di cui all'articolo 46.
Queste misure possono prevedere, per i prodotti destinati ad essere importati nella Comunità, il riconoscimento dei servizi ufficiali di controllo del paese terzo esportatore.
TITOLO II Organizzazioni di produttori
Articolo 11
1. Ai fini del presente regolamento si intende per «organizzazione di produttori» qualsiasi persona giuridica:
a) costituita per iniziativa dei produttori delle seguenti categorie di prodotti di cui all'articolo 1, paragrafo 2:
i) ortofrutticoli
ii) frutta
iii) ortaggi
iv) prodotti destinati alla trasformazione
v) agrumi
vi) frutta a guscio
vii) funghi
b) che ha in particolare lo scopo:
1) di assicurare la programmazione della produzione e l'adeguamento della stessa alla domanda, sia dal punto di vista quantitativo che qualitativo;
2) di promuovere la concentrazione dell'offerta e l'immissione sul mercato della produzione degli aderenti;
3) di ridurre i costi di produzione e di regolarizzare i prezzi alla produzione;
4) di promuovere pratiche colturali e tecniche di produzione e di gestione dei rifiuti che rispettino l'ambiente, in particolare per tutelare la qualità delle acque, dei suoli e del paesaggio e per preservare e/o favorire la biodiversità;
c) il cui statuto obbliga i produttori associati, in particolare a quanto segue:
1) applicare, in materia di conoscenza della produzione, di produzione, di commercializzazione e di tutela ambientale, le regole adottate dall'organizzazione di produttori;
2) aderire, per quanto riguarda la produzione di una della categorie di prodotti di cui alla lettera a), di una data azienda, ad una sola organizzazione di produttori, di cui alla lettera a);
3) vendere tutta la loro produzione per il tramite dell'organizzazione di produttori in questione.
Tuttavia, previa autorizzazione dell'organizzazione stessa e fatto salvo il rispetto delle condizioni da questa stabilite, i produttori associati possono:
- procedere, presso la propria azienda, a vendite dirette al consumatore, per il suo fabbisogno personale, fino al 25 % della produzione se si tratta di organizzazioni di produttori di ortofrutticoli di cui alla lettera a), punto i) e fino al 20 % della produzione per i produttori membri di altri tipi di organizzazioni professionali e inoltre,
- commercializzare essi stessi, o per il tramite di un'altra organizzazione di produttori determinata dall'organizzazione cui aderiscono, i prodotti che rappresentano un volume marginale rispetto al volume commercializzabile dalla loro organizzazione,
- commercializzare per il tramite di un'altra organizzazione di produttori determinata dall'organizzazione cui aderiscono, i prodotti che, per caratteristiche intrinseche, non rientrano a priori nelle attività commerciali della loro organizzazione,
- essere autorizzati, secondo la procedura di cui all'articolo 46, a concludere con le imprese di trasformazione contratti diretti per determinati prodotti con le imprese di trasformazione a carattere derogatorio, decrescente e transitorio, sino al 31 dicembre 1999;
4) fornire le informazioni che sono richieste dall'organizzazione di produttori a fini statistici e riguardanti, in particolare, le superfici, i raccolti, le rese e le vendite dirette;
5) versare i contributi finanziari previsti dallo statuto per l'istituzione e il finanziamento del fondo di esercizio di cui all'articolo 15;
d) il cui statuto contiene disposizioni concernenti:
1) le modalità di determinazione, di adozione e di modificazione delle regole di cui alla lettera c), punto 1;
2) l'imposizione ai soci di contributi finanziari necessari al finanziamento dell'organizzazione di produttori;
3) le regole atte a garantire ai produttori aderenti il controllo democratico della loro organizzazione e l'assunzione autonoma delle decisioni da essa prese;
4) le sanzioni in caso di inosservanza degli obblighi statutari, e in particolare di mancato pagamento dei contributi finanziari, o delle regole fissate dall'organizzazione di produttori;
5) le regole relative all'ammissione di nuovi soci, e in particolare il periodo minimo d'adesione;
6) le regole contabili e di bilancio necessarie per il funzionamento dell'organizzazione; e
e) che è stata riconosciuta dallo Stato membro interessato nel rispetto delle condizioni indicate al paragrafo 2.
2. Gli Stati membri riconoscono quali organizzazioni di produttori a norma del presente regolamento le associazioni di produttori che ne facciano domanda a condizione che:
a) rispondano ai requisiti previsti al paragrafo 1 e a tal fine comprovino, tra l'altro, che rappresentano un numero minimo di produttori e un volume minimo di produzione commercializzabile, da determinare secondo la procedura di cui all'articolo 46;
b) offrano sufficienti garanzie circa la realizzazione, la durata e l'efficienza della loro attività;
c) mettano effettivamente in grado i loro soci di usufruire dell'assistenza tecnica necessaria per poter applicare pratiche colturali rispettose dell'ambiente;
d) mettano effettivamente a disposizione dei loro soci i mezzi tecnici necessari per il magazzinaggio, il confezionamento e l'immissione in commercio dei prodotti e garantiscano altresì una gestione commerciale, contabile e di bilancio adeguata ai compiti che intendono svolgere.
3. Gli Stati membri possono inoltre riconoscere, come organizzazione di produttori a norma del presente regolamento, altre organizzazioni di produttori rispetto a quelle indicate al paragrafo 1, lettera a), che esistevano prima dell'entrata in vigore del presente regolamento e riconosciute come tali in base al regolamento (CEE) n. 1035/72 prima della data di applicazione del presente regolamento.
Ove, in base al precedente comma, gli Stati membri procedano al riconoscimento delle summenzionate organizzazioni di produttori, si applicano i requisiti di cui al paragrafo 1, ad eccezione della lettera a), primo comma, e, se opportuno, della lettera c), punto 2) e del paragrafo 2.
Articolo 12
1. Gli Stati membri:
a) decidono in merito alla concessione del riconoscimento entro tre mesi dalla presentazione della domanda corredata di tutti i pertinenti documenti giustificativi;
b) effettuano, a intervalli regolari, controlli per accertare il rispetto, da parte delle organizzazioni di produttori, delle condizioni del riconoscimento, comminano, in caso di mancato rispetto di tali condizioni, le sanzioni da applicare alle organizzazioni medesime e decidono, se necessario, la revoca del riconoscimento;
c) comunicano alla Commissione, entro due mesi, le decisioni di concessione, diniego o revoca del riconoscimento.
2. Le modalità e la frequenza secondo le quali gli Stati membri riferiscono alla Commissione in merito alle attività delle organizzazioni di produttori sono stabilite secondo la procedura di cui all'articolo 46.
La Commissione accerta l'osservanza dell'articolo 11 e del paragrafo 1, lettera b) del presente articolo procedendo a controlli da effettuare in base al titolo VI e, a seguito di tali controlli, chiede eventualmente agli Stati membri la revoca del riconoscimento accordato.
Articolo 13
1. Nei due anni successivi all'entrata in vigore del presente regolamento, alle organizzazioni di produttori che prima dell'entrata in vigore del presente regolamento sono state riconosciute a norma del regolamento (CEE) n. 1035/72, ma che non possono ottenere, senza un periodo transitorio, il riconoscimento di cui all'articolo 11 del presente regolamento, sono applicabili le disposizioni del titolo IV, purché continuino a soddisfare i requisiti dei precedenti articoli del regolamento (CEE) n. 1035/72.
2. Il periodo di due anni di cui al paragrafo 1 è esteso a cinque anni a condizione che l'organizzazione interessata:
a) presenti, a una data fissata prima della scadenza del periodo di cui al paragrafo 1 e allo scopo di ottenere il riconoscimento a norma dell'articolo 11, paragrafo 2, un piano d'azione che lo Stato membro deve accettare o respingere;
b) dimostri, all'atto della presentazione del piano d'azione, di avere costituito il fondo di esercizio di cui all'articolo 15;
c) si impegni, sotto pena di sanzioni che lo Stato membro deve determinare, a dare completa esecuzione al piano d'azione prima della scadenza del quinquennio.
3. All'organizzazione di produttori che, per qualsiasi ragione e in qualsiasi momento, cessi di soddisfare le condizioni di cui al paragrafo 2, è revocato il riconoscimento secondo quanto previsto dall'articolo 12, paragrafo 1, lettera b).
Tuttavia, il primo comma si applica fatti salvi i diritti individuali che l'organizzazione di produttori ha potuto acquisire a norma del regolamento (CEE) n. 1035/72.
Articolo 14
1. I gruppi di produttori nuovi, o non riconosciuti a norma del regolamento (CEE) n. 1035/72, prima dell'entrata in vigore del presente regolamento, possono avvalersi di un periodo transitorio della durata massima di cinque anni per conformarsi alle condizioni di cui all'articolo 11.
A tal fine, essi presentano allo Stato membro un piano di riconoscimento scaglionato nel tempo, la cui accettazione fa decorrere il termine di cinque anni di cui al primo comma ed equivale ad un prericonoscimento.
2. Nei cinque anni successivi alla data del prericonoscimento, gli Stati membri possono accordare ai gruppi di produttori di cui al paragrafo 1:
a) aiuti intesi ad incentivarne la costituzione e ad agevolarne il funzionamento amministrativo;
b) aiuti, erogati direttamente o tramite enti creditizi, sotto forma di mutui agevolati destinati a finanziare una parte degli investimenti necessari per ottenere il riconoscimento e in quanto tali indicati nel piano di riconoscimento di cui al paragrafo 1, secondo comma.
3. Gli aiuti di cui al paragrafo 2 sono rimborsati dalla Comunità a norma dell'articolo 52, paragrafi 2 e 3.
4. Prima di concedere il prericonoscimento, lo Stato membro comunica alla Commissione le proprie intenzioni e le relative conseguenze finanziarie.
5. Con la presentazione allo Stato membro di un piano di riconoscimento, il gruppo di produttori si assoggetta ai controlli nazionali e ai controlli comunitari eseguiti a norma del titolo VI, con particolare riguardo alla corretta gestione dei fondi pubblici.
6. Gli Stati membri comminano le sanzioni da applicare ai gruppi di produttori che non adempiono ai propri obblighi.
7. Le modalità di applicazione definite a norma dell'articolo 48 per l'attuazione del presente articolo includeranno disposizioni che assicurino che l'aiuto pagato alle organizzazioni di produttori portoghesi non sia inferiore, espresso in percentuale sul valore della produzione commercializzata dell'organizzazione di produttori, a quella che risulta dal regolamento (CEE) n. 746/93 (12).
Articolo 15
1. Un aiuto finanziario comunitario è concesso, alle condizioni definite al presente articolo, alle organizzazioni di produttori che costituiscono un fondo di esercizio.
Tale fondo è alimentato con contributi finanziari effettivi degli aderenti calcolati in base ai quantitativi o al valore degli ortofrutticoli effettivamente commercializzati sul mercato e con l'aiuto finanziario di cui al primo comma.
2. Il fondo di esercizio di cui al paragrafo 1 è destinato:
a) al finanziamento di ritiri dal mercato alle condizioni di cui al paragrafo 3;
b) al finanziamento di un programma operativo presentato alle competenti autorità nazionali e da esse approvato a norma dell'articolo 16, paragrafo 1.
Tuttavia, il fondo può essere utilizzato, nella sua totalità o in parte, per il finanziamento del piano d'azione presentato dalle organizzazioni di produttori di cui all'articolo 13.
3. Il ricorso al fondo di esercizio per il finanziamento di ritiri dal mercato, è consentito soltanto se le competenti autorità nazionali hanno approvato un programma operativo. Detto ricorso può assumere una o più delle seguenti forme:
a) pagamento di una compensazione di ritiro per i prodotti non compresi nell'allegato II che rispondono alle norme in vigore qualora tali norme siano state stabilite a norma dell'articolo 2;
b) erogazione di un'integrazione dell'indennità comunitaria di ritiro.
Gli Stati membri possono stabilire il livello massimo della compensazione o dell'integrazione, senza tuttavia che l'importo così stabilito sommato a quello dell'indennità comunitaria di ritiro superi i limiti dei prezzi di ritiro più elevati applicabili per la campagna 1995/1996, a norma dell'articolo 16, paragrafo 3 bis, degli articoli 16 bis e 16 ter e dell'articolo 18, paragrafo 1, lettera a), primo trattino del regolamento (CEE) n. 1035/72.
La quota del fondo di esercizio che può essere destinata al finanziamento di ritiri non deve superare il 60 % nel primo anno, il 55 % nel secondo anno, il 50 % nel terzo anno, il 45 % nel quarto anno, il 40 % nel quinto anno e il 30 % a decorrere dal sesto anno dalla data di approvazione, da parte delle competenti autorità nazionali, del primo programma operativo presentato dall'organizzazione di produttori interessata e approvato da dette autorità.
I limiti previsti all'articolo 23, paragrafi 3, 4 e 5 si applicano ai ritiri di cui alla lettera a), primo comma del presente paragrafo.
4. Il programma operativo indicato al paragrafo 2, lettera b) deve:
a) prefiggersi numerosi obiettivi tra quelli indicati all'articolo 11, paragrafo 1, lettera b), nonché altri, fra cui in particolare: il miglioramento qualitativo dei prodotti, lo sviluppo della loro valorizzazione commerciale, la loro promozione presso i consumatori, la creazione di linee di prodotti biologici, la promozione della produzione integrata o altri metodi di produzione rispettosi dell'ambiente, la riduzione dei ritiri;
b) comprendere misure destinate a promuovere il ricorso, da parte dei produttori associati, a tecniche rispettose dell'ambiente, per quanto riguarda sia le pratiche colturali sia la gestione dei materiali usati.
Per «tecniche rispettose dell'ambiente» si intendono, in particolare, quelle che consentono di conseguire gli obiettivi di cui all'articolo 1, lettere a), b) e c) del regolamento (CEE) n. 2078/92 (13);
c) tener conto, nell'ambito delle proprie previsioni finanziarie, delle risorse tecniche ed umane necessarie per accertare l'osservanza delle norme e disposizioni fitosanitarie e dei tenori massimi autorizzati di residui.
5. L'aiuto finanziario di cui al paragrafo 1 è pari all'entità dei contributi finanziari menzionati al medesimo paragrafo ed effettivamente versati, ed è limitato al 50 % delle spese realmente sostenute a norma del paragrafo 2.
Detta percentuale è del 60 % se un programma operativo o una parte di esso è presentato:
a) da più organizzazioni di produttori della Comunità che partecipano in Stati membri diversi ad azioni transnazionali, escluse le operazioni di cui al paragrafo 2, lettera a), oppure
b) da una o più organizzazioni di produttori per azioni che devono essere realizzate da una filiera interprofessionale.
Tuttavia, l'aiuto finanziario non può superare il 4 % del valore della produzione commercializzata di ciascuna organizzazione di produttori, a condizione che l'importo totale degli aiuti finanziari sia inferiore al 2 % del totale del fatturato di tutte le organizzazioni di produttori. Per garantire l'osservanza di tale limite sarà erogato un anticipo del 2 % e il saldo sarà concesso, solo dopo che sarà noto l'importo totale delle domande d'aiuto. A decorrere dal 1999 la percentuale del 4 % sarà portata al 4,5 % e quella del totale del fatturato dal 2 % al 2,5 %.
6. Per quanto concerne le regioni della Comunità in cui il livello di organizzazione dei produttori è particolarmente scarso, gli Stati membri possono essere autorizzati, previa richiesta debitamente giustificata, a concedere alle organizzazioni di produttori un aiuto finanziario nazionale non superiore alla metà dei contributi finanziari dei produttori. Tale aiuto si aggiunge al fondo d'esercizio.
Per gli Stati membri in cui meno del 15 % della produzione di ortofrutticoli è commercializzata da organizzazioni di produttori e in cui la produzione di ortofrutticoli rappresenta almeno il 15 % della produzione agricola totale, l'aiuto di cui al precedente comma può essere rimborsato dalla Comunità, su richiesta dello Stato membro interessato, attraverso il quadro comunitario di sostegno.
Articolo 16
1. Il programma operativo di cui all'articolo 15, paragrafo 2, lettera b) è presentato alle competenti autorità nazionali che devono approvarlo, respingerlo o chiederne la modifica, in osservanza di quanto dispone il presente regolamento.
Gli Stati membri definiscono una disciplina nazionale per l'elaborazione di capitolati d'oneri relativi alle misure di cui all'articolo 15, paragrafo 4, lettera b). Essi trasmettono il progetto di tale disciplina alla Commissione, che può chiederne la modifica entro tre mesi qualora constati che il progetto non permette di conseguire gli obiettivi fissati dall'articolo 130 R del trattato e dal programma politico e d'azione della Comunità a favore dell'ambiente e di uno sviluppo sostenibile.
2. Al più tardi anteriormente alla fine di ogni anno, le organizzazioni di produttori comunicano allo Stato membro l'importo indicativo del fondo di esercizio previsto per l'anno successivo e presentano giustificazioni appropriate basate sulle previsioni del programma operativo, sulle spese dell'anno in corso ed eventualmente degli anni precedenti, nonché, se necessario, sulle stime in materia di produzione per l'anno successivo. Lo Stato membro notifica all'organizzazione di produttori, anteriormente al 1° gennaio dell'anno successivo, l'entità indicativa dell'aiuto finanziario, nel rispetto dei limiti di cui all'articolo 15, paragrafo 5.
L'aiuto finanziario è erogato in funzione delle spese effettuate per le azioni previste dal programma operativo. Per le stesse azioni, possono essere versati degli anticipi, previo deposito di garanzia o cauzione.
All'inizio di ogni anno e non oltre il 31 gennaio, l'organizzazione di produttori comunica allo Stato membro l'importo definitivo delle spese dell'anno precedente, corredato dei documenti giustificativi necessari per ricevere il saldo dell'aiuto finanziario comunitario.
3. Un'associazione di organizzazioni di produttori riconosciuta dallo Stato membro interessato può sostituirsi ai propri aderenti nella gestione del loro fondo di esercizio a norma dell'articolo 15, paragrafo 1, nonché nell'elaborazione, nell'attuazione e nella presentazione dei programmi operativi di cui all'articolo 15, paragrafo 2, lettera b). In tale ipotesi, l'associazione è la beneficiaria dell'aiuto finanziario ed effettua le comunicazioni di cui al paragrafo 2 del presente articolo.
4. Il programma operativo e il relativo finanziamento da parte dei produttori e delle organizzazioni di produttori, da un lato, e attraverso fondi comunitari, dall'altro, hanno carattere pluriennale, con durata minima di tre anni e massima di cinque anni.
5. La presentazione allo Stato membro di un programma operativo implica, da parte dell'organizzazione di produttori o, in caso di applicazione del paragrafo 3, da parte di una associazione di organizzazioni di produttori, l'impegno a sottoporsi ai controlli nazionali e ai controlli comunitari eseguiti a norma del titolo VI, con particolare riguardo alla corretta gestione dei fondi pubblici.
Articolo 17
Qualora gli strumenti generali dell'organizzazione comune dei mercati si rivelassero insufficienti o inadeguati per prodotti di cui all'articolo 1, paragrafo 2, che rivestono una grande importanza economica o ecologica, locale o regionale, e che sono soggetti a difficoltà prolungate sul mercato comunitario, dovute in particolare ad una forte concorrenza internazionale, possono essere adottate, secondo la procedura di cui all'articolo 46, misure specifiche volte a promuovere tali prodotti e a rafforzarne la competitività.
Articolo 18
1. Nel caso in cui un'organizzazione di produttori o un'associazione di organizzazioni di produttori che abbia adottato le stesse regole, operante in una determinata circoscrizione economica, sia considerata, per un dato prodotto, rappresentativa della produzione e dei produttori di tale circoscrizione, lo Stato membro interessato può, su richiesta di questa organizzazione o associazione, rendere obbligatorie per i produttori stabiliti nella circoscrizione e non aderenti a una delle organizzazioni sopracitate:
a) le regole di cui all'articolo 11, paragrafo 1, lettera c), punto 1,
b) le regole adottate dall'organizzazione o dall'associazione in materia di ritiro, a condizione che queste regole:
- siano applicate da almeno una campagna di commercializzazione,
- siano riportate nell'elenco tassativo di cui all'allegato III,
- siano rese obbligatorie per un massimo di tre campagne di commercializzazione.
2. Ai fini del presente articolo, per «circoscrizione economica» si intende una zona geografica costituita da regioni di produzione limitrofe o vicine nelle quali le condizioni di produzione e di commercializzazione sono omogenee.
3. Un'organizzazione di produttori o un'associazione di organizzazioni di produttori è considerata rappresentativa a norma del paragrafo 1 qualora raggruppi almeno due terzi dei produttori della circoscrizione economica in cui opera e totalizzi almeno due terzi della produzione di tale circoscrizione.
4. Le regole che sono rese obbligatorie per tutti i produttori di una determinata circoscrizione economica:
a) non devono arrecare pregiudizio agli altri produttori dello Stato membro, da un lato, e della Comunità, dall'altro;
b) non sono applicabili, salvo che siano ad essi specificatamente destinate, ai prodotti consegnati per la trasformazione nell'ambito di un contratto firmato prima dell'inizio della campagna di commercializzazione, fatte salve le regole di conoscenza della produzione di cui al paragrafo 1, lettera a);
c) non possono essere in contrasto con la vigente normativa comunitaria e nazionale.
5. Gli Stati membri comunicano senza indugio alla Commissione le regole da essi rese obbligatorie per l'insieme dei produttori di una delle Comunità europee determinata circoscrizione economica. Tali regole sono pubblicate nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee, serie C.
La Commissione decide che lo Stato membro revochi l'estensione delle regole da esso stabilite:
a) qualora accerti che a causa di tale estensione viene eliminata la concorrenza in una parte sostanziale del mercato interno o è lesa la libertà degli scambi, oppure siano messi in pericolo gli obiettivi dell'articolo 39 del trattato,
b) qualora accerti che l'articolo 85, paragrafo 1 del trattato si applica all'accordo, alla decisione o alla pratica concordata di cui sia decisa l'estensione; la decisione della Commissione adottata in merito a tale accordo, decisione o pratica concordata si applica soltanto a decorrere dalla data di accertamento,
c) qualora accerti, a seguito dei controlli a posteriori eseguiti in base al titolo VI, l'inosservanza delle disposizioni del presente articolo.
6. Per quanto riguarda l'applicazione del paragrafo 1, sulla base di documenti giustificativi, lo Stato membro interessato può decidere che i produttori non aderenti siano tenuti a versare all'organizzazione, o eventualmente all'associazione di organizzazioni, la parte dei contributi finanziari versati dai produttori aderenti destinata a coprire:
a) le spese amministrative risultanti dall'applicazione del regime di cui al paragrafo 1,
b) le spese risultanti dalle attività di ricerca, di studio del mercato e di promozione delle vendite svolte dall'organizzazione o dall'associazione di organizzazioni a beneficio dell'insieme della produzione della circoscrizione.
7. Gli Stati membri comunicano alla Commissione l'elenco delle circoscrizioni economiche di cui al paragrafo 2. Entro un mese dalla comunicazione, la Commissione approva l'elenco o decide, previa consultazione dello Stato membro interessato, le modifiche che questi deve apportarvi. L'elenco adottato è pubblicato nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee, serie C.
TITOLO III Organizzazioni e accordi interprofessionali
Articolo 19
1. Ai fini del presente regolamento si intende per «organizzazione interprofessionale riconosciuta», in appresso denominata «organizzazione interprofessionale», qualsiasi persona giuridica
a) che raggruppi rappresentanti delle attività economiche connesse con la produzione e/o il commercio e/o la trasformazione dei prodotti di cui all'articolo 1, paragrafo 2;
b) che sia stata costituita per iniziativa di tutte o di una parte delle organizzazioni o associazioni che la compongono e
c) che svolga, in una o più regioni della Comunità, alcune delle attività seguenti, tenendo conto degli interessi dei consumatori:
- migliorare la conoscenza e la trasparenza della produzione e del mercato;
- contribuire ad un migliore coordinamento dell'immissione sul mercato degli ortofrutticoli, in particolare attraverso ricerche o studi di mercato;
- elaborare contratti tipo compatibili con la normativa comunitaria;
- accrescere la valorizzazione degli ortofrutticoli;
- fornire le informazioni e svolgere le ricerche necessarie per orientare la produzione verso prodotti più adatti al fabbisogno del mercato e ai gusti e alle aspirazioni dei consumatori, soprattutto per quanto riguarda la qualità dei prodotti e la protezione dell'ambiente;
- ricercare metodi atti a limitare l'impiego di prodotti fitosanitari e di altri fattori di produzione e a garantire la qualità dei prodotti nonché la salvaguardia dei suoli e delle acque;
- mettere a punto metodi e strumenti per migliorare la qualità dei prodotti;
- valorizzare e tutelare l'agricoltura biologica e le denominazioni d'origine, i marchi di qualità e le indicazioni geografiche;
- promuovere la produzione integrata o altri metodi di produzione rispettosi dell'ambiente;
- definire, per quanto riguarda le regole di produzione e di commercializzazione elencate nell'allegato III, regole più restrittive delle normative comunitarie o nazionali.
d) che sia stata riconosciuta alle condizioni indicate al paragrafo 2.
2. Se le strutture dello Stato membro lo giustificano, gli Stati membri possono riconoscere quali organizzazioni interprofessionali a norma del presente regolamento le organizzazioni stabilite sul loro territorio che ne fanno domanda, a condizione che:
a) esercitino la loro attività in una o più regioni nell'ambito di detto territorio;
b) rappresentino una parte significativa della produzione e/o del commercio e/o della trasformazione di ortofrutticoli e di prodotti trasformati a base di ortofrutticoli nella regione o nelle regioni di cui trattasi e, qualora operino in varie regioni, dimostrino di possedere una rappresentatività minima, per ciascuno dei comparti raggruppati, in ognuna delle regioni interessate;
c) svolgano varie attività fra quelle menzionate al paragrafo 1, lettera c);
d) non si occupino, come tali, né della produzione né della trasformazione né della commercializzazione di ortofrutticoli e di prodotti trasformati a base di ortofrutticoli;
e) non svolgano le attività di cui all'articolo 20, paragrafo 3.
3. Prima di concedere il riconoscimento, gli Stati membri notificano alla Commissione le organizzazioni interprofessionali che ne hanno fatto domanda, fornendo tutte le informazioni utili relative alla loro rappresentatività e alle loro varie attività, nonché tutti gli altri elementi di valutazione necessari.
La Commissione può opporsi al riconoscimento entro due mesi dalla notifica effettuatale.
4. Gli Stati membri:
a) decidono in merito alla concessione del riconoscimento entro tre mesi dalla presentazione della domanda, corredata di tutti i pertinenti documenti giustificativi;
b) eseguono controlli ad intervalli regolari per accertare il rispetto, da parte delle organizzazioni interprofessionali, delle condizioni di riconoscimento, in caso di mancato rispetto di tali condizioni comminano le sanzioni applicabili alle organizzazioni medesime e, all'occorrenza, decidono la revoca del riconoscimento;
c) revocano il riconoscimento se:
i) le condizioni previste dal presente regolamento per il riconoscimento non sono più soddisfatte;
ii) l'organizzazione interprofessionale contravviene a dei divieti previsti all'articolo 20, paragrafo 3, fatte salve le conseguenze penali cui potrebbe peraltro essere esposta a norma della legislazione nazionale;
iii) l'organizzazione interprofessionale non osserva l'obbligo di notifica di cui all'articolo 20, paragrafo 2;
d) comunicano alla Commissione, entro due mesi, le decisioni di concessione, diniego o revoca del riconoscimento.
5. Le modalità e la frequenza in base alle quali gli Stati membri riferiscono alla Commissione in merito alle attività delle organizzazioni interprofessionali sono stabilite secondo la procedura di cui all'articolo 46.
La Commissione accerta l'osservanza del paragrafo 2 e del paragrafo 4, lettera b) procedendo a controlli da effettuare a norma del titolo VI e, a seguito di tali controlli, se del caso chiede agli Stati membri di revocare il riconoscimento accordato.
6. Il riconoscimento equivale ad una autorizzazione a svolgere le attività di cui al paragrafo 1, lettera c), alle condizioni previste dal presente regolamento.
7. La Commissione effettua la pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee, serie C, delle organizzazioni interprofessionali riconosciute, indicandone la circoscrizione economica o la zona di attività, nonché le azioni intraprese a norma dell'articolo 21. Sono pubblicate anche le revoche del riconoscimento.
Articolo 20
1. In deroga all'articolo 1 del regolamento n. 26 (14), l'articolo 85, paragrafo 1 del trattato non si applica agli accordi e alle pratiche concordate delle organizzazioni interprofessionali riconosciute, finalizzati alla realizzazione delle attività di cui all'articolo 19, paragrafo 1, lettera c).
2. Il paragrafo 1 si applica soltanto:
- se gli accordi, le decisioni e le pratiche concordate sono stati notificati alla Commissione; e
- se quest'ultima, entro due mesi dalla comunicazione di tutti gli elementi di valutazione necessari, non abbia dichiarato tali accordi, decisioni e pratiche concordate incompatibili con la normativa comunitari.
Tali accordi, decisioni e pratiche concordate non possono essere attuati fino alla scadenza di detto termine.
3. Sono dichiarati in ogni caso contrari alla regolamentazione comunitaria gli accordi, le decisioni e le pratiche concordate che:
- possono causare una qualsiasi forma di compartimentazione dei mercati all'interno della Comunità;
- possono nuocere al buon funzionamento dell'organizzazione comune dei mercati;
- possono creare distorsioni di concorrenza che non siano indispensabili per raggiungere gli obiettivi della politica agricola comune (PAC) perseguiti dall'azione interprofessionale;
- prevedono la determinazione di prezzi, senza pregiudizio di misure adottate dalle organizzazioni interprofessionali nel quadro dell'applicazione di specifiche disposizioni della normativa comunitaria;
- possono creare discriminazioni o eliminare la concorrenza per una parte sostanziale dei prodotti di cui trattasi.
4. La Commissione, qualora dopo la scadenza del termine di due mesi di cui al paragrafo 2, primo comma, secondo trattino constati che le condizioni d'applicazione del presente regolamento non sono rispettate, adotta una decisione che dichiara l'articolo 85, paragrafo 1 del trattato applicabile all'accordo, alla decisione o alla pratica concordata di cui trattasi.
La decisione non ha effetto prima del giorno della sua notifica all'organizzazione interprofessionale interessata, salvo che questa abbia fornito indicazioni inesatte o abbia abusato dell'esenzione di cui al paragrafo 1.
5. In caso di accordi pluriennali, la notifica preliminare del primo anno è valida per gli anni successivi dell'accordo; tuttavia, in questo caso, la Commissione, di propria iniziativa o su richiesta di un altro Stato membro, può in qualsiasi momento esprimere un parere di incompatibilità alle condizioni indicate al paragrafo 4.
Articolo 21
1. Qualora un'organizzazione interprofessionale attiva in una o più regioni determinate di uno Stato membro sia considerata, con riguardo ad un prodotto determinato, rappresentativa della produzione e/o del commercio e/o della trasformazione di detto prodotto, lo Stato membro interessato può, su richiesta di tale organizzazione, disporre che alcuni degli accordi, decisioni o pratiche concordate convenuti nell'ambito di quest'ultima siano resi obbligatori, per un periodo limitato, nei confronti degli operatori attivi, individualmente o non, nella regione o nelle regioni di cui trattasi e non aderenti alla suddetta organizzazione.
2. Un'organizzazione interprofessionale è considerata rappresentativa a norma del paragrafo 1 qualora rappresenti almeno due terzi della produzione e/o del commercio e/o della trasformazione del prodotto o dei prodotti interessati nella regione o nelle regioni di cui trattasi di uno Stato membro. Qualora la domanda di estensione dell'efficacia delle regole riguardi più regioni, l'organizzazione interprofessionale deve comprovare una rappresentatività minima per ciascuno dei comparti raggruppati e in ognuna delle regioni di cui trattasi.
3. Le regole delle quali può essere chiesta l'estensione:
a) devono vertere esclusivamente su uno dei seguenti aspetti:
- conoscenza della produzione e del mercato,
- regole di produzione più restrittive dell'eventuale normativa comunitaria e nazionale in materia,
- elaborazione di contratti-tipo compatibili con la normativa comunitaria,
- regole di commercializzazione,
- regole di tutela ambientale,
- azioni di promozione e di valorizzazione della produzione,
- azioni di tutela dell'agricoltura biologica e delle denominazioni d'origine, dei marchi di qualità e delle indicazioni geografiche.
Le regole di cui al secondo, quarto e quinto trattino possono essere solo quelle di cui all'allegato III;
b) devono essere applicate da almeno una campagna di commercializzazione;
c) possono essere rese obbligatorie per un massimo di tre anni campagne di commercializzazione;
d) non devono arrecare pregiudizio agli altri operatori dello Stato membro, da un lato, e della Comunità, dall'altro.
Articolo 22
1. Gli Stati membri comunicano senza indugio alla Commissione le regole da essi rese obbligatorie per tutti gli operatori di una o più regioni determinate. Tali regole sono pubblicate nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee, serie C.
Prima di tale pubblicazione, la Commissione informa il comitato di cui all'articolo 45 di qualsiasi notifica relativa all'estensione di accordi interprofessionali.
La Commissione decide che lo Stato membro deve revocare l'estensione delle regole da esso decisa, nei casi di cui all'articolo 18, paragrafo 5, secondo comma.
2. Nel caso di estensione delle regole per uno o più prodotti e qualora una o più azioni di cui all'articolo 21, paragrafo 3, lettera a), svolte da un'organizzazione interprofessionale riconosciuta siano di interesse economico generale per gli operatori economici le cui attività sono legate a tale prodotto o tali prodotti, lo Stato membro che ha accordato il riconoscimento può decidere che gli operatori individuali o le associazioni non aderenti all'organizzazione che fruiscono di dette azioni siano tenuti a corrispondere all'organizzazione tutti o parte dei contributi finanziari versati dagli aderenti, nei limiti in cui siano destinati a coprire le spese direttamente conseguenti all'esecuzione delle azioni in questione.
TITOLO IV Regime degli interventi
Articolo 23
1. Le organizzazioni di produttori o le relative associazioni hanno facoltà di non commercializzare, per i volumi e i periodi che giudicano opportuni, i prodotti di cui all'articolo 1, paragrafo 2 che esse stesse determinano e che sono conferiti dagli aderenti.
2. Le organizzazioni di produttori o le relative associazioni stabiliscono la destinazione dei prodotti ritirati dal mercato a norma del paragrafo 1 in modo da non ostacolare il normale smaltimento della produzione di cui trattasi, da un lato, e da salvaguardare l'ambiente ed in particolare la qualità delle acque e del paesaggio, dall'altro.
3. In caso di applicazione del paragrafo 1, le organizzazioni di produttori o le relative associazioni versano ai produttori associati, per ciascuno dei prodotti di cui all'allegato II conformi alle norme, l'indennità comunitaria di ritiro stabilita a norma dell'articolo 26, nel limite del 10 % del quantitativo commercializzato.
Il limite del 10 % stabilito al primo comma si applica al quantitativo commercializzato di ciascun prodotto dei soli soci dell'organizzazione di produttori interessata, o di un'altra organizzazione in caso di applicazione dell'articolo 11, paragrafo 1, lettera c), esclusi tuttavia i ritiri effettuati a norma dell'articolo 24.
4. Il limite del 10 % stabilito al paragrafo 3 si applica a partire dalla sesta campagna di commercializzazione successiva alla data di entrata in vigore del presente regolamento. I ritiri effettuati durante il periodo transitorio costituito dalle cinque campagne precedenti non possono superare le percentuali seguenti della produzione commercializzata, quale definita secondo la procedura di cui all'articolo 46: 50 % per la prima campagna, 45 % per la seconda, 40 % per la terza, 30 % per la quarta e 20 % per la quinta campagna di commercializzazione.
Tuttavia, per gli agrumi, tali percentuali sono: 35 % per la prima campagna, 30 % per la seconda, 25 % per la terza, 20 % per la quarta e 15 % per la quinta campagna.
Al presente paragrafo si applicano le disposizioni del paragrafo 3, secondo comma.
5. La percentuale del 10 % di cui ai paragrafi 3 e 4 rappresenta una media su un periodo di tre anni, con un margine annuale di superamento del 3 %.
6. Per le mele e le pere, il limite del 10 % di cui ai paragrafi 3, 4 e 5 del presente articolo e all'articolo 24 è sostituito dall'8,5 %.
Per i meloni e i cocomeri, il limite del 10 % si applica sin dalla campagna 1997/1998.
Articolo 24
Per i prodotti di cui all'allegato II, le organizzazioni di produttori consentono di avvalersi delle disposizioni dell'articolo 23 ai produttori che non aderiscono a nessuna delle strutture collettive previste dal presente regolamento, qualora questi ne facciano domanda. L'indennità comunitaria di ritiro è tuttavia ridotta del 10 %. Inoltre, l'importo versato tiene conto delle spese globali di ritiro sostenute dai soci e debitamente comprovate. Tale indennità non può essere concessa per più del 10 % della produzione commercializzata dell'interessato.
Articolo 25
Le organizzazioni di produttori o le relative associazioni notificano alle autorità nazionali competenti, che ne danno comunicazione alla Commissione, tutti gli elementi riguardanti l'applicazione degli articoli 23 e 24 e, in particolare, le misure predisposte ai fini della protezione dell'ambiente in occasione delle operazioni di ritiro.
Detti elementi da notificare sono, se necessario, stabiliti secondo la procedura di cui all'articolo 46.
Gli Stati membri definiscono una disciplina nazionale per l'elaborazione di capitolati d'oneri relativi ai metodi di ritiro rispettosi dell'ambiente. Essi trasmettono il progetto di detta disciplina alla Commissione, che può chiederne la modifica entro tre mesi qualora constati che il progetto non permette di conseguire gli obiettivi fissati dall'articolo 130 R del trattato e dal quinto programma comunitario di politica e d'azione a favore dell'ambiente e di uno sviluppo sostenibile.
Articolo 26
1. Per i vari prodotti di cui trattasi, le indennità comunitarie di ritiro sono indicate nell'allegato V.
2. L'indennità comunitaria di ritiro è costituita da un importo unico, valido per tutta la Comunità.
Articolo 27
1. Se il mercato di un prodotto che figura nell'allegato II manifesta o rischia di manifestare squilibri generalizzati e di carattere strutturale che determinano o possono determinare un volume eccessivo di ritiri di cui all'articolo 23, è stabilito, secondo la procedura di cui all'articolo 46 e prima dell'inizio della campagna di commercializzazione di tale prodotto, un limite d'intervento del cui superamento, valutato con riferimento al prodotto sulla base dei ritiri effettuati nel corso di una campagna o di un periodo equivalente oppure della media degli interventi effettuati nel corso di più campagne, sono finanziariamente responsabili i produttori.
Il superamento del limite d'intervento determina una riduzione dell'indennità comunitaria di ritiro per la campagna seguente. Di tale riduzione non si tiene conto nelle campagne successive.
2. Secondo la procedura di cui all'articolo 46, sono decise:
a) le conseguenze del superamento dei limiti, con riguardo a ciascuno dei prodotti interessati;
b) se del caso, l'indennità comunitaria di ritiro ridotta e le misure d'applicazione del presente articolo.
3. Il presente articolo si applica soltanto per le cinque campagne di commercializzazione successive all'entrata in vigore del presente regolamento.
Articolo 28
1. Gli Stati membri comunicano alla Commissione, per ogni giorno di mercato per tutta la durata di ciascuna delle campagne di commercializzazione di cui trattasi, i corsi rilevati sui mercati rappresentativi alla produzione per alcuni prodotti, definiti in base alle caratteristiche commerciali proprie, quali varietà o tipo, categoria, calibro e confezionamento.
2. L'elenco dei mercati e dei prodotti di cui al paragrafo 1 nonché la frequenza della comunicazione dei dati sono stabiliti secondo la procedura di cui all'articolo 46.
Si considerano rappresentativi a norma del paragrafo 1 i mercati degli Stati membri sui quali, per un determinato prodotto, una parte rilevante della produzione nazionale è commercializzata nel corso della campagna o di uno dei periodi nei quali questa è stata suddivisa.
Articolo 29
1. Gli Stati membri versano l'indennità comunitaria di ritiro di cui all'articolo 26 alle organizzazioni di produttori, o alle relative associazioni, che hanno effettuato dei ritiri alle condizioni indicate negli articoli 23 e 24 e che sono tenute a corrispondere l'indennità ai loro soci o a produttori non aderenti.
I versamenti sono effettuati secondo modalità da stabilire secondo la procedura di cui all'articolo 46.
2. L'indennità comunitaria di ritiro è pagata ferma restando l'eventuale applicazione delle conseguenze finanziarie determinate dal superamento di un limite d'intervento.
Da essa sono inoltre detratte le entrate nette ottenute dalle organizzazioni di produttori o dalle relative associazioni con i prodotti ritirati dal mercato.
3. La concessione dell'indennità comunitaria di ritiro è subordinata, per i prodotti che le organizzazioni di produttori o le relative associazioni non possono orientare verso una delle destinazioni di cui all'articolo 30, paragrafo 1, ad una destinazione conforme alle direttive emanate dallo Stato membro in base alle disposizioni dell'articolo 30.
Articolo 30
1. I prodotti ritirati dal mercato in base alle disposizioni dell'articolo 23, paragrafo 1 e rimasti invenduti sono smaltiti alle condizioni seguenti:
a) per tutti i prodotti:
- distribuzione gratuita ad opere di beneficenza o enti caritativi, a ciò autorizzati dagli Stati membri, per attività svolte a favore di persone riconosciute dalla legislazione nazionale come aventi diritto alla pubblica assistenza, in particolare a causa delle insufficienti risorse necessarie alla loro sussistenza;
- distribuzione gratuita agli istituti di pena e alle colonie di vacanze, nonché agli ospedali e agli ospizi per persone anziane designati dagli Stati membri, i quali prendono tutti i provvedimenti necessari perché i quantitativi così distribuiti si aggiungano a quelli normalmente acquistati dalle collettività di cui trattasi;
- distribuzione gratuita al di fuori della Comunità tramite enti caritativi a ciò autorizzati dagli Stati membri, a favore di popolazioni bisognose di paesi terzi;
e, in subordine,
- utilizzazione per fini non alimentari;
- utilizzazione per l'alimentazione animale, sotto forma di prodotti freschi o previa trasformazione da parte dell'industria mangimistica;
b) per la frutta, distribuzione gratuita agli alunni nelle scuole, al di fuori dei pasti serviti nelle mense scolastiche, nonché agli alunni delle scuole senza mensa scolastica;
c) per le mele, le pere, le pesche, le nettarine, trasformazione in alcole di gradazione superiore a 80 % vol ottenuto per distillazione diretta del prodotto;
d) per tutti i prodotti, cessione di alcune loro categorie all'industria di trasformazione, purché ciò non comporti distorsioni di concorrenza per le industrie interessate all'interno della Comunità o per i prodotti importati. L'attuazione della presente disposizione è decisa secondo la procedura di cui all'articolo 46.
2. Qualora nessuna delle destinazioni di cui al paragrafo 1 sia possibile, i prodotti ritirati possono essere destinati al compostaggio o a processi di biodegradazione consentiti dallo Stato membro interessato.
3. Le operazioni di distribuzione gratuita previste al paragrafo 1, lettera a), primo, secondo e terzo trattino e lettera b) sono organizzate dalle organizzazioni di produttori di cui trattasi sotto la sorveglianza degli Stati membri.
Tuttavia, per quanto concerne la distribuzione gratuita di frutta agli alunni delle scuole, la Commissione può assumere, nell'ambito delle azioni di ricerca e promozione, l'iniziativa e la responsabilità di azioni pilota a carattere locale.
4. Gli Stati membri contribuiscono all'instaurazione di contatti tra le organizzazioni di produttori e gli enti o associazioni di beneficenza potenziali destinatari dei prodotti ritirati dal mercato sul loro territorio in previsione di una delle forme di distribuzione gratuita di cui al paragrafo 1, lettere a) e b).
5. La cessione dei prodotti alle industrie mangimistiche viene effettuata con i mezzi più opportuni dall'organismo designato dallo Stato membro di cui trattasi.
Le operazioni di distillazione di cui al paragrafo 1, lettera c) sono effettuate dalle industrie di distillazione, sia per proprio conto, sia per conto dell'organismo designato dallo Stato membro interessato. In entrambi i casi le operazioni in questione sono effettuate da detto organismo con i mezzi più opportuni.
6. La Comunità si assume, a condizioni da stabilirsi secondo la procedura di cui all'articolo 13 del regolamento (CEE) n. 729/70 (15), le spese di trasporto connesse alle operazioni di distribuzione gratuita di cui al paragrafo 1, lettera a), nonché le spese di cernita e di imballaggio connesse alla distribuzione gratuita di mele e di agrumi, qualora quest'ultima sia scaglionata secondo contratti tra le organizzazioni di produttori e gli enti o le associazioni di beneficenza di cui al paragrafo 3.
7. Le modalità di applicazione del presente articolo, e in particolare quelle relative alla distribuzione gratuita e alla cessione dei prodotti ritirati nonché quelle che consentono di evitare che la distillazione dei prodotti ritirati provochi perturbazioni sul mercato dell'alcole sono adottate secondo la procedura di cui all'articolo 46.
TITOLO V Regime degli scambi con i paesi terzi
Articolo 31
1. Tutte le importazioni ed esportazioni nella e dalla Comunità dei prodotti di cui all'articolo 1, paragrafo 2 possono essere subordinate alla presentazione di un titolo d'importazione o di esportazione.
Il titolo è rilasciato dagli Stati membri ad ogni interessato che ne faccia domanda, a prescindere dal relativo luogo di stabilimento nella Comunità e fatte salve le disposizioni adottate per l'applicazione degli articoli 36 e 37.
Il titolo è valido in tutta la Comunità. Il rilascio del titolo può essere subordinato alla costituzione di una cauzione che garantisca l'impegno di importare o di esportare durante il periodo di validità del titolo; salvo casi di forza maggiore, la cauzione viene incamerata in tutto o in parte se l'operazione non è realizzata entro il termine o è realizzata solo parzialmente.
2. Il periodo di validità dei titoli di importazione e di esportazione e le altre modalità di applicazione del presente articolo sono stabiliti secondo la procedura di cui all'articolo 46.
Articolo 32
1. Salvo disposizione contraria del presente regolamento, si applicano ai prodotti di cui all'articolo 1, paragrafo 2 le aliquote dei dazi della tariffa doganale comune.
2. Nella misura in cui l'applicazione dei dazi della tariffa doganale comune dipende dal prezzo di entrata della partita importata, la reale entità di tale prezzo è verificata tramite un valore all'importazione forfettario, calcolato dalla Commissione per ciascuna origine e ciascun prodotto in base alla media ponderata dei corsi dei prodotti in questione sui mercati d'importazione rappresentativi degli Stati membri o, se necessario, su altri mercati.
Tuttavia, per la verifica del prezzo di entrata di prodotti importati essenzialmente per essere avviati alla trasformazione, possono essere adottate disposizioni specifiche secondo la procedura di cui all'articolo 46.
3. Se il prezzo di entrata dichiarato per la partita in questione è superiore al valore all'importazione forfettario, aumentato di un margine stabilito a norma del paragrafo 5, senza tuttavia superare di oltre il 10 % il valore forfettario, è necessario costituire una cauzione pari ai dazi all'importazione e determinata in base al valore all'importazione forfettario.
PER LA CONTINUAZIONE DEL TESTO VEDI SOTTO NUMERO: 396R2200.1
4. Se il prezzo di entrata della partita considerata non è dichiarato al momento dell'attraversamento doganale, l'applicazione dei dazi della tariffa doganale comune dipende dal valore all'importazione forfettario, ovvero dall'applicazione delle pertinenti disposizioni della legislazione doganale, secondo condizioni da determinare a norma del paragrafo 5.
5. Le modalità di applicazione del presente articolo sono stabilite secondo la procedura di cui all'articolo 46.
Articolo 33
1. Per evitare od eliminare eventuali effetti pregiudizievoli sul mercato comunitario imputabili a importazioni di taluni prodotti di cui all'articolo 1, paragrafo 2, l'importazione all'aliquota del dazio previsto nella tariffa doganale comune di uno o più dei prodotti in questione è subordinata al pagamento di un dazio all'importazione addizionale, se sono soddisfatte le condizioni stabilite all'articolo 5 dell'accordo sull'agricoltura (16), concluso nell'ambito dei negoziati commerciali multilaterali dell'Uruguay Round, salvo i casi in cui le importazioni non rischiano di perturbare il mercato comunitario o gli effetti appaiono sproporzionati rispetto all'obiettivo perseguito.
2. I prezzi limite al di sotto dei quali può essere imposto un dazio all'importazione addizionale sono quelli comunicati dalla Comunità all'Organizzazione mondiale del commercio.
I volumi che devono essere superati affinché venga imposto un dazio all'importazione addizionale sono determinati particolare in base alle importazioni nella Comunità nei tre anni precedenti l'anno in cui si presentano o rischiano di presentarsi gli effetti pregiudizievoli di cui al paragrafo 1.
3. I prezzi all'importazione da prendere in considerazione ai fini dell'imposizione di un dazio all'importazione addizionale sono determinati in base ai prezzi all'importazione cif della spedizione considerata.
A tal fine prezzi all'importazione cif sono verificati in base ai prezzi rappresentativi del prodotto in questione sul mercato mondiale o sul mercato di importazione comunitario del prodotto medesimo.
4. Le modalità d'applicazione del presente articolo sono stabilite secondo la procedura di cui all'articolo 46. Esse riguardano in particolare:
a) i prodotti ai quali sono applicati dazi all'importazione addizionali, a norma dell'articolo 5 dell'accordo sull'agricoltura di cui al paragrafo 1 del presente articolo;
b) gli altri criteri necessari per garantire l'applicazione del paragrafo 1, a norma dell'articolo 5 di detto accordo.
Articolo 34
1. I contingenti tariffari per i prodotti di cui all'articolo 1, paragrafo 2 derivanti dagli accordi conclusi nell'ambito dei negoziati commerciali multilaterali dell'Uruguay Round sono aperti e gestiti in base a modalità stabilite secondo la procedura di cui all'articolo 46.
2. La gestione dei contingenti può effettuarsi mediante l'applicazione di uno dei seguenti metodi o di una loro combinazione.
a) metodo basato sull'ordine cronologico di presentazione delle domande (secondo il principio «primo arrivato, primo servito»);
b) metodo di ripartizione in proporzione dei quantitativi richiesti all'atto della presentazione delle domande (secondo il cosiddetto metodo «dell'esame simultaneo»);
c) metodo basato sulla presa in considerazione delle correnti tradizionali (secondo il cosiddetto metodo «tradizionali/nuovi arrivati»).
Possono essere stabiliti altri metodi appropriati. Questi metodi devono evitare qualsiasi discriminazione tra gli operatori interessati.
3. Il metodo di gestione tiene conto, se risulti opportuno, del fabbisogno di approvvigionamento del mercato comunitario e della necessità di salvaguardarne l'equilibrio, ispirandosi eventualmente ai metodi applicati in passato ai contingenti corrispondenti a quelli di cui al paragrafo 1, fatti salvi i diritti derivanti dagli accordi conclusi nell'ambito dei negoziati commerciali dell'Uruguay Round.
4. Le modalità di cui al paragrafo 1 prevedono l'apertura dei contingenti su base annuale e, se necessario, secondo lo scaglionamento appropriato, determinano il metodo di gestione da applicare e comprendono, se del caso:
a) le disposizioni che garantiscano la natura, la provenienza e l'origine del prodotto,
b) le disposizioni relative al riconoscimento del documento che consentano di verificare l'osservanza delle garanzie di cui alla lettera a) e
c) le condizioni di rilascio e la durata di validità dei titoli di importazione.
Articolo 35
1. Nella misura necessaria per consentire un'esportazione di rilievo economico dei prodotti di cui all'articolo 1, paragrafo 2 sulla base dei prezzi di tali prodotti nel commercio internazionale ed entro i limiti derivanti dagli accordi conclusi a norma dell'articolo 228 del trattato, la differenza tra questi prezzi e i prezzi praticati nella Comunità può essere coperta da una restituzione all'esportazione.
2. Per quanto concerne l'attribuzione dei quantitativi che possono essere esportati con una restituzione, è stabilito il metodo:
a) più adatto alla natura del prodotto e alla situazione del mercato in questione e che consenta l'impiego più efficace possibile delle risorse disponibili, tenendo conto dell'efficienza e della struttura delle esportazioni della Comunità, senza tuttavia creare discriminazioni tra i piccoli e i grandi operatori;
b) meno oneroso dal punto di vista per gli operatori, tenuto conto delle esigenze di gestione;
c) che eviti qualsiasi discriminazione tra gli operatori interessati.
3. La restituzione è la stessa per tutta la Comunità.
Quando la situazione del commercio internazionale o le specifiche esigenze di taluni mercati lo rendano necessario, la restituzione può essere differenziata, per un prodotto, secondo la destinazione dello stesso.
Le restituzioni sono determinate secondo la procedura di cui all'articolo 46. Tale determinazione ha luogo periodicamente.
In caso di necessità, le restituzioni determinate periodicamente possono essere modificate nell'intervallo dalla Commissione, su richiesta di uno Stato membro o di propria iniziativa.
4. Quando si determinano le restituzioni si tiene conto dei seguenti elementi:
a) situazione o prospettive di evoluzione:
- dei prezzi degli ortofrutticoli sul mercato comunitario e delle disponibilità;
- dei prezzi praticati nel commercio internazionale;
b) spese di commercializzazione e spese minime di trasporto dai mercati comunitari fino ai porti o ad altri luoghi di esportazione della Comunità, nonché spese di inoltro fino ai paesi di destinazione;
c) aspetto economico delle esportazioni considerate;
d) limiti derivanti dagli accordi conclusi a norma dell'articolo 228 del trattato.
5. I prezzi praticati sul mercato comunitario di cui al paragrafo 1 sono stabiliti tenendo conto di quelli che risultano più favorevoli ai fini dell'esportazione.
I prezzi nel commercio internazionale di cui al paragrafo 1 sono stabiliti tenendo conto:
a) dei corsi constatati sui mercati dei paesi terzi;
b) dei prezzi più favorevoli all'importazione proveniente dai paesi terzi, praticati nei paesi terzi di destinazione;
c) dei prezzi alla produzione rilevati nei paesi terzi esportatori;
d) dei prezzi di offerta alla frontiera della Comunità.
6. La restituzione è accordata unicamente su richiesta e dietro presentazione del pertinente titolo di esportazione.
7. L'importo della restituzione all'esportazione è quello applicabile il giorno di presentazione della domanda di titolo e, nel caso di una restituzione differenziata, quello applicato in tale data:
a) relativamente alla destinazione indicata nel titolo ovvero,
b) relativamente alla destinazione reale, qualora essa non coincida con la destinazione indicata nel titolo. In tal caso, l'importo non può superare quello applicabile relativamente alla destinazione indicata nel titolo.
Allo scopo di evitare l'uso indebito della flessibilità prevista dal presente paragrafo, possono essere adottate misure appropriate.
8. Secondo la procedura di cui all'articolo 46 è possibile derogare ai paragrafi 6 e 7 per i prodotti di cui all'articolo 1, paragrafo 2 per i quali siano previste restituzioni nell'ambito di interventi di aiuto alimentare.
9. La restituzione è pagata allorché è fornita la prova che i prodotti:
- sono stati esportati fuori della Comunità,
- sono di origine comunitaria e
- nel caso di una restituzione differenziata, hanno raggiunto la destinazione indicata nel titolo o un'altra destinazione per la quale è stata determinata una restituzione, fatto salvo il paragrafo 7, lettera b). Tuttavia possono essere previste deroghe a tale norma secondo la procedura di cui all'articolo 46, con riserva di condizioni da determinare che offrano garanzie equivalenti.
10. Il rispetto dei limiti di volume derivanti dagli accordi conclusi a norma dell'articolo 228 del trattato è assicurato dai titoli di esportazione rilasciati per i periodi di riferimento ivi previsti, applicabili ai prodotti considerati.
Per quanto riguarda l'osservanza degli obblighi derivanti dagli accordi conclusi nell'ambito dei negoziati commerciali dell'Uruguay Round, la fine di un periodo di riferimento non incide sulla validità dei titoli di esportazione.
11. Le modalità di applicazione del presente articolo, comprese le disposizioni relative alla ridistribuzione dei quantitativi esportabili, non assegnati o non utilizzati, sono stabilite secondo la procedura di cui all'articolo 46.
Articolo 36
1. Salvo disposizione contraria del presente regolamento o adottata in base ad esso, all'atto dell'importazione proveniente da paesi terzi dei prodotti di cui all'articolo 1, paragrafo 2, sono vietate:
- la riscossione di qualsiasi tassa avente effetto equivalente a un dazio doganale,
- l'applicazione di qualsiasi restrizione quantitativa o misura di effetto equivalente.
2. Per la classificazione dei prodotti disciplinati dal presente regolamento sono applicabili le norme generali relative all'interpretazione della nomenclatura combinata, nonché le relative norme particolari di attuazione; la nomenclatura tariffaria risultante dall'applicazione del presente regolamento viene inserita nella tariffa doganale comune.
Articolo 37
1. Negli scambi con i paesi terzi possono essere adottate opportune misure qualora, per effetto delle importazioni o delle esportazioni, il mercato comunitario di uno o più prodotti di cui all'articolo 1, paragrafo 2 subisca o rischi di subire gravi turbative, tali da compromettere gli obiettivi dell'articolo 39 del trattato.
L'applicazione di tali misure è consentita unicamente fintantoché sussista la suddetta turbativa o minaccia di turbativa, oppure fino a quando i quantitativi ritirati o acquistati non si siano considerevolmente ridotti.
Il Consiglio, deliberando su proposta della Commissione e secondo la procedura di voto di cui all'articolo 43, paragrafo 2 del trattato, stabilisce le norme generali di applicazione del presente paragrafo e definisce in quali casi ed entro quali limiti gli Stati membri possono adottare misure conservative.
2. Qualora si verifichi la situazione di cui al paragrafo 1, la Commissione, su richiesta di uno Stato membro o di propria iniziativa, decide l'adozione delle misure necessarie, che sono comunicate agli Stati membri e sono immediatamente applicabili. Ove tali misure siano state richieste da uno Stato membro, la Commissione decide al riguardo entro tre giorni lavorativi dalla data di ricezione della domanda.
3. Ogni Stato membro può deferire al Consiglio la misura decisa dalla Commissione, entro tre giorni lavorativi dalla data della sua comunicazione. Il Consiglio si riunisce senza indugio e, deliberando a maggioranza qualificata, può modificare o annullare la misura.
4. Le disposizioni del presente articolo si applicano nel rispetto degli obblighi derivanti dagli accordi internazionali conclusi a norma dell'articolo 228, paragrafo 2 del trattato.
TITOLO VI Controlli nazionali e comunitari
Articolo 38
1. Gli Stati membri prendono le misure necessarie per assicurare l'osservanza della normativa comunitaria relativa ai mercati degli ortofrutticoli, con particolare riguardo ai settori di cui all'allegato IV.
2. Qualora sia opportuno procedere a controlli per sondaggio, gli Stati membri si accertano, mediante la natura e la frequenza di tali controlli, nonché sulla base di un'analisi dei rischi, che detti controlli siano adeguati a loro oggetto e all'insieme del loro territorio, e che siano commisurati al volume di prodotti del settore ortofrutticolo commercializzati o detenuti per essere commercializzati.
I beneficiari dei fondi pubblici devono essere oggetto di controlli sistematici, ferma restando l'esecuzione di tali controlli in altri campi.
3. La Commissione e gli Stati membri provvedono affinché gli organismi competenti dispongano di agenti idonei, per numero, qualifiche ed esperienza, all'efficace esecuzione dei controlli, con particolare riguardo ai settori di cui all'allegato IV.
Articolo 39
1. Fatti salvi i controlli eseguiti dalle autorità nazionali a norma dell'articolo 38, la Commissione, in collaborazione con gli organi competenti dello Stato membro interessato, può eseguire o chiedere a uno Stato membro di eseguire controlli sul posto, al fine di assicurare l'applicazione uniforme della normativa comunitaria relativa ai mercati degli ortofrutticoli, con particolare riguardo ai settori di cui all'allegato IV.
2. La Commissione comunica anticipatamente e per iscritto allo Stato membro l'oggetto, lo scopo e il luogo dei controlli previsti, la data d'inizio degli stessi, nonché l'identità e la qualifica degli ispettori.
Articolo 40
1. Per l'attuazione delle disposizioni di cui all'articolo 39, è istituito un corpo di ispettori speciale per i mercati degli ortofrutticoli, costituito da funzionari o agenti della Commissione in possesso delle conoscenze tecniche, delle qualifiche e dell'esperienza necessarie all'esercizio delle loro mansioni, nonché eventualmente da agenti designati, a richiesta della Commissione e col consenso dello Stato membro interessato, tra quelli indicati all'articolo 38, paragrafo 3 per partecipare a indagini specifiche.
2. Il corpo di ispettori speciale espleta le seguenti mansioni sotto la direzione della Commissione:
a) partecipa ai controlli previsti e svolti dagli organi competenti degli Stati membri;
b) esegue, su iniziativa della Commissione, quei controlli previsti all'articolo 39 ai quali sono invitati a partecipare gli agenti dello Stato membro interessato;
c) valuta i sistemi di controllo predisposti a livello nazionale, le procedure seguite e i risultati ottenuti;
d) acquisisce informazioni su tutti i provvedimenti, legislativi o di altro tipo, adottati dalle autorità competenti per conseguire una migliore osservanza della normativa comunitaria relativa ai mercati degli ortofrutticoli;
e) promuove la collaborazione e lo scambio di informazioni tra gli organi dei vari Stati membri per contribuire all'applicazione uniforme della normativa relativa ai mercati degli ortofrutticoli e per agevolare la circolazione dei prodotti di tale settore.
3. Ai fini dei controlli da eseguire a norma del paragrafo 2, lettera b) la Commissione avverte, in tempo utile prima dell'inizio delle operazioni, l'organo competente dello Stato membro sul cui territorio avranno luogo le operazioni medesime.
4. La Commissione stessa indica i luoghi nei quali devono essere eseguiti i suoi controlli e ne definisce, in collaborazione con gli Stati membri interessati, le modalità pratiche.
Articolo 41
1. I controlli a norma dell'articolo 40, paragrafo 2, lettera b) sono eseguiti in base alle disposizioni dell'articolo 9, paragrafo 2 del regolamento (CEE) n. 729/70.
Nel corso dei controlli gli ispettori della Commissione tengono un comportamento conforme alle norme e agli usi professionali esistenti nello Stato membro di cui trattasi e sono vincolati al segreto d'ufficio.
2. La Commissione stabilisce adeguati contatti con gli organi competenti degli Stati membri per predisporre congiuntamente programmi di controlli. Gli Stati membri collaborano con la Commissione per agevolarla nell'espletamento di tale compito.
3. La Commissione invia quanto prima all'organo competente dello Stato membro interessato una comunicazione sui risultati delle missioni svolte dagli ispettori. Nella comunicazione sono illustrate le difficoltà incontrate e le infrazioni accertate alle disposizioni relative ai mercati degli ortofrutticoli.
4. Lo Stato membro interessato comunica quanto prima alla Commissione i provvedimenti adottati per eliminare le difficoltà o le infrazioni accertate.
Articolo 42
Qualsiasi irregolarità accertata in occasione dei controlli e che possa avere un'incidenza finanziaria sulla sezione garanzia del FEAOG è trattata secondo le disposizioni del regolamento (CEE) n. 595/91 (17). Lo Stato membro sul cui territorio è stata accertata l'irregolarità deve effettuare la dichiarazione prevista nell'articolo 3 di detto regolamento.
Qualsiasi non conformità dell'applicazione delle norme comunitarie da parte di uno Stato membro accertata in occasione dei controlli della Commissione e che possa avere un'incidenza finanziaria sulla sezione garanzia del FEAOG è trattata secondo le disposizioni dell'articolo 5, paragrafo 2, lettera c) del regolamento (CEE) n. 729/70.
TITOLO VII Disposizioni generali
Articolo 43
Salvo che il presente regolamento disponga altrimenti, gli articoli 92, 93 e 94 del trattato si applicano alla produzione e al commercio dei prodotti di cui all'articolo 1, paragrafo 2.
Articolo 44
1. Gli Stati membri e la Commissione si comunicano i dati necessari ai fini dell'applicazione del presente regolamento. I dati oggetto della comunicazione sono determinati secondo la procedura di cui all'articolo 46. Secondo la stessa procedura sono stabilite anche le modalità di comunicazione e di diffusione dei dati medesimi.
2. I dati di cui al paragrafo 1 comprendono almeno informazioni sulle superfici coltivate e sui quantitativi raccolti, commercializzati, o non posti in vendita nell'ambito dell'articolo 23.
Tali informazioni sono raccolte:
- dalle organizzazioni di produttori per quanto riguarda i loro aderenti, fatti salvi gli articoli 11 e 19;
- dai servizi competenti degli Stati membri per quanto riguarda i produttori che non aderiscono a nessuna delle strutture collettive previste dal presente regolamento. Lo Stato membro interessato può affidare questo compito in tutto o in parte a una o più organizzazione di produttori.
3. Gli Stati membri adottano tutte le misure necessarie per assicurare la raccolta dei dati di cui al paragrafo 2, la loro esattezza, il loro trattamento statistico e la loro regolare comunicazione alla Commissione. Essi prevedono sanzioni in caso di ritardi ingiustificati o di negligenze sistematiche nella corretta esecuzione dei compiti in questione. Essi informano la Commissione delle suddette misure.
4. La Commissione comunica regolarmente agli Stati membri, con i mezzi più idonei, i dati di cui al paragrafo 1 e le sue conclusioni al riguardo. Le modalità di applicazione sono adottate secondo la procedura di cui all'articolo 46.
Articolo 45
È istituito un comitato di gestione degli ortofrutticoli, denominato in appresso «comitato», composto di rappresentanti degli Stati membri e presieduto da un rappresentante della Commissione.
Articolo 46
1. Nei casi in cui si fa riferimento alla procedura definita nel presente articolo, il comitato è chiamato a pronunciarsi dal suo presidente, su iniziativa di quest'ultimo o su richiesta del rappresentante di uno Stato membro.
2. Il rappresentante della Commissione sottopone al comitato un progetto delle misure da adottare. Il comitato esprime il suo parere sul progetto entro un termine che il presidente può fissare in funzione dell'urgenza della questione in esame. Il parere è espresso alla maggioranza prevista dall'articolo 148, paragrafo 2 del trattato per l'adozione delle decisioni che il Consiglio deve prendere su proposta della Commissione. Nelle votazioni in seno al comitato ai voti dei rappresentanti degli Stati membri è attribuita la ponderazione fissata nell'articolo precitato. Il presidente non partecipa al voto.
3. a) La Commissione adotta misure che sono immediatamente applicabili.
b) Tuttavia, se tali misure non sono conformi al parere espresso dal comitato, la Commissione le comunica immediatamente al Consiglio. In tal caso, la Commissione può differire di un mese al massimo, a decorrere da tale comunicazione, l'applicazione delle misure da essa decise.
Il Consiglio, deliberando a maggioranza qualificata, può prendere una decisione diversa entro un mese.
Articolo 47
Il comitato può esaminare qualsiasi altra questione sollevata dal suo presidente, su iniziativa di quest'ultimo o su richiesta del rappresentante di uno Stato membro.
Articolo 48
Le modalità d'applicazione del presente regolamento nonché le sanzioni amministrative finanziarie e non finanziarie sono determinate secondo la procedura di cui all'articolo 46 in funzione delle necessità specifiche del settore.
Articolo 49
L'applicazione del presente regolamento deve tener conto, parallelamente e in modo adeguato, degli obiettivi di cui agli articoli 39 e 110 del trattato.
Articolo 50
Gli Stati membri adottano tutte le misure opportune per sanzionare le infrazioni del presente regolamento e per prevenire e reprimere le frodi.
Articolo 51
Le disposizioni legislative, regolamentari e amministrative adottate dagli Stati membri ai fini dell'applicazione o a norma del presente regolamento sono comunicate alla Commissione non oltre un mese dalla loro emanazione. Lo stesso obbligo si applica alle modificazioni di dette disposizioni.
Articolo 52
1. Le spese connesse al pagamento dell'indennità comunitaria di ritiro e al finanziamento comunitario del fondo d'esercizio, delle misure specifiche di cui all'articolo 17 ed agli articoli 53, 54 e 55, nonché delle attività di controllo degli esperti degli Stati membri messi a disposizione della Commissione in base all'articolo 40, paragrafo 1, si considerano interventi intesi a stabilizzare i mercati agricoli a norma dell'articolo 1, paragrafo 2, lettera b) del regolamento (CEE) n. 729/70.
2. Gli aiuti concessi dagli Stati membri a norma dell'articolo 14 e dell'articolo 15, paragrafo 6, secondo comma costituiscono un'azione comune a norma dell'articolo 2, paragrafo 1 del regolamento (CEE) n. 4256/88 (18). Detti aiuti sono coperti dalle previsioni delle spese annuali di cui all'articolo 31, paragrafo 1 del regolamento (CEE) n. 2328/91 (19).
L'articolo 1, paragrafo 3 del regolamento (CEE) n. 2328/91 si applica agli aiuti di cui al presente paragrafo.
Il pagamento del contributo è effettuato a norma dell'articolo 21 del regolamento (CEE) n. 4253/88 (20). Tuttavia, per il pagamento del saldo o per il rimborso si procede, oltre a quanto richiesto dal paragrafo 4 di detto articolo, in base:
a) a una dichiarazione di spese sostenute dagli Stati membri nel corso di un anno civile e
b) a una relazione sull'applicazione delle misure durante lo stesso anno civile redatta a norma dell'articolo 25, paragrafo 4 del suddetto regolamento,
dichiarazione e relazione da presentare alla Commissione anteriormente al 1° luglio dell'anno successivo.
3. La Commissione stabilisce le modalità d'applicazione del paragrafo 2 previa consultazione del comitato di cui all'articolo 29 del regolamento (CEE) n. 4253/88.
4. Le disposizioni del titolo VI si applicano fatta salva l'attuazione del regolamento (CEE) n. 4045/89 (21).
Articolo 53
I diritti acquisiti dalle organizzazioni di produttori prima dell'entrata in vigore del presente regolamento a norma dell'articolo 14 e del titolo II bis del regolamento (CEE) n. 1035/72 sono mantenuti sino ad esaurimento degli stessi.
Articolo 54
1. La Comunità partecipa, a concorrenza del 50 %, al finanziamento di azioni intese ad incentivare ed a migliorare il consumo e l'utilizzo nella Comunità di frutta a guscio.
2. Le azioni di cui al paragrafo 1 sono volte a:
- promuovere la qualità dei prodotti, in particolare tramite la realizzazione di studi di mercato, nonché la ricerca di nuove forme di utilizzo, ivi compresa la ricerca dei mezzi per adattare la produzione a queste ultime,
- mettere a punto nuovi modi di condizionamento,
- diffondere ai vari operatori economici del settore consigli in materia di marketing,
- organizzare e incentivare la partecipazione a fiere ed altre manifestazioni commerciali.
3. La Commissione precisa, secondo la procedura di cui all'articolo 46, le azioni contemplate al paragrafo 2 ovvero definisce nuove azioni.
Articolo 55
Per le nocciole raccolte durante le campagne 1997/1998, 1998/1999 e 1999/2000 è concesso un aiuto di 15 ecu/100 kg alle organizzazioni di produttori riconosciute a norma del regolamento (CEE) n. 1035/72 o a norma del presente regolamento, che attueranno nel 1997 un piano di miglioramento della qualità a norma dell'articolo 14 quinquies del regolamento (CEE) n. 1035/72 o un programma operativo a norma del presente regolamento.
Articolo 56
Non oltre il 31 dicembre 2000 la Commissione presenta al Consiglio una relazione sull'applicazione del presente regolamento, eventualmente corredata di opportune proposte.
Articolo 57
Qualora siano necessarie misure per facilitare il passaggio dal vecchio regime a quello stabilito dal presente regolamento, esse sono adottate secondo la procedura di cui all'articolo 46.
Articolo 58
1. Il presente regolamento entra in vigore il settimo giorno successivo della pubblicazione nella Gazzetta ufficiale delle Comunità europee.
Esso si applica a decorrere dal 1° gennaio 1997. Tuttavia, per ciascuno dei prodotti elencati all'allegato I, il titolo IV si applica soltanto a decorrere dall'inizio della campagna di commercializzazione 1997/1998.
2. Con effetto dalla data di applicazione delle disposizioni corrispondenti del presente regolamento sono abrogati i regolamenti (CEE) n. 1035/72, n. 3285/83, n. 1319/85, n. 2240/88, n. 1121/89 e n. 1198/90.
I riferimenti ai regolamenti abrogati si intendono fatti al presente regolamento e vanno letti secondo le tavole di concordanza che figurano nell'allegato VI.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Lussemburgo, addì 28 ottobre 1996.