NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 713/2005
ze dne 10. května 2005
o uložení konečného vyrovnávacího cla z dovozu určitých širokospektrých antibiotik pocházejících z Indie
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 2026/97 ze dne 6. října 1997 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1) (dále jen „základní nařízení“), a zejména na články 18 a 19 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. POSTUP
I. Předchozí šetření a stávající opatření
(1)
Rada uložila nařízením (ES) č. 2164/98 (2) konečné vyrovnávací clo z dovozu určitých širokospektrých antibiotik, jmenovitě trihydrátu amoxicilinu, trihydrátu ampicilinu a cefalexinu, které nejsou v odměřených dávkách nebo upravené ve formě nebo v balení pro drobný prodej (dále jen „dotyčný výrobek“), kódů KN ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 a ex 2941 90 00, pocházejících z Indie. Opatření měla formu valorického cla v rozmezí 0 % až 12 % uloženého na dovozy jednotlivě jmenovaných vývozců se zbytkovou celní sazbou 14,6 % uloženou na dovozy ostatních vývozců.
II. Žádost o kombinovaný přezkum opatření před pozbytím platnosti a prozatímní přezkum
(2)
Po zveřejnění oznámení o nadcházejícím pozbytí platnosti (3) platných konečných opatření obdržela Komise od výrobců ve spojení vyrábějících obdobný výrobek ve Společenství, společnosti Sandoz GmbH, Rakousko a společnosti Sandoz Industrial Products S.A., Španělsko (dále jen „žadatelé“), žádost o zahájení kombinovaného přezkumu opatření před pozbytím platnosti a prozatímního přezkumu nařízení (ES) č. 2164/98 podle čl. 18 odst. 2 a čl. 19 odst. 2 základního nařízení. Žadatelé představují podstatnou část, v tomto případě více než 40 %, celkové výroby určitých širokospektrých antibiotik ve Společenství.
(3)
Žádost byla podána na základě tvrzení, že pozbude-li opatření platnosti, subvence a újma působená výrobnímu odvětví Společenství zřejmě přetrvají nebo se obnoví a že úroveň platných opatření údajně není přiměřená pro vyrovnání subvencí, které tuto újmu působí.
(4)
Před zahájením kombinovaného přezkumu opatření před pozbytím platnosti a prozatímního přezkumu a v souladu s čl. 22 odst. 1 a čl. 10 odst. 9 základního nařízení upozornila Komise vládu Indie (dále jen „VI“), že obdržela náležitě doloženou žádost o přezkum. VI byla přizvána ke konzultacím s cílem vyjasnit situaci s ohledem na obsah žádosti a dospět k vzájemně přijatelnému řešení. VI pozvání Komise ke konzultacím odmítla.
III. Zahájení kombinovaného přezkumu opatření před pozbytím platnosti a prozatímního přezkumu
(5)
Komise prozkoumala důkazy předložené žadateli a shledala je dostatečnými pro odůvodněné zahájení přezkumu v souladu s ustanoveními čl. 18 odst. 2 a čl. 19 odst. 2 základního nařízení. Po konzultaci s poradním výborem zahájila Komise oznámením zveřejněným v Úředním věstníku Evropské unie (4) kombinovaný přezkum opatření před pozbytím platnosti a prozatímní přezkum nařízení Rady (ES) č. 2164/98.
IV. Období šetření
(6)
Šetření probíhalo od 1. dubna 2002 do 31. března 2003 (dále jen „období přezkumného šetření“ nebo „OŠ“). Zkoumání vývoje v souvislosti s újmou probíhalo v období od 1. ledna 1999 do konce období přezkumného šetření (dále jen „zvažované období“).
V. Strany dotčené šetřením
(7)
Komise o zahájení šetření oficiálně informovala žadatele, jiné známé výrobce ve Společenství, vyvážející výrobce, dovozce, dodavatele výrobců, uživatele a VI. Účastnící řízení měli možnost písemně předložit své stanovisko a vyžádat si slyšení. Písemné a ústní připomínky předložené účastníky byly zváženy a popřípadě zohledněny.
(8)
Vzhledem k očividně vysokému počtu vyvážejících výrobců dotyčného výrobku v Indii, kteří byli v žádosti jmenováni, bylo pro šetření subvencí zamýšleno využití technik výběru vzorku v souladu s článkem 27 základního nařízení.
(9)
Pouze omezený počet vyvážejících výrobců se však přihlásil a poskytl informace požadované pro výběr vzorku. Proto použití technik výběru vzorku nebylo považováno za nutné.
(10)
Komise zaslala dotazníky všem známým dotčeným stranám, které se přihlásily ve lhůtě uvedené v oznámení o zahájení přezkumu. Odpovědi byly obdrženy od pěti výrobců ve Společenství, sedmi vyvážejících výrobců, jednoho dovozce, dvou dodavatelů výrobců a VI.
(11)
Komise si vyžádala a ověřila všechny informace, které pokládala za nezbytné pro zjištění subvencování a újmy a pro zjištění, zda je pravděpodobné, že subvence a újma přetrvají nebo se obnoví, a zda by zachování či pozměnění opatření nebylo v rozporu se zájmem Společenství. Inspekce na místě byly uskutečněny v prostorách těchto účastníků řízení:
1.
Výrobci ve Společenství
Společnost DSM Anti-Infectives B.V., Delft (Nizozemsko), která také odpověděla na dotazník Komise jménem společnosti DSM Anti-Infectives Deretil S.A., Almeria, (Španělsko) a DSM Anti-Infectives Chemferm S.A., Santa Perpetua de Mogoda, (Španělsko). Tyto tři společnosti jsou dále společně označovány jako „DSM“.
Společnost Sandoz GmbH (dříve Biochemie GmbH), Kundl (Rakousko), která také odpověděla na dotazník Komise jménem společnosti Sandoz Industrial Products S.A. (dříve Biochemie S.A.), Barcelona (Španělsko). Obě společnosti jsou dále společně označovány jako „Sandoz“.
2.
Vláda Indie
Ministerstvo obchodu, New Delhi.
3.
Vyvážející výrobci v Indii
KDL Biotech Ltd. (dříve Kopran Ltd.), Mumbai,
Orchid Pharmaceuticals and Chemicals Ltd., Chennai,
Nectar Lifesciences Ltd, Chandigarh,
Nestor Pharmaceuticals Ltd, New Delhi,
Ranbaxy Laboratories Ltd, New Delhi,
Torrent Gujarat Biotech Ltd, Ahmedabad,
Surya Pharmaceutical Ltd, Chandigarh.
VI. Poskytnutí informací a připomínky k postupu
(12)
VI a ostatní účastnící řízení byly informovány o zásadních faktech a úvahách, podle kterých bylo zamýšleno navrhnout pokračování opatření. Také jim byla poskytnuta přiměřená doba na vyjádření. Někteří účastníci předložili své připomínky písemně. VI a tři vyvážející výrobci nadto předložili své postoje po poskytnutí informací při slyšeních a následně předložili podání, v nichž shrnuli své postoje. Všechna podání a připomínky byly vzaty náležitě v úvahu, jak je uvedeno níže.
(13)
VI a jeden vyvážející výrobce poukázali po poskytnutí informací během slyšení na to, že žadatelé nevyráběli jeden typ obdobného výrobku, cefalexin, a požadovali, aby bylo šetření, pokud jde o tento typ, anulováno.
(14)
V reakci na uvedené tvrzení je zapotřebí připomenout, že již v původním šetření bylo zjištěno, že všechny typy šetřeného výrobku (viz oddíl B níže) tvoří jedinou kategorii výrobku (5). Všechny typy spadají do stejné kategorie, jedná se o nerozplněná polosyntetická širokospektrá antibiotika, a mají stejné použití, které spočívá v jejich vložení do hotových dávkovacích forem, které jsou účinné při léčbě různých infekčních chorob. Tudíž vzhledem k tomu, že všechny typy tvoří pro účely tohoto řízení jeden výrobek, který vyrábějí žadatelé, musí být tento argument vyvrácen.
(15)
VI a jeden vyvážející výrobce tvrdili, že odpovědi nedůvěrné povahy, poskytnuté výrobci ve Společenství na dotazník, nebyly dostatečně detailní a nebyly vyplněny v souladu s článkem 29 základního nařízení. Objevila se prohlášení, že nedostatek informací v odpovědích nedůvěrné povahy zbavil spolupracující vývozce účinné možnosti bránit své zájmy s ohledem na analýzu újmy a příčinných souvislostí.
(16)
V této souvislosti by mělo být poznamenáno, že výrobní odvětví Společenství, jak je uvedeno v oddíle E níže, v rámci stávajícího šetření sestává pouze ze dvou účastníků, tj. Sandoz a DSM. Nadto jeden účastník vyrábí pouze trihydrát amoxicilinu a trihydrát ampicilinu, zatímco druhý vyrábí také cefalexin. Tyto konkrétní okolnosti zvýšily vzhledem k výrobnímu odvětví Společenství důvěrnou povahu jistých údajů poskytnutých během šetření. V každém případě spis, do něhož účastníci řízení mohli nahlížet, obsahuje odpovědi nedůvěrné povahy poskytnuté oběma spolupracujícími výrobci ve Společenství, přičemž důvěrné údaje byly poskytnuty v indexované formě za účelem umožnit dostatečné porozumění podstatě informací, které byly předloženy jako důvěrné. Odpovědi nedůvěrné povahy poskytnuté výrobci ve Společenství jsou tedy i nadále považovány za vyhovující ustanovením článku 29 základního nařízení. Nadto je zapotřebí poznamenat, že indexované údaje o újmě, poskytnuté a uvedené v oddíle F tohoto nařízení, poskytly všem účastníkům řízení dostatečně přesný obraz újmy a příčinných souvislostí, aby byli schopni posoudit analýzu a bránit své zájmy.
B. DOTYČNÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
I. Dotyčný výrobek
(17)
Výrobek, jehož se týká toto šetření, je totožný s výrobkem, jehož se týkalo nařízení Rady (ES) č. 2164/98, tedy trihydrát amoxicilinu, trihydrát ampicilinu a cefalexin, které nejsou v odměřených dávkách nebo upravené ve formě nebo v balení pro drobný prodej, kódů KN ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 a ex 2941 90 00 a pocházející z Indie (dále jen „dotyčný výrobek“).
II. Obdobný výrobek
(18)
V průběhu slyšení po poskytnutí informací poukázala VI a jeden vyvážející výrobce na fakt, že jeden výrobce ve Společenství během srovnávání dotyčného výrobku s obdobným výrobkem zmínil určité rozdíly ve „stabilitě, čistotě, složení, galenických vlastnostech atd.“ Nadto jediný spolupracující dovozce zmínil rozdíly ohledně rozpustnosti ve vodě.
(19)
Avšak oba výrobky, dotyčný výrobek i obdobný výrobek, musí vyhovovat stejnému mezinárodnímu lékopisu s určitými specifikacemi. Proto, přestože se neshodují ve všech znacích, jsou si velmi podobné, jak je vyžadováno čl. 1 odst. 5 základního nařízení.
(20)
V důsledku toho šetření potvrdilo, že trihydrát amoxicilinu, trihydrát ampicilinu a cefalexin vyráběné a prodávané v rámci Společenství výrobci ve Společenství mají totožné nebo velmi podobné fyzikální znaky a použití jako dotyčný výrobek a jsou tedy výrobkem obdobným v souladu se smyslem čl. 1 odst. 5 základního nařízení.
C. SUBVENCE
I. Úvod
(21)
Na základě informací obsažených v žádosti o přezkum a odpovědí na dotazník Komise byly prošetřeny následující programy, které údajně zahrnují poskytování subvencí:
1. Celostátní programy
a)
program předběžných licencí;
b)
program „Duty Entitlement Passbook Scheme“;
c)
program zvláštních ekonomických zón/jednotek orientovaných na vývoz;
d)
program „Export Promotion Capital Goods“;
e)
programy týkající se daně z příjmu,
-
program osvobození vývozu od daně z příjmu,
-
daňové pobídky pro výzkum a vývoj;
f)
program vývozních úvěrů.
(22)
Výše uvedené programy a) až d) vychází ze zákona o zahraničním obchodu (vývoj a regulace) z roku 1992 (č. 22 z roku 1992), který vstoupil v platnost dne 7. srpna 1992 (dále jen „zákon o zahraničním obchodu“). Zákon o zahraničním obchodu opravňuje VI vydávat oznámení o vývozní a dovozní politice. Tato oznámení jsou shrnuta v dokumentech o vývozní a dovozní politice, které jsou každých pět let vydávány ministerstvem obchodu a pravidelně aktualizovány. Jeden z těchto dokumentů o vývozní a dovozní politice je relevantní pro období přezkumného šetření této věci: pětiletý plán vztahující se k době od 1. dubna 2002 do 31. března 2007 (dále jen politika „EXIM 02-07“). Kromě toho VI také stanoví postupy, jimiž se politika EXIM 02-07 řídí, v publikaci „Příručka postupů - 1. dubna 2002 až 31. března 2007, svazek I.“ (dále jen „PP I 02-07“) (6). Příručka postupů je také pravidelně aktualizována.
(23)
Programy týkající se daně z příjmu uvedené výše v písmeni e) vycházejí ze zákona o dani z příjmů z roku 1961, který je každoročně novelizován finančním zákonem.
(24)
Program vývozního úvěru uvedený výše v písmeni f) vychází z paragrafů 21 a 35A zákona o regulaci bankovnictví z roku 1949, který umožňuje Indické centrální bance (dále jen „ICB“) dávat pokyny komerčním bankám v oblasti vývozních úvěrů.
2. Regionální programy
(25)
Na základě informací obsažených v žádosti o přezkum a odpovědí na dotazník Komise přezkoumala Komise řadu programů, které jsou údajně prováděny regionálními vládami či orgány určitých indických států.
a)
Stát Paňdžáb,
-
program státu Paňdžáb týkající se průmyslových pobídek.
-
Tento program vychází z kodexu průmyslové politiky a pobídek vlády státu Paňdžáb.
b)
Stát Gudžarát,
-
program státu Gudžarát týkající se průmyslových pobídek,
-
vracení daně z elektřiny.
-
První program vychází z politiky státu Gudžarát týkající se průmyslových pobídek, zatímco druhý program vychází z bombajského zákona o dani z elektřiny z roku 1958.
c)
Stát Maharaštra,
-
souhrnný program pobídek vlády státu Maharaštra (dále jen „VSM“). Tento program vychází z rozhodnutí ministerstva průmyslu, energetiky a práce VSM.
(26)
Jeden program týkající se daně z příjmu (pobídka týkající se daně z příjmu pro výzkum a vývoj) a tři regionální programy (průmyslové pobídky státu Paňdžáb, průmyslové pobídky státu Gudžarát a vracení daně z elektřiny v Gudžarátu) nebyly v žádosti přezkum zmíněny. Komise proto v souladu s čl. 22 odst. 1 a čl. 11 odst. 10 základního nařízení upozornulaa VI na možné rozšíření rozsahu šetření za účelem zahrnout tyto programy. VI byla vyzvána ke konzultacím s cílem vyjasnit faktickou situaci, pokud jde o údajné programy, a dospět k oboustranně přijatelnému řešení. Po těchto konzultacích a při absenci oboustranně přijatelného řešení ve vztahu k těmto čtyřem programům zahrnula Komise tyto programy do šetření případů subvencování.
3. Obecné připomínky k subvencování po poskytnutí informací
(27)
Dva vyvážející výrobci tvrdili, že program předběžných licencí, program daňových pobídek pro výzkum a vývoj a program vývozních úvěrů by měly být z rozsahu stávajícího šetření vyňaty, protože přezkum by se měl zabývat pouze původně šetřenými programy. V tomto případě tyto tři programy a regionální programy nebyly v průběhu původního šetření šetřeny.
(28)
Příslušná ustanovení základního nařízení týkající se prozatímního přezkumu a přezkumu opatření před pozbytím platnosti nestanoví takto úzký přístup v rámci přezkumných řízení. Například prozatímní přezkum by mohl vést k posílení opatření v souladu s článkem 19 odst. 2 základního nařízení, pokud by stávající opatření nedostačovala k vyrovnání účinku napadnutelných subvencí. Článek 19 odst. 4 základního nařízení dále vyžaduje zkoumat, „zda se okolnosti ohledně subvencí … podstatně změnily“. Proto může prozatímní přezkum týkající se subvencování vést sám o sobě k úplnému přehodnocení rámce subvencování, nikoli pouze původně šetřených programů subvencování, z čehož by mohl mít potenciálně užitek dotyčný výrobek. Nadto se přezkum opatření před pozbytím platnosti nemusí zaměřovat pouze na původně šetřené programy. Článek 18 odst. 2 základního nařízení odkazuje na „přetrvání nebo obnovení subvencí“ obecně a nikoli na původně šetřené programy subvencí. Přezkumy proto nejsou omezeny na původně šetřené programy, ale vyžadují zjištění stávajícího a budoucího subvencování, včetně programů, které nebyly původně šetřeny. Pouze takový přístup vede k adekvátní analýze faktické situace týkající se subvencování během období přezkumného šetření. Jinak by vlády mohly pravidla týkající se subvencování účinně obcházet jednoduše přejmenováním programu nebo provedením mírných změn jeho struktury. To by mařilo cíl a účel vyrovnávacích opatření, kterým je vyrovnat subvence působící újmu.
II. Celostátní programy
1. Program předběžných licencí (dále jen „PPL“)
a) Právní základ
(29)
Detailní popis programu je obsažen v odstavcích 4.1.1 až 4.1.14 politiky EXIM 02-07 a v kapitolách 4.1 až 4.30 v PP I 02-07.
b) Způsobilost
(30)
PPL sestává z šesti podprogramů, jak je detailněji popsáno v bodě odůvodnění (31). Tyto podprogramy se mimo jiné liší v rozsahu způsobilosti. Výrobci-vývozci a obchodníci-vývozci, kteří jsou „připoutáni“ k pomocným výrobcům, jsou způsobilí pro PPL na fyzický vývoz a PPL na roční potřebu. Výrobci-vývozci poskytující dodávky konečnému vývozci jsou způsobilí pro PPL na dodávky meziproduktů. Hlavní dodavatelé dodávající v rámci kategorií „domnělého vývozu“ uvedených v odstavci 8.2 politiky EXIM 02-07, jako např. dodavatelé jednotky orientované na vývoz (dále jen „JOV“), jsou způsobilí pro PPL na domnělý vývoz. A dodavatelé meziproduktů výrobcům-vývozcům jsou způsobilí pro výhody „domnělého vývozu“ v rámci podprogramů předběžného příkazu k uvolnění (Advance Release Order, dále jen „ARO“) a tuzemského back-to-back akreditivu.
c) Praktické provádění
(31)
Předběžné licence mohou být vydávány na:
i) Fyzický vývoz: Toto je hlavní podprogram. Umožňuje bezcelní dovoz vstupních materiálů potřebných k výrobě určitého výsledného výrobku určeného na vývoz. „Fyzický“ v tomto kontextu znamená, že výrobek určený na vývoz musí opustit indické území. Bezcelní dovozní množství a vývozní povinnost zahrnující typ výrobku určeného na vývoz jsou uvedeny v licenci.
ii) Roční potřebu: Taková licence není spojena s určitým výrobkem určeným na vývoz, ale s širší skupinou výrobků (např. chemické a příbuzné výrobky). Držitel licence je oprávněn - do určité hodnoty stanovené jeho předchozí vývozní činností - bezcelně dovážet jakýkoli vstup potřebný k výrobě jakéhokoli položky spadající do dané skupiny výrobků. Může vyvážet jakýkoli výsledný výrobek spadající do dané skupiny výrobků, který byl vyroben s použitím takového materiálu osvobozeného od cla.
iii) Dodávky meziproduktů: Tento podprogram pokrývá případy, kdy dva výrobci chtějí vyrábět jeden výrobek určený na vývoz a rozdělí proces výroby. Výrobce-vývozce vyrábí meziprodukt. Smí bezcelně dovážet vstupní materiál a pro tento účel může získat PL na dodávky meziproduktů. Konečný vývozce dokončuje výrobu a je povinen hotový výrobek vyvézt.
iv) Domnělý vývoz: Tento podprogram umožňuje hlavnímu dodavateli bezcelně dovážet vstupy potřebné k výrobě zboží, které má být prodáno jako „domnělý vývoz“ kategoriím zákazníků uvedeným v odstavci 8.2. písm. b) až f), g), i) a j) v politice EXIM 02-07. Podle VI spadají pod domnělý vývoz transakce, při kterých dodávané zboží neopustí zemi. Za domnělý vývoz je považována celá řada kategorií dodávek za předpokladu, že je zboží vyrobeno v Indii, jako např. dodávky zboží pro JOV nebo pro společnost, která se nachází ve zvláštní ekonomické zóně (dále jen „ZEZ“).
v) ARO: Držitel PL, který si hodlá opatřit vstupy z domácích zdrojů místo přímého dovozu, má možnost opatřit si je oproti ARO. V takových případech jsou předběžné licence validovány jako ARO a převedeny na domácího dodavatele při dodávce v nich uvedených položek. Indosace ARO poskytuje domácímu dodavateli výhody domnělého vývozu, jak je uvedeno v odstavci 8.3 politiky EXIM 02-07 (tj. PPL na dodávky meziproduktů/domnělý vývoz, vrácení cla při domnělém vývozu a náhrada konečné spotřební daně). V rámci mechanismu ARO jsou daně a cla vraceny dodavateli místo finálnímu vývozci ve formě vrácení/náhrady cla. Vrácení daní/cla je možné v případě domácích vstupů i v případě dovezených vstupů.
vi) Tuzemský back-to-back akreditiv: Tento podprogram se opět týká domácích dodávek pro držitele PL. Držitel PL může požádat banku o otevření tuzemského akreditivu ve prospěch domácího dodavatele. Na licenci na přímý dovoz bude banka započítávat pouze hodnotu a množství položek opatřených z domácích zdrojů místo z dovozu. Domácí dodavatel bude mít nárok na výhody domnělého vývozu, jak je uvedeno v odstavci 8.3 politiky EXIM 02-07 (tj. PPL na dodávky meziproduktů/domnělý vývoz, vrácení cla při domnělém vývozu a náhrady konečné spotřební daně).
Bylo zjištěno, že během období přezkumného šetření získali spolupracující vývozci pouze úlevy spadající pod čtyři podprogramy vztahující se k dotyčnému výrobku, tj. i) PPL na fyzický vývoz, ii) PPL na roční potřebu, iii) PPL na dodávky meziproduktů jako dodavatel konečnému vývozci a iv) PPL na domnělý vývoz jako dodavatel JOV/jednotkám v ZEZ. Tudíž není nezbytné zjišťovat napadnutelnost v) programu ARO a vi) programu těsně následujícího tuzemského akreditivu.
(32)
Pro účely ověření indickými úřady je držitel licence ze zákona povinen vést „pravdivou a řádnou evidenci spotřeby a využití dováženého zboží v rámci licence“ ve stanoveném formátu (kapitola 4.30 a dodatek 18 PP I 02-07), tj. registr skutečné spotřeby (dále jen „registr podle dodatku 18“).
(33)
U podprogramů i), iii) a iv) uvedené výše v bodě odůvodnění (31), jsou bezcelní dovozní množství i vývozní povinnost (včetně domnělého vývozu) stanoveny, pokud jde o množství a hodnotu, VI a zaznamenány na licenci. Kromě toho musí být v době dovozu a vývozu odpovídající transakce zaznamenány na licenci státními úředníky. Objem dovozů povolených v rámci tohoto programu je určen VI na základě standardních norem vstupů a výstupů (dále jen „SNVV“). SNVV existují pro většinu výrobků včetně dotyčného výrobku a jsou zveřejněny v PP II 02-07.
(34)
V případě podprogramu ii) uvedeného výše v bodě odůvodnění (31) (PPL na roční potřebu) je na licenci zaznamenána pouze hodnota bezcelního dovozního množství. Držitel licence je povinen „zachovat spojitost mezi dováženými vstupy a výsledným výrobkem“ (odst. 4.24A písm. c) PP II 02-07).
(35)
Dovážené vstupní materiály jsou nepřenosné a musí být použity k výrobě výsledného vyváženého výrobku. Vývozní povinnost musí být splněna v předepsané lhůtě po vydání licence (18 měsíců, lhůtu lze dvakrát prodloužit, pokaždé o 6 měsíců). V případě PPL na roční potřebu není prodloužení lhůty povoleno.
(36)
V průběhu přezkumného šetření bylo zjištěno, že množství vstupního materiálu dovezeného spolupracujícími vývozci podle bezcelního dovozního množství na základě SNVV bezcelně v rámci různých podprogramů překročilo množství materiálu nutného k výrobě referenčního množství výsledného vyváženého výrobku. SNVV týkající se dotyčného výrobku tedy nebyly přesné. Mimoto v období přezkumného šetření žádný ze spolupracujících vývozců nevedl řádný registr skutečné spotřeby, který by vycházel z reálné spotřeby. Ve čtyřech případech nebyl registr veden vůbec i přes zákonnou povinnost ho vést (viz bod odůvodnění (32) výše). Ve dvou případech nebyla společnostmi registrována žádná skutečná spotřeba. Ani šetření vývozci, ani VI nebyli schopni prokázat, že osvobození od dovozního cla nevedlo k nadměrné úlevě.
d) Připomínky po poskytnutí informací
(37)
VI a pět spolupracujících vývozců předložili připomínky k PPL. Tvrdili, že PPL funguje jako povolený systém navracení nebo navracení u náhradních vstupů, který se údajně podobá systému aktivního zušlechťovacího styku ES a pro který existuje systém ověřování v souladu s ustanoveními příloh I, II a III základního nařízení, přičemž účelem tohoto systému ověřování je monitorování spojitosti mezi bezcelně dováženými vstupy a výslednými vyváženými výrobky. VI a dva vývozci dále tvrdili, vyrovnávací opatření, by se mohla vztahovat pouze na nadměrnou úlevu cla. Pokud jde o ověřovací systém, tvrdili, že stávající systém je adekvátní. V této souvislosti poukazovali na množství ověřovacích prvků, které má VI pro takové ověřování k dispozici, včetně: SNVV, informací o množství z dovozních a vývozních dokumentů, registru celních kaucí složených při dovozu a vývozu v rámci PPL, registru spotřeby, knihy Duty Entitlement Export Certification (dále jen kniha „DEEC“), ověření náhrad po uskutečnění dovozu a vývozu, doplňkové kontroly uplatňované indickými úřady v souvislosti se správou spotřebních daní a cel, pravidelné audity a soudní stíhání v případě „zneužití“. VI a jeden vývozce však připustili, že SNVV mohou „snížit objem toho, co je spotřebováno ve skutečnosti“. Nadto žádný z vývozců nepředložil dostatečný důkaz naplňování povinnosti vést registr skutečné spotřeby podle uložený politikou EXIM. Dva vývozci dále tvrdili, že vyšetřující úřad měl vypočítat nadměrnou úlevu sám. Dále se vyskytla tvrzení, že ES je vázáno výsledky předchozích šetření a nemůže tedy vůči PPL přijímat vyrovnávací opatření. Jeden vývozce předložil po slyšení následujícím po poskytnutí informací výpočet nadměrně vráceného cla.
e) Závěr
(38)
Osvobození od dovozního cla je subvencí ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) a čl. 2 odst. 2 základního nařízení, tj. finanční příspěvek VI, která poskytla zvýhodnění šetřeným vývozcům.
(39)
Nadto PPL na fyzický vývoz, PPL na roční potřebu a PPL na dodávky meziproduktů jasně právně závisí na vývozní výkonnosti a tudíž se má za to, že jsou specifické a napadnutelné podle čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení. Bez vývozního závazku nemůže společnost získat v rámci těchto programů žádné výhody.
(40)
PPL na domnělý vývoz je v režimech tohoto případu fakticky závislý na vývozní výkonnosti. Byl použit pouze jednou společností v menším rozsahu a pouze v rámci dodávek pro JOV nebo jednotky v ZEZ; obě kategorie jsou uvedeny v odstavci 8.2 písm. b) politiky EXIM 02-07. Tato společnost uvedla, že její zákazníci nakonec dotyčný výrobek vyvezli. Cílem JOV/ZEZ je vývoz, jak je uvedeno v odstavci 6.1 politiky EXIM 02-07. Domácí dodavatel tedy získává výhody v rámci PPL na domnělý vývoz, protože VI očekává výnosy z vývozu následně obdržené vývozcem nacházejícím se v JOV/ZEZ. Podle článku 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení se subvence považuje za závislou na vývozu, pokud se prokáže, že poskytnutí subvence, ačkoliv není právně závislé na vývozní výkonnosti, je ve skutečnosti vázáno na současný nebo očekávaný vývoz nebo výnosy z vývozu.
(41)
Žádný z těchto čtyř podprogramů použitých v rámci tohoto případu nemůže být považován za přípustný systém navracení či systém navracení u náhradních vstupů ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) základního nařízení. Toto zjištění bylo potvrzeno po pečlivém posouzení podání následujících po poskytnutí informací. Nejsou v souladu s přísnými pravidly stanovenými v příloze I písm. i), příloze II (definice a pravidla navracení) a příloze III (definice a pravidla navracení u náhradních vstupů) základního nařízení. VI neuplatnulaa účinně svůj ověřovací systém nebo postup za účelem potvrzení, zda a v jakém množství byly vstupy spotřebovány při výrobě vyváženého výrobku (příloha II část II odst. 4 základního nařízení a v případě programů navracení u náhradních vstupů příloha III část II odst. 2 základního nařízení). SNVV týkající se dotyčného výrobku nebyly dostatečně přesné. Toto zjištění nezměnila žádná připomínka předložená po poskytnutí informací. Naopak i VI připustila, že SNVV byly nepřesné. Je tedy potvrzeno, že SNVV nemohou být samy o sobě považovány za ověřovací systém skutečné spotřeby, protože tyto nadměrně velkorysé standardní normy neumožňují VI ověřovat s dostatečnou přesností, jaké množství vstupů jsou spotřebovány při výrobě vyváženého výrobku. Navíc VI neprovedla účinnou kontrolu založenou na řádně vedeném registru skutečné spotřeby (dále jen „registr podle dodatku 18“). Nadto neprovedla VI další přezkoumání založené na skutečných vstupech, přestože by takové přezkoumání bylo při absenci účinně uplatňovaného ověřovacího systému zpravidla nutné (příloha II část II odst. 5 a příloha III část II odst. 3 základního nařízení), ani neprokázala, že neexistovaly nadměrné úlevy. Údajná srovnatelnost PPL se systémem aktivního zušlechťovacího styku ES je irelevantní, protože systém ES není předmětem stávajícího šetření.
(42)
Ostatní ověřovací prvky zmíněné při poskytnutí informací již buď neexistují (kniha DEEC byla politikou EXIM 02-07 zrušena) nebo zjevně při absenci účinné kontroly registrů skutečné spotřeby vycházejí z nadměrně velkorysých norem SNVV, což není postačující (informace o vývozních a dovozních dokumentech, registr celních kaucí, kontrola náhrad v rámci PPL). Zprávy indických úřadů o auditech týkajících se šetřených vyvážejících výrobců nebyly předloženy.
(43)
Jelikož PPL nebyl nikdy v minulosti analyzován na základě faktů srovnatelných s fakty zjištěnými v rámci stávajícího šetření, zejména z pohledu nepřesnosti norem SNVV týkajících se dotyčného výrobku, neexistuje žádný závazný precedent, který by bránula napadnutí tohoto programu.
(44)
Tyto čtyři podprogramy jsou tedy napadnutelné.
f) Výpočet výše subvence
(45)
Při neexistenci povoleného systému navracení nebo systému navracení u náhradních vstupů má napadnutelná výhoda podobu prominutí celkových dovozních cel obvykle splatných při dovozu vstupů. V rozporu s podáními učiněnými VI a dvěma vývozci nestanoví základní nařízení pouze vyrovnání „nadměrného“ promíjení poplatků. Podle čl. 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) a přílohy I bodu i) základního nařízení lze napadnout pouze nadměrné vrácení cla za předpokladu, že jsou splněny podmínky obsažené v přílohách II a III základního nařízení. Tyto podmínky však v tomto případě splněny nebyly. Proto v případě, že bude zjištěna absence adekvátního monitorovacího procesu, výše uvedenou výjimku pro programy navracení nelze použít a namísto údajného nadměrného vrácení se použije obvyklé pravidlo napadnutí výše nezaplaceného cla (ušlého příjmu). Jak je uvedeno v přílohách II části II a III části II základního nařízení, není výpočet takového nadměrného vrácení povinností vyšetřujícího orgánu. Naopak podle článku 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) základního nařízení musí tento orgán pouze získat dostatečné důkazy k vyvrácení vhodnosti údajného ověřovacího systému. Dále by mělo být poznamenáno, že další přezkoumání ze strany indických úřadů při neexistenci účinně uplatňovaného ověřovacího systému musí být provedeno včas, tj. při šetření týkajícím se uložení vyrovnávacího cla zpravidla před ověřením na místě. Výpočet nadměrného vrácení cla předložený jedním z vývozců po poskytnutí informací nebyl předložen včas, ani nebyl vypracován VI. Tudíž na něj nebude brán ohled.
(46)
Výše subvencí pro vývozce, kteří využili PPL, byla vypočtena na základě ušlého dovozního cla (základní clo a zvláštní dodatečné clo) z materiálu dovezeného v rámci zmíněných čtyř podprogramů pro dotyčný výrobek během období přezkumného šetření, jak je uvedeno v 31. bodě odůvodnění (čitatel). V souladu s článkem 7 odst. 1 písm. a) základního nařízení byly poplatky nezbytně vynaložené za účelem získání subvence v případě oprávněné žádosti z výše subvencí odečteny. V souladu s článkem 7 odst. 2 základního nařízení byla tato výše subvence přepočtena na vývozní obrat dotyčného výrobku během období přezkumného šetření (jmenovatel), protože subvence závisí na vývozní výkonnosti a nebyla poskytnuta podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků.
(47)
Během období přezkumného šetření využívalo výhod tohoto programu šest společností a získalo subvence mezi 22,0 % a 25,8 % (viz tabulka v bodě odůvodnění (154) níže).
2. Program Duty Entitlement Passbook (dále jen „DEPBS“)
a) Právní základ
(48)
Detailní popis DEPBS je obsažen v odstavci 4.3 politiky EXIM 02-07 a v kapitole 4 PP I 02-07.
b) Způsobilost
(49)
Pro tento program je způsobilý kterýkoli výrobce-vývozce nebo obchodník- vývozce.
c) Praktické provádění DEPBS
(50)
Způsobilý vývozce může zažádat o úvěry DEPBS, které jsou vypočteny jako procento hodnoty výrobků vyvezených v rámci tohoto programu. Tyto sazby DEPBS byly stanoveny indickými úřady na většinu výrobků včetně dotyčného výrobku. Jsou stanoveny na základě SNVV a berou v úvahu předpokládaný dovozní podíl vstupů ve vyváženém výrobku a daňové zatížení předpokládaného dovozu bez ohledu na to, zda bylo dovozní clo skutečně zaplaceno či nikoli.
(51)
Aby mohla společnost využívat výhod tohoto programu, musí vyvážet. V čase vývozní transakce musí vývozce podat úřadům v Indii oznámení, že probíhá vývoz v rámci DEPBS. Aby mohlo být zboží vyvezeno, indické celní úřady vydají během postupu odeslání vývozní přepravní doklad. Tento dokument obsahuje mimo jiné výši úvěru DEPBS, který má být poskytnut pro tuto vývozní transakci. V tomto okamžiku vývozce zná výši výhody, kterou obdrží. Jakmile celní úřady vydají vývozní přepravní doklad, je VI povinna poskytnout úvěr DEPBS. Příslušná sazba DEPBS pro výpočet výše výhody je sazba, která je použita v okamžiku podání vývozní deklarace. Tudíž neexistuje možnost pro pozdější změnu úrovně výhody.
(52)
Také bylo zjištěno, že v souladu s indickými účetními standardy mohou být úvěry DEPBS při splnění vývozní povinnosti zaúčtovány v obchodních účtech na základě časového rozlišení jako příjem.
(53)
Takové úvěry mohou být použity k zaplacení cla u následných dovozů jakéhokoliv volně dováženého zboží s výjimkou výrobních statků. Zboží dovezené na základě takových úvěrů může být prodáno na domácím trhu (přičemž podléhá dani z prodeje) nebo použito jinak.
(54)
Úvěry DEPBS jsou volně přenosné a jsou platné po dobu 12 měsíců od data vydání.
(55)
Žádost o úvěry DEPBS může pokrývat až 25 vývozních transakcí a v případě elektronické žádosti neomezený počet vývozních transakcí. Fakticky neexistují konečné termíny pro podání žádosti o úvěry DEPBS, protože časová období zmíněná v kapitole 4.47 PP I 02-07 počínají vždy nejnovější vývozní transakcí uvedenou v dané žádosti o DEPBS.
d) Připomínky po poskytnutí informací
(56)
Při poskytnutí informací uvedli tři vývozci, kteří čerpali výhody podle tohoto programu, připomínky k analýze DEPBS, jak je uvedena výše. Prohlásili, že i) v rozporu s nálezy v bodech odůvodnění (53) a (59) musí být materiály dovážené na základě DEPBS údajně použity k výrobě pro vývoz a úvěr DEPBS může být údajně obdržen pouze v případě, že je vyváženo zboží, jehož vstupní materiály jsou zatíženy dovozním clem, ii) nová metodika výpočtu výše napadnutelných subvencí (důraz na vývozní transakci, viz níže bod odůvodnění (61) až (62)) by se neměla použít, protože výhoda je údajně poskytnuta pouze při využití úvěru a z důvodu, že nový přístup se diskriminačním způsobem odklání od dřívějšího precedentu ES, iii) DEPBS by měl být napadnut pouze do takové míry, do jaké byly takové úvěry získány na dotyčný výrobek, a iv) mělo by se zohlednit snížení sazby DEPBS, ke kterému došlo v únoru 2004.
e) Závěry k DEPBS
(57)
DEPBS poskytuje subvence ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) a čl. 2 odst. 2 základního nařízení. Úvěr DEPBS je finančním příspěvkem VI, protože bude nakonec použit ke kompenzaci dovozního cla a bude tak snižovat výnosy VI z cla, které by bylo jinak splatné. Nadto úvěr DEPBS poskytuje vývozci výhodu, protože zlepšuje jeho likviditu.
(58)
Navíc DEPBS právně závisí na vývozní výkonnosti a proto je považován za specifický a napadnutelný podle čl. 3 odst. 4) písm. a) základního nařízení.
(59)
Tento program nelze považovat za povolený systém navracení nebo systém navracení u náhradních vstupů ve smyslu článku 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) základního nařízení. Nevyhovuje přísným pravidlům uvedeným v příloze I písm. i), příloze II (definice a pravidla pro navracení) a příloze III (definice a pravidla navracení u náhradních vstupů) základního nařízení. Vývozce nemá žádnou povinnost skutečně spotřebovat bezcelně dovezené zboží ve výrobním procesu a částka úvěru není vypočtena ve vztahu ke skutečně využitým vstupním materiálům. Navíc neexistuje systém nebo postup pro potvrzení, jaké vstupní materiály jsou spotřebovány ve výrobním procesu vyváženého výrobku nebo zda došlo k nadměrné platbě dovozního cla ve smyslu písm. i) přílohy I a příloh II a III základního nařízení. A v neposlední řadě je vývozce způsobilý obdržet výhody DEPBS bez ohledu na to, zda vůbec nějaké vstupní materiály doveze. Pro získání výhody stačí, aby vývozce prostě vyvezl zboží, aniž by prokazoval, že byl dovezen nějaký vstupní materiál. Dokonce i vývozci, kteří nakupují veškeré své vstupní materiály v místě a nedovážejí žádné zboží, které lze použít jako vstupní materiál, mají tedy přesto nárok na výhodu z DEPBS.
(60)
Nebylo tedy zdůvodněno ani tvrzení jednoho vývozce, že materiály dovážené podle tohoto programu musí být použity pro vývozní výrobu, ani tvrzení, že úvěry DEPBS lze získat pouze za podmínky, že použité vstupní materiály podléhají dovoznímu clu. V tomto kontextu by mělo být také poznamenáno, že VI nikdy nenapadla faktický popis DEPBS, jak je stanoven výše. Proto musí být tato tvrzení odmítnuta.
f) Výpočet výše subvence
(61)
V souladu s čl. 2 odst. 2 a čl. 5 základního nařízení byla výše napadnutelných subvencí vypočtena na základě výhody, kterou získal příjemce a která je zjištěna za období přezkumného šetření. V tomto ohledu se mělo za to, že výhoda je poskytnuta příjemci v okamžiku vývozní transakce podle tohoto programu. V současnosti se musí VI vzdát cla, které představuje finanční příspěvek ve smyslu článku 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) základního nařízení. Jak je uvedeno v bodu odůvodnění (51) výše, jakmile celní úřady vydají vývozní přepravní doklad, který mimo jiné obsahuje výši úvěru DEPBS, který má být udělen pro tuto vývozní transakci, nemá VI volnost rozhodování, zda poskytnout subvenci či nikoliv, a nemá možnost rozhodnout o výši subvence. Jak je také uvedeno výše ve stejném bodu odůvodnění, jakákoli změna sazeb DEPBS mezi skutečným vývozem a vydáním licence DEPBS nemá zpětný vliv na úroveň přiznané výhody. Dále, jak je uvedeno v bodu odůvodnění (52) výše, mohou společnosti v souladu s indickými účetními standardy zaúčtovávat úvěry DEPBS na základě časového rozlišení jako příjem ve stádiu vývozní transakce. A v neposlední řadě díky skutečnosti, že společnost ví, že obdrží subvenci na základě DEPBS i výhody na základě jiných programů, je společnost již ve výhodnější konkurenční pozici, protože může subvence zohlednit prostřednictvím nižších cen.
(62)
Odůvodněním pro zavedení vyrovnávacího cla je tedy napravení nekalých obchodních praktik založených na nezákonné konkurenční výhodě. Ve světle výše uvedeného se považuje za vhodné vyhodnotit výhodu plynoucí z DEPBS jako součet úvěrů získaných pro všechny vývozní transakce realizované podle tohoto programu v průběhu období šetření.
(63)
Připomínky k poskytnutí informací nevedly k revizi tohoto přístupu k výpočtu. Nová metodika již byla použita v nedávné minulosti Evropským společenstvím například v souvislosti s případem sad uhlíkových elektrod (7). Kromě toho principy právní určitosti a legitimních očekávání nebrání takové změně metodiky. Za prvé nový přístup nevede k úplnému přehodnocení programu, který byl vždy napadnutelný. Týká se pouze výpočtu výše subvence za účelem její těsnější vazby na faktickou situaci v průběhu daného období šetření. Za druhé je tento přístup mimo jiné důsledkem skutečností zjištěných Komisí v průběhu nedávných šetření, např. zaúčtovávání úvěrů DEPBS na základě časového rozlišení podle indických účetních standardů a fakticky neexistující konečné termíny pro žádost o takové úvěry podle politiky EXIM. Připomínky k poskytnutí informací dále potvrdily, že v okamžiku vývozní transakce realizované podle tohoto programu získal vývozce neodvolatelné právo na úvěry DEPBS. Takový okamžik je však rozhodující pro stanovení poskytnutí výhody, jak je uvedeno výše v bodě výčtu (61), nikoli následné využití, protože vývozce s takto přiznaným právem „je na tom již finančně lépe“.
(64)
Oproti tvrzení některých vyvážejících výrobců bylo při stanovení výše napadnutelného úvěru DEPBS nutno vzít v úvahu i úvěr DEPBS generovaný vývozem jiného výrobku než dotyčného výrobku. Podle DEPBS neexistuje žádný závazek, který omezuje využití úvěrů pro bezcelní dovoz vstupního materiálu vázaného na specifický výrobek. Naopak, úvěry DEPBS jsou volně přenosné, lze je dokonce prodat a využít pro dovozy jakéhokoli zboží, které lze dovézt bez omezení (vstupní materiály dotyčného výrobku patří do této kategorie) s výjimkou výrobních statků. V důsledku toho může dotyčný výrobek čerpat výhody ze všech generovaných úvěrů DEPBS.
(65)
Navíc snížení sazby DEPBS následně po období přezkumného šetření nemůže být vzato v úvahu, protože čl. 11 odst. 1 základního nařízení stanoví, že k informacím, které se týkají pozdějšího období, se zpravidla nepřihlíží. Kromě toho neexistuje záruka, že VI nezvýší sazby DEPBS v budoucnosti.
(66)
V případě, že byla podána oprávněná žádost, byly v souladu s čl. 7 odst. 1) písm. a) základního nařízení poplatky, které byly nezbytně vynaloženy, aby byla získána subvence, odečteny z takto zjištěných úvěrů, aby byla určena výše subvence (čitatel). V souladu s článkem 7 odst. 2 základního nařízení byla celková výše subvence přepočtena na celkový vývozní obrat v průběhu období přezkumného šetření (jmenovatel), protože subvence závisí na vývozní výkonnosti a nebyla poskytnuta podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků. Z tohoto programu čerpalo výhody v průběhu období přezkumného šetření pět společností, které získaly subvence ve výši 3,2 % až 8,0 % (viz tabulka v bodu odůvodnění (154) níže).
3. Program jednotek orientovaných na vývoz (dále jen „JOV“)/Program zvláštních ekonomických zón (dále jen „ZEZ“)
a) Právní základ
(67)
Informace o těchto programech jsou obsaženy v kapitolách 6 (JOV) a 7 (ZEZ) politiky EXIM 02-07 a PP I 02-07.
b) Eligibility
(68)
S výjimkou společností, které jsou pouze obchodníky, mohou všechny podniky, které v zásadě vyvážejí celou svou produkci zboží nebo služeb, být pokládány za ZEZ nebo JOV. Na rozdíl od služeb a zemědělství však podniky v průmyslových odvětvích musí splnit minimální limit základních prostředků (10 miliónů indických rupií), aby byly způsobilé jako JOV.
c) Praktické provádění
(69)
Program ZEZ je následníkem dřívějšího programu vývozních zpracovatelských zón (dále jen „VZZ“). ZEZ jsou specificky ohraničené bezcelní enklávy a jsou podle politiky EXIM 02-07 považovány za cizí území pro účely obchodních operací, cel a daní. V provozu je již 14 ZEZ a zřízení dalších 13 ZEZ bylo schváleno indickými úřady.
(70)
Na druhé straně JOV jsou geograficky pružnější a lze je zřídit kdekoli v Indii. Tento program je doplňkem programu ZEZ.
(71)
Žádost o status JOV nebo ZEZ musí zahrnovat informace pro období příštích pěti let, mimo jiné o plánovaných výrobních množstvích, plánované hodnotě vývozu, požadavcích dovozu a požadavcích na domácí zdroje. Pokud úřady akceptují žádost společnosti, budou společnosti oznámeny podmínky připojené k akceptaci. Dohoda o uznání společnosti jako ZEZ/JOV je platná na období pět let. Tato dohoda může být obnovena na další období.
(72)
Určujícím závazkem JOV nebo ZEZ, jak je stanoven v politice EXIM 02-07, je dosáhnout čistých devizových příjmů (dále jen „ČDP“), tj. v referenčním období (5 let) musí být celková hodnota vývozů vyšší než celková hodnota dovezeného zboží.
(73)
JOV/jednotky ZEZ mají právo na následující úlevy:
i)
prominutí dovozních poplatků u všech typů zboží (včetně výrobních statků, surovin, a spotřebního materiálu) nutných pro produkci, výrobu, zpracování nebo v souvislosti s nimi,
ii)
prominutí spotřební daně u zboží nakoupeného z domácích zdrojů,
iii)
náhrada centrální daně z prodeje zaplacené ze zboží opatřeného z místních zdrojů,
iv)
možnost prodat část produkce na domácím trhu při zaplacení příslušného cla z hotového výrobku jako výjimka obecného požadavku vyvézt celou produkci,
v)
prominutí daně z příjmu běžně splatné ze zisků realizovaných z vývozních prodejů v souladu s paragrafem 10A nebo paragrafem 10B zákona o dani z příjmu po dobu 10 let po zahájení své činnosti, avšak nejdéle do roku 2010,
vi)
možnost zahraničního vlastnictví kapitálu až do výše 100 %.
(74)
I když jsou úlevy z obou programů většinou srovnatelné, existují některé rozdíly. Například JOV může získat 50 % slevu ze cla splatného z prodeje na domácím trhu (prodej ve vnitrostátní celní oblasti), zatímco v ZEZ je splatných 100 % cla z takového prodeje. Jednotka JOV může prodat až 50 % svého obratu na domácím trhu při této snížené sazbě.
(75)
Jednotky působící v rámci těchto programů jsou vázány dohledem celních úředníků v souladu s paragrafem 65 celního zákona.
(76)
Ze zákona musí vést ve stanoveném formátu řádnou evidenci všech dovozů, spotřeby a využití veškerých dovezených materiálů a uskutečněných vývozů. Tyto doklady by měly být pravidelně předkládány podle potřeby příslušným orgánům (dále jen „čtvrtletní a roční zprávy“).
(77)
Podle odstavce 10.2 dodatku 14-I a odstavce 13.2 dodatku 14-II PP I 02-07 však „není vyžadováno, aby [JOV nebo jednotka ZEZ] určovaly vzájemný vztah mezi každou zásilkou dovozu a příslušným vývozem, převody na jiné jednotky, prodejem v rámci vnitrostátní celní oblasti nebo zásobami“.
(78)
Údaje o prodeji na domácím trhu jsou odesílány a evidovány na základě autocertifikace. Proces odesílání vývozních zásilek JOV probíhá pod dohledem pracovníka celního/finančního úřadu, který má stálé místo v JOV. Společnost musí nahradit VI mzdu takového stále celního pracovníka.
(79)
„Veškeré aktivity jednotek ZEZ v dané zóně, pokud není stanoveno jinak, včetně vývozu a zpětného dovozu zboží probíhají postupem autocertifikace“, jak uvádí odstavec 29 dodatku 14-II PP I 02-07. Nedochází tedy k žádným rutinním kontrolám vývozních zásilek jednotky ZEZ celními orgány.
(80)
V současném případě byla použita JOV jedním ze spolupracujících vývozců. Vzhledem k tomu, že ZEZ použita nebyla, není proto nutné analyzovat možnost napadnutelnosti tohoto programu. Spolupracující vývozce, který použil JOV, použil tento program na dovoz surovin a výrobních statků bez dovozního cla, aby nakoupil zboží na domácím trhu bez spotřební daně a aby dosáhl vrácení daně z prodeje a prodal část své produkce na domácím trhu. Využil tak všech výhod popsaných v bodu odůvodnění (73) výše podle i) až iv). Dotčený vývozce rovněž využil výhod podle ustanovení o prominutí daně z příjmu JOV. Protože však toto prominutí daně z příjmu spadá do programu prominutí daně z příjmu, který je obecně přístupnější, je jeho analýza uvedena v bodech odůvodnění (117) a (118) níže.
d) Připomínky po poskytnutí informací
(81)
Po poskytnutí informací tvrdil jeden vyvážející výrobce, že program JOV by měl být napadnut, pokud vůbec, jen do té míry, do jaké clo z domácího prodeje plně nepokrývá částku prominutého dovozního cla ze vstupních materiálů používaných pro produkci prodávanou na domácím trhu (dále jen „nadměrná úleva“). Stanovisko tohoto vývozce je, že pokud jde o JOV, která se údajně podobá aktivnímu zušlechťovacímu styku ES, existuje systém ověřování v souladu s ustanoveními příloh I, II a III základního nařízení. Za tímto účelem tvrdil, že korelace podle zásilky vstupních materiálů a výsledné produkce na vývoz není indickými úřady vyžadována (viz bod odůvodnění (77)), protože to není povinné podle základního nařízení nebo Dohody WTO o subvencích a vyrovnávacích opatřeních (dále jen „DSVO“) pro řádný systém ověřování. Kromě toho se vývozce odvolával na interní systém správy šarží, který poskytuje informace o souvislosti mezi vstupy a výstupy. Tento vývozce dále poukázal na to, že jeho prodej na domácím trhu představoval méně než 5 % jeho prodeje v šetřeném období. Tvrdil také, že pravidelné hodnocení měsíčních přiznání daně z prodeje prováděné VI je dostatečné pro splnění ověřovacích norem stanovených základním nařízením.
(82)
Dále tvrdil, že i) pro účely výpočtu by se neměla brát částka surovin dovezených v období přezkumného šetření, jak je uvedeno v bodě odůvodnění 19 výroční zprávy této JOV, nýbrž částka surovin spotřebovaných v průběhu tohoto období, jak je uvedeno v bodu 20 této zprávy, a ii) období, pro které má být zjištěno ušetřené clo z dovozu výrobních statků, by mělo být založeno na době amortizace specifické pro společnost a nikoli na základě průměrné doby amortizace pro všechny spolupracující vyvážející výrobce. Dále tvrdil, že připočtený úrok (komerční sazba převládající v Indii v průběhu období šetření) by měl být snížen na váženou průměrnou sazbu v době založení této JOV v průběhu období přezkumného šetření.
e) Závěry k JOV
(83)
Osvobození JOV od dvou typů dovozního cla (dále jen „základní clo“ a „speciální dodatečné clo“) a vrácení daně z prodeje jsou finančními příspěvky VI ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) základního nařízení. Výnos vlády, který by jinak byl splatný, kdyby tento program neexistoval, je ušlým výnosem a tedy navíc poskytnutím výhody JOV ve smyslu čl. 2 odst. 2 základního nařízení, protože JOV ušetřila likviditu tím, že nemusela zaplatit obvykle splatné clo a dosáhla vrácení daně z prodeje.
(84)
Osvobození od spotřební daně a jejího ekvivalentu dovozního cla (dále jen „dodatečné clo“), však nevede k ušlému příjmu, který by byl jinak splatný. Spotřební daň a dodatečné clo, pokud by byly zaplaceny, mohly být použity jako úvěr pro vlastní budoucí celní závazky (tzv. mechanismus „CENVAT“, mechanismus centralizované DPH). Proto tato cla nejsou konečná. Při úvěru „CENVAT“ je konečné clo uplatněno jen z přidané hodnoty, nikoli ze vstupních materiálů.
(85)
Pouze prominutí základního cla, speciálního dodatečného cla a vrácení daně z prodeje tedy zakládají subvence ve smyslu článku 2 základního nařízení. Právně závisí na vývozní výkonnosti, a proto jsou považovány za specifické a napadnutelné podle čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení. Vývozní cíl JOV, jak je uvedeno v odstavci 6.1 politiky EXIM 02-07, je nutnou podmínkou k získání pobídek.
(86)
Dále v rozporu s tvrzením jednoho vývozce nemohou být tyto subvence považovány za povolené systémy navracení cla nebo navracení cla u náhradních vstupů ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) základního nařízení. Nevyhovují přísným pravidlům stanoveným v příloze I (písmena h) a i)), příloze II (definice a pravidla pro navracení) a příloze III (definice a pravidla pro navracení u náhradních vstupů) základního nařízení. Údajná srovnatelnost JOV se režimem aktivního zušlechťovacího styku ES je v tomto kontextu irelevantní, protože systém ES není předmětem tohoto šetření.
(87)
Jsou-li ustanovení o vrácení daně z prodeje a osvobození od dovozního cla používána pro nákup výrobních statků, nejsou již v souladu s pravidly pro povolené systémy navracení, protože toto zboží se nespotřebovává ve výrobním procesu, jak požaduje příloha I písmeno h) (vrácení daně z prodeje) a i) (prominutí dovozního cla). Vývozce se ohradil proti této analýze a argumentoval, že protože výrobní statky jsou nezbytné pro výrobu, nemohou být samy vyňaty z jakéhokoli povoleného systému navracení cla. Tato úvaha však není reflektována v jasné formulaci přílohy I písmene h) a i), výrobní statky se používají pro výrobu, avšak nejsou při ní spotřebovány. Proto se tento argument odmítá.
(88)
Kromě toho a také s ohledem na ostatní výhody plynoucí z tohoto programu přes pečlivé zkoumání tvrzení tohoto vývozce bylo potvrzeno, že VI nemá účinný ověřovací systém nebo postup pro potvrzení, zda a v jakých množstvích byly vstupní materiály, na jejichž opatření se nevztahovalo clo nebo daň z prodeje, spotřebovány při výrobě vyváženého výrobku (příloha II část II odst. 4 základního nařízení a v případě programů navracení u náhradních vstupů příloha III část II odst. 2) základního nařízení).
(89)
JOV může prodat významné množství své výroby, až 50 % svého ročního obratu na domácím trhu. Proto ze zákona neexistuje žádná povinnost vyvézt celkové množství vyrobených výsledných výrobků. Navíc v důsledku postupu autocertifikace dochází k těmto domácím transakcím bez dohledu státních úřadů. V důsledku toho nepodléhá celní území JOV, alespoň částečně, fyzické kontrole indických úřadů. To však zvyšuje význam dalších ověřovacích prvků, zejména kontroly souvislosti mezi bezcelními dovozy vstupních materiálů a výslednými vývozními výrobky, aby se kvalifikovaly jako ověřovací systém navracení cla u náhradních vstupů. Zjistilo se, že subjekt JOV až do stávajícího šetření neprodal na domácím trhu 50 %, ale pouze 5 % svého ročního obratu v průběhu OŠ. To ale nemá žádný dopad na obecnější hodnocení adekvátnosti existujícího ověřovacího systému.
(90)
Pokud jde o další zavedené ověřovací kroky, mělo by se připomenout, jak bylo zmíněno výše v bodě odůvodnění (77) a potvrzeno tvrzeními vývozce, že JOV je již právně v pozici, kdy v žádném časovém okamžiku není povinna korelovat každou dovozní zásilku s cílem odpovídajícího výsledného výrobku. Pouze takové kontroly zásilek by však poskytly indickým úřadům dostatek informací o konečném místě určení vstupů za účelem kontroly, zda osvobození od cla/daně z prodeje nepřevyšuje vstupy pro produkci na vývoz. Měsíční daňová přiznání pro prodej na domácím trhu prováděná na základě vlastního posouzení, která jsou pravidelně hodnocena indickými úřady, nestačí. Interní systémy vedené bez zákonné povinnosti podle politiky EXIM, např. systém správy šarží, také nestačí pro nahrazení takového klíčového požadavku na ověřovací systém pro navracení cla. Navíc ověřovací systém pro navracení cla musí být navržen a vynucován státem a nemělo by být ponechán na uvážení vedení každé individuální dotčené společnosti, zda zavede informační systém. Byly požadovány zprávy o auditech indických úřadů jak od společnosti, tak od VI, ale nebyly poskytnuty, takže neexistuje důkaz o tom, že byly provedeny. Protože indická politika EXIM výslovně nestanoví, že JOV musí evidovat souvislost mezi vstupními materiály a výsledným výrobkem, je potvrzeno, že VI nezavedla žádný účinný kontrolní mechanismus ke stanovení toho, jaké vstupy byly spotřebovány ve vyvážené produkci a v jakých množstvích.
(91)
VI také ani neprovedla další přezkoumání na základě skutečně použitých vstupů, i když by při neexistenci účinného systému ověřování takové přezkoumání obvykle muselo být provedeno (příloha II část II odst. 5 a příloha III část II odst. 3 základního nařízení), ani neprokázala, že nedošlo k nadměrné úlevě. Mělo by být připomenuto, že takové další přezkoumání musí být při takovém šetření v zásadě dokončeno před inspekcí na místě, aby mohly být závěry inspekce, pokud je považována za vhodnou, založeny na tomto dalším šetření, čl. 11 odst. 8 a čl. 26 odst. 1 základního nařízení.
f) Výpočet výše subvence
(92)
Obdobně při absenci povoleného systému navracení cla nebo navracení u náhradních vstupů je napadnutelnou výhodou prominutí celkového dovozního cla (základního cla a speciálního dodatečného cla) obvykle splatného při dovozu a také vrácení daně z prodeje, obojí v průběhu období přezkumného šetření.
(93)
Žádost vývozce, aby se brala v úvahu pouze výše ušetřeného cla a daně z prodeje, které byly spojeny se vstupy spotřebovanými v průběhu období přezkumného šetření, byla zamítnuta. K poskytnutí výhody ve smyslu čl. 2 odst. 2 základního nařízení dochází při nákupu vstupních materiálů, na které se nevztahuje clo nebo daň z prodeje, protože v tomto stádiu by tyto poplatky byly obvykle splatné.
i) Osvobození od dovozního cla (základního cla a speciálního dodatečného cla) a vrácení daně z prodeje u surovin
(94)
Výše subvence pro vývozce, který využil JOV, byla vypočtena na základě ušlého dovozního cla (základního cla a speciálního dodatečného cla) z dovezených materiálů pro výrobní odvětví, tj. nerozplněná léčiva a meziprodukty, a na základě vrácené daně z prodeje pro toto odvětví, obojí v průběhu období přezkumného šetření. Poplatky nezbytně vynaložené pro získání subvence byly v souladu s čl. 7 odst. 1) písm. a) základního nařízení od této částky odečteny, aby byla zjištěna výše subvence (čitatel). V souladu s čl. 7 odst. 2 základního nařízení byla tato výše subvence přepočtena na vývozní obrat vytvořený farmaceutickým odvětvím nerozplněných produktů (dále jen „odvětví“) v průběhu přezkumného šetření (jmenovatel), protože subvence závisí na vývozní výkonnosti a nebyla poskytnuta podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků. Získané rozpětí subvence tudíž činila 29,6 %.
ii) Prominutí dovozního cla (základního cla a speciálního dodatečného cla) u výrobních statků
(95)
Na rozdíl od surovin nejsou výrobní statky fyzicky zabudované do hotového zboží. V souladu s čl. 7 odst. 3 základního nařízení byla výhoda šetřené společnosti vypočtena na základě výše nezaplaceného cla z dovezených výrobních statků rozloženého na dobu odpovídající běžné době amortizace pro takové výrobní statky v odvětví dotyčného výrobku. Pro určení takové běžné doby amortizace byl vypočten vážený průměr dob amortizace používaných všemi spolupracujícími vývozci. Žádost vyšetřované JOV použít dobu amortizace specifickou pro společnost musela být zamítnuta, protože výraz „běžný“ není synonymem pro „individuální“, ale pro „reprezentativní průměr“. Takto vypočtená částka, která připadá na období přezkumného šetření, byla upravena připočtením úroku v průběhu tohoto období pro zohlednění hodnoty výhody v čase a tím stanovení úplné výhody tohoto programu pro příjemce. Částka připočteného úroku byla založena na komerční úrokové sazbě v průběhu období přezkumného šetření v Indii. Žádost vývozce použít jeho nižší průměrnou sazbu nevedla k rozdílu ve výsledku, tj. rozpětí subvence zůstalo stejné. Poplatky nezbytně vynaložené pro získání subvence byly v souladu s čl. 7 odst. 1 písm. a) základního nařízení od této částky odečteny, aby byla zjištěna výše subvence (čitatel). V souladu s čl. 7 odst. 2 a čl. 7 odst. 3 základního nařízení byla tato výše subvence přepočtena na vývozní obrat vytvořený tímto odvětvím v průběhu období přezkumného šetření (jmenovatel), protože subvence je závislá na vývozní výkonnosti a nebyla poskytnuta podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků. Takto získané rozpětí subvence činila 1,3 %.
(96)
Celkové rozpětí subvence v rámci JOV pro dotčenou společnost tedy činí 30,9 %.
4. Program Export Promotion Capital Goods (dále jen „EPCG“)
a) Právní základ
(97)
Detailní popis EPCG je uveden v kapitole 5 politiky EXIM 02-07 a v kapitole 5 PP I 02-07.
b) Způsobilost
(98)
Pro tento program jsou způsobilí výrobci-vývozci, obchodníci-vývozci „vázaní“ na podpůrné výrobce a poskytovatele služeb.
c) Praktické provádění
(99)
Pod podmínkou povinnosti vývozu je dovoleno společnosti dovážet výrobní statky (nové a od dubna 2003 i použité výrobní statky až 10 let staré) za sníženou celní sazbu. Za tímto účelem VI vydá při požádání a zaplacení poplatku licenci EPCG. Od dubna 2000 program zajišťuje sníženou sazbu dovozního cla ve výši 5 % použitelnou na všechny výrobní statky dovezené podle tohoto programu. Do 31. března 2000 se používala efektivní celní sazba ve výši 11 % (včetně příplatku 10 %) a v případě dovozů vysoké hodnoty sazba v nulové výši. Aby byla splněna povinnost vývozu, musí být dovezené výrobní statky využity k výrobě určitého množství zboží na vývoz v průběhu určitého období.
(100)
Držitel licence EPCG může také pořídit výrobní statky z domácích zdrojů. V takovém případě může domácí výrobce výrobních statků využít výhody bezcelního dovozu dílů nutných pro výrobu tyto výrobní statky. Nebo může domácí výrobce požádat o výhodu domnělého vývozu s ohledem na dodávku výrobních statků držiteli licence EPCG.
d) Připomínky po poskytnutí informací
(101)
Při poskytnutí informací VI a jeden vyvážející výrobce tvrdili, že i) doba amortizace použitá pro výrobní statky nebyla údajně adekvátně sdělena účastníkům řízení a ii) že nebylo dostatečně stanoveno, proč a do jaké míry byl připočten úrok, aby se došlo k částce napadnutelné subvence.
e) Závěr k programu EPCG
(102)
Program EPCG poskytuje subvence ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) a čl. 2 odst. 2 základního nařízení. Snížení cla zakládá finanční příspěvek od VI, protože tato úleva snižuje příjmy z cla VI, které by byly jinak splatné. Navíc snížení cla poskytuje výhodu vývozci, protože poplatky ušetřené při dovozu zlepšují jeho likviditu.
(103)
Navíc je EPCG právně závisí na vývozní výkonnosti, protože takové licence nelze získat bez závazku vyvážet. Proto se považuje za specifický a napadnutelný podle čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení.
(104)
A konečně tento program nelze považovat za povolený systém navracení cla nebo systém navracení cla u náhradních vstupů ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) základního nařízení. Výrobní statky nejsou zahrnuty do rozsahu takových povolených systémů, jak je uvedeno v příloze I, písmeni i) základního nařízení, protože nejsou spotřebovány ve výrobě vyvážených výrobků.
f) Výpočet výše subvence
(105)
Výše subvence byla vypočtena v souladu s čl. 7 odst. 3 základního nařízení rozložením nezaplaceného cla z dovážených výrobních statků na dobu odpovídající běžné době amortizace takových výrobních statků ve výrobním odvětví antibiotik. V souladu se zavedenou praxí byla takto vypočtená částka, která připadá na období přezkumného šetření, upravena připočtením úroku v průběhu tohoto období, aby se reflektovala úplná hodnota výhody v čase. Komerční úroková sazba v průběhu období šetření v Indii byla považována za vhodnou pro tento účel. Nezbytně vynaložené poplatky nutné pro získání subvence byly v souladu s čl. 7 odst. 1 písm. a) základního nařízení od této částky odečteny, aby byla zjištěna výše subvence (čitatel). V souladu s čl. 7 odst. 2 a 7 odst. 3 základního nařízení byla tato výše subvence přepočtena na vývozní obrat v průběhu období přezkumného šetření (jmenovatel), protože subvence závisí na vývozní výkonnosti a nebyla poskytnuta podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků. Výhody z tohoto programu v průběhu období přezkumného šetření čerpaly čtyři společnosti. Získané subvence byly zanedbatelné.
(106)
Vzhledem k tomu, že EPCG v tomto případě nebude napaden, není nutné odpovídat na příslušné připomínky k poskytnutí informací.
5. Program vývozních úvěrů (dále jen „PVÚ“)
a) Právní základ
(107)
Podrobnosti tohoto programu jsou uvedeny v rámcovém oběžníku IECD č. 5/04.02.02/2002-03 (vývozní úvěr v cizí měně) a rámcovém oběžníku IECD č. 4/04.02.02/2002-03 (vývozní úvěr v rupiích) Indické centrální banky (dále jen „ICB“), který je určen všem komerčním bankám v Indii.
b) Způsobilost
(108)
Pro tento program jsou způsobilí výrobci/vývozci a obchodníci/vývozci.
c) Praktické provádění
(109)
Podle tohoto programu nastavuje ICB povinně maximální úrokové sazby použitelné pro vývozní úvěry, jak v indických rupiích nebo v cizí měně, které mohou komerční banky účtovat vývozci, „aby vývozcům zajistily dostupnost úvěru za mezinárodně konkurenční sazby“. PVÚ se skládá ze dvou podprogramů, programu vývozních úvěru před odesláním (dále jen „balící úvěr“), který pokrývá úvěry poskytované vývozci na financování nákupu, zpracování, výrobu, balení a/nebo odeslání zboží před vývozem, a program vývozního úvěru po odeslání, který zajišťuje půjčky provozního kapitálu za účelem financování vývozních pohledávek. ICB také vydává bankám pokyny, aby poskytly určitou částku svého čistého bankovního úvěru ve prospěch vývozních financí.
(110)
Na základě rámcového oběžníku ICB mohou vývozci obdržet vývozní úvěry za preferenční úrokové sazby ve srovnání s úrokovými sazbami běžných komerčních úvěrů (dále jen „hotovostní úvěry“), které jsou čistě stanoveny za tržních podmínek. V tomto ohledu rámcový oběžník o vývozním úvěru v rupiích poznamenává, že „maximální sazby úroků z úvěrů poskytnutým vývozcům, stanovené v tomto oběžníku, jsou nižší než maximální úrokové sazby z úvěrů běžně účtované jiným dlužníkům a jsou proto v tomto smyslu označeny jako zvýhodňující“. Rozdíl v sazbách se může pro společnosti s dobrým úvěrovým hodnocením snížit. Společnosti s vysokým hodnocením mohou vlastně získat vývozní úvěry a hotovostní úvěry za stejných podmínek.
d) Připomínky po poskytnutí informací
(111)
Po poskytnutí informací argumentovali dva vývozci, kteří čerpali výhody podle tohoto programu, že PVÚ není napadnutelnou subvencí. Za tím účelem tvrdili, že i) napadnutelná subvence vyžaduje převod veřejných finančních prostředků, ii) sazby pro úvěry PVÚ jsou stanoveny podle tržních podmínek, protože různé komerční banky nabízejí významně odlišné úrokové sazby, a iii) úrokové sazby pro hotovostní úvěry jsou vyšší ve srovnání se sazbami vývozních úvěrů, protože financování vývozu je méně rizikové („provádí se samo“) a v případě vývozních úvěrů v cizích měnách v důsledku údajné nižší inflace volně směnitelných cizích měn ve srovnání s indickou rupií, což mělo údajně dopad na úrokové sazby.
(112)
Dále jeden vývozce tvrdil, a to bez poskytnutí jakéhokoli nového výpočtu rozpětí subvence, že pro účely výpočtu by se měly brát v úvahu sazby jiných bank a nikoliv bank identifikovaných v průběhu inspekce na místě jako bank poskytujících úvěry a že by v každém případě pro srovnání měly být použity pouze nejnižší sazby pro vývozní a hotovostní úvěry. Další vývozce argumentoval bez poskytnutí jakéhokoli důkazu, že výše úvěru by měla být snížena o 25 %, což údajně představuje vlastní kapitál, i když v účetnictví je identifikován jako cizí kapitál.
e) Závěr k PVÚ
(113)
Za prvé preferenční úrokové sazby úvěru PVÚ stanovené rámcovými oběžníky ICB uvedenými v bodě odůvodnění (107) mohou snížit úrokové náklady vývozce ve srovnání s úrokovými náklady čistě stanovenými tržními podmínkami a poskytují v tomto případě takovému vývozci výhodu ve smyslu čl. 2 odst. 2 základního nařízení. K závěru, že byla poskytnuta výhoda, se došlo pouze v případě těch spolupracujících vývozců, u kterých byly tyto rozdíly v sazbách nalezeny. V rozporu s tvrzeními uvedenými výše tyto rozdíly v sazbách nelze vysvětlit čistým tržním chováním komerčních bank. Financování vývozu není samo o sobě bezpečnější než tuzemské financování. Obvykle je vlastně vnímáno jako rizikovější a rozsah požadovaných záruk pro určitý úvěr bez ohledu na předmět financování je čistě komerčním rozhodnutím dané komerční banky. Rozdíly v sazbách s ohledem na různé banky jsou výsledkem metodiky ICB stanovit maximální úvěrové sazby pro každou komerční banku individuálně. Kromě toho, kdyby nebylo rámcových oběžníků ICB, komerční banky by nemusely poskytovat půjčovatelům vývozního financování případně výhodnější úrokové sazby pro vývozní úvěry v cizí měně. Při shrnutí reakce na tato tvrzení by mělo být připomenuto, že cílem rámcových oběžníků ICB je poskytnout financování vývozu za „mezinárodně konkurenční sazby“ a sama ICB považuje sazby vývozních úvěrů za „zvýhodňující“. Za druhé a bez ohledu na skutečnost, že preferenční úvěry v rámci PVÚ jsou poskytovány komerčními bankami, je tato výhoda finančním příspěvkem vlády ve smyslu čl. 2 odst. 1 bodu iv) základního nařízení. V tomto kontextu by mělo být poznamenáno, že ani čl. 2 odst. 1 bod iv) základního nařízení, ani DSVO nevyžaduje pro zjištění subvence výdej veřejných finančních prostředků, např. odškodnění komerčních bank ze strany VI, ale pouze pokyn vlády vykonávat funkce uvedené v bodech i), ii) nebo iii) čl. 2 odst. 1 základního nařízení. ICB je veřejnoprávním subjektem a spadá tedy pod definici „vláda“, jak je uvedeno v čl. 1 odst. 3 základního nařízení. Je to subjekt ve 100 % vlastnictví státu, realizuje cíle veřejné politiky, např. měnovou politiku, a její vedení je jmenováno VI. ICB dává pokyny soukromým subjektům, protože komerční banky jsou vázány uvedenými podmínkami, mimo jiné maximálními stropy úrokových sazeb pro úroky z vývozních úvěrů stanovenými v rámcových oběžnících ICB a ustanoveními ICB, že komerční banky musí poskytnout určitou částku svých čistých bankovních úvěrů ve prospěch vývozního financování. Tato povinnost zavazuje komerční banky k tomu, aby vykonávaly funkce zmíněné v čl. 2 odst. 1 písm. a) bodě i) základního nařízení, v tomto případě poskytovaly půjčky ve formě preferenčního financování vývozu. Takový přímý převod peněžních prostředků ve formě půjček za určitých podmínek by jinak byl svěřen vládě a výkon této funkce se v žádném smyslu neliší od jednání obvykle prováděného vládou v souladu s čl. 2 odst. 1 písm. a) bodem iv) základního nařízení. Tato subvence je považována za specifickou a napadnutelnou, protože preferenční úrokové sazby jsou k dispozici pouze ve vztahu k financování vývozních transakcí, a proto jsou závislé na vývozní výkonnosti, viz čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení.
f) Výpočet výše subvence
(114)
Výše subvence byla vypočtena na základě rozdílu mezi úrokem placeným za vývozní úvěr využitý během období přezkumného šetření a částkou, která by byla zaplacena, pokud by byly uplatněny úrokové sazby stejné jako u běžných komerčních úvěrů využitých dotyčnou společností. Tato výše subvence (čitatel) byla přepočtena na celkový vývozní obrat v období přezkumného šetření (jmenovatel) v souladu s čl. 7 odst. 2 základního nařízení, neboť subvence je závislá na vývozní výkonnosti a nebyla poskytnuta podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků. Pozdní požadavek vznesený jedním vývozcem, že výše úvěru, která byla ověřena při inspekci na místě, by měla být snížena o 25 %, neboť sestávala v této míře z vlastních finančních prostředků, což nebylo uvedeno před nebo dokonce během inspekce na místě, byl neopodstatněný, a proto nemůže být akceptován. Co se týče požadavku, aby byly u bank poskytujících úvěry použity nové informace namísto informací poskytnutých při inspekci na místě, musí být toto rovněž zamítnuto, neboť tyto informace nebyly poskytnuty včas a nebyly předmětem ověřování. V každém případě tento vývozce neobhájil své tvrzení, že pouze získal vývozní financování od komerčních bank za nejvýhodnějších podmínek. Výhod v rámci PVÚ využilo šest společností. Získaly subvence až do výše 2,3 %.
6. Programy daně z příjmu
a) Program osvobození od daně z vývozních příjmů (dále jen „PODVP“)
i) Paragraf 80HHC zákona o daních z příjmů z roku 1961 (dále jen „ZDP“)
(115)
Bylo zjištěno, že čtyři z šetřených vývozců získali výhodu částečného osvobození od placení daně z příjmu ze zisků nabytých z vývozního prodeje během období přezkumného šetření. Právní základ pro toto osvobození je uveden v paragrafu 80HHC ZDP.
(116)
Toto ustanovení zákona o daních z příjmů bylo zrušeno pro vyměřovací rok 2005-2006 (tj. pro finanční rok od 1. dubna 2004 do 31. března 2005) a dále. V důsledku toho 80HHC ZDP nepřinese žádné výhody žadatelům po 31. březnu 2004. I když čtyři z šetřených vývozců čerpali výhody z tohoto programu během období přezkumného šetření, vzhledem k tomu, že byl tento program zrušen, nebude v souladu s čl. 15 odst. 1 základního nařízení napadnut.
ii) Paragrafy 10A a 10B ZDP
(117)
Úplné osvobození nově zřízeného podniku v ZEZ, zóně volného obchodu, parku elektronických hardwarových technologií nebo parku softwarových technologií (paragraf 10A ZDP) nebo nově zřízené EOU (paragraf 10B ZDP) od daně z příjmů ze zisků plynoucích z vývozního prodeje během prvních deseti let výroby je dále v platnosti do 31. března 2010.
(118)
Jedna společnost využila během posledních deseti let výhod podle paragrafu 10B ZDP počínaje finančním rokem 1993-1994. Z tohoto důvodu nebude již tato společnost počínaje finančním rokem 2003-2004 způsobilá pro výhody podle paragrafu 10B ZDP. Proto v souladu s čl. 15 odst. 1 základního nařízení nebude tento program ve stávajícím případě napaden.
b) Daňové pobídky pro výzkum a vývoj (dále jen „DPVV“)
i) Právní základ
(119)
Podrobný popis DPVV je uveden v paragrafu 35 odst. 2AB ZDP.
ii) Způsobilost
(120)
Pro využívání výhod tohoto programu jsou způsobilé společnosti zabývající se podnikáním v oblasti biotechnologií nebo výrobou léků, farmaceutických výrobků, chemických látek, elektronických zařízení, počítačů a počítačového softwaru, telekomunikačních zařízení, vrtulníků, letadel nebo jakéhokoli jiného zboží nebo věcí, které mohou být oznámeny později.
iii) Praktické provádění
(121)
Pro jakékoli výdaje (kromě nákladů na pozemek nebo budovu) na zařízení pro vnitropodnikový výzkum a vývoj schválené ministerstvem VI pro vědecký a průmyslový výzkum je pro účely daně z příjmů povoleno odečtení částky rovnající se 150 % skutečně vynaložených nákladů. Takto se díky 50 % odečtení fiktivních výdajů (tj. výdajů nikoliv skutečně vynaložených) základ daně z příjmů a následně zatížení daní z příjmů uměle sníží.
(iv) Připomínky po poskytnutí informací
(122)
Po poskytnutí informací jeden vývozce, který získal výhody podle tohoto programu, učinula následující prohlášení. Tento program by neměl být napaden, neboť i) ačkoli jsou DPVV samozřejmě omezeny na určitá odvětví, má se za to, že není specifický ve smyslu čl. 3 odst. 2 základního nařízení, protože jsou pro ně způsobilé všechny podniky v těchto odvětvích a ii) na výdaje vynaložené po 31. březnu 2005 se podle paragrafu 35 odst. 2AB pátého pododstavce ZDP nebudou výhody tohoto programu vztahovat.
v) Závěr k DPVV
(123)
Program DPVV poskytuje subvence ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a bodu ii) a čl. 2 odst. 2 základního nařízení. Umělé snížení základu daně z příjmů podle paragrafu 35 odst. 2AB ZDP tvoří finanční příspěvek od VI, neboť snižuje výnos daní z příjmů VI, které by jinak musely být odvedeny. Navíc toto snížení daně z příjmů přinese společnosti prospěch, neboť zlepší její likviditu.
(124)
VI při oznámení namítla a znovu zdůraznila, aniž by toto opodstatnila, že způsobilost pro DPVV je založena na objektivních kriteriích, a proto je tento program nespecifický. Jasné znění paragrafu 35 odst. 2AB ZDP však potvrzuje, že DPVV jsou ve smyslu čl. 3 odst. 2 písm. a) základního nařízení právně specifické, a proto napadnutelné. Způsobilost pro tento program nepodléhá objektivním kriteriím, která jsou neutrální ve smyslu článku 3 odst. 2 písm. b) základního nařízení. Výhody podle tohoto programu jsou dostupné pouze pro určitá průmyslová odvětví vyjmenovaná v bodě odůvodnění (120) výše; VI nezpřístupnulaa tento program všem odvětvím. Na rozdíl od tvrzení jednoho vývozce vytváří takovéto omezení specifičnost, neboť kategorie „skupina výrobních odvětví“ v článku 3 odst. 2 základního nařízení popisuje synonymně omezení podle odvětví. Toto omezení není hospodářské povahy a nepoužívá se plošně, jako například počet zaměstnanců nebo velikost podniku.
(125)
Dále tvrzení, že výdaje vzniklé po 31. březnu 2005 jsou z tohoto programu vyňaty, nevede k tomu, že byl tento program nenapadnutelný ve smyslu čl. 15 odst. 1 základního nařízení. Nebylo prokázáno, že tento program byl již zrušen v době dokončování závěrů šetření v rámci přezkumného řízení, ani že vývozce už nebude získávat výhody z DPVV. Naopak, DPVV je v platnosti pro celý zdaňovací rok 2005/06 (tj. finanční rok 2004/05), a proto může nadále poskytovat další výhody. Vývozce navíc neopodstatnula své tvrzení, že VI nepředpokládá prodloužení tohoto programu. Tento program byl již v minulosti prodloužen (8). Neexistuje žádný náznak toho, že se takovéto prodloužení v dalším finančním zákonu neuskuteční, zejména proto, že VI ani při konzultacích, ani v připomínkách po poskytnutí informací nenaznačila, že dnem 31. března 2005 tento program i) skončí a ii) nebude nahrazen srovnatelným ustanovením o úlevách z daně z příjmů.
vi) Výpočet výše subvence
(126)
Výše subvence byla vypočtena na základě rozdílu mezi daní z příjmu splatnou za období přezkumného šetření při uplatnění ustanovení paragrafu 35 odst. 2AB ZDP a bez uplatnění tohoto ustanovení. Tato výše subvence (čitatel) byla přepočtena na celkový obrat v období přezkumného šetření (jmenovatel) v souladu s čl. 7 odst. 2 základního nařízení, neboť tato subvence se vztahuje k veškerému prodeji, domácímu i vývoznímu, a nebyla poskytnuta podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků. Takto bylo stanoveno rozpětí subvence 1,5 % pro jednu společnost, která získala výhody v rámci DPVV.
III. Regionální programy
1. Programy průmyslo vgéh pobíolek (dále jin „PPP“) vlád států Gudžarát a Pandžáb
(127)
Státy Gudžarát a Paňdžáb poskytují způsobilým průmyslovým podnikům pobídky ve formě osvobození a/nebo odkladu daně z prodeje a nákupu, aby podpořily rozvoj průmyslu v ekonomicky zaostalých oblastech těchto států. Protože tyto programy jsou ve skutečnosti shodné, jsou vyhodnocovány společně.
a) Právní základ
(128)
Podrobný popis těchto programů, tak jak jsou aplikovány vládou Gudžarátu (dále jen „VG“) a vládou Paňdžábu (dále jen „VP“) je uveden v usnesení VG č. INC-1090-1023-(2)-I(GR č.2) ze dne 16. října 1990 a v usnesení VP č. 15/43/96-5IB/2238 ze dne 20. března 1996.
b) Způsobilost
(129)
Způsobilé pro využívání výhod podle těchto programů jsou společnosti zřizující nový průmyslový závod nebo provádějící rozsáhlé rozšíření již existujícího průmyslového závodu v zaostalých oblastech. Existují však kompletní seznamy nezpůsobilých výrobních odvětví, které společnostem působícím v určitých hospodářských oblastech brání těchto pobídek využít.
c) Praktické provádění
(130)
Podle těchto programů musí společnosti investovat v zaostalých oblastech. Tyto oblasti, které reprezentují určité teritoriální celky v těchto dvou státech, jsou rozděleny podle svého ekonomického rozvoje do dvou různých kategorií, současně však existují oblasti, které jsou z využívání pobídkových programů vyloučeny nebo kterým bylo využívání pobídkových programů „zakázáno“. Hlavními kritérii pro zjištění výše pobídek jsou velikost investice a oblast, ve které se podnik nachází nebo bude nacházet.
(131)
Pobídky mohou být poskytnuty kdykoli, neboť neexistují žádná časová omezení ani pro podání žádosti o pobídky, ani pro splnění množstevních kritérií.
d) Připomínky po poskytnutí informací
(132)
Po poskytnutí informací dva vývozci, kteří získali výhody podle PPP, prohlásili i), že PPP není vývozní subvence, ii) představuje pouze kompenzaci dodatečných výdajů vynaložených v důsledku neexistence příslušné infrastruktury ve vyjmenovaných zaostalých oblastech a iii) jeden vývozce prohlásil, že od 5. července 2003 již výhod tohoto programu nevyužívá.
e) Závěr k PPP
(133)
Tyto programy poskytují subvence ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) a čl. 2 odst. 2 základního nařízení. Tvoří finanční příspěvek VG a VP, neboť poskytnuté pobídky, v tomto případě osvobození od daně z prodeje a nákupu, snižují výnosy z daní, které by jinak byly splatné. Kromě toho tyto pobídky poskytují společnosti výhody, protože vylepšují její finanční situaci, neboť daň, která by jinak byla splatná, se neplatí.
(134)
Programy jsou dále regionálně specifické ve smyslu čl. 3 odst. 2 písm. a) a čl. 3 odst. 3 základního nařízení, protože jsou dostupné pouze jistým společnostem, které investovaly v určité vymezené územní oblasti v působnosti dotčených států. Nejsou dostupné společnostem majícím sídlo mimo tyto oblasti a kromě toho se míra výhody liší podle příslušné oblasti.
(135)
VI toto hodnocení nesdílí. Nejdříve argumentovala tím, že mezinárodní obchod nepodléhá sám o sobě dani z prodeje, jak je již stanoveno v indické ústavě. Z toho podle VI dále vyplývá, že takové programy nezpůsobují únik výnosů, které by se jinak musely platit u vývozních transakcí, a neměly by tedy být napadnuty. Nicméně, a též v protikladu k tvrzením dvou vývozců předloženým v tomto ohledu po poskytnutí informací, tento program nebyl vyhodnocen jako vývozní subvence ve smyslu čl. 3 odst. 4 písm. a) základního nařízení, s přímým zaměřením na vývozy dotyčného výrobku, ale jako jinak specifická subvence (viz bod odůvodnění (134)). K tomu, aby byl program subvencí napadnutelný, není požadována přímá vazba mezi subvencí a vyváženým výrobkem. Podle čl. 1 odst. 1 základního nařízení postačuje zjistit přímou vazbu mezi subvencí a výrobní společností. Na základě toho, že „peníze jsou zastupitelné“, se všechny druhy takové domácí subvence odrazí prostřednictvím nižších cen rovněž ve vývozních transakcích, protože taková subvence vylepšila celkovou likviditu společnosti. Kromě toho VI neposkytla žádný důkaz, že všeobecné osvobození od daně z prodeje u vývozního prodeje platí také pro závazky v souvislosti s daní z nákupu vztahující se na vstupní materiály. Ve skutečnosti v tomto případě použily společnosti PPP též na kompenzaci závazků v souvislosti s daní z nákupu.
(136)
VI dále tvrdila, že ačkoli byly PPP nepochybně omezeny na určité zaostalé oblasti na území Paňdžábu a Gudžarátu, neměly by být považovány za specifické, neboť údajně neupřednostňují určité podniky v rámci těchto speciálně vymezených oblastí. Nicméně VI připustila, že ne všechny druhy výroby v rámci těchto vymezených území jsou způsobilé pro PPP. Ve skutečnosti oblastní omezení státního subvenčního programu pro všechny podniky ve zvlášť vymezených oblastech v rámci jeho území vytváří samo o sobě specifičnost. Takové programy jasně zvýhodňují určité podniky, protože společnost ve způsobilé oblasti může získat podporu, zatímco její konkurent sídlící v nezpůsobilé oblasti nemůže. Taková diferenciace není objektivní ve smyslu článku 3 odst. 2 písm. b) základního nařízení, a tudíž je specifická, neboť programy nejsou uplatňovány plošně po celém území státu.
(137)
Tvrzení jednoho vývozce, že prostřednictvím PPP údajně kompenzoval náklady vynaložené navíc z důvodu nedostatečné infrastruktury, nic nemění na vyhodnocení těchto programů jako napadnutelné subvence. Takové údajné náklady nebyly doloženy.
(138)
Vývozce, který tvrdil, že již není způsobilý pro výhody podle PPP, nepodložil toto tvrzení, například předložením potvrzení VG. Naopak ve svých zprávách o hospodaření za období 2002-2003 (tj. období přezkumného šetření) uvedl, že žádá o prodloužení výhod PPP do roku 2012. Je třeba poznamenat, že takovéto prodloužení je podle PPP státu Gudžarát možné. Tato společnost neposkytla žádný důkaz, že VG toto prodloužení zamítla.
(139)
Argumentace VI a tvrzení po poskytnutí informací proto nezměnily vyhodnocení, že tyto programy - osvobození od daně z prodeje a od daně z nákupu - jsou napadnutelné.
f) Výpočet výše subvence
(140)
Výše subvence byla vypočtena na základě částky daně z prodeje a nákupu běžně splatné v období přezkumného šetření, která však podle těchto programů zůstala nezaplacena. V souladu s čl. 7 odst. 2 základního nařízení byla tato výše subvence (čitatel) byla přepočtena na celkový prodej během období přezkumného šetření (jmenovatel), neboť tato subvence není závislá na vývozu a nebyla poskytnuta podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků. V tomto období využily výhod těchto programů tři společnosti. Získaly subvence ve výši 2,4 % (dvě společnosti) a 3,1 %.
2. Program osvobození od daně z elektřiny (dále jen „ODE“) vlády státu Gudžarát
(141)
Stát Gudžarát poskytuje způsobilým průmyslovým podnikům pobídky ve formě osvobození z platby daně z elektřiny za účelem podpory rozvoje průmyslu v ekonomicky zaostalých oblastech tohoto státu.
a) Právní základ
(142)
Podrobný popis programu osvobození od daně z elektřiny uplatňovaného vládou Gudžarátu (dále jen „VG“) je uveden v Bombajském zákonu o dani z elektřiny z roku 1958 a zejména v paragrafech 3 odst. 2 bodě vi) a 3 odst. 2 bodě vii) písm. a) a b) uvedeného zákona, ve znění úpravy provedené vyhláškou státu Gudžarát z roku 1960 o úpravě zákonů.
b) Způsobilost
(143)
Způsobilé jsou společnosti investující v zaostalých oblastech buď při založení nového průmyslového závodu anebo při kapitálových investicích většího rozsahu při rozšiřování stávajícího průmyslového závodu.
c) Praktické provádění
(144)
Tento program je k dispozici pouze pro společnosti, které investovaly v rámci vymezených územních oblastí v působnosti státu Gudžarát. Opravňuje též VG osvobodit jakékoli oblasti a jakékoli nové průmyslové podniky od povinnosti platit daň z elektřiny. Dále nové průmyslové podniky založené ve speciálně vymezených oblastech jsou po dobu pěti let ode dne zahájení výroby buď osvobozeny od daně z elektřiny nebo jim je uložena daň v poloviční výši obvyklé sazby.
d) Připomínky po poskytnutí informací
(145)
Po poskytnutí informací jeden vývozce, který získal výhody podle tohoto programu, tvrdil, že k 4. červnu 2004 již údajně výhod tohoto programu nevyužíval. Kromě toho jiný vývozce tvrdil, že tento program nevyužíval. Je však třeba poznamenat, že co se týče tohoto druhého vývozce, nebyl tento program při určování výše jeho subvence v žádném případě zahrnut.
e) Závěr k ODE
(146)
Tento program je subvencí ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. a) bodu ii) a čl. 2 odst. 2 základního nařízení. Tvoří finanční příspěvek VG, protože tato pobídka snižuje příjmy státu, které by jinak byly splatné. Kromě toho poskytuje výhody společnosti příjemce. Tento program je též regionálně specifický ve smyslu čl. 3 odst. 2 písm. a) a čl. 3 odst. 3 základního nařízení, protože je dostupný pouze pro společnosti, které investovaly ve vymezených územních oblastech v působnosti státu Gudžarát. Dále kritéria a podmínky způsobilosti, kterým podléhá tato pobídka, nejsou jasně stanoveny zákonem, nařízením nebo jiným úředním dokumentem. Během inspekcí na místě se potvrdilo, že jedna společnost využívala tohoto programu po dobu devíti let. Přestože o to byla žádána, neposkytla tato společnost kromě Bombajského zákona o dani z elektřiny jiné informace, které by tuto analýzu mohly změnit.
(147)
VI tvrdila, že protože tento program nebyl napaden v jiném případě v roce 1999, protože jeho použití bylo považováno za plošné v rámci celého státu, neměl by být napadnut ani nyní. Za tímto účelem poskytla pouze oznámení ministerstva průmyslu, energetiky a práce vlády státu Maharaštra týkající se Bombajského zákona o dani z elektřiny z roku 1958. Tato informace se ale netýká státu Gudžarát. Kromě toho je třeba poznamenat, že podle tohoto oznámení nejsou výhody ODE zjevně dostupné ve všech okresech/oblastech státu Maharaštra, a proto musí být stále považován za regionálně specifický. Bylo zjištěno, že jeden šetřený vývozce sídlící v Gudžarátu využíval tento program během období přezkumného šetření. Z toho vyplývá, že u tento program lze v případě tohoto vývozce napadnout z důvodů uvedených v předchozím bodu odůvodnění.
(148)
Vývozce, který tvrdil, že již není způsobilý pro výhody podle ODE, nepodložil toto tvrzení například poskytnutím potvrzení od VG. Naopak ve svých zprávách o hospodaření za období 2002-2003 (tj. období přezkumného šetření) uvedl, že požaduje prodloužení výhod ODE do roku 2012, což v minulosti již úspěšně činil celkem po dobu devíti let, přestože by podle příslušných právních předpisů mělo období ODE trvat pouze pět let. Společnost neposkytla žádný důkaz, že VG toto prodloužení zamítla.
f) Výpočet výše subvence
(149)
Výhody pro vyvážejícího výrobce byly vypočteny na základě výše daně z elektřiny obvykle splatné během období přezkumného šetření, která však zůstala podle tohoto programu nezaplacena. V souladu s čl. 7 odst. 2 základního nařízení byla výše subvence (čitatel) přepočtena na celkový prodej během období přezkumného šetření (jmenovatel), neboť se vztahuje na veškerý prodej, domácí i vývozní, a nebyla poskytnuta podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků. Takto bylo stanoveno rozpětí subvence ve výši 0,2 % pro jednu společnost, která získala výhody podle ODE.
3. Balíčkový program pobídek (dále jen „BPP“) vlády státu Maharaštra (dále jen „VM“)
(150)
Bylo zjištěno, že vyvážející výrobci nezískali v rámci BPP žádné napadnutelné výhody.
IV. Výše napadnutelných subvencí
(151)
Je běžnou praxí považovat pro účel zjištění sazby subvence společnosti, které jsou ve spojení, za jeden subjekt. Je tomu tak proto, že výpočet jednotlivých subvenčních sazeb by mohl podporovat obcházení vyrovnávacích opatření, a tím je učinit neúčinnými tím, že by bylo výrobcům ve spojení umožněno, aby směrovali své vývozy do Společenství přes společnost s nejnižší individuální sazbou. Aby se takovéto situaci předešlo, vypočte se nejprve individuální výše subvence pro každý program a pro každou společnost ve spojení a potom se vypočte vážený průměr výše těchto subvencí a přiřadí ke každé ze společností ve spojení.
(152)
Dva vyvážející výrobci byli považováni za společnosti ve spojení a byla jim přiřazena jedna sazba subvence neboť každý z nich je provozně v postavení, které umožňuje způsobit omezení pro druhou společnost. Podle jejich výročních zpráv jsou klíčové osoby ve vedení těchto dvou společností příbuzní a jsou schopni uplatnit „významný vliv“ ve společnosti toho druhého. Významný vliv podle indických účetních norem znamená účast na finančních a/nebo provozních rozhodnutích podniku. Podle indických účetních norem vede takový vliv k tomu, že jsou považovány za strany ve spojení. Dále podle evropského celního práva se za osoby ve spojení považují strany, které kontrolují jedna druhou nebo jsou členy jedné rodiny (9).
(153)
Po poskytnutí informací jeden z těchto vyvážejících výrobců nesouhlasil s výše uvedenou analýzou stran ve spojení. Aniž by poskytl další důkaz, tvrdil, že mezi těmito dvěma společnostmi neexistuje žádný obchodní vztah. Tento vyvážející výrobce však ani nenapadl faktický popis uvedený v bodě odůvodnění (152), ani neodůvodnil, proč by navzdory těmto skutečnostem obě společnosti nemohly být považovány za společnosti ve spojení. Proto nemůže být toto tvrzení zohledněno.
Výše napadnutelných subvencí v souladu s ustanoveními základního nařízení, vyjádřená podle hodnoty, se u šetřených vyvážejících výrobců pohybuje mezi 25,3% a 35,1%.
(154)
Z důvodu vysoké úrovně spolupráce je sazba subvence u všech nespolupracujících společností stanovena na úrovni společnosti s nejvyšší individuální sazbou, tj. 35,1 %.
PROGRAM →
PPL
DEPBS
JOV
EPCG
PVÚ
DPVV
BPP
GPPP
PPPP
ODE
Celkem
SPOLEČNOST ↓
%
%
%
%
%
%
%
%
%
%
%
KDL Biotech Ltd.
22,8
4,6
nula
zanedb.
1,0
nula
nula
nula
nula
nula
28,4
Nectar Lifesciences Ltd.
25,8
3,2
nula
zanedb.
2,3
nula
nula
nula
2,4
nula
33,7
Nestor Pharmaceuticals Ltd.
22,0
3,3
nula
nula
zanedb.
nula
nula
nula
nula
nula
25,3
Orchid Chemicals & Pharmaceuticals Ltd.
nula
nula
30,9
nula
1,1
nula
nula
nula
nula
nula
32,0
Ranbaxy Laboratories Ltd.
25,6
8,0
nula
zanedb.
zanedb.
1,5
nula
nula
nula
nula
35,1
Surya Pharmaceutical Ltd.
25,8
3,2
nula
zanedb.
2,3
nula
nula
nula
2,4
nula
33,7
Torrent Gujarat Biotech Ltd.
24,8
nula
nula
nula
nula
nula
nula
3,1
nula
0,2
28,1
D. PRAVDĚPODOBNOST POKRAČOVÁNÍ NEBO OPAKOVÁNÍ SUBVENCOVÁNÍ
(155)
V souladu s čl. 18 odst. 2 základního nařízení bylo šetřeno, zda subvence a újma pravděpodobně přetrvají nebo se obnoví, pokud opatření pozbude platnosti.
(156)
Jak bylo uvedeno v bodech odůvodnění (21) až (153) výše, bylo zjištěno, že během období přezkumného šetření indičtí vývozci dotyčného výrobku pokračovali v získávání výhod z napadnutelného subvencování od indických úřadů. Rozpětí subvencí zjištěná během přezkumu jsou dokonce vyšší, než jak byla zjištěna během původního šetření, kdy se rozpětí pohybovala od 0 % do 15,3 % (bod odůvodnění (43) nařízení Rady (ES) č. 2164/98). Pouze program subvencování uvedený v bodech odůvodnění (115) a (116) výše (80 HHC ZDP) byl ukončen a v některých dalších případech jednotlivé společnosti přestaly být pro některé programy způsobilé. Toto se již odrazilo ve výpočtu sazeb subvencí. Zbývající příslušné programy subvencí poskytují opakované výhody a není žádný náznak, že tyto programy spějí v dohledné době ke konci anebo budou upraveny. Bez takového zásahu budou vývozci daného výrobku i nadále získávat napadnutelné subvence. Každý vývozce je způsobilý pro několik subvenčních programů. Za těchto okolností lze dojít k závěru, že subvencování bude pravděpodobně v budoucnu pokračovat.
(157)
Protože bylo prokázáno, že subvencování v době přezkumu pokračovalo a bude pravděpodobně pokračovat v budoucnu, je otázka pravděpodobnosti obnovení subvencování irelevantní.
E. VÝROBNÍ ODVĚTVÍ SPOLEČENSTVÍ
I. Výroba Společenství
(158)
Během období přezkumného šetření vyráběli obdobný výrobek ve Společenství tito výrobci: Sandoz, DSM, ACS Dobfar SpA a Antibioticos S.A. Společnost Sandoz požadovala kombinovaný přezkum opatření před pozbytím platnosti a prozatímní přezkum platných antisubvenčních opatření. Společnost DSM tento požadavek podpořila. Společnosti Sandoz a DSM při přezkumném šetření plně spolupracovaly. Ostatní výrobci ve Společenství ani nespolupracovali, ani neměli proti kombinovanému přezkumu opatření před pozbytím platnosti a prozatímnímu přezkumu námitky.
(159)
Jeden spolupracující výrobce ve Společenství ve zvažovaném období dovážel dva typy dotyčného výrobku z Indie a rovněž z ostatních třetích zemí. Tato činnost nemění jeho kvalifikaci jako výrobce ve smyslu čl. 9 odst. 1 základního nařízení. V porovnání s jeho výrobou obdobného výrobku ve Společenství představovalo množství dovezené z Indie během období přezkumného šetření pouze malou část, méně než 10 %. Dále jeho dovozy dotyčného výrobku z Indie jsou pouze dočasného charakteru, neboť v současné době restrukturalizuje svoji výrobu ve Společenství a začal již vyrábět typy obdobného výrobku, který mimo jiné dovážel z Indie.
II. Definice výrobního odvětví Společenství
(160)
Obdobné výrobky vyráběné spolupracujícími výrobci Společenství v průběhu období přezkumného šetření představovaly 70,5 % z celkové výroby Společenství obdobných výrobků. Tyto společnosti tudíž tvoří výrobní odvětví Společenství ve smyslu čl. 9 odst. 1 základního nařízení. Dále se nazývají „výrobní odvětví Společenství“.
F. ANALÝZA SITUACE NA TRHU SPOLEČENSTVÍ
I. Úvod
(161)
Ve vyhodnocení objemových a cenových trendů byly použity příslušné statistiky Eurostatu pro kódy TARIC 2941101010, 2941102010 a 2941900030 společně s údaji získanými z ověřených odpovědí na dotazník poskytnutých výrobním odvětvím Společenství.
(162)
Údaje výrobního odvětví Společenství byly získány z ověřených odpovědí na dotazník poskytnutých spolupracujícími výrobci ve Společenství.
(163)
Je-li to nutné z důvodu důvěrnosti, používají se k demonstraci vývojových trendů indexy.
(164)
Po oznámení jeden vývozce tvrdil, že analýza újmy měla být založena na informacích pro trh Společenství po rozšíření k 1. květnu 2004, tedy včetně deseti nových členských států.
(165)
Protože čl. 11 odst. 1 základního nařízení uvádí, že informace vztahující se k období po OŠ, nebudou zpravidla zohledněny a protože rozšíření proběhlo po OŠ, musí být toto tvrzení odmítnuto. V každém případě poskytnuté informace naznačují, že v deseti nových členských státech není žádná výroba obdobného výrobku, která by mohla pozměnit situaci výrobního odvětví Společenství.
(166)
Kromě toho formou všeobecné připomínky jeden vývozce tvrdil bez dalšího zdůvodnění, že analýza újmy, tak jak byla zveřejněna, nevzala v úvahu všechny faktory uvedené v článku 8 základního nařízení a není založena na skutečných důkazech.
(167)
Konkrétní požadavky k jednotlivým aspektům analýzy újmy budou uvedeny níže v kontextu příslušné části analýzy. Nicméně jako reakce na tuto všeobecnou připomínku by se mělo poznamenat, že i) základem analýzy újmy byly ověřené skutečnosti podepřené důkazy a ii) jak je uvedeno níže, bylo provedeno vyhodnocení veškerých činitelů čl. 8 odst. 2 základního nařízení vztahující se k dovozu, všech 17 činitelů čl. 8 odst. 5 základního nařízení vztahujících se k situaci výrobního odvětví Společenství a veškerých jiných známých činitelů než dovoz subvencovaných výrobků čl. 8 odst. 7 základního nařízení.
II. Stanovení příslušného trhu Společenství
(168)
Aby se zjistilo, zda výrobní odvětví Společenství utrpělo újmu či nikoliv a za účelem zjištění spotřeby a různých hospodářských ukazatelů týkajících se situace výrobního odvětví Společenství, zkoumalo se, zda a do jaké míry musí být v analýze vzato v úvahu následné využití obdobného výrobku vyráběného výrobním odvětvím Společenství.
(169)
Bylo zjištěno, že výrobní odvětví Společenství prodává obdobný výrobek jak i) nezávislým zákazníkům, tak ii) pro další následné zpracování na přípravky ve stejné skupině společností (dále jen „subjekty ve spojení“). Prodeje nezávislým subjektům byly považovány za „volný trh“. Prodeje subjektům ve spojení pro další následné zpracování byly považovány kvůli nedostatku volného výběru dodavatele za vlastní spotřebu.
(170)
U následujících ekonomických ukazatelů vztahujících se k výrobnímu odvětví Společenství bylo zjištěno, že smysluplná analýza a vyhodnocení se musí zaměřit na situaci převažující na volném trhu: objem prodeje a prodejní ceny na trhu Společenství, podíl na trhu, růst, ziskovost, objem vývozu a ceny. Pokud to bylo možné a oprávněné, byly tyto zjištěné údaje následně porovnány s údaji pro závislý trh, aby se získal celý obrázek situace ve výrobním odvětví Společenství.
(171)
U ostatních ekonomických ukazatelů bylo ale na základě šetření zjištěno, že mohly být smysluplně zkoumány jedině vztažením k celé činnosti. Ve skutečnosti výroba (jak u závislého, tak u volného trhu), kapacita, vytížení kapacit, investice, zásoby, zaměstnanost, produktivita, mzdy a schopnost opatřit si kapitál závisejí na celé činnosti, ať už je výroba závislá nebo prodávaná na volném trhu.
(172)
Dva vývozci napadli analýzu, co se týče volného a závislého trhu. Tvrdili, že není objektivní ve smyslu čl. 8 odst. 2 základního nařízení.
(173)
Nicméně se má za to, že stávající šetření zjistilo jasné oddělení mezi volným a závislým trhem. Ve skutečnosti závislý kupující neměl jinou volbu, než kupovat od závislého dodavatele. Za takových okolností se musela analýza v prvé řadě zaměřit na volný trh, protože prodej na závislém trhu nepodléhal konkurenci výrobků prodávaných na volném trhu, a tudíž nebyl ovlivněn subvencovanými dovozy. Dále se je nutno poznamenat, že analýza újmy navzdory jasnému oddělení nevypustila závislý trh. Naopak, situace obou trhů byly postaveny vedle sebe, jak je uvedeno níže, aby se dosáhlo objektivního stanovení stavu výrobního odvětví Společenství jako celku. Proto musí být tato námitka zamítnuta.
III. Spotřeba Společenství
(174)
Při výpočtu zřejmé spotřeby dotyčného výrobku ve Společenství a obdobného výrobku Komise sečetla:
-
objem celkového dovozu dotyčného výrobku a obdobného výrobku do Společenství podle údajů Eurostatu,
-
objem prodeje obdobného výrobku ve Společenství vyráběného výrobním odvětvím Společenství,
-
objem vlastní spotřeby obdobného výrobku ve výrobním odvětví Společenství,
-
a na základě informací obsažených v žádosti o přezkum odhadovaný objem prodeje obdobného výrobku ve Společenství dalšími známými výrobci ve Společenství.
Jak ukazuje tato tabulka, spotřeba dotyčného výrobku a obdobného výrobku ve Společenství stoupla v daném období o 51 %.
Spotřeba
(v kg)
1999
2000
2001
2002
OŠ
Dotyčný výrobek a obdobný výrobek
2 482 053
3 240 481
3 254 464
3 801 666
3 745 549
index
100
131
131
153
151
(175)
VI a jeden vývozce prohlásili, že výše uvedené údaje o spotřebě měly být poskytnuty podrobněji, zejména měly být rozlišeny podle výrobců Společenství a měla být oddělena volná a vlastní spotřeba. Dále se tvrdilo, že nebyla ověřena důvěryhodnost údajů u výrobců Společenství nespadajících do výrobního odvětví Společenství.
(176)
Je nutno poznamenat, že výrobní odvětví Společenství se skládá pouze ze dvou stran, z nichž jen jedna působí na závislém trhu. Tudíž vzhledem k článku 29 základního nařízení („ochrana důvěrných informací“) není možné poskytnout další podrobnosti. Co se týče údajů o výrobcích ve Společenství nespadajících do výrobního odvětví Společenství, je třeba si uvědomit, že tito výrobci při šetření nespolupracovali. Při absenci jakýchkoli dalších informací týkajících se jejich přispění do spotřeby Společenství byly použity údaje poskytnuté v žádosti o přezkum. Navíc žádná strana neposkytla rozporuplné informace a ani ověřování nezpochybnilo jejich důvěryhodnost.
IV. Dovozy dotyčného výrobku do Společenství
1. Objem, cena a podíl dovozů z Indie na trhu
Dovozy
(v kg)
1999
2000
2001
2002
OŠ
Dotyčný výrobek
36 800
47 400
72 100
101 800
95 200
index
100
129
196
277
259
(177)
Objem dovozů dotyčného výrobku během zvažovaného období značně vzrostl. Dovozy v období přezkumného šetření byly o 159 % vyšší než v roce 1999. Tyto dovozy stoupaly o hodně rychleji než všeobecný nárůst spotřeby, který činil 51 %, než nárůst dovozů z jiných třetích zemí než Indie (13 %) a než nárůst prodeje výrobního odvětví Společenství (80 %) v průběhu stejného období. Co se týče statutu Indie jako rozvojové země a ustanovení čl. 14 odst. 4 základního nařízení, bylo zjištěno, že objem dovozů z Indie v období přezkumného šetření představoval výrazně více než 4 % celkových dovozů obdobného výrobku do Společenství.
Průměrná dovozní cena za 1 kg v EUR
1999
2000
2001
2002
OŠ
Dotyčný výrobek
34,66
33,94
35,51
36,57
35,34
index
100
98
102
106
102
(178)
Průměrná dovozní cena dotyčného výrobku mírně vzrostla, přičemž nejvyšší byla v roce 2002, a následně poklesla zpět na úroveň před rokem 2001.
Podíl na trhu ES
1999
2000
2001
2002
OŠ
Dotyčný výrobek
1,5 %
1,5 %
2,2 %
2,7 %
2,5 %
index
100
99
149
181
171
(179)
Podíl indických dovozů na trhu Společenství vzrostl během zvažovaného období o 71 %. Bylo namítnuto, že indexovaný vzestup by měl činit pouze 66 % namísto 71 %. Na základě procentního podílu na trhu zaokrouhleného dolů je toto tvrzení aritmeticky platné. Nicméně výše zmíněný index je vypočten správně. Pro účely přesné indexace nebylo procento podílu na trhu zaokrouhleno. To je patrné, pokud porovnáme indexované údaje a procentní body za roky 1999 a 2000. Dále byla tato metodika ve všech tabulkách tohoto nařízení aplikována stejným způsobem.
2. Cenové podbízení
(180)
Pro určení cenového podbízení byly analyzovány cenové údaje vztahující se k období přezkumného šetření. Za tímto účelem byly prodejní ceny výrobního odvětví Společenství pro jejich první nezávislé zákazníky na bázi ze závodu porovnány s prodejními cenami indických vývozních výrobců pro jejich první nezávislé zákazníky ve Společenství na bázi dovozu CIF (výlohy, pojištění a dopravné placeno), v obou případech po odečtení slev, rabatů a provizí.
(181)
Na základě odpovědí v dotazníku mohly být definovány různé podtypy dotyčného výrobku a obdobného výrobku pro účely porovnání založeného na typu výrobku (tj. trihydrát amoxicilinu, trihydrát ampicilinu a cefalexin) a jeho variant (tj. prášková nebo kompaktní forma).
(182)
Prodejní ceny výrobního odvětví Společenství a dovozní ceny CIF vyvážejících výrobců byly porovnány na stejné úrovni obchodu, zejména obchodníků/distributorů v rámci trhu Společenství na základě cen váženého průměru podle podtypu výrobku. Během období přezkumného šetření byl téměř veškerý prodej vyvážejících výrobců do Společenství prováděn prostřednictvím obchodníků/distributorů.
(183)
Výsledky porovnání vyjádřené jako procento prodejních cen výrobního odvětví Společenství během období přezkumného šetření ukázaly značné rozpětí cenového podbízení. Na základě vyvážejících výrobců bylo zjištěno, že tato rozpětí se pohybují mezi 11,5 % a 17,1 %. V důsledku toho tato rozpětí cenového podbízení naznačuje neustálý cenový tlak vyvíjený indickými dovozy na trh Společenství navzdory existenci opatření.
V. Ekonomická situace výrobního odvětví Společenství
1. Výroba, kapacita a vytížení kapacit
1999
2000
2001
2002
OŠ
Index výroby
100
121
127
154
160
Index kapacity
100
117
123
148
157
Index vytížení kapacit
100
103
103
104
102
(184)
Následkem stálého vzestupu spotřeby ve Společenství výroba obdobného výrobku ve výrobním odvětví Společenství ve zvažovaném období neustále rostla. Tento pozitivní trend začal být výraznější během období přezkumného šetření, kdy jeden ze spolupracujících výrobců Společenství zahájil výrobu jednoho typu obdobného výrobku ve Společenství, který předtím pouze dovážel.
(185)
Výrobní kapacita výrobního odvětví Společenství vykazovala stejný pozitivní trend jako výroba. Toto je částečně z důvodu významných investic do nového výrobního závodu, které byly realizovány v průběhu období přezkumného šetření jedním ze spolupracujících výrobců Společenství.
(186)
Vytížení kapacit bylo během zvažovaného období stále na relativně vysoké úrovni. Takové vysoké vytížení je v tomto typu výrobního odvětví běžné, protože se při výrobě obdobného výrobku používá kontinuální dávkový proces a výrobní odvětví Společenství kromě toho vyrábí ještě pro vlastní potřebu.
(187)
Tři vývozci po poskytnutí informací tvrdili, že vývoj těchto činitelů nevykazuje žádný znak újmy. Nicméně je třeba si uvědomit, že závěr o újmě nebyl založen na těchto činitelích.
2. Objem prodeje, prodejní cena, podíl na trhu a růst
a) prodej na volném trhu
Prodej na volném trhu ve Společenství
1999
2000
2001
2002
OŠ
Index objemu
100
170
162
192
180
Index průměrné prodejní ceny
100
94
94
94
95
Index podílu na trhu
100
130
123
125
120
(188)
Na základě příznivého vývoje spotřeby Společenství objem prodeje na volném trhu výrobního odvětví Společenství ve Společenství ve zvažovaném období stoupl. Objem prodeje výrobního odvětví Společenství na volném trhu vykázal vyšší nárůst než nárůst spotřeby Společenství ve zvažovaném období. Nicméně mezi rokem 2000 a obdobím přezkumného šetření byl nárůst objemu prodeje výrobního odvětví Společenství na volném trhu nižší než nárůst spotřeby Společenství. Velký nárůst objemu prodeje výrobního odvětví Společenství na volném trhu v letech 1999 až 2000 lze připisovat zejména převzetí jiných výrobců Společenství výrobním odvětvím Společenství. Nicméně 80 % nárůst objemu prodeje výrobního odvětví Společenství na volném trhu ve Společenství během zvažovaného období byl méně zřejmý, než 159 % nárůst dovozu dotyčného výrobku během stejného období.
(189)
VI a čtyři vývozci poukazovali na celkový nárůst prodeje výrobního odvětví Společenství jako na pozitivní příznak a tvrdili, že to nepotvrzuje zjištění o újmě. Dále byla předložena tvrzení, že relativní srovnání výsledků výrobního odvětví Společenství s jedním z indických vývozců je zavádějící z důvodu značného rozdílu ve velikosti konkurentů.
(190)
V reakci na tato tvrzení je třeba poznamenat, že vývoj objemu prodeje nebyl považován ve stávajícím případě za klíčový činitel naznačující rozsah utrpěné újmy. Nicméně, protože nárůst prodeje výrobního odvětví Společenství lze ve velké míře připisovat jednomu převzetí v roce 2000, neboli integraci prodeje bývalého konkurenta, nikoliv novému prodeji, nemůže být ani považován za ukazatele neexistence újmy. Navíc v roce 2001 a během OŠ objem prodeje výrobního odvětví Společenství na volném trhu poklesl.
(191)
Navzdory vzrůstající poptávce naznačené vzrůstající spotřebou Společenství průměrné prodejní ceny výrobního odvětví Společenství na volném trhu mezi rokem 1999 a 2000 poklesly. Toto ukazuje na cenový tlak vyvíjený konkurencí. Ačkoli poptávka dále rostla, zůstaly ceny prakticky stabilní na nižší úrovni až do konce období přezkumného šetření.
(192)
VI a tři vývozci tvrdili, že vývoj cen by měl být pro výrobní odvětví Společenství považován za pozitivní.
(193)
Toto tvrzení je nepřijatelné. Ve skutečnosti během zvažovaného období nemohlo výrobní odvětví Společenství nikdy dosáhnout nepoškozujících cenových úrovní.
(194)
Výrobní odvětví Společenství zvýšilo mezi roky 1999 a 2000 svůj podíl na trhu o 30 % na úkor podílu na trhu ostatních výrobců Společenství a vývozců z jiných třetích zemí než z Indie. Podíl výrobního odvětví Společenství na trhu však od roku 2000 do období přezkumného šetření poklesl, když dosáhl své nejnižší úrovně od roku 1999. Toto období je totožné se značným zrychlením nástupu podílu dovozů z Indie.
(195)
Jeden vývozce argumentoval tím, že pokles podílu výrobního odvětví Společenství na trhu v roce 2001 a OŠ je ve světle vzestupu v roce 2000 nedůležitý, a dále poukazoval na jeho celkový vzestup podílu na trhu ve zvažovaném období.
(196)
Toto tvrzení nicméně nemůže být akceptováno, neboť se zakládá na izolovaném zaměření na rok 1999 oproti OŠ, což navíc zanedbává výjimečnou povahu vzestupu v roce 2000. Tento vývozce neposkytl žádné vysvětlení, proč by tento zjevně klesající vývoj podílu výrobního odvětví Společenství na volném trhu po roce 2000 neměl být považován za negativní.
(197)
V tomto kontextu dva další vývozci argumentovali tím, že vzhledem k pozitivnějšímu vývoji na závislém trhu je toto výsledkem vědomého rozhodnutí výrobního odvětví Společenství pro trh ziskovějších přípravků.
(198)
Tento argument nemůže být přijat, protože ignoruje zvýšené zásoby, které mohly být prodány na volném trhu.
b) závislý prodej
Závislý prodej ve Společenství
1999
2000
2001
2002
OŠ
Index objemu
100
88
124
180
189
Index průměrné prodejní ceny
100
102
104
102
99
Index podílu na trhu
100
67
95
117
125
(199)
Zatímco objem prodeje výrobního odvětví Společenství na volném trhu vzrostl ve zvažovaném období o 80 %, prodej na závislém trhu stoupl o 89 %. Zejména se dá vysledovat expanze výrobního odvětví Společenství na závislém trhu od roku 2001, zatímco jeho situace na volném trhu zůstala prakticky nezměněna. Toto se časově shoduje se silným nárůstem dovozů z Indie na volný trh, což naznačuje, že výrobní odvětví Společenství využilo možnosti změny trhu aspoň do jisté míry, aby se vyhnulo přímé konkurenci subvencovaných dovozů dotyčného výrobku za nízké ceny.
(200)
Obdobný vývoj se dá vysledovat porovnáním trendů v nárůstu podílu výrobního odvětví Společenství na trhu, jak na volném, tak na závislém. Toto opět naznačuje stoupající strategickou důležitost závislého trhu pro výrobní odvětví Společenství od roku 2001.
(201)
Zatímco ceny na volném trhu začaly klesat již v roce 2000, transferové ceny na závislém trhu pokračovaly v mírném nárůstu do roku 2001. Nicméně s časovým zpožděním počínaje rokem 2002 vykázaly ceny na závislém trhu rovněž sestupný trend. To by se dalo vysvětlit skutečností, že transferové ceny se nemění obvykle tak rychle, protože nejsou ovlivňovány přímou konkurencí. Bylo zaznamenáno, že celkový pohyb cen na volném trhu a závislých prodejů ve zvažovaném období je podobný.
3. Zásoby
Zásoby
1999
2000
2001
2002
OŠ
Index
100
74
100
141
161
(202)
Stavy zásob výrobního odvětví Společenství ke konci roku ve vztahu k výrobě poklesly o 26 % od roku 1999 do roku 2000, avšak potom ke konci období přezkumného šetření prudce stouply o více než 115 %. Tento vzestup se časově shodoval se zdvojnásobením indických dovozů ve stejném období.
(203)
VI a čtyři vývozci tvrdili, že vzestup skladových zásob nebyl abnormálně vysoký, a tak nenaznačoval újmu. Dále byla napadena metodika použití stavů zásob ke konci roku. Místo toho byly jako přiměřenější ukazatele navrhovány jiné přístupy, jako např. klouzavý průměr stavů zásob nebo zásoby vyjádřené počtem denních prodejů.
(204)
Jako reakce na toto tvrzení by mělo být uvedeno, že pro výpočet stavů zásob byla použita standardní metodika Společenství. Tento přístup je objektivní a je v souladu se závazky WTO. Požadavek na použití jiné metodiky byl neopodstatněný, proto byl návrh na zvolení jiné metodiky zamítnut. Navíc na základě ověřených skutečností nelze popřít, že stavy skladových zásob prudce stouply.
4. Ziskovost
a) prodej na volném trhu
Ziskovost
(Prodej na volném trhu ve Společenství)
1999
2000
2001
2002
OŠ
Index
- 100
113
239
146
87
(205)
Ziskovost výrobního odvětví Společenství vyjádřená návratností čistého prodeje na volném trhu se značně zlepšila oproti ztrátové situaci z roku 1999. Po zavedení stávajících opatření v roce 1998 stoupala ziskovost až do roku 2001, avšak potom se s blížícím se obdobím přezkumného šetření prudce zhoršila. Kromě toho je příznačné, že výrobní odvětví Společenství nebylo v průběhu zvažovaného období ani jednou v pozici, kdy by mohlo dosáhnout alespoň polovinu ziskové marže, kterou by podle závěrů v původním šetření mohlo získat, kdyby nebylo subvencovaných dovozů, tj. 15 %. Vývoj ziskovosti a obzvláště její pokles od roku 2002 je považován za velmi důležitý, protože postihuje úroveň finančních zdrojů, které má výrobní odvětví Společenství k dispozici pro investice do vývoje a výzkumu, což je nutné pro další zlepšení výrobních procesů stávajících výrobků a pro vývoj nových výrobků.
(206)
VI a čtyři vývozci předložili komentáře k analýze ziskovosti. Tvrdili, že i) výrobní odvětví Společenství dosáhlo přiměřených úrovní ziskovosti, ii) že nepoškozující marže ziskovosti ve výši 10 % (viz bod odůvodnění (260)) by byla příliš vysoká a že namísto toho je postačujících 5 %, iii) že pokles ziskovosti může být hlavně přisuzován investiční politice výrobního odvětví Společenství, iv) že činnost jednoho subjektu související se zahájením výroby se posuzuje jako újma způsobená sama sobě a v) že údaje o vývoji ziskovosti měly být poskytnuty u každého výrobce ve Společenství.
(207)
Je zapotřebí zopakovat, že výrobní odvětví Společenství nebylo ani jednou během zvažovaného období v pozici, ve které by mohlo dosáhnout přiměřené ziskové marže, jak je uvedeno výše. Zhoršení od roku 2002 tedy ještě zhoršilo již tak neuspokojivou situaci. Dále vzhledem ke zvláštním okolnostem ve farmaceutickém odvětví je zisková marže ve výši 5 % považována za nedostatečnou. Výrobní odvětví Společenství poskytlo důkazy, že dokáže u srovnatelných nerozplněných léčiv dosáhnout úrovně zisku nad 10 %. Taková úroveň zisku je nutná, aby farmaceutické odvětví mělo trvale k dispozici nutné finanční zdroje k pokračování farmaceutické inovace, která se zde pojí s neodmyslitelnými ekonomickými riziky. Kromě toho nedostatečné ziskové marže, kterých dosáhlo výrobní odvětví Společenství, nemohou být jednoduše vysvětleny investiční politikou. Pouze jeden výrobce ve Společenství se ve zvažovaném období nacházel ve fázi zahájení výroby, ale žádná strana nedosáhla přiměřených ziskových marží. A v neposlední řadě vzhledem k článku 29 základního nařízení („ochrana důvěrných informací“) není možné poskytovat další údaje.
b) závislý prodej
Ziskovost
(závislý prodej ve Společenství)
1999
2000
2001
2002
OŠ
Index
100
482
564
431
325
(208)
Trendy ziskovosti závislého prodeje mají stejný průběh, pouze na vyšší úrovni, neboli vzestup do roku 2001 a následný pokles. Rozdíly v úrovních ziskovosti lze připisovat zejména skutečnosti, že i) běžná prodejní režie a administrativní náklady (dále jen „PR&A“) na závislé prodeje jsou nižší, neboť nevyžadují náklady na marketing, a ii) vyšším transferovým cenám v porovnání s cenami na volném trhu. Bez vyšších úrovní ziskovosti dosažených při závislém prodeji by výrobní odvětví bylo v celkově horší finanční situaci.
5. Investice, návratnost investic, pohyb peněžních prostředků a schopnost opatřit si kapitál
1999
2000
2001
2002
OŠ
Index investic
0
100
300
1 123
351
Index návratnosti investic
- 100
160
286
161
91
Index pohybu peněžních prostředků
100
186
71
160
33
(209)
Po roce 1999 výrobní odvětví Společenství nepřetržitě investovalo do výroby obdobného výrobku. Zejména v roce 2002 investovalo výrazně do nových výrobních technologií, aby zůstalo konkurenceschopné, zlepšilo ekologické a bezpečnostní standardy a zvýšilo výrobní kapacity.
(210)
Od roku 1999 do 2001, tj. po zavedení opatření, se návratnost investic zvýšila. Od té doby však silně poklesla. Přestože to může být částečně přisuzováno tomu, že se jeden nový výrobní závod nacházel ve fázi zahájení výroby, neuspokojivý stav ziskovosti způsobený cenovým tlakem konkurentů k této situaci přispěl.
(211)
Ve zvažovaném období je kolísání pohybu peněžních prostředků vytvořeného prodejem obdobného výrobku do jisté míry následkem investiční politiky výrobního odvětví Společenství v tomto období. Náhlý pokles pohybu peněžních prostředků mezi rokem 2002 a obdobím přezkumného šetření však nemůže být vysvětlen pouze tímto faktorem. K neuspokojivému vývoji pohybu peněžních prostředků přispěl rovněž cenový tlak vytvořený konkurencí.
(212)
Výrobní odvětví Společenství nezaznamenalo žádné významné problémy s opatřováním kapitálu.
(213)
Po poskytnutí informací VI a vývozci tvrdili, že i) výše uvedené údaje měly být poskytnuty zvlášť pro každého výrobce ve Společenství, ii) schopnost opatřit si kapitál nepodporovala závěr o újmě a iii) pohyb peněžních prostředků se vzhledem k trendům návratnosti investic a ziskovosti údajně takto nemohl vyvinout, a měl by tedy být přehodnocen a iv) bez dalšího zdůvodnění bude analýza nedostatečná.
(214)
V reakci na tato tvrzení bychom si měli uvědomit, že v souladu s článkem 29 základního nařízení („ochrana důvěrných informací“) nemohou být údaje poskytnuty zvlášť pro každého výrobce ve Společenství. Co se týče schopnosti opatřit si kapitál, nebyl učiněn žádný negativní závěr ohledně újmy. Co se týče tvrzení ohledně pohybu peněžních prostředků, po pečlivém opětovném přezkoumání byl výše uvedený příslušný index potvrzen. Ohledně všeobecného tvrzení nedostatečné analýzy s ohledem na výše zmíněné faktory je třeba vzít v úvahu, že i) zjištění újmy se nezakládá hlavně na těchto ukazatelích a ii) že toto tvrzení nedoložilo, proč by další rozbor mohl celkový nález ještě změnit.
6. Zaměstnanost, produktivita a mzdy
1999
2000
2001
2002
OŠ
Index zaměstnanosti
100
101
101
187
185
Index produktivity
100
120
127
83
86
Index mezd
100
103
106
185
178
(215)
Zaměstnanost u obdobného výrobku zůstala stejná do roku 2001, ale v roce 2002 značně stoupla v důsledku otevření nového výrobního závodu ve Společenství jedním ze spolupracujících výrobců ve Společenství. Celkové náklady na mzdy sledovaly stejný trend. Produktivita na pracovníka však, přestože do roku 2001 stoupala, v roce 2002 klesla. Toto lze jasně připisovat skutečnosti, že se jeden nový výrobní závod nacházel ve fázi zahájení výroby. Během šetření nebyl nalezen žádný důkaz o snížení efektivity.
(216)
VI a čtyři vývozci tvrdili, že trendy zaměstnanosti, produktivity a mezd nepodporují ve stávajícím případě závěr o způsobení podstatné újmy.
(217)
Je však třeba uvést, že u zaměstnanosti a produktivity žádný takový závěr učiněn nebyl. U mezd stoupla pouze jejich celková výše. V průměru na jednoho zaměstnance mzdy dokonce mírně poklesly (viz tabulka níže). To ukazuje, že i) nenastal žádný pozitivní vývoj v přepočtu na jednoho pracovníka a ii) snahu výrobního odvětví Společenství o úsporu nákladů.
1999
2000
2001
2002
OŠ
Index mezd na zaměstnance
100
103
105
99
96
7. Výše subvence a překonání dřívějšího subvencování
(218)
Podle objemu a zejména cen subvencovaných dovozů z Indie nemůže být dopad stávající výše subvencí, která je značná, považován za zanedbatelný.
(219)
V této souvislosti VI a tři vývozci tvrdili, že rozpětí subvencí je nadsazené.
(220)
Nicméně, jak je uvedeno v bodech odůvodnění (153) a (154) výše, ukázalo šetření, že výše napadnutelných subvencí vyjádřená v hodnotách pro šetřené vývozní výrobce se pohybuje mezi 25,3 % a 35,1 %. Toto je jasné zjištění značného subvencování.
(221)
Situace výrobního odvětví Společenství se ve zvažovaném období zlepšila, nicméně výrobní odvětví dřívější subvencování ještě zcela nepřekonalo a je nadále oslabeno.
VI. Závěrečné zhodnocení ekonomické situace výrobního odvětví Společenství
(222)
Mezi rokem 1999 a obdobím přezkumného šetření objem dovozu subvencovaných výrobků dotyčného výrobku značně stoupl o 159 % a jejich podíl na trhu Společenství vzrostl o 70 %. Tento vývoj je v protikladu s mnohem méně příznivým vývojem u vývozců z ostatních zemí a výrobního odvětví Společenství. Dovoz z ostatních zemí na trh Společenství vzrostly ve zvažovaném období pouze o 7 % a jejich podíl na trhu dokonce poklesl o 29 %. Objem prodeje výrobního odvětví Společenství vzrostl o 80 % a jeho podíl na trhu vzrostl ve zvažovaném období o 20 %. Tento pozitivní vývoj však lze v podstatě připsat převzetí ostatních výrobců výrobním odvětvím Společenství v roce 2000. Od roku 2001 trend ve vývoji podílu na trhu u výrobního odvětví Společenství dokonce klesá. Obzvláště je možné pozorovat, že od roku 2000 výrobní odvětví Společenství neudrželo v relativních hodnotách krok se vzestupem spotřeby Společenství a silným vývojem svých indických konkurentů na trhu Společenství.
(223)
V této souvislosti je třeba upozornit na to, že průměrné ceny dovážených subvencovaných výrobků z Indie byly ve zvažovaném období pořád nižší než ceny výrobního odvětví Společenství. Navíc v průběhu období přezkumného šetření se ceny subvencovaných výrobků dovážených z dotčené země podbízely cenám výrobního odvětví Společenství. Na základě váženého průměru se cenové podbízení v průběhu období přezkumného šetření pohybovalo mezi 11,5 % a 17,1 %.
(224)
V důsledku tohoto cenového tlaku vyvíjeného dovozem subvencovaných indických výrobků nebylo výrobní odvětví Společenství ani jednou během zvažovaného období v pozici, kdy mohlo dosáhnout cenové úrovně, které by mu nezpůsobovaly újmu. Přestože se ziskovost výrobního odvětví Společenství po uložení opatření zpočátku zlepšila, od roku 2001 se zhoršuje a její skutečná úroveň je značně pod úrovní, jaké by mohla dosáhnout, nebýt dovozu subvencovaných výrobků, tj. 10 % z obratu (viz bod odůvodnění (260)). Nicméně pouze přijatelná úroveň ziskovosti umožní, aby výrobní odvětví Společenství zůstalo udržitelně životaschopné.
(225)
Tato negativní tendence pro výrobní odvětví Společenství se dále odráží v situaci znázorněné vývojem návratnosti investic a pohyb peněžních prostředků.
(226)
Co se týče závislého prodeje, možnost výrobního odvětví Společenství prodávat část své produkce na závislém trhu mu poskytla příležitost udržet si vysokou úroveň vytížení kapacit. Vysoké vytížení kapacit přispívá k úsporám výrobních nákladů při hromadné výrobě. Dále, jak je uvedeno výše, vývoj objemu prodeje, cen a podílu na trhu mezi volným a závislým trhem se významně nelišil. Bez vyšších zisků dosažených z závislého prodeje by bylo výrobní odvětví v horší finanční situaci. Vlastní spotřeba tudíž ke způsobení újmy nepřispěla. Naopak, bez závislého trhu by újma způsobená výrobnímu odvětví Společenství mohla být ještě horší.
(227)
Dva vývozci tvrdili, že nelze učinit závěr, že prodej na závislém trhu nepřispěl k újmě výrobního odvětví Společenství, neboť ceny závislého prodeje jsou údajně nespolehlivé, tj. ziskovost závislých prodejů je uměle příliš vysoká.
(228)
Nicméně vyšší ziskovost na závislém trhu nebyla hlavně výsledkem vyšších transferových cen, ale obzvláště důsledkem nižší PR&A (viz bod odůvodnění (208)). Dále toto tvrzení opomíjí účinek úspor z hromadné výroby. Takže nemůže změnit závěr, že závislé prodeje nepřispěly k újmě.
(229)
V důsledku toho se potvrdilo, že celkově výrobní odvětví Společenství utrpělo podstatnou újmu ve smyslu čl. 8 odst. 1 základního nařízení. Je třeba si uvědomit, že v čl. 8 odst. 5 základního nařízení se neuvádí, že ke stanovení podstatné újmy je nutné, aby všechny hospodářské činitele byly negativní. Ne všechny hospodářské ukazatele mají také stejnou váhu. Ziskovost je však jeden z klíčových hospodářských ukazatelů, protože představuje konečný cíl každého hospodářského podnikání. Ve stávajícím případě byly zjištěny nedostatečné úrovně ziskovosti. Dalším důležitým ukazatelem újmy, který má hlavní dopad na ziskovost, jsou cenové úrovně. Během zvažovaného období nebylo výrobní odvětví Společenství nikdy v pozici, v které by mohlo dosáhnout cenových úrovní na volném trhu, které by mu nezpůsobovaly újmu, což bylo zapříčiněno vnějším cenovým tlakem zejména dovozu silně subvencovaných indických výrobků.
VII. Účinek dovozu subvencovaných výrobků
(230)
V roce 2000 ztratila Indie na přechodnou dobu, s největší pravděpodobností v důsledku zavedení opatření, svou pozici druhého největšího vývozce na trh Společenství, zatímco zejména ománští vývozci získali podíl na trhu. Od té doby však indičtí vývozci nejen znovu získali svoji pozici, ale v období přezkumného šetření dokonce převzali vedení jakožto největší vývozce do Společenství.
(231)
Tento nárůst objemu dovozu subvencovaných výrobků z Indie, obzvláště od roku 2002, se objevil společně s tím, že v roce 2002 ziskovost výrobního odvětví Společenství poklesla v porovnání s rokem 2001 o 36 %. Bylo zjištěno, že jeden výrobce ve Společenství v této době otevřel nový závod a nacházel se ve fázi zahájení výroby, což mohlo mít vliv na jeho ziskovost v tomto období. Ukázalo se však také, že další výrobce ve Společenství, který se nacházel ve fázi zahájení výroby, musel čelit značnému poklesu ziskovosti, a to o 17 % v porovnání s rokem 2001, což se v průběhu období přezkumného šetření ještě zhoršilo. Navíc, jak je uvedeno v bodu odůvodnění (207), nebylo výrobní odvětví Společenství ani jednou v takové pozici, aby dosáhlo cenových úrovní, které by mu nezpůsobovaly újmu. Naopak, počínaje rokem 2002 muselo výrobní odvětví Společenství opět upravit ceny směrem dolů, aby svůj podíl na trhu obhájilo.
(232)
Po poskytnutí informací tři vývozci uvedli, že jak podíl indického dovozu na trhu Společenství (2,5 % během OŠ), tak objem dovozu ve vztahu k celkovému dovozu (8,4 % během OŠ), které oba slabě poklesly ve srovnání s rokem 2002, jsou příliš malé a okrajové, než aby měly nějaký poškozující dopad, a to obzvláště vzhledem k velkému podílu na trhu, který má výrobní odvětví Společenství. Dále je předpoklad, že analýza vyjádřená v relativních údajích by byla zavádějící, protože Indie začínala na velmi nízké úrovni 1,5 % podílu na trhu a 3,7 % objemu dovozu v roce 1999.
(233)
V reakci na toto tvrzení by se mělo vzít v úvahu, že jak indický podíl na trhu, tak objem dovezených výrobků během OŠ výrazně přesahují limity nepatrnosti uvedené v čl. 10 odst. 11 a čl. 14 odst. 4 základního nařízení, což může mít příčinný účinek. Podle čl. 8 odst. 6 základního nařízení lze příčinný účinek prokázat buď objemem dovozu anebo cenami subvencovaných dovozů. Takovýto cenový dopad lze v tomto případě jasně vypozorovat. Jak bylo již zjištěno v průběhu původního šetření, šetřený výrobek, tj. nerozplněná komodita, je vysoce cenově citlivá a reaguje rychle na jakýkoli tlak dolů. V takových případech mohou i malá množství ovlivnit ceny na trhu. V podstatě se dá říci, že indické ceny ve zvažovaném období v tomto případě v průměru stanovily orientační hladinu cenového tlaku.
(234)
Potvrdilo se tudíž, že dovoz subvencovaných výrobků z Indie měl během zvažovaného období značný negativní dopad na situaci výrobního odvětví Společenství, obzvláště co se týče ziskovosti.
VIII. Dopad jiných faktorů
1. Dovoz z jiných třetích zemí
Dovoz ze třetích zemí
1999
2000
2001
2002
OŠ
Objem (kg)
Indie
36 800
47 400
72 100
101 800
95 200
Index
100
129
196
277
259
Omán
77 400
119 700
85 100
88 400
93 500
Index
100
155
110
114
121
USA
11 100
2 800
16 600
106 300
70 000
Index
100
25
149
932
631
Čína
0
3 900
21 800
75 600
63 000
Index
0
100
559
1 938
1 615
Jižní Korea
19 800
75 300
40 200
54 500
45 000
Index
100
380
203
275
227
Singapur
0
4 600
128 300
62 700
37 700
Index
0
100
2 789
1 363
820
Průměrná dovozní cena za 1 kg (EUR)
Indie
34,66
33,94
35,51
36,57
35,34
Index
100
98
102
106
102
Omán
36,10
36,21
39,30
39,15
38,34
Index
100
100
109
108
106
USA
74,87
115,35
108,90
101,40
48,74
Index
100
154
145
135
65
Čína
0,00
188,97
116,06
68,22
58,59
Index
0
100
61
36
31
Jižní Korea
34,84
37,52
37,66
45,59
48,06
Index
100
108
108
131
138
Singapur
0,00
76,88
57,47
57,47
51,28
Index
0
100
75
75
67
(235)
Dovozy dotyčného výrobku z jiných zemí než z Indie stouply mezi rokem 1999 a obdobím přezkumného šetření pouze o 7 %, tj. značně méně než vzestup spotřeby Společenství. Tyto země, Omán, USA, Čína, Jižní Korea a Singapur, jsou hlavními dodavateli na trh Společenství. Jejich průměrné dovozní ceny však byly značně vyšší než indické dovozní ceny a kromě dovozních cen z Ománu, také než ceny výrobního odvětví Společenství. Dovozní ceny z Ománu jsou na srovnatelné úrovni s cenami výrobního odvětví Společenství, avšak vzestup podílu na trhu u Ománu ve zvažovaném období byl daleko méně výrazný, než tomu bylo u ostatních třetích zemí.
(236)
Po poskytnutí informací přišla VI a dva vývozci s tvrzením, že vyrovnávací clo platné pro dovoz indických výrobků mělo být při porovnávání průměrných prodejních cen vzato v úvahu. Toto by údajně vedlo k prakticky obdobným indickým a ománským cenovým úrovním. Dále bylo uvedeno, že průměrné ceny z některých třetích zemí, zejména USA a Číny ve zvažovaném období značně poklesly, zatímco mimo jiné indické ceny stouply. Další vývozce tvrdil, že snížení objemu indických dovozů mezi rokem 2002 a obdobím přezkumného šetření nebylo v analýze náležitě zohledněno, že jiné třetí země byly hlavními dodavateli a že průměrné ceny z Jižní Korey a Indie byly obdobné od roku 1999 do roku 2001.
(237)
Co se týče původního platného vyrovnávacího cla, je třeba poznamenat, že velká většina dovozů z Indie podléhala buď nulové celní sazbě nebo celní sazbě, která stále ještě vede k nižším průměrným cenám po vyložení než průměrná úroveň ománských cen. Ománské dovozy tedy v průměru nevyvíjely stejný stupeň cenového tlaku. Kromě toho dovozní ceny ze všech ostatních třetích zemí byly ve zvažovaném období v průměru vyšší než indická cenová úroveň, což opět označuje Indii jako hlavní zdroj cenového tlaku. Co se týče objemu, tvrzení, že Indie nebyla jediným zdrojem značného objemu dovozu během celého zvažovaného období, je správné. Je však třeba si uvědomit, že Indie je jediná země podléhající opatřením. To mělo jistě dopad na obchodní tok dotyčného výrobku a navíc navzdory opatřením indické dovozy od roku 2001 silně rostly a Indie získala svoji pozici druhého největšího vývozce v roce 2002 a během OŠ se dokonce stala největším vývozcem. Tudíž tento malý pokles indických dovozů mezi rokem 2002 a OŠ neměl na trh žádný dopad, což nakonec odměnilo indickou cenovou politiku. Tyto argumenty tedy nemohou být přijaty. Potvrdilo se proto, že dovoz z třetích zemí nemohly způsobit újmu výrobního odvětví Společenství, která by narušila příčinnou vazbu mezi dovozem subvencovaných výrobků z Indie a újmou způsobenou výrobnímu odvětví Společenství.
2. Vývoj spotřeby trhu Společenství
(238)
Spotřeba šetřeného výrobku na trhu Společenství stoupla během zvažovaného období o 51 %. Újmu způsobenou výrobnímu odvětví Společenství nelze tedy připisovat snížení poptávky na trhu Společenství.
3. Vývozní činnost výrobního odvětví Společenství
(239)
Vývozní výkonnost výrobního odvětví Společenství vzrostla ve zvažovaném období o 16 %. Vývozní ceny výrobního odvětví Společenství byly v průměru o 10 % - 15 % vyšší než prodejní ceny ve Společenství. Vývozní činnost výrobního odvětví Společenství tedy nemohla přispět k újmě.
(240)
V této souvislosti přišla VI a jeden vývozce s tvrzením, že výrobní odvětví Společenství ve svých odpovědích v dotazníku uvádělo tvrdou konkurenci v důsledku indických konkurentů na trzích třetích zemí, což znamenalo pro výrobní odvětví Společenství nižší ceny a ztrátu podílu na trhu ve třetích zemích, což na první pohled odporuje výše uvedeným zjištěním. Na základě tohoto hodnocení předloženého výrobním odvětvím Společenství tedy na trhu Společenství údajně neexistuje žádná újma, ani žádná příčinná souvislost s indickými dovozy.
(241)
V tomto ohledu je nutno poznamenat, že při celosvětovém růstu trhu takovýchto výrobků neexistuje žádný rozpor mezi jakýmkoli poklesem vývozních cen a ztrátou podílu výrobního odvětví Společenství na trhu ve třetích zemích a tím, že objem takových vývozů ve skutečnosti stoupl a že jejich ceny byly vyšší než ceny výrobního odvětví Společenství u prodejů ve Společenství. Ačkoli tedy vývozní výkonnost výrobního odvětví Společenství mohla být bez konkurence nízkých subvencovaných cen indických vývozů na trzích třetích zemí lepší, neexistuje žádný náznak, že by výrobní odvětví Společenství kvůli své vývozní výkonnosti nepodléhalo poškozující cenové konkurenci na trhu Společenství způsobené zejména dovozem levných nízkými subvencovaných výrobků z Indie. Tento argument by tedy měl být zamítnut.
4. Konkurenceschopnost výrobního odvětví Společenství
(242)
Výrobní odvětví Společenství je v případě daného výrobku důležitým konkurentem, jak již bylo prokázáno jeho podílem na trhu, a neustále investuje, aby jeho výroba i nadále odpovídala nejmodernějším standardům. Pokles produktivity na pracovníka v přepočtu na kg a po roce 2001 lze výlučně připisovat skutečnosti, že se nový výrobní závod jednoho výrobce ve Společenství nacházel ve fázi zahájení výroby. Je tedy pouze dočasné povahy. V důsledku toho nebyl zjištěn žádný důkaz, že nedostatek konkurenceschopnosti mohl narušit příčinnou souvislost mezi dovozy z Indie a újmou způsobenou výrobnímu odvětví Společenství.
5. Vlastní spotřeba
(243)
Jak je uvedeno v bodu odůvodnění (226), předpokládá se, že vlastní spotřeba k újmě nepřispěla. Naopak, bez závislého trhu mohla být újma výrobního odvětví Společenství ještě horší.
G. PRAVDĚPODOBNOST PŘETRVÁNÍ NEBO OBNOVENÍ ÚJMY
(244)
V souladu s čl. 18 odst. 2 základního nařízení bylo zkoumáno, subvence a újma zřejmě přetrvají nebo se obnoví, pokud platná opatření pozbudou platnosti.
(245)
Jak je uvedeno v bodech odůvodnění (161) až (243) výše, bylo zjištěno, že během období přezkumného šetření a navzdory platným opatřením výrobní odvětví Společenství i nadále vykazovalo újmu způsobenou subvencovaným dovozem dotyčného výrobku. Míra odstranění újmy zjištěná během stávajícího šetření se pohybovala mezi 17,3 % a 48,1 % a je vyšší, než míra zjištěná při původním šetření (mezi 12,6 % a 28,9 %) navzdory tomu, že v tomto přezkumu byla přiměřená zisková marže pro výrobní odvětví Společenství snížena o jednu třetinu ve srovnání s původním šetřením (viz bod odůvodnění (260) níže). V rámci šetření se též zjistilo, že navzdory domácímu prodeji a vývozu do jiných zemí existuje v Indii u šetřených výrobků dosud značná rezervní kapacita, obzvláště u vývozců, kteří podléhají ve Společenství relativně vysokým celním sazbám. Bylo tedy možno udělat logický závěr, že pokud opatření pozbude platnosti, subvencované nízké ceny dovozů z Indie dále porostou a následkem toho újma pravděpodobně v budoucnu přetrvá.
(246)
Protože v důsledku dovozu subvencovaných výrobků a navzdory existenci opatření je výrobnímu odvětví Společenství nadále působena podstatná újma, nebylo nutné pravděpodobnost obnovení újmy dále analyzovat.
H. ZÁJEM SPOLEČENSTVÍ
I. Úvod
(247)
Bylo zkoumáno, zda existují závažné důvody, které by vedly k závěru, že v tomto konkrétním případě není v zájmu Společenství pokračovat v uplatňování opatření. Za tímto účelem a podle čl. 31 odst. 1 základního nařízení byl zvážen pravděpodobný dopad opatření u všech stran dotčených tímto šetřením. Za účelem vyhodnocení, zda je v zájmu Společenství, aby opatření pokračovala, byly uživatelům a dovozcům daného výrobku a rovněž dodavatelům surovin používaným ve výrobě obdobného výrobku zaslány dotazníky.
II. Zájem výrobního odvětví Společenství
(248)
Jak bylo ukázáno výše, výrobní odvětví Společenství vyrábějící obdobný výrobek neustále zvyšuje výrobu. Toto umožnil stálý vzrůst investic vynaložených výrobním odvětvím Společenství z důvodu udržení si konkurenceschopnosti, protože patří u šetřeného výrobku mezi hlavní konkurenty. Je třeba si uvědomit, že v období přezkumného šetření výrobní odvětví Společenství rozšiřovalo svá výrobní zařízení, založilo v rámci Společenství jeden nový závod a připravovalo plány pro založení dalšího nového zařízení ve Společenství. Tento proces neustálých investic vynaložených výrobním odvětvím Společenství je mařen obzvláště neuspokojivým vývojem jeho ziskovosti zapříčiněným neustálým cenovým tlakem vyvíjeným indickými dovozy dotyčného výrobku na trh Společenství.
Předpokládá se, že bez zavedených opatření k nápravě účinků dovozu subvencovaných výrobků bude výrobní odvětví Společenství i nadále čelit cenovému podbízení, a tedy stlačení cen s jeho negativním dopadem na ziskovost, návratnost investic a pohyb peněžních prostředků. Nakonec by to dokonce mohlo ohrozit životaschopnost výrobního odvětví Společenství. Dospělo se tedy k závěru, že ukončení opatření nebude v zájmu výrobního odvětví Společenství.
III. Zájmy dovozců/obchodníků
(249)
Dotazníky byly zaslány všem známým dovozcům/obchodníkům dotyčného výrobku, avšak odpověděl pouze jeden z devatenácti. Nicméně spolupracující dovozce nekomentoval pravděpodobný dopad přetrvání opatření na jeho podnik. Na základě obdržených informací se zdá, že dovozci/obchodníci ve Společenství nakupují šetřený výrobek z různých zdrojů. Protože neexistují žádné podstatné rozdíly v kvalitě mezi výrobkem dovezeným z Indie a výrobkem získaným z jakýchkoli jiných zdrojů, předpokládá se, že dovozci/obchodníci ve Společenství by, pokud mají opatření pokračovat, neměli problémy získat výrobek z různých jiných zdrojů. Spolupracující dovozce se navíc aktivně podílí na obchodování mnoha různých dalších výrobků a není tedy na dotyčném výrobku životně závislý. Ačkoli jeho prodeje dotyčného výrobku během zvažovaného období silně vzrostly (sedmkrát v objemu), představují tyto prodeje pouze malou část jeho celkového obratu (asi 1,4 % v období přezkumného šetření). Tento dovozce rovněž nenaznačil, že přetrvání opatření bude mít dopad na zaměstnanost, neboť dovozní činnost není náročná na pracovní sílu.
(250)
Ačkoli dovozci/obchodníci nejsou pravděpodobně nakloněni opatřením, lze na základě dostupných informací učinit závěr, že takový možný zájem ve prospěch ukončení opatření nepřevyšuje skutečný zájem výrobního odvětví Společenství, aby se pokračovalo v narovnání nekalých a poškozujících indických obchodních praktik, jak bylo shrnuto v bodu odůvodnění (248).
IV. Zájem dodavatelů
(251)
K vyhodnocení pravděpodobného dopadu, který by mohlo způsobit pokračování vyrovnávacích opatření na dodavatele výrobního odvětví Společenství, byly dotazníky zaslány všem takovým známým dodavatelům. Bylo zasláno celkem šest dotazníků a vrátily se dva. Tito dodavatelé, kteří dodávají výrobnímu odvětví Společenství zejména glukózu a dextrózu, jsou pro pokračování opatření. Přestože výrobní odvětví Společenství nepatří mezi nejdůležitější zákazníky těchto dodavatelů, přesto tento obchod přispívá k zaměstnanosti a ziskovosti dodavatelů. Pokud by výrobní odvětví Společenství výrobu obdobného výrobku omezilo nebo dokonce zastavilo, byly by takovéto výhodné obchodní vztahy ohroženy.
(252)
Z těchto důvodů a bez jakýchkoli informací v opačném smyslu se došlo k závěru, že pokračování opatření by bylo v souladu se zájmy dodavatelů.
V. Zájem uživatelů
(253)
Dotazníky byly zaslány také pěti známým uživatelům dotyčného výrobku ve Společenství, tj. farmaceutickým společnostem. Komise požadovala kromě jiných informací jejich komentář k tomu, zda pokračování platných opatření bude v zájmu Společenství a jak je tato opatření budou dále ovlivňovat. Žádné odpovědi na dotazník se nevrátily a žádný komentář tedy není znám. Pokud zvážíme, že uživatelé mohli získat šetřený výrobek nikoli pouze z Indie, ale rovněž z dalších zdrojů a při nedostatku dalších informací týkajících se ekonomického dopadu opatření na podniky uživatelů (např. zaměstnanost, ziskovost, investiční politika), nebylo možné zjistit žádné zájmy uživatelů rovnocenné důležitosti.
(254)
Ačkoli - navzdory svému mlčení - by uživatelé nemuseli být opatřením nakloněni, na základě informací získaných od spolupracujících účastníků řízení neexistuje opodstatněný zájem uživatele na ukončení opatření, který by převážil skutečný zájem výrobního odvětví Společenství pokračovat v narovnání nekalých poškozujících indických obchodních praktik, jak bylo shrnuto v bodu odůvodnění (248).
(255)
Jeden vývozce tvrdil, že nebyly náležitě vzaty v úvahu zájmy spotřebitelů ve Společenství, a tedy analýza zájmů Společenství nebude plně v souladu s článkem 31 základního nařízení. Objevila se tvrzení, že zájmy spotřebitelů by mohly být negativně ovlivněny, pokud by výrobci přípravků postoupili dál jakékoli údajné cenové zvýšení z důvodu zvýšených nákladů při výrobě konečných dávkovacích forem.
(256)
V reakci na toto tvrzení je třeba připomenout, že žádná organizace spotřebitelů v průběhu šetření nevznesla své připomínky. Kromě toho spotřebitelé ve Společenství jsou obecně zdravotně pojištěni. Není k dispozici žádný důkaz, zda by poplatky zdravotního pojištění mohly být výrazně negativně ovlivněny údajným zvýšením nákladů určitých antibiotických přípravků. Není také jasné, do jaké míry jsou výrobci určitých antibiotických přípravků, tj. uživatelé, v pozici, ve které by mohli postoupit dále zvýšení nákladů. Za takových okolností není možné zjistit žádný odmítavý postoj spotřebitelů ve Společenství rovnocenné důležitosti.
VI. Závěr
(257)
Po prošetření různých zapojených zájmů se předpokládá, že z celkového spektra zájmů Společenství žádný zájem nepřevažuje zájem výrobního odvětví Společenství týkající se udržení opatření v platnosti. Očekává se, že účinek pokračování opatřeních poskytne výrobnímu odvětví Společenství příležitost k vylepšení jeho ziskovosti na přiměřenou úroveň a k udržení investičního programu v rámci Společenství s pozitivními účinky na zaměstnanost a konkurenční trh. Na druhou stranu na základě dostupných informací nebyly zjištěny žádné protichůdné zájmy jiných dotčených subjektů Společenství (tj. dovozců/obchodníků, dodavatelů, uživatelů a spotřebitelů) rovnocenné důležitosti.
I. VYROVNÁVACÍ OPATŘENÍ
(258)
Vzhledem k závěrům stanoveným ohledně pokračujícího subvencování, újmy a zájmu Společenství, se považuje za vhodné vyrovnávací opatření týkající se dovozu dotyčného výrobku z Indie zachovat. Pro účely určení úrovně těchto opatření byly vzaty v úvahu subvenční sazby zjištěné v období přezkumného šetření a výše cla nutného k odstranění újmy způsobené výrobnímu odvětví Společenství.
I. Míra odstranění újmy
(259)
Nutné zvýšení ceny za účelem odstranění újmy bylo určeno pro každou společnost zvlášť porovnáním vážené průměrné dovozní ceny dotyčného výrobku s nepoškozující cenou obdobného výrobku prodávaného výrobním odvětvím Společenství na trhu Společenství. Cenový rozdíl byl vyjádřen jako procento z dovozní hodnoty CIF.
(260)
Nepoškozující cena byla získána tak, že byly použity vážené průměrné výrobní náklady výrobního odvětví Společenství společně se ziskovou marží ve výši 10 %. Tato zisková marže, která je o třetinu nižší než marže uplatněná v původním šetření (viz bod odůvodnění (205) výše) odráží dosažitelnou ziskovou marži u podobných skupin výrobků výrobního odvětví Společenství nepodléhajících nekalé konkurenci. Vzhledem ke zvýšené konkurenci bylo tato marže považována za přijatelné a přiměřené minimum místo ziskové marže ve výši 15 % stanovené v původním šetření. Tento zisk by umožnil výrobnímu odvětví Společenství dále investovat do vývoje a výzkumu, aby zůstalo konkurenceschopné.
II. Forma a úroveň opatření
(261)
Při absenci zvláštních okolností bylo považováno za vhodné uložení standardního typu cla, tj. podle hodnoty.
(262)
S ohledem na úroveň cla v případě čtyř ze spolupracujících vývozců byla sazba subvence vyšší než míra odstranění újmy. V souladu s čl. 15 odst. 1 základního nařízení bylo proto menší clo odrážející míru odstranění újmy považováno za postačující k odstranění újmy způsobené výrobnímu odvětví Společenství, pokud jde o dovoz od těchto čtyř vývozců. Sazby cla vztahující se na dovoz od těchto vývozců by se měly pohybovat mezi 17,3 % a 30,3 %. Co se týče dalších tří vývozců, byly míry odstranění újmy vyšší než zjištěné sazby subvencí, takže opatření týkající se těchto společností by se měla zakládat na sazbách subvencí. Celní sazby vztahující se na dovoz od těchto vývozců by se měly pohybovat mezi 25,3 % a 32 %. Vezmeme-li v úvahu, že úroveň spolupráce indických vývozců byla vysoká (přes 80 %), měla by úroveň cla pro všechny ostatní společnosti být nastavena na úroveň s nejvyšší individuální celní sazbou, tj. 32 %.
(263)
Individuální vyrovnávací celní sazby uvedené v tomto nařízení odrážejí situaci zjištěnou během přezkumu ve vztahu ke spolupracujícím vývozcům. Vztahují se proto výhradně na dovoz dotyčného výrobku vyráběného těmito společnostmi. Dovoz dotyčného výrobku vyráběného kteroukoli jinou společností, která nebyla konkrétně uvedena v normativní části tohoto nařízení, včetně subjektů, které jsou s uvedenými společnostmi ve spojení, nemůže těžit z těchto sazeb a bude podléhat celním sazbám vztahujícím se na „všechny ostatní společnosti“.
(264)
Jakákoli žádost o uplatnění těchto individuálních vyrovnávacích celních sazeb (např. po změně názvu subjektu anebo po založení nových výrobních nebo prodejních subjektů) by měla být bezodkladně adresována Evropské komisi, generálnímu ředitelství pro obchod, ředitelství (10) se všemi příslušnými informacemi obzvláště o jakékoli změně činnosti společnosti spojené s výrobou, domácím a vývozním prodejem např. v souvislosti se změnou názvu nebo se změnou výrobních či prodejních subjektů. V případě potřeby a po konzultaci s poradním výborem bude nařízení odpovídajícím způsobem změněno aktualizací seznamu společností těžících z individuálních celních sazeb,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné vyrovnávací clo z dovozu trihydrátu amoxicilinu, trihydrátu ampicilinu a cefalexinu, které nejsou v odměřených dávkách nebo upravené ve formě nebo v balení pro drobný prodej, kódů KN ex 2941 10 10 (kód TARIC 2941101010), ex 2941 10 20 (kód TARIC 2941102010) a ex 2941 90 00 (kód TARIC 2941900030), pocházejících z Indie.
2. Sazby cla, které se vztahují na čistou cenu franko hranice Společenství před proclením, jsou pro dovoz výrobků vyrobených v Indii níže uvedenými společnostmi tyto:
-
17,3 % pro KDL Biotech Ltd., Mumbai (doplňkový kód TARIC: A580),
-
28,1 % pro Nectar Lifesciences Ltd., Chandigarh (doplňkový kód TARIC: A581),
-
25,3 % pro Nestor Pharmaceuticals Ltd., New Delhi (doplňkový kód TARIC: A582),
-
30,3 % pro Ranbaxy Laboratories Ltd., New Delhi (doplňkový kód TARIC: 8221),
-
28,1 % pro Torrent Gujarat Biotech Ltd., Ahmedabad (doplňkový kód TARIC: A583),
-
28,1 % pro Surya Pharmaceuticals Ltd., Chandigarh (doplňkový kód TARIC: A584),
-
32 % pro všechny ostatní společnosti (doplňkový kód TARIC: 8900).
3. Není-li uvedeno jinak, použijí se platná ustanovení týkající se cel.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 10. května 2005.
REGOLAMENTO (CE) N. 713/2005 DEL CONSIGLIO
del 10 maggio 2005
che istituisce un dazio compensativo definitivo sulle importazioni di alcuni antibiotici ad ampio spettro originari dell’India
IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato che istituisce la Comunità europea,
visto il regolamento (CE) n. 2026/97 del Consiglio, del 6 ottobre 1997, relativo alla difesa contro le importazioni oggetto di sovvenzioni provenienti da paesi non membri della Comunità europea (1) («regolamento di base»), in particolare gli articoli 18 e 19,
vista la proposta presentata dalla Commissione dopo aver sentito il comitato consultivo,
considerando quanto segue:
A. PROCEDIMENTO
I. Inchiesta precedente e misure esistenti
(1)
Con il regolamento (CE) n. 2164/98 (2), il Consiglio ha istituito un dazio compensativo definitivo sulle importazioni di alcuni antibiotici ad ampio spettro, in particolare amoxicillina triidrato, ampicillina triidrato e cefalexina, non confezionati in dosi, in forme o imballaggi per la vendita al minuto («prodotto in questione»), di cui ai codici NC ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 ed ex 2941 90 00 originari dell’India. Le misure hanno assunto la forma di dazi ad valorem compresi tra lo 0 % e il 12 % per gli esportatori inseriti nell’elenco, con un’aliquota di dazio residuo del 14,6 % per altri gli esportatori.
II. Richiesta di riesami combinati, uno in previsione della scadenza e uno intermedio
(2)
In seguito alla pubblicazione dell’avviso di imminente scadenza (3) delle misure definitive in vigore, la Commissione ha ricevuto una richiesta di avvio di riesami combinati, uno in previsione della scadenza e uno intermedio, del regolamento (CE) n. 2164/98, ai sensi dell’articolo 18, paragrafo 2, e dell’articolo 19, paragrafo 2, del regolamento di base, da parte di produttori comunitari del prodotto simile collegati, l’austriaca Sandoz GmbH e la spagnola Sandoz Industrial Products SA («richiedenti»). I richiedenti rappresentano una proporzione maggioritaria, nella fattispecie superiore al 40 %, della produzione comunitaria complessiva di alcuni antibiotici ad ampio spettro.
(3)
Secondo i richiedenti, la scadenza delle misure potrebbe determinare il persistere o la reiterazione delle sovvenzioni e del pregiudizio all’industria comunitaria e il livello delle misure in vigore non è sufficiente a compensare le sovvenzioni che causano il pregiudizio.
(4)
Prima dell’avvio dei riesami combinati, uno in previsione della scadenza e uno intermedio, e ai sensi dell’articolo 22, paragrafo 1, e dell’articolo 10, paragrafo 9, del regolamento di base, la Commissione ha comunicato al governo dell’India di avere ricevuto una richiesta di riesame debitamente documentata. Le autorità indiane sono state invitate a partecipare a consultazioni finalizzate a chiarire il contenuto della richiesta e a giungere ad una soluzione concordata, ma non hanno accolto l’invito della Commissione.
III. Avvio dei riesami combinati, uno in previsione della scadenza e uno intermedio
(5)
La Commissione ha esaminato gli elementi di prova presentati dai richiedenti e li ha ritenuti sufficienti per giustificare l’avvio di un riesame, in conformità dell’articolo 18, paragrafo 2, e dell’articolo 19, paragrafo 2, del regolamento di base. Dopo avere sentito il comitato consultivo, la Commissione ha avviato, con un avviso pubblicato nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea (4), un riesame in previsione della scadenza ed un riesame intermedio combinati, relativi al regolamento (CE) n. 2164/98 del Consiglio.
IV. Periodo dell’inchiesta
(6)
L’inchiesta ha riguardato il periodo dal 1o aprile 2002 al 31 marzo 2003 («periodo dell’inchiesta»). L’analisi delle tendenze necessaria per valutare il pregiudizio ha riguardato il periodo compreso tra il 1o gennaio 1999 e la fine del periodo dell’inchiesta («periodo in esame»).
V. Parti interessate dall’inchiesta
(7)
La Commissione ha formalmente informato i richiedenti, gli altri produttori comunitari, i produttori esportatori, gli importatori, i fornitori e gli utilizzatori noti, nonché le autorità indiane dell’inizio dell’inchiesta. Le parti interessate hanno avuto la possibilità di comunicare le loro osservazioni per iscritto e di chiedere un’audizione. Le osservazioni presentate oralmente o per iscritto dalle parti sono state esaminate e, ove opportuno, tenute in considerazione.
(8)
Considerato il numero elevato di produttori esportatori indiani del prodotto in esame elencati nella richiesta, la Commissione ha preso in considerazione la possibilità di ricorrere, nel quadro dell’inchiesta sulle sovvenzioni, al campionamento, conformemente all’articolo 27 del regolamento di base.
(9)
Tuttavia, solo un numero limitato di produttori esportatori si è manifestato e ha fornito le informazioni necessarie alla selezione del campione. Pertanto, la Commissione non ha ritenuto necessario ricorrere al campionamento.
(10)
La Commissione ha inviato a tutte le parti notoriamente interessate, che si sono manifestate entro i termini stabiliti nell’avviso di apertura, un questionario, a cui hanno risposto cinque produttori comunitari, sette produttori esportatori, un importatore, due fornitori e le autorità indiane.
(11)
La Commissione ha raccolto e verificato tutte le informazioni ritenute necessarie alla determinazione delle pratiche di sovvenzionamento, del pregiudizio, della probabilità del persistere o della reiterazione delle pratiche di sovvenzionamento e del pregiudizio e della possibilità che la proroga o la modifica delle misure siano contrari all’interesse della Comunità ed ha effettuato visite di verifica presso le sedi delle seguenti parti interessate.
1)
Produttori comunitari
La DSM Anti-Infectives B.V., Delft (Paesi Bassi), che ha risposto al questionario anche a nome della DSM Anti-Infectives Deretil SA, Almeria (Spagna), e della DSM Anti-Infectives Chemferm SA, Santa Perpetua de Mogoda (Spagna). Nel documento ci si riferirà a queste tre società come «DSM».
La Sandoz GmbH (ex Biochemie GmbH), Kundl (Austria), che ha risposto al questionario della Commissione a nome della Sandoz Industrial Products SA (ex Biochemie SA), Barcellona (Spagna). Nel documento ci si riferirà a queste due società come «Sandoz».
2)
Autorità indiane
Ministero del Commercio, Nuova Delhi.
3)
Produttori esportatori indiani
KDL Biotech Ltd. (ex Kopran Ltd.), Mumbai,
Orchid Chemicals & Pharmaceuticals Ltd, Chennai,
Nectar Lifesciences Ltd., Chandigarh,
Nestor Pharmaceuticals Ltd., Nuova Delhi,
Ranbaxy Laboratories Ltd, Nuova Delhi,
Torrent Gujarat Biotech Ltd., Ahmedabad,
Surya Pharmaceutical Ltd., Chandigarh.
VI. Comunicazione delle informazioni e commenti sulla procedura
(12)
Le autorità indiane e le altre parti interessate sono state informate dei fatti e delle considerazioni essenziali in base ai quali si intende proporre il mantenimento delle misure ed hanno avuto un ragionevole lasso di tempo entro cui presentare osservazioni. Alcune parti hanno presentato commenti per iscritto, mentre le autorità indiane e tre produttori esportatori hanno presentato le proprie osservazioni in audizioni successive alla comunicazione delle informazioni e in un secondo momento in comunicazioni illustranti le rispettive posizioni. La Commissione ha tenuto conto di tutte le comunicazioni e di tutti i commenti.
(13)
Le autorità indiane e un produttore esportatore hanno sostenuto, nel corso di un’audizione successiva alla comunicazione delle informazioni, che i richiedenti non producevano un tipo di prodotto simile, la cefalexina, e che pertanto l’apertura dell’inchiesta relativa a tale tipo avrebbe dovuto essere annullata.
(14)
In risposta a tale affermazione, va osservato che l’inchiesta iniziale aveva concluso che tutti i tipi del prodotto in esame (cfr. parte B) costituiscono una sola categoria di prodotto (5). Tutti i tipi appartengono quindi alla stessa categoria, sono cioè antibiotici ad ampio spettro semisintetici sfusi, ed hanno la stessa applicazione, vale a dire quella di essere incorporati in prodotti finiti che sono efficaci nella cura di diverse malattie infettive. Pertanto, poiché nel quadro del presente procedimento tutti i tipi formano un prodotto, il quale è fabbricato dai richiedenti, la richiesta in oggetto è stata respinta.
(15)
Le autorità indiane e un produttore esportatore hanno sostenuto che le risposte di natura non riservata dei produttori comunitari non erano sufficientemente dettagliate né presentate conformemente all’articolo 29 del regolamento di base, affermando che la mancanza di informazioni nelle risposte di natura non riservata del questionario negano agli esportatori che hanno collaborato una possibilità concreta di difesa dei propri interessi rispetto all’analisi del pregiudizio e del nesso causale.
(16)
A tale proposito, è importante osservare che, come illustrato nella parte E, ai fini dell’inchiesta presente, l’industria comunitaria è composta da due parti, la Sandoz e la DSM. Inoltre, una parte ha prodotto solamente amoxicillina triidrato e ampicillina triidrato, mentre l’altra ha prodotto anche cefalexina. Tali circostanze particolari relative all’industria comunitaria hanno aumentato la riservatezza di alcuni dati forniti nel corso dell’inchiesta. In ogni caso, il fascicolo accessibile alle parti interessate contiene le risposte di natura non riservata di entrambi i produttori comunitari che hanno collaborato, mentre i dati riservati sono presentati in forma indicizzata, affinché la sostanza delle informazioni presentate a titolo riservato possa essere adeguatamente compresa. Le risposte di natura non riservata contenute nei questionari compilati dai produttori comunitari sono considerate conformi alle disposizioni di cui all’articolo 29 del regolamento di base. È inoltre opportuno osservare che i dati indicizzati relativi al pregiudizio, presentati nella parte F del presente regolamento, forniscono a tutte le parti interessate un’immagine sufficientemente precisa del pregiudizio e del nesso di causalità, che li mette in condizione di valutare l’analisi effettuata e difendere i propri interessi.
B. PRODOTTO IN ESAME E PRODOTTO SIMILE
I. Prodotto in esame
(17)
Il prodotto oggetto del presente riesame è lo stesso prodotto oggetto del regolamento (CE) n. 2164/98 del Consiglio, ovverosia amoxicillina triidrato, ampicillina triidrato e cefalexina, non confezionati in dosi, forme o imballaggi per la vendita al minuto, di cui ai codici NC ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 ed ex 2941 90 00, originario dell’India («prodotto in esame»).
II. Prodotto simile
(18)
Nell’audizione successiva alla comunicazione delle informazioni, le autorità indiane e un produttore esportatore hanno sottolineato il fatto che un produttore comunitario aveva parlato di alcune differenze relative a stabilità, purezza, dosaggio, proprietà galeniche, ecc., tra prodotto in esame e prodotto simile. Inoltre, il solo importatore che ha collaborato ha fatto riferimento a differenze relative alla solubilità nell’acqua.
(19)
Tuttavia, sia il prodotto in esame che il prodotto simile devono essere conformi ai requisiti delle stesse farmacopee internazionali. Pertanto, pur non essendo uguali sotto tutti gli aspetti, essi hanno caratteristiche molto somiglianti, come previsto dall’articolo 1, paragrafo 5, del regolamento di base.
(20)
L’inchiesta ha quindi confermato che l’amoxicillina triidrato, l’ampicillina triidrato e la cefalexina prodotti e venduti nella Comunità da produttori comunitari hanno caratteristiche fisiche e applicazioni identiche o molto somiglianti al prodotto in esame e costituiscono quindi un prodotto simile ai sensi dell’articolo 1, paragrafo 5, del regolamento di base.
C. SOVVENZIONI
I. Introduzione
(21)
Sulla base delle informazioni contenute nella richiesta di riesame e delle risposte al questionario, la Commissione ha esaminato i seguenti sistemi, che secondo i richiedenti comporterebbero la concessione di sovvenzioni:
1) Sistemi nazionali
a)
Sistema di licenze preventive (Advance Licence Scheme),
b)
Sistema del credito di dazi d’importazione (Duty Entitlement Passbook Scheme)
c)
Sistema delle zone economiche speciali (Special Economic Zones Scheme)/Sistema delle unità orientate all’esportazione (Export Oriented Units Scheme)
d)
Sistema di promozione delle esportazioni relativo ai beni strumentali (Export Promotion Capital Goods Scheme)
e)
Sistemi di esenzioni dall’imposta sul reddito (Income Tax Schemes)
-
Sistema di esenzione dall’imposta sul reddito da esportazione
-
Incentivi a livello di imposta sul reddito per la ricerca e lo sviluppo (Income Tax Incentive for Research and Development),
f)
Sistema di crediti all’esportazione (Export Credit Scheme).
(22)
I sistemi da a) a d) si basano sulla legge sul commercio estero (sviluppo e regolamentazione) del 1992 (n. 22 del 1992) che è entrata in vigore il 7 agosto 1992 (legge sul commercio estero), che autorizza le autorità indiane a pubblicare dei documenti relativi alle politiche in materia di esportazione e importazione, sintetizzati nei documenti di politica in materia di esportazione e importazione, pubblicati ogni cinque anni dal ministero del Commercio e regolarmente aggiornati. Il documento di politica in materia di esportazione e importazione pertinente per il periodo dell’inchiesta del riesame in oggetto è il piano quinquennale relativo al periodo 1o aprile 2002-31 marzo 2007 («politiche import-export 02-07»). Le autorità indiane hanno inoltre fissato le procedure di applicazione delle politiche import-export 02-07, pubblicandole nel Manuale di procedura, 1o aprile 2002-31 marzo 2007, vol. I («manuale di procedura 02-07, volume 1») (6). Anche il manuale è aggiornato regolarmente.
(23)
Le esenzioni dall’imposta sul reddito di cui al punto e) si basano sulla legge in materia di imposta sul reddito del 1961, modificata annualmente dalla legge finanziaria.
(24)
Il sistema di crediti all’esportazione di cui al punto f) si basa sui capitoli 21 e 35 A della legge sul regolamento bancario (Banking Regulation Act) del 1949, che permette alla Banca centrale indiana di dare istruzioni alle banche commerciali per quanto riguarda i crediti all’esportazione.
2) Sistemi regionali
(25)
La Commissione ha esaminato alcuni sistemi che, secondo le informazioni contenute nella richiesta di riesame e nelle risposte al questionario della Commissione, le amministrazioni regionali concedono in alcuni Stati indiani.
a)
Punjab
-
Sistema di incentivi all’industria del Punjab (Punjab Industrial Incentive Scheme)
-
Questo sistema si basa sul codice di politica industriale e di incentivi del governo del Punjab.
b)
Gujarat
-
Sistema di incentivi all’industria del Gujarat (Gujarat Industrial Incentive Scheme)
-
Restituzione dell’imposta sull’elettricità
-
Il primo sistema si basa sulle politiche di incentivi all’industria del Gujarat, mentre il secondo sulla legge relativa all’imposta sull’elettricità di Bombay (Bombay Electricity Duty Act) del 1958.
c)
Maharashtra
-
Sistema di incentivi del governo del Maharashtra (Package Scheme of Incentives of the Government of Maharashtra). Tale sistema si basa sulle decisioni del dipartimento Industria, energia e lavoro del governo del Maharashtra.
(26)
Un sistema relativo all’imposta sul reddito (incentivi a livello di imposta sul reddito per la ricerca e lo sviluppo) e tre sistemi regionali (incentivi all’industria del Punjab, incentivi all’industria del Gujarat e restituzione dell’imposta sull’elettricità del Gujarat) non sono stati nominati nella richiesta di riesame. Conformemente all’articolo 22, paragrafo 1, e all’articolo 11, paragrafo 10, del regolamento di base, la Commissione ha comunicato alle autorità indiane la possibilità di ampliare l’ambito dell’inchiesta e di includervi questi sistemi. Le autorità indiane sono state invitate a prendere parte a consultazioni finalizzate, chiarire la situazione relativa a questi sistemi e giungere ad una soluzione concordata. Dopo la consultazione relativa ai quattro sistemi, conclusasi senza una soluzione concordata, questi sono stati inclusi nell’inchiesta sulle sovvenzioni.
3) Commenti generali relativi alla comunicazione delle informazioni sulle sovvenzioni
(27)
Due produttori esportatori hanno sostenuto che il sistema di licenze preventive, gli incentivi a livello di imposta sul reddito per la ricerca e lo sviluppo e i crediti all’esportazione dovrebbero essere esclusi dall’ambito dell’inchiesta, in quanto un riesame dovrebbe riguardare i sistemi oggetto dell’inchiesta iniziale. Nella fattispecie, questi tre sistemi e i sistemi regionali non erano stati analizzati nell’inchiesta iniziale.
(28)
Tuttavia, le disposizioni del regolamento di base relative ai riesami intermedi ed in previsione della scadenza non prevedono un approccio così rigido. Per esempio, conformemente all’articolo 19, paragrafo 2, del regolamento di base, un riesame intermedio può concludersi con l’aumento delle misure, se le misure in vigore non sono sufficienti a compensare la sovvenzione compensabile. L’articolo 19, paragrafo 4, del regolamento di base prevede inoltre che la Commissione possa «esaminare se le circostanze relative alle sovvenzioni […] siano mutate in misura significativa». Un riesame intermedio relativo alle sovvenzioni può quindi portare ad una nuova valutazione di tutte le sovvenzioni, e non solamente dei sistemi esaminati nell’inchiesta iniziale, di cui potrebbe beneficiare il prodotto in esame. Inoltre, nemmeno il riesame in previsione della scadenza deve limitarsi esclusivamente ai sistemi esaminati nell’inchiesta iniziale. L’articolo 18, paragrafo 2, del regolamento di base parla di «persistere o reiterazione delle sovvenzioni» in generale e non di sistemi di sovvenzioni esaminati nell’inchiesta iniziale. I riesami non si limitano quindi ai sistemi esaminati nell’inchiesta iniziale, ma prevedono la valutazione delle sovvenzioni in corso e future, comprendendo quindi sistemi non esaminati nell’inchiesta iniziale. In effetti, solo un approccio di questo tipo permette un’analisi adeguata della situazione relativa alle sovvenzioni, in un dato periodo dell’inchiesta del riesame. In caso contrario, le amministrazioni potrebbero eludere le misure antisovvenzioni semplicemente cambiando il nome di un sistema o apportando leggere modifiche alla sua struttura, compromettendo così l’obiettivo delle misure compensative, che è quello di compensare le sovvenzioni causa di pregiudizio.
II. Sistemi nazionali
1) Sistema di licenze preliminari (Advance Licence Scheme, «ALS»)
a) Base giuridica
(29)
La descrizione dettagliata del sistema si trova ai paragrafi da 4.1.1 a 4.1.14 delle politiche import-export 02-07 e ai capitoli da 4.1 a 4.30 del relativo manuale di procedura 02-07, volume I.
b) Ammissibilità
(30)
L’ALS consiste di sei sottosistemi diversi, descritti più dettagliatamente al considerando 31, che differiscono, tra gli altri aspetti, anche dal punto di vista dell’ammissibilità. Possono beneficiare dell’ALS per esportazioni fisiche e dell’ALS per il fabbisogno annuo i produttori esportatori e gli operatori commerciali esportatori «collegati» a produttori. I produttori esportatori che riforniscono gli esportatori finali possono beneficiare dell’ALS per le forniture intermedie. Possono beneficiare dell’ALS per le «esportazioni presunte» i principali contraenti che riforniscono le categorie di cui al paragrafo 8.2 delle politiche import-export 02-07, per esempio i fornitori delle unità orientate all’esportazione («EOU»). Infine, i fornitori intermedi che riforniscono i produttori esportatori possono beneficiare di vantaggi relativi alle esportazioni presunte nel quadro del sottosistema Advance Release Order («ARO») e della back to back inland letter of credit.
c) Attuazione pratica
(31)
Le licenze preliminari possono essere rilasciate per:
i) esportazioni fisiche: è il sottosistema principale e permette l’importazione esente da dazio di fattori produttivi necessari alla fabbricazione di uno specifico prodotto di esportazione. In questo contesto, la parola «fisiche» indica che il prodotto da esportare deve lasciare il territorio indiano. Le importazioni ammesse, le esportazioni obbligatorie e i tipi di prodotto da esportare sono specificati nella licenza;
ii) fabbisogno annuo: questo tipo di licenza non è collegato ad un prodotto specifico, ma ad un gruppo di prodotti (per esempio prodotti chimici e affini). Il titolare della licenza può importare, fino ad una soglia il cui valore dipende dall’andamento delle esportazioni nel periodo di riferimento precedente, qualsiasi fattore produttivo necessario alla fabbricazione di uno qualsiasi dei prodotti che rientrano nella categoria di prodotti in oggetto. Il titolare può scegliere se esportare i prodotti, fabbricati utilizzando i materiali esenti da dazio, che rientrano nella categoria di prodotti;
iii) forniture intermedie: questo sistema riguarda i casi in cui due produttori intendono fabbricare un unico prodotto di esportazione, occupandosi di fasi diverse del processo produttivo. Il produttore esportatore produce il prodotto intermedio e può importare, grazie all’ALS per le forniture intermedie, fattori produttivi in esenzione da dazio. L’esportatore finale mette a punto il prodotto ed è obbligato ad esportare il prodotto finito;
iv) esportazioni presunte: questo sistema permette ad un imprenditore principale di importare in esenzione da dazio fattori produttivi necessari alla fabbricazione di prodotti che saranno venduti come esportazioni presunte alle categorie di clienti di cui al paragrafo 8.2, lettere da b) a f) e lettere g), i) e j), delle politiche import-export 02-07. Secondo il governo indiano, per esportazioni presunte si intendono le operazioni nelle quali i beni forniti non lasciano il paese. Un certo numero di categorie di forniture sono considerate esportazioni presunte, a condizione che i prodotti forniti siano fabbricati in India, per esempio la fornitura di merci alle EOU e alle società che hanno sede in una zona economica speciale (special economic zone, «SEZ»);
v) Advance Release Order («ARO»): il titolare della licenza che ha intenzione di procurarsi i fattori produttivi da fonti indiane, invece di importarli direttamente, può farlo attraverso gli ARO. Le licenze preliminari vengono convalidate come ARO e girate al fornitore all’atto della consegna dei fattori produttivi menzionati negli stessi ARO. La girata dell’ARO abilita il fornitore locale a benefici relativi alle presunte esportazioni, conformemente a quanto previsto dal paragrafo 8.3 delle politiche import-export 02-07 (sistema di licenze preventive per forniture intermedie/esportazioni presunte, restituzione e rimborso dell’accisa finale sulle esportazioni presunte). Il sistema degli ARO rimborsa le imposte e i dazi al fornitore e non, sotto forma di restituzione e rimborso di dazi, all’esportatore definitivo. Il rimborso delle imposte o dei dazi è previsto sia per i fattori produttivi locali che per quelli importati;
vi) back to back inland letter of credit: anche questo sottosistema riguarda la fornitura di merci locali ad un titolare di licenza preventiva, il quale può aprire presso una banca una lettera di credito interna a favore di un fornitore indiano. La banca convaliderà la licenza per le importazioni dirette, solo relativamente al valore e al volume delle merci acquistate in India e non importate. Il fornitore indiano avrà diritto ai benefici relativi alle presunte esportazioni, conformemente a quanto previsto dal paragrafo 8.3 delle politiche import-export 02-07 (ALS per forniture intermedie/esportazioni presunte, restituzione e rimborso dell’accisa finale sulle esportazioni presunte).
Durante il periodo dell’inchiesta per il riesame, gli esportatori che hanno collaborato hanno ottenuto, per quanto riguarda i prodotto in esame, vantaggi relativi a quattro sottosistemi, ovverosia i) l’ALS per esportazioni fisiche, ii) l’ALS per fabbisogno annuo, iii) l’ALS per forniture intermedie in quanto fornitore di un esportatore definitivo e iv) l’ALS per esportazioni presunte in quanto fornitore di EOU localizzate in una SEZ. Non è pertanto necessario valutare la compensabilità del sistema v) (ARO) e del sistema vi) (back to back inland letter of credit).
(32)
Per poter procedere alle verifiche, le autorità indiane obbligano il titolare della licenza a tenere, nel formato richiesto, una contabilità corretta e accurata del consumo e utilizzo di beni importati sulla base di licenze (capitolo 4.30 e appendice 18 del manuale di procedura 02-07, volume I), in pratica un registro dell’utilizzo effettivo (registro di cui all’appendice 18).
(33)
Per quanto riguarda i sottosistemi i), ii) e iv) elencati al considerando 31, sia le importazioni ammesse che le esportazioni obbligatorie (comprese le presunte esportazioni) sono fissate per volume e valore dalle autorità indiane e specificate sulla licenza. Al momento dell’importazione e dell’esportazione, le operazioni sono trascritte sulla licenza da funzionari del governo. Il volume delle importazioni permesse nel quadro di tale sistema è fissato dalle autorità indiane sulla base delle Standard Input-Output Norms. Le Standard Input/Output Norms esistono per la maggioranza dei prodotti, tra cui il prodotto in questione, e sono pubblicate nel manuale di procedura 02-07, volume II.
(34)
Per quanto riguarda il sottosistema ii), di cui al considerando 31, (ALS per il fabbisogno annuo), sulla licenza viene riportato solamente il valore delle importazioni permesse. Il titolare della licenza è tenuto a mantenere una traccia del collegamento tra i fattori produttivi importati e il prodotto risultante [paragrafo 4.24A(c) del manuale di procedura 02-07, volume I].
(35)
I fattori produttivi importati non sono trasferibili e devono essere utilizzati per produrre le merci destinate all’esportazione. L’obbligo di esportazione deve essere osservato entro un periodo di tempo prescritto dal rilascio della licenza (18 mesi, con due proroghe possibili di 6 mesi ciascuna). Nel caso dell’ALS per fabbisogno annuo, non sono ammesse proroghe.
(36)
Nel corso dell’inchiesta ai fini del riesame è emerso che i fattori produttivi che gli esportatori che hanno collaborato hanno importato in esenzione dai dazi nel quadro dei vari sottosistemi, in base alle importazioni ammesse calcolate con le Standard Input/Output Norms, sono stati importati in quantità superiore rispetto a quanto necessario per produrre il quantitativo di riferimento del prodotto risultante destinato all’esportazione. In questo caso, le Standard Input/Output Norms relative al prodotto in esame non sono risultate accurate. Inoltre, durante il periodo dell’inchiesta del riesame, nessuno degli esportatori che hanno collaborato ha compilato il registro del consumo reale basandosi sul consumo effettivo. In quattro casi, i registri non sono stati compilati, nonostante l’obbligo legale di farlo (cfr. considerando 32). In due casi, le società non hanno registrato alcun consumo effettivo. Né gli esportatori oggetto dell’inchiesta, né le autorità indiane sono riusciti a dimostrare che l’esenzione dai dazi all’importazione non ha prodotto una restituzione eccessiva.
d) Commenti sulle informazioni comunicate
(37)
Le autorità indiane e cinque esportatori che hanno collaborato hanno presentato osservazioni relative all’ALS, sostenendo che il sistema funziona come un sistema legittimo di restituzione o di restituzione sostitutiva, simile, secondo quanto affermano, al sistema comunitario di perfezionamento attivo e che prevede, conformemente alle disposizioni degli allegati I, II e III del regolamento di base, l’utilizzo di un sistema di verifica del rapporto tra i fattori produttivi importati in esenzione dei dazi e il prodotto risultante destinato all’esportazione. Le autorità indiane e due esportatori hanno inoltre affermato che sono passibili di compensazione solamente le restituzioni di dazi eccessive. Per quanto concerne il sistema di verifica, essi hanno insistito sul fatto che il sistema di verifica utilizzato fosse adeguato. A tale proposito, hanno fatto riferimento ad un certo numero di elementi di verifica di cui dispongono le autorità indiane, tra cui: le Standard Input/Output Norms, le informazioni relative alla quantità riportate sui documenti di importazione ed esportazione, il registro doganale delle importazioni ed esportazioni effettuate nel quadro dell’ALS, il registro del consumo, un registro relativo al credito di dazi all’esportazione (Duty Entitlement Export Certification book), le verifiche dei rimborsi effettuati dopo il completamento delle operazioni di importazione ed esportazione, controlli ulteriori da parte dell’amministrazione indiana delle accise e dei dazi doganali, verifiche periodiche e azioni legali nel caso di «deviazioni». Le autorità indiane e un produttore esportatore hanno tuttavia affermato che le Standard Input/Output Norms danno talvolta valori inferiori al consumo reale. Nessun esportatore è poi riuscito a dimostrare di avere osservato l’obbligo di mantenere e aggiornare adeguatamente il registro del consumo previsto dalle politiche import-export 02-07. Inoltre, due esportatori hanno sostenuto che la stessa autorità incaricata delle indagini ha calcolato una restituzione eccessiva. Infine, una parte ha sostenuto che la CE è vincolata dai precedenti in materia a non compensare l’ALS. Dopo l’udienza successiva alla comunicazione delle informazioni, un esportatore ha calcolato le restituzioni di dazi eccessive.
e) Conclusioni
(38)
L’esenzione dai dazi all’importazione costituisce una sovvenzione ai sensi dell’articolo 2, paragrafo 1, lettera a), punto ii), e dell’articolo 2, paragrafo 2, del regolamento di base, ovverosia un contributo finanziario del governo dell’India che ha conferito un vantaggio agli esportatori oggetto dell’inchiesta.
(39)
Inoltre, le licenze preventive relative a esportazioni fisiche, fabbisogno annuo e forniture intermedie sono condizionate, come indica la normativa, all’andamento delle esportazioni e sono quindi ritenute specifiche e passibili di compensazione a titolo dell’articolo 3, paragrafo 4, lettera a), del regolamento di base. Senza un impegno di esportazione, una società non può, nel quadro dell’ALS, avere diritto ad alcun beneficio.
(40)
Ai fini dell’inchiesta presente, anche le licenze preventive per le esportazioni presunte sono di fatto condizionate all’andamento delle esportazioni, in quanto sono state utilizzate da una sola società, in misura limitata, e solo nel quadro di forniture a EOU localizzate in una SEZ, due tipi di strutture a cui si riferisce il paragrafo 8.2, lettera b), delle politiche import-export 02-07. La società ha affermato che i suoi clienti hanno successivamente esportato il prodotto in esame. Conformemente al paragrafo 6.1 delle politiche import-export 02-07, l’obiettivo delle EOU/SEZ è l’esportazione. Nel quadro dell’ALS relativo alle esportazioni presunte, al fornitore indiano viene conferito un vantaggio, poiché le autorità indiane anticipano proventi da esportazione che saranno successivamente ricevuti da un esportatore che opera in una EOU/SEZ. Ai sensi dell’articolo 3, paragrafo 4, lettera a), del regolamento di base, una sovvenzione è considerata condizionata alle esportazioni qualora i fatti dimostrino che la concessione di una sovvenzione, anche se non condizionata di diritto all’andamento delle esportazioni, sia vincolata di fatto ai proventi, effettivi o previsti, derivanti dalle esportazioni.
(41)
Nessuno dei quattro sottosistemi in oggetto può essere ritenuto un sistema di restituzione del dazio o un sistema di restituzione sostitutiva che, ai sensi dell’articolo 2, paragrafo 1, lettera a), punto ii), del regolamento di base, non sono considerati sovvenzioni. Dopo un attento esame delle osservazioni successive alla comunicazione delle informazioni, tale conclusione è confermata. Essi non sono conformi alle norme severe enunciate nell’allegato I, lettera i), nell’allegato II (definizione e norme relative alla restituzione) e all’allegato III (definizioni e norme relative alla restituzione sostitutiva) del regolamento di base. Le autorità indiane non hanno applicato il meccanismo o la procedura di verifica per stabilire quali fattori produttivi fossero stati utilizzati nella fabbricazione del prodotto esportato, e in che quantità (cfr. l’allegato II, titolo II, paragrafo 4, del regolamento di base, e, nel caso dei sistemi di restituzione sostitutiva, l’allegato III, titolo II, paragrafo 2, del medesimo regolamento). Le Standard Input/Output Norms relative al prodotto non si sono rivelate sufficientemente precise. Nessun commento sulla comunicazione delle informazioni ha alterato tale conclusione. Al contrario, le autorità indiane stesse hanno ammesso che le Standard Input/Output Norms non si sono rivelate accurate. Ciò conferma quindi che le Standard Input/Output Norms non possono essere considerate un metodo di verifica del consumo reale, poiché, essendo eccessivamente generose, non permettono alle autorità indiane di verificare con sufficiente precisione la quantità di fattori produttivi consumati nella produzione. Inoltre, le autorità indiane non hanno mai proceduto a controlli effettivi sulla base di registri del consumo («registro di cui all’appendice 18») adeguatamente compilati. Le autorità indiane non hanno nemmeno effettuato un ulteriore esame, previsto ove il meccanismo o la procedura di verifica non esistano (allegato II, titolo II, paragrafo 5, e allegato III, titolo II, paragrafo 3, del regolamento di base), sulla base dei fattori produttivi effettivamente consumati, né sono riuscite a escludere la possibilità di restituzioni eccessive. La presunta analogia tra il sistema di licenze preventive e il sistema comunitario di perfezionamento attivo è irrilevante, in quanto tale sistema non è oggetto dell’inchiesta presente.
(42)
Gli altri elementi di verifica menzionati nei commenti successivi alla comunicazione delle informazioni non esistono più (per esempio il Duty Entitlement Export Certification book, che non è previsto dalle politiche import-export 02-07) o, in mancanza di controlli effettivi dei registri del consumo reale, si basano (per esempio nei casi dei documenti relativi all’importazione e all’esportazione, del registro doganale e delle verifiche dei rimborsi effettuati nel quadro del sistema di licenze preventive) sulle Standard Input/Output Norms, che sono eccessivamente generose e quindi non sufficientemente attendibili. Le autorità indiane non hanno presentato alcuna relazione di revisione dei conti relativa ai produttori esportatori oggetto dell’inchiesta.
(43)
Infine, poiché l’ALS non è mai stato analizzato in base a fatti paragonabili a quelli emersi nel corso della presente inchiesta, in particolare per quanto riguarda l’imprecisione delle Standard Input/Output Norms relative al prodotto in questione, non esistono precedenti vincolanti di non compensabilità.
(44)
I quattro sottosistemi risultano quindi compensabili.
f) Calcolo dell’importo della sovvenzione
(45)
In mancanza di sistemi permessi di restituzione dei dazi o di restituzione sostitutiva, il vantaggio compensabile consiste nella restituzione di tutti i dazi all’importazione solitamente esigibili all’importazione dei fattori produttivi. Contrariamente alle osservazioni delle autorità indiane e dei due esportatori successive alla comunicazione delle informazioni, il regolamento di base non contempla solamente i casi di restituzioni eccessive dei dazi. Ai sensi dell’articolo 2, paragrafo 1, lettera a), punto ii), e dell’allegato I, lettera i), del regolamento di base, solamente le restituzioni dei dazi eccessive possono essere compensate, a condizione che siano soddisfatte le condizioni di cui agli allegati II e III del regolamento di base. Nel caso in oggetto, tuttavia, tali condizioni non sono state soddisfatte. Pertanto, in assenza di un’adeguata procedura di controllo, questa eccezione al sistema di restituzione non si applica; si applica invece la regola normale della compensazione dell’importo dei dazi non pagati (revenue forgone), piuttosto che delle presunte restituzioni in eccesso. Come previsto dall’allegato II, titolo II, e dall’allegato III, titolo II, del regolamento di base, non spetta all’autorità investigativa calcolare le restituzioni eccessive. Al contrario, ai sensi dell’articolo 2, paragrafo 1, lettera a), punto ii), del regolamento di base, è sufficiente che essa individui elementi di prova sufficienti per non riconoscere l’adeguatezza di un presunto sistema di verifica. Va inoltre osservato che, in assenza di un sistema di verifica efficace, le autorità indiane devono procedere tempestivamente ad un esame ulteriore, di solito prima della verifica in loco prevista da un’inchiesta relativa ai dazi compensativi. Il calcolo della restituzione di dazi eccessiva, presentato da un esportatore dopo la comunicazione delle informazioni, non è stato tempestivo né è stato effettuato dalle autorità indiane e non è stato possibile tenerne conto.
(46)
L’importo della sovvenzione di cui hanno beneficiato gli esportatori che hanno utilizzato l’ALS è stato calcolato sulla base dei dazi all’importazione non prelevati (dazi doganali di base e dazi doganali speciali) sulle merci importate nel quadro dei quattro sottosistemi utilizzati per il prodotto in esame durante il periodo dell’inchiesta del riesame, come risulta dal considerando 31 (numeratore). Conformemente all’articolo 7, paragrafo 1), lettera a), del regolamento di base, sono state dedotte, dietro presentazione di richieste giustificate, le tasse necessariamente pagate per ricevere la sovvenzione. Conformemente all’articolo 7, paragrafo 2, del regolamento di base, il valore delle sovvenzioni è stato ripartito in base al fatturato relativo alle esportazioni del prodotto in esame durante il periodo dell’inchiesta del riesame (denominatore), in quanto la sovvenzione è stata assegnata in base all’andamento delle esportazioni e non in riferimento ai quantitativi fabbricati, prodotti, esportati o trasportati.
(47)
Sei società hanno beneficiato di questo sistema durante il periodo dell’inchiesta del riesame, ottenendo sovvenzioni comprese tra il 22,0 % e il 25,8 % (cfr. considerando 154).
2) Sistema di credito di dazi d’importazione (Duty Entitlement Passbook Scheme, «DEPBS»)
a) Base giuridica
(48)
La descrizione dettagliata del sistema si trova al paragrafo 4.3 delle politiche import-export 02-07 e al capitolo 4 del manuale di procedura 02-07, volume I.
b) Ammissibilità
(49)
Tutti i produttori esportatori e gli operatori commerciali esportatori possono beneficiare di tale sistema.
c) Attuazione pratica del DEPBS
(50)
Gli esportatori ammissibili possono chiedere crediti DEPBS, che sono calcolati come percentuale del valore dei prodotti finiti esportati nel quadro di tale sistema. Le aliquote DEPBS sono state fissate dalle autorità indiane per la maggior parte dei prodotti, compreso il prodotto in esame, e sono calcolate utilizzando le Standard Input/Output Norms, che tengono conto del presunto contenuto di fattori produttivi importati nel prodotto destinato all’esportazione e dell’incidenza dei dazi doganali relativi a tali importazioni, indipendentemente dal fatto che i dazi all’importazione siano stati pagati.
(51)
Per poter beneficiare dei vantaggi concessi nell’ambito di tale sistema, una società deve effettuare esportazioni. Al momento dell’operazione di esportazione, l’esportatore deve presentare alle autorità indiane una dichiarazione in cui precisa che tale operazione avviene nell’ambito del DEPBS. Affinché le merci possano essere esportate, le autorità doganali indiane rilasciano, nel corso della procedura di spedizione, una bolla di sortita (o lasciapassare) per l’esportazione in cui è indicato, tra l’altro, l’importo del credito DEPBS che deve essere concesso per quella determinata operazione di esportazione. In questa fase della procedura, l’esportatore viene a conoscenza del vantaggio di cui beneficerà. Dopo che le autorità doganali hanno rilasciato una bolla di sortita (o lasciapassare) per l’esportazione, le autorità indiane non hanno alcun potere decisionale in merito alla concessione di un credito DEPBS. L’aliquota DEPBS che serve per calcolare il vantaggio è quella di applicazione al momento in cui è stata fatta la dichiarazione di esportazione e non c’è quindi nessuna possibilità di modificare retroattivamente il livello del vantaggio accordato.
(52)
È inoltre emerso che, dopo l’adempimento dell’obbligo di esportazione e in base ai principi contabili in uso in India, i crediti DEPBS possono essere registrati, secondo i principi della contabilità per competenza, come entrate sui conti commerciali.
(53)
I crediti possono essere utilizzati per il pagamento dei dazi doganali sulle importazioni successive di qualsiasi tipo di merce la cui importazione non è soggetta a restrizioni, eccezion fatta per i beni strumentali. I beni importati grazie a tali crediti possono essere venduti sul mercato interno (previo pagamento dell’imposta sulle vendite) o utilizzati in altro modo.
(54)
I crediti DEPBS sono liberamente trasferibili e validi per un periodo di 12 mesi dalla data di rilascio.
(55)
Una richiesta di crediti DEPBS può coprire fino a 25 operazioni di esportazione e, se registrata elettronicamente, un numero illimitato di operazioni di esportazione. In pratica, non esistono scadenze rigide per la domanda, in quanto i periodi di tempo di cui al capitolo 4.47 del manuale di procedura 02-07, volume I, sono sempre conteggiati a partire dall’operazione di esportazione più recente che figura nella domanda di DEPBS.
d) Commenti sulle informazioni comunicate
(56)
Dopo la comunicazione delle informazioni, tre esportatori che hanno beneficiato di vantaggi nel quadro di tale sistema hanno inviato osservazioni sull’analisi del DEPBS delineata ai considerando che precedono. Essi hanno sostenuto i) che contrariamente alle conclusioni di cui ai considerando 53 e 59, i materiali importati nel quadro del DEPBS devono essere usati nella fabbricazione di prodotti destinati all’esportazione e che i crediti DEPBS possono essere ottenuti se sono stati pagati i dazi che gravano sui fattori produttivi utilizzati nei prodotti esportati, ii) che il nuovo metodo di calcolo degli importi compensabili (che si concentra sulle operazioni di esportazione, come illustrano i considerando 61 e 62) non va usato, in quanto, secondo gli esportatori, il vantaggio viene concesso solamente se il credito viene usato e in quanto il nuovo approccio si discosta in modo discriminatorio dalla prassi precedente della CE, iii) che il DEPBS deve essere compensato solamente nella misura in cui i relativi crediti sono stati ottenuti per il prodotto in esame e iv) che è necessario tenere conto di una riduzione delle aliquote DEPBS occorsa nel febbraio 2004.
e) Conclusioni sul DEPBS
(57)
Il DEPBS costituisce una sovvenzione ai sensi dell’articolo 2, paragrafo 1, lettera a), punto ii), e dell’articolo 2, paragrafo 2, del regolamento di base. I crediti DEPBS rappresentano un contributo fiscale attribuito dall’amministrazione pubblica indiana, in quanto essi vengono utilizzati per compensare i dazi all’importazione, riducendo così le entrate dell’amministrazione pubblica indiana derivanti dal pagamento dei dazi altrimenti dovuti. Inoltre, i crediti DEPBS conferiscono un vantaggio all’esportatore in quanto ne migliorano la liquidità.
(58)
Inoltre, il DEPBS è condizionato di diritto dall’andamento delle esportazioni ed è quindi ritenuto specifico e passibile di compensazione ai sensi dell’articolo 3, paragrafo 4, lettera a), del regolamento di base.
(59)
Tale sistema non può essere considerato un sistema di restituzione del dazio o un sistema di restituzione sostitutiva, che, ai sensi dell’articolo 2, paragrafo 1, lettera a), punto ii), del regolamento di base, non sono considerati sovvenzioni. Esso non è conforme alle norme severe enunciate nell’allegato I, lettera i), nell’allegato II (definizione e norme relative alla restituzione) e nell’allegato III (definizioni e norme relative alla restituzione sostitutiva) del regolamento di base. In particolare, l’esportatore non è obbligato ad utilizzare effettivamente i beni importati in esenzione dai dazi nel processo di produzione e l’importo del credito non è calcolato in funzione dei fattori produttivi effettivamente consumati. Inoltre, non è stato istituito alcun sistema o procedura che consenta di verificare quali fattori produttivi siano immessi nel processo produttivo del prodotto esportato o se sia stato effettuato un pagamento eccessivo di dazi all’importazione, ai sensi dell’allegato I, lettera i), e degli allegati II e III del regolamento di base. Infine, gli esportatori possono usufruire dei vantaggi del DEPBS indipendentemente dal fatto che importino fattori di produzione. Per beneficiare del sistema è sufficiente esportare dei beni, senza dover dimostrare di aver importato del materiale per la loro produzione. Così, anche gli esportatori che acquistano sul mercato locale tutti i loro fattori produttivi e non importano merci utilizzabili come fattori produttivi possono quindi beneficiare del DEPBS.
(60)
Né l’affermazione di un esportatore che i materiali importati nel quadro di tale sistema devono essere utilizzati per la produzione destinata all’esportazione, né l’affermazione che i crediti DEPBS possono essere ottenuti solamente a condizione che sui fattori produttivi utilizzati siano stati versati i dazi all’importazione sono state confermate da prove. Inoltre, le autorità indiane non hanno mai contestato la descrizione del sistema DEPBS di cui sopra. Non si è pertanto tenuto conto di tali osservazioni.
f) Calcolo dell’importo della sovvenzione
(61)
A norma dell’articolo 2, paragrafo 2, e dell’articolo 5 del regolamento di base, l’importo della sovvenzione compensabile corrisponde al vantaggio conferito al beneficiario che sia stato effettivamente accertato durante il periodo dell’inchiesta del riesame. A questo proposito, si è ritenuto che il vantaggio fosse conferito al beneficiario al momento dell’operazione di esportazione effettuata nel quadro di tale sistema. In tale momento, l’amministrazione pubblica indiana è tenuta a rinunciare ai dazi doganali, il che, ai sensi dell’articolo 2, paragrafo 1, lettera a), punto ii), del regolamento di base, costituisce un contributo finanziario. Come illustrato al considerando 51, una volta che le autorità doganali indiane hanno rilasciato una bolla di sortita per l’esportazione (o lasciapassare) in cui è indicato, tra l’altro, l’importo del credito DEPBS concesso per quella determinata operazione di esportazione, le autorità indiane non hanno alcun potere decisionale quanto alla concessione o meno della sovvenzione, né in merito all’importo della sovvenzione medesima. Inoltre, come illustrato allo stesso considerando, eventuali modifiche delle aliquote DEPBS intervenute tra il momento in cui l’esportazione ha effettivamente avuto luogo e il rilascio di una licenza DEPBS non hanno effetto retroattivo sull’importo del vantaggio concesso. Come risulta dal considerando 52, conformemente ai principi contabili in vigore in India, le società possono registrare i crediti DEPBS, in base alla contabilità per competenza, come entrate al momento dell’operazione di esportazione. Infine, potendo contare sulla sovvenzione prevista dal sistema DEPBS e su vantaggi nel quadro di altri schemi, le società si trovano già in una posizione più vantaggiosa dal punto di vista della concorrenza e possono, grazie alle sovvenzioni, praticare prezzi più bassi.
(62)
La logica che sottende l’istituzione di un dazio compensativo è quella di rimediare alle pratiche commerciali basate su un vantaggio illecito in termini di concorrenza. Sulla scorta di quanto precede, si è ritenuto opportuno stabilire che il vantaggio conferito a titolo del sistema DEPBS corrisponde alla somma dei crediti acquisiti su tutte le operazioni di esportazione realizzate durante il periodo dell’inchiesta.
(63)
Le osservazioni ricevute dopo la comunicazione delle informazioni non hanno indotto la Commissione a modificare il suo metodo di calcolo, che le Comunità europee hanno già utilizzato in tempi recenti, per esempio nel caso dei sistemi di elettrodi di grafite (7). Inoltre, i principi della certezza del diritto e delle legittime aspettative non ostano alla modifica del metodo. In primo luogo, il nuovo approccio non comporta un nuovo esame completo del sistema, che, in realtà, è sempre risultato compensabile, ma riguarda solamente il calcolo dell’importo della sovvenzione, affinché questo rispecchi meglio l’effettiva situazione registrata durante il periodo dell’inchiesta. In secondo luogo, questo approccio dipende anche da situazioni che la Commissione ha rilevato nel corso di inchieste recenti, per esempio la registrazione dei crediti DEPBS secondo i principi della contabilità per competenza e in base ai principi contabili in uso in India e il fatto che le politiche import-export 02-07 non prevedano in pratica scadenze per la richiesta di tali crediti. Le osservazioni successive alla comunicazione delle informazioni hanno inoltre confermato che, al momento dell’operazione di esportazione effettuata nel quadro di tale sistema, l’esportatore ottiene un diritto irrevocabile al credito DEPBS. Tuttavia, è tale momento, e non l’utilizzo successivo, che è decisivo per determinare la concessione di un vantaggio ai sensi del considerando 61, in quanto un esportatore che detiene un tale diritto quesito si trova in una situazione finanziaria migliore.
(64)
Contrariamente a quanto affermato da alcuni produttori esportatori, nel calcolo del credito DEPBS compensabile, la Commissione ha dovuto tenere conto anche delle esportazioni non relative al prodotto in esame. Nel quadro del sistema DEPBS, non esiste l’obbligo di limitare l’uso dei crediti DEPBS all’importazione in esenzione da dazio di fattori produttivi relativi ad un prodotto specifico. Al contrario, i crediti DEPBS, oltre ad essere liberamente trasferibili, possono essere venduti o utilizzati per l’importazione di merci non soggette a restrizioni sull’importazione (i fattori produttivi relativi al prodotto in questione appartengono a tale categoria), ad eccezione dei beni strumentali. Pertanto, il prodotto in questione può beneficiare di tutti i crediti DEPBS accumulati.
(65)
Inoltre, non si può tenere conto della riduzione delle aliquote DEPBS successive al periodo dell’inchiesta del riesame, in quanto l’articolo 11, paragrafo 1, del regolamento di base prevede che le informazioni relative ad un periodo successivo al periodo dell’inchiesta non siano di norma prese in considerazione. Inoltre, non esistono garanzie che, in futuro, le autorità indiane non aumentino le aliquote DEPBS.
(66)
Qualora siano state presentate richieste motivate, per calcolare l’importo delle sovvenzioni (numeratore), sono state dedotte dai crediti così calcolati le tasse di domanda necessarie per avere accesso alla sovvenzione, conformemente all’articolo 7, paragrafo 1, lettera a), del regolamento di base. Conformemente all’articolo 7, paragrafo 2, del regolamento di base, il valore delle sovvenzioni è stato ripartito in base al fatturato totale relativo alle esportazioni del prodotto in esame durante il periodo dell’inchiesta del riesame (denominatore), in quanto la sovvenzione è condizionata all’andamento delle esportazioni e non è stata accordata in riferimento ai quantitativi fabbricati, prodotti, esportati o trasportati. Sei società hanno beneficiato di questo sistema durante il periodo dell’inchiesta del riesame, ottenendo sovvenzioni comprese tra il 3,2 % e l’8,0 % (cfr. considerando 154).
3) Sistema delle unità orientate all’esportazione (Export Oriented Units Scheme, «EOUS»)/Sistema delle zone economiche speciali (Special Economic Zones Scheme, «SEZS»)
a) Base giuridica
(67)
I dettagli relativi a tali sistemi sono presentati nei capitoli 6 (EOUS) e 7 (SEZS) rispettivamente delle politiche import-export 02-07 e del manuale di procedura 02-07, volume I.
b) Ammissibilità
(68)
Ad eccezione delle società commerciali pure, tutte le società che intendono esportare l’intera produzione di beni e servizi possono essere costituite nel quadro di un SEZS o di un EOUS. Tuttavia, a differenza dei settori dei servizi e dell’agricoltura, per essere ammissibili all’EOUS, le imprese dei settori industriali devono superare una soglia minima di investimento in attività fisse (pari a 10 milioni di rupie indiane).
c) Attuazione pratica
(69)
Il SEZS ha sostituito il sistema di zone di trasformazione per l’esportazione (Export Processing Zones Scheme, «EPZS»). Le SEZ sono territori ben delimitati dove vige l’esenzione dai dazi che, conformemente alle politiche import-export 02-07, sono considerati territori esteri dal punto di vista di transazioni, dazi e imposte commerciali. 14 SEZ sono già operative e le autorità indiane ne hanno approvato l’istituzione di altre 13.
(70)
Le EOU, invece, sono più flessibili dal punto di vista geografico e possono essere create ovunque sul territorio indiano. Il sistema EOU è complementare al sistema SEZ.
(71)
La domanda relativa ai sistemi EOU e SEZ deve indicare, tra l’altro, per i cinque anni successivi, i quantitativi di produzione programmati, il valore delle esportazioni previsto, il fabbisogno di importazioni e di beni locali. Se le autorità accolgono la domanda della società, questa viene informata dei termini e delle condizioni che tale accettazione comporta. Il riconoscimento come società di una zona SEZ o come unità EOU è valido per un periodo di cinque anni e può essere rinnovato per ulteriori periodi.
(72)
Una condizione fondamentale per beneficiare dei sistemi EOU e SEZ prevista dalle politiche import-export 02-07 è quella di ottenere un reddito netto in valuta straniera: nel periodo di riferimento (5 anni), cioè, il valore totale delle esportazioni deve essere superiore al valore totale delle merci importate.
(73)
Le EOU/SEZ beneficiano dei seguenti vantaggi:
i)
esenzione dai dazi all’importazione su tutti i tipi di beni (compresi beni strumentali, materie prime e beni di consumo) necessari alla fabbricazione, alla produzione, alla trasformazione o collegati a tali attività;
ii)
esenzione dalle imposte sui consumi sui beni acquistati da fonti locali;
iii)
rimborso dell’imposta centrale sulle vendite pagate sui beni acquistati in ambito locale;
iv)
possibilità di vendere una quota della produzione sul mercato interno, dietro pagamento dei dazi applicabili al prodotto finito, in deroga all’obbligo generale di esportare la totalità della produzione;
v)
esenzione dell’imposta sul reddito normalmente prevista per le vendite destinate all’esportazione, conformemente al capitolo 10A o 10B della legge sull’imposta sul reddito (Income Tax Act), per un periodo di 10 anni dall’inizio delle attività e non oltre il 2010;
vi)
possibilità di una partecipazione di capitale straniero del 100 %.
(74)
Anche se i vantaggi relativi ai due sistemi sono simili, esistono alcune differenze. Per esempio, per le vendite nazionali, una EOU può beneficiare di una riduzione del 50 % dei dazi applicabili («vendite DTA»), mentre nel caso di una SEZ, essi devono essere pagati integralmente. Una EOU può vendere sul mercato interno fino al 50 % della sua produzione a prezzi che rispecchiano tale vantaggio.
(75)
Conformemente al capitolo 65 della legge doganale (Customs Act), le unità che beneficiano di questi sistemi sono soggette alla vigilanza delle autorità doganali.
(76)
Esse hanno l’obbligo di tenere una contabilità specifica, nel formato indicato, relativa a tutte le importazioni, al consumo e all’utilizzo di tutti i materiali importati nonché delle esportazioni effettuate. Tali documenti dovrebbero essere presentati periodicamente alle autorità competenti, su richiesta (relazioni trimestrali e annuali).
(77)
Tuttavia, il paragrafo 10.2 dell’appendice 14-I e il paragrafo 13.2 dell’appendice 14-II del manuale di procedura 02-07, volume I, prevedono che alle EOU e alle SEZ non sarà mai richiesto di stabilire, per ogni partita di merce importata, un collegamento con le esportazioni, con i trasferimenti ad altre unità, con le vendite DTA o con le scorte.
(78)
Le vendite sul mercato interno sono spedite e registrate sulla base di autocertificazione. La spedizione delle partite di merci destinate all’esportazione di una EOU è controllata da un funzionario doganale, di stanza permanente presso l’unità. La società è tenuta a rimborsare alle autorità indiane il salario di tale funzionario di collegamento permanente.
(79)
Come prevede il paragrafo 29 dell’appendice 14-II del manuale di procedura 02-07, volume I, tutte le attività delle unità che operano in una SEZ, comprese l’esportazione e la reimportazione di merci sono, salvo diversamente specificato, soggette ad una procedura di autocertificazione. Pertanto, le partite di merci di una SEZ destinate all’esportazione non sono mai soggette a controlli ordinari da parte delle autorità doganali.
(80)
Nel caso presente, il sistema EOU è stato utilizzato da un esportatore che ha collaborato. Poiché il sistema non è stato utilizzato, non è invece necessario analizzare la compensabilità del sistema SEZ. L’esportatore che ha collaborato che ha beneficiato del sistema EOU se ne è servito per importare materie prime e beni strumentali in esenzione dai dazi all’importazione, per acquistare merci sul mercato interno in esenzione dalle accise, per ottenere il rimborso dell’imposta sulle vendite e per vendere parte della sua produzione sul mercato interno, avvalendosi quindi di tutti i vantaggi descritti al considerando 73, punti da i) a iv). L’esportatore ha inoltre beneficiato delle esenzioni dall’imposta sul reddito previste dal sistema EOU. Tuttavia, poiché l’esenzione dall’imposta sul reddito rientra in un sistema di esenzione più facilmente accessibile, la sua discussione è rimandata ai considerando 117 e 118.
d) Commenti sulle informazioni comunicate
(81)
Dopo la comunicazione delle informazioni, un produttore esportatore ha obiettato che, eventualmente, il sistema EOU dovrebbe essere compensato solamente nella misura in cui i dazi pagati per le vendite sul mercato interno non coprono completamente l’ammontare dei dazi all’importazione non riscossi sui fattori produttivi utilizzati per la produzione destinata alla vendita sul mercato interno («restituzioni eccessive»). L’esportatore sostiene che, per quanto riguarda il sistema EOU, che egli ritiene simile al sistema comunitario di perfezionamento attivo, esiste un sistema di verifica conforme alle disposizioni di cui agli allegati I, II e III del regolamento di base. A questo proposito, egli ha affermato che le autorità indiane non richiedono di stabilire una correlazione, per ogni partita di merce, tra i fattori produttivi importati e la corrispondente produzione destinata all’esportazione (cfr. considerando 77), in quanto né il regolamento di base né l’accordo OMC sulle sovvenzioni e le misure compensative («accordo SMC») prevedono che ciò sia necessario per rendere adeguato un sistema di verifica. Inoltre, l’esportatore sostiene che il sistema interno di controllo delle partite della propria società fornisce informazioni sulla relazione tra fattori produttivi e prodotti finali. L’esportatore ha affermato che, durante il periodo dell’inchiesta, le vendite sul mercato interno hanno rappresentato meno del 5 % delle sue vendite complessive e che la valutazione periodica, da parte delle autorità indiane, della denuncia mensile dei versamenti delle imposte sulle vendite è sufficiente per soddisfare i requisiti in materia previsti dal regolamento di base.
(82)
Secondo l’esportatore, i) per il calcolo, non deve essere presa in considerazione la quantità di materie prime importate durante il periodo dell’inchiesta, come previsto dal considerando 19 della relazione annuale della EOU in oggetto, ma la quantità di materie prime consumate nello stesso periodo, come previsto dal considerando 20 della relazione annuale, e ii) il periodo di ripartizione dei dazi non versati sull’importazione di beni strumentali dovrebbe corrispondere allo specifico periodo di ammortamento della società e non al periodo medio di ammortamento di tutti i produttori esportatori che hanno collaborato. Infine, egli ha affermato che l’interesse aggiunto (tasso commerciale prevalente in India durante il periodo dell’inchiesta) dovrebbe essere ridotto e corrispondere alla media ponderata del finanziamento della EOU in oggetto relativa al periodo dell’inchiesta del riesame.
e) Conclusioni sul sistema EOU
(83)
L’esenzione di cui beneficiano le EOU di due tipi di dazi sulle importazioni (i dazi doganali di base e i dazi doganali speciali supplementari) e il rimborso delle imposte sulle vendite rappresentano, ai sensi dell’articolo 2, paragrafo 1, lettera a), punto ii), del regolamento di base, contributi finanziari attribuiti dalle autorità indiane. Applicando tale sistema, la pubblica amministrazione rinuncia a delle entrate obbligatorie e conferisce un vantaggio alla EOU, ai sensi dell’articolo 2, paragrafo 2, del regolamento di base, in quanto la EOU risparmia liquidità, non dovendo versare i dazi obbligatori e ottenendo il rimborso delle imposte sulle vendite.
(84)
L’esenzione dalle accise e dai dazi equivalenti sulle importazioni («dazi doganali supplementari»), tuttavia, non comporta la rinuncia ad entrate altrimenti obbligatorie. Le accise e i dazi doganali supplementari, se versati, potrebbero essere usati come crediti per futuri pagamenti di dazi (il cosiddetto meccanismo CENVAT). Tali dazi non sono quindi definitivi. Con il sistema di crediti CENVAT, il dazio definitivo grava solo sul valore aggiunto e non sui fattori di produzione.
(85)
Ai sensi dell’articolo 2 del regolamento di base, solamente l’esenzione dai dazi doganali di base e dai dazi doganali speciali supplementari e il rimborso delle imposte sulle vendite costituiscono sovvenzioni. Inoltre, tali provvedimenti sono condizionati di diritto all’andamento delle esportazioni e sono quindi ritenuti specifici e passibili di compensazione a titolo dell’articolo 3, paragrafo 4, lettera a), del regolamento di base. L’obiettivo di esportazione di una EOU, di cui al paragrafo 6.1 delle politiche import-export 02-07 è una conditio sine qua non per ottenere gli incentivi.
(86)
Inoltre, le sovvenzioni in oggetto non possono, contrariamente a quanto affermato da un esportatore, essere ritenute sistemi consentiti di restituzione del dazio o di restituzione sostitutiva, ai sensi dell’articolo 2, paragrafo 1, lettera a), punto ii), del regolamento di base, non essendo conformi alle norme severe enunciate nell’allegato I, lettera i), nell’allegato II (definizione e norme relative alla restituzione) e nell’allegato III (definizioni e norme relative alla restituzione sostitutiva) del regolamento di base. La presunta analogia tra il sistema EOU e il sistema comunitario di perfezionamento attivo è irrilevante, in quanto tale sistema non è oggetto dell’inchiesta presente.
(87)
Se il rimborso delle imposte sulle vendite e l’esenzione dei dazi all’importazione sono utilizzati per l’acquisto di beni strumentali, ciò viola le condizioni relative ai sistemi consentiti di restituzione, in quanto tali beni non sono immessi nel processo di produzione, come richiesto dall’allegato I, lettere h) (rimborso delle imposte sulle vendite) e i) (restituzione dei dazi all’importazione). L’esportatore ha obiettato che, poiché i beni strumentali sono necessari alla produzione, essi non possono in quanto tali essere esclusi da un sistema consentito di restituzione del dazio. Tuttavia, tale argomentazione non trova riscontro nella formulazione chiara dell’allegato I, lettere h) ed i), in quanto i beni strumentali sono utilizzati per la produzione e non consumati nel processo. L’argomento addotto è pertanto respinto.
(88)
Relativamente agli altri vantaggi accessibili nel quadro di tale sistema, nonostante l’analisi attenta delle argomentazioni dell’esportatore, la Commissione ha confermato che le autorità indiane non avevano attuato un sistema o una procedura di verifica efficace in grado di determinare se e in quale misura i fattori produttivi acquistati in esenzione dai dazi e dalle imposte sulle vendite fossero stati consumati nella produzione del prodotto esportato (allegato II, titolo II, paragrafo 4, del regolamento di base e, nel caso del sistema di restituzione sostitutiva, allegato III, titolo II, paragrafo 2, del regolamento di base).
(89)
Una EOU può vendere una proporzione significativa della propria produzione, corrispondente al 50 % da fatturato annuo, sul mercato interno e non esiste quindi l’obbligo giuridico di esportare la totalità dei prodotti fabbricati. Inoltre, a causa della procedura di autocertificazione, le transazioni relative al mercato interno avvengono senza la supervisione ed il controllo di funzionari statali. Pertanto, le sedi delle EOU non sono completamente soggette ad un controllo fisico da parte delle autorità indiane. Date queste circostanze, affinché un sistema di verifica della restituzione dei dazi sia ritenuto tale, è necessario disporre di ulteriori elementi di verifica, in particolare elementi in grado di determinare la relazione esistente tra i fattori produttivi importati in esenzione dai dazi e i prodotti risultanti destinati all’esportazione. Durante il periodo dell’inchiesta, la EOU oggetto dell’inchiesta attuale non ha venduto sul mercato interno per un valore corrispondente al 50 % del suo fatturato annuo, ma solamente al 5 % circa. Tale dato non ha però alcuna incidenza sulla valutazione generale dell’adeguatezza del sistema di verifica applicato.
(90)
Per quanto concerne gli altri sistemi di verifica applicati, va osservato, come indicato al considerando 77 e confermato dalle comunicazioni dell’esportatore, che le EOU non sono mai obbligate di diritto a descrivere la relazione tra ogni partita di merci importate e la destinazione del corrispondente prodotto risultante. Solo il controllo di tali partite di merci, però, fornirebbe alle autorità indiane informazioni sulla destinazione finale dei fattori produttivi sufficienti a verificare che le esenzioni dai dazi e dalle imposte sulle vendite non siano superiori alla quantità di fattori immessi nel processo produttivo destinato all’esportazione. Le dichiarazioni mensili autocertificate dei versamenti delle imposte sulle vendite sul mercato interno, che vengono periodicamente controllate dalle autorità indiane, non sono sufficienti. Nemmeno i sistemi interni delle società, adottati ma non obbligatori ai sensi delle politiche import-export 02-07, per esempio i sistemi di controllo delle partite, non soddisfano tutti i criteri di un sistema di verifica della restituzione dei dazi. Inoltre, i sistemi di verifica della restituzione dei dazi devono essere elaborati ed adottati dalle autorità pubbliche e la creazione di un sistema di informazioni non deve essere lasciata alla discrezionalità degli amministratori delle singole società. Le revisioni contabili previste dalle autorità indiane sono state richieste sia alla società che all’amministrazione stessa, ma non sono mai state presentate; pertanto, esse non sono state utilizzate come elementi di prova. La Commissione conferma quindi che, poiché alle EOU non viene esplicitamente richiesto, in base alle politiche import-export 02-07, di registrare la relazione tra fattori produttivi e prodotti risultanti, le autorità indiane non hanno adottato un meccanismo di controllo efficace in grado di determinare quali fattori, e in quali quantità, sono stati immessi nella produzione destinata all’esportazione.
(91)
Le autorità indiane non hanno effettuato esami ulteriori, previsti ove il meccanismo o la procedura di verifica non esistano (allegato II, titolo II, paragrafo 5, e allegato III, titolo II, paragrafo 3, del regolamento di base), sulla base dei fattori produttivi effettivamente consumati, né sono riuscite a dimostrare che non si tratta di un caso di restituzione eccessiva. In linea di principio, tali ulteriori esami dovrebbero essere completati prima della visita di verifica effettuata nel quadro dell’inchiesta, in modo che l’eventuale verifica possa basarsi sui risultati di tali esami (articolo 11, paragrafo 8, e articolo 26, paragrafo 1, del regolamento di base).
f) Calcolo dell’importo della sovvenzione
(92)
Pertanto, in mancanza di sistemi consentiti di restituzione dei dazi o di restituzione sostitutiva, il vantaggio compensabile corrisponde alla restituzione, nel periodo dell’inchiesta del riesame, dell’integrità dei dazi all’importazione (dazi doganali di base e dazi doganali speciali supplementari) normalmente dovuti al momento dell’importazione e del rimborso delle imposte sulle vendite.
(93)
La richiesta dell’esportatore di tenere conto solamente dell’importo dei dazi e delle imposte sulle vendite risparmiati, relativi ai fattori produttivi consumati durante il periodo dell’inchiesta del riesame, è stata respinta. Ai sensi dell’articolo 2, paragrafo 2, del regolamento di base, il conferimento del vantaggio avviene al momento dell’acquisto in esenzione da dazi e da imposte sulla vendita di fattori produttivi importati, in quanto a tale stadio i dazi dovrebbero essere versati.
i) Esenzione dai dazi all’importazione (dazi doganali di base e dazi doganali speciali supplementari) e rimborso delle imposte sulle vendite relative alle materie prime
(94)
Per l’esportatore che ha beneficiato del sistema EOU, l’importo della sovvenzione è stato calcolato in base all’importo di dazi non riscossi (dazi doganali di base e dazi doganali speciali supplementari) sui materiali importati per il settore produzione, ovverosia farmaci sfusi e prodotti intermedi, e alle imposte sulle vendite rimborsate, durante il periodo di inchiesta del riesame. Le spese necessariamente sostenute per ottenere la sovvenzione sono state detratte da tale somma, conformemente all’articolo 7, paragrafo 1, lettera a), del regolamento di base ed è stato così ottenuto l’importo della sovvenzione da usare come numeratore. Conformemente all’articolo 7, paragrafo 2, del regolamento di base, il valore delle sovvenzioni è stato ripartito in base al fatturato relativo alle esportazioni generato dal settore dei prodotti farmaceutici sfusi («settore») durante il periodo dell’inchiesta del riesame (denominatore), in quanto la sovvenzione è condizionata all’andamento delle esportazioni e non è stata accordata in riferimento ai quantitativi fabbricati, prodotti, esportati o trasportati. Il margine di sovvenzione così ottenuto è risultato pari al 29,6 %.
ii) Esenzione dai dazi all’importazione (dazi doganali di base e dazi doganali speciali supplementari) sui beni strumentali
(95)
Diversamente dalle materie prime, i beni strumentali non vengono fisicamente incorporati nei prodotti finiti. Conformemente all’articolo 7, paragrafo 3, del regolamento di base, il vantaggio conferito alla società oggetto dell’inchiesta è stato calcolato in base all’ammontare dei dazi doganali non pagati sui beni strumentali ripartito su un periodo corrispondente al normale periodo di ammortamento di tali beni strumentali nell’industria del prodotto in esame. Per determinare il normale periodo di ammortamento si è utilizzata la media ponderata dei periodi di ammortamento di tutti gli esportatori che hanno collaborato. La richiesta dell’EOU oggetto dell’inchiesta di utilizzare il periodo di ammortamento della singola società è stata respinta, in quanto «normale» non è sinonimo di «individuale», ma di «media rappresentativa». L’importo calcolato in questo modo, attribuibile al periodo di inchiesta del riesame, è stato adeguato aggiungendo gli interessi relativi a tale periodo, al fine di ottenere il valore del vantaggio nel tempo e quindi determinare il vantaggio integrale di cui il destinatario ha beneficiato nel quadro di tale sistema. Gli interessi aggiunti sono stati calcolati sulla base dei tassi di interesse commerciali vigenti in India nel periodo dell’inchiesta del riesame. La richiesta dell’esportatore di utilizzare il proprio tasso di interesse inferiore non ha modificato il risultato; il margine di sovvenzione è rimasto lo stesso. Le spese necessariamente sostenute per ottenere la sovvenzione sono state detratte da tale somma, conformemente all’articolo 7, paragrafo 1, lettera a), del regolamento di base ed è stato così ottenuto l’importo della sovvenzione da usare come numeratore. Conformemente all’articolo 7, paragrafo 2, e all’articolo 7, paragrafo 3, del regolamento di base, il valore delle sovvenzioni è stato ripartito in base al fatturato relativo alle esportazioni generato dal settore durante il periodo dell’inchiesta del riesame (denominatore), in quanto la sovvenzione è condizionata all’andamento delle esportazioni e non è accordata in riferimento ai quantitativi fabbricati, prodotti, esportati o trasportati. Il margine di sovvenzione così ottenuto è risultato pari all’1,3 %.
(96)
Pertanto il margine di sovvenzione complessivo di cui ha beneficiato la società nel quadro del sistema EOU è risultato pari al 30,9 %.
4) Sistema di promozione delle esportazioni relativo ai beni strumentali (Export Promotion Capital Goods Scheme, «EPCGS»)
a) Base giuridica
(97)
La descrizione dettagliata dell’EPCGS si trova al paragrafo 5 delle politiche import-export 02-07 e al capitolo 5 del manuale di procedura 02-07, volume I.
b) Ammissibilità
(98)
Possono beneficiare del sistema i produttori esportatori e gli operatori commerciali esportatori collegati a produttori e i fornitori di servizi.
c) Attuazione pratica
(99)
A condizione che osservi l’obbligo di esportare i prodotti, una società può importare beni strumentali (nuovi e, dall’aprile 2003, di seconda mano e vecchi fino a dieci anni) pagando un’aliquota di dazio ridotta. A tale scopo, su domanda e dietro versamento di un’imposta, le autorità indiane rilasciano una licenza EPCGS. Dall’aprile 2000, il sistema prevede una riduzione del 5 % del dazio all’importazione su tutti i beni strumentali importati nel quadro di tale sistema. Fino al 31 marzo 2000, le aliquote dei dazi in vigore erano dell’11 % (con possibilità di supplemento del 10 %) e, nel caso di importazioni di valore elevato, dello 0 %. Per soddisfare l’obbligo di esportazione, i beni strumentali importati devono essere immessi, per un certo periodo, nel processo produttivo di un certo quantitativo di beni destinati all’esportazione.
(100)
Il titolare di una licenza EPCGS può anche rifornirsi di beni strumentali sul mercato interno. In tal caso, il produttore nazionale dei beni strumentali può avvalersi della facoltà di importare in franchigia dal dazio le componenti necessarie alla fabbricazione di tali beni. In alternativa, il produttore nazionale può reclamare i vantaggi connessi alle presunte esportazioni per quanto riguarda la fornitura di beni strumentali ad un titolare di licenza EPCGS.
d) Commenti sulle informazioni comunicate
(101)
Alla comunicazione delle informazioni, le autorità indiane e un produttore esportatore hanno obiettato i) che il periodo di ammortamento utilizzato per i beni strumentali non è stato adeguatamente comunicato alle parti interessate e ii) che la Commissione non ha espresso con sufficiente chiarezza perché e in quale misura, per calcolare il valore della sovvenzione compensabile, sono stati aggiunti gli interessi.
e) Conclusioni relative al sistema EPCG
(102)
Il sistema EPCG costituisce una sovvenzione ai sensi dell’articolo 2, paragrafo 1, lettera a), punto ii), e dell’articolo 2, paragrafo 2, del regolamento di base. La riduzione dei dazi costituisce un contributo finanziario accordato dalle autorità indiane, in quanto con tale concessione esse rinunciano a entrate che sarebbero altrimenti dovute. Inoltre, la riduzione dei dazi conferisce un vantaggio all’esportatore in quanto i dazi risparmiati all’importazione ne migliorano la liquidità.
(103)
Il sistema EPCG, poi, è condizionato di diritto all’andamento delle esportazioni, in quanto tali licenze non possono essere rilasciate senza un impegno a esportare i beni prodotti. Per questo motivo, ai sensi dell’articolo 3, paragrafo 4, lettera a), del regolamento di base, esso è ritenuto specifico e compensabile.
(104)
Infine, tale sistema non può essere considerato un sistema consentito di restituzione del dazio o un sistema di restituzione sostitutiva, ai sensi dell’articolo 2, paragrafo 1, lettera a), punto ii), del regolamento di base. I sistemi consentiti, di cui all’allegato I, lettera i), non riguardano i beni strumentali, in quanto questi non sono immessi nel processo produttivo dei manufatti destinati all’esportazione.
f) Calcolo dell’importo della sovvenzione
(105)
Conformemente all’articolo 7, paragrafo 3, del regolamento di base, il valore della sovvenzione è stato calcolato in base ai dazi doganali non pagati sui beni strumentali, ripartito su un periodo corrispondente al normale periodo di ammortamento di tali beni strumentali nell’industria degli antibiotici. Conformemente alla prassi consolidata, tale valore, relativo al periodo dell’inchiesta del riesame, è stato adeguato aggiungendo gli interessi relativi a tale periodo, affinché l’importo corrisponda al valore effettivo del vantaggio nel tempo. A tale scopo, sono stati ritenuti adeguati i tassi d’interesse commerciali vigenti in India nel periodo dell’inchiesta del riesame. Le spese necessariamente sostenute per ottenere la sovvenzione sono state detratte da tale somma, conformemente all’articolo 7, paragrafo 1, lettera a), del regolamento di base ed è stato così ottenuto l’importo della sovvenzione da usare come numeratore. Conformemente all’articolo 7, paragrafo 2, e all’articolo 7, paragrafo 3, del regolamento di base, il valore delle sovvenzioni è stato ripartito in base al fatturato relativo alle esportazioni durante il periodo dell’inchiesta del riesame (denominatore), in quanto la sovvenzione è condizionata all’andamento delle esportazioni e non è concessa in riferimento ai quantitativi fabbricati, prodotti, esportati o trasportati. Nel periodo dell’inchiesta del riesame, quattro società hanno beneficiato del sistema. Le sovvenzioni ottenute sono state trascurabili.
(106)
Poiché, nel caso in oggetto, il sistema EPCG non sarà compensato, non si ritiene necessario rispondere ai commenti pervenuti dopo la comunicazione delle informazioni.
5) Sistema di crediti all’esportazione (Export Credit Scheme, «ECS»).
a) Base giuridica
(107)
I dettagli relativi a tale sistema si trovano nella Master Circular IECD n. 5/04.02.02/2002-03 (crediti all’esportazione in valuta straniera) e nella Master Circular IECD n. 4/04.02.02/2002-03 (crediti all’esportazione in rupie) pubblicate dalla Banca centrale indiana e destinate a tutte le banche commerciali indiane.
b) Ammissibilità
(108)
Possono beneficiare di tale sistema produttori esportatori e operatori commerciali esportatori.
c) Attuazione pratica
(109)
Nel quadro di questo sistema, la Banca centrale indiana fissa ufficialmente i tassi massimi di interesse applicabili ai crediti all’esportazione in valuta estera ed in rupie che le banche commerciali possono praticare nei confronti degli esportatori, allo scopo di rendere accessibili a questi ultimi il credito a tassi competitivi a livello internazionale. Il sistema EC consiste di due sottosistemi, il sistema di crediti all’esportazione precedente alla spedizione (Pre-Shipment Export Credit Scheme, «packing credit»), che riguarda i crediti forniti ad un esportatore per l’acquisto, la trasformazione, la fabbricazione, l’imballaggio e/o la spedizione di beni prima dell’esportazione, e il sistema di crediti all’esportazione successivo alla spedizione (Post-Shipment Export Credit Scheme), che fornisce prestiti al capitale circolante allo scopo di finanziare i crediti a breve termine relativi alle esportazioni. La Banca centrale indiana obbliga inoltre le banche a destinare un certo quantitativo del credito netto al finanziamento delle esportazioni.
(110)
Grazie a quanto previsto da queste Master Circulars, gli esportatori possono ottenere crediti all’esportazione a tassi di interesse migliori rispetto ai tassi d’interesse dei crediti commerciali normali («crediti per cassa»), che sono a livello di mercato. A tale proposito, la Master Circular sui crediti all’esportazione in rupie precisa che i tassi d’interesse massimi relativi al credito concesso agli esportatori prescritti dalla circolare sono inferiori ai tassi di prestito normalmente concessi ad altri mutuatari e sono pertanto da considerarsi agevolati. La differenza di tasso può essere inferiore per società con una buona classificazione creditizia. Le società con le migliori classificazioni creditizie, infatti, possono ottenere crediti all’esportazione e crediti per cassa alle stesse condizioni.
d) Commenti sulle informazioni comunicate
(111)
Alla comunicazione delle informazioni, due esportatori che hanno beneficiato di tale sistema hanno obiettato che il sistema EC non è una sovvenzione compensabile, sostenendo che i) le sovvenzioni compensabili presuppongono il trasferimento di fondi pubblici, ii) i tassi dei crediti del sistema EC sono a livello di mercato, in quanto banche commerciali diverse offrono tassi d’interesse significativamente diversi e iii) i tassi d’interesse relativi ai crediti per cassa sono superiori rispetto a quelli dei crediti all’esportazione, in quanto il finanziamento delle esportazioni è meno rischioso (self-executing) e, nel caso dei crediti all’esportazione in valuta straniera, a causa della presunta minore inflazione delle valute straniere liberamente convertibili rispetto alle rupie indiane, che, sostengono gli esportatori, ha un’incidenza sui tassi d’interesse.
(112)
Inoltre, un esportatore ha sostenuto, senza proporre un nuovo metodo di calcolo del margine di sovvenzione, che, ai fini di tale calcolo, si sarebbero dovuti usare i tassi praticati da altre banche, e non da quelle individuate come banche prestatarie durante la visita di verifica, scegliendo, in ogni caso, per il confronto, i tassi più bassi sia per i crediti all’esportazione che per i crediti di cassa. Un altro esportatore ha sostenuto, senza fornire alcun elemento di prova, che l’importo del prestito dovesse essere ridotto del 25 %, una percentuale che rappresentava capitale proprio, pur essendo stata registrata nella contabilità come capitale straniero.
e) Conclusioni sul sistema EC
(113)
In primo luogo, i tassi d’interesse preferenziali del sistema di crediti all’esportazione stabiliti dalle Master Circulars della Banca centrale indiana, di cui al considerando 107, possono diminuire i costi degli interessi sostenuti dagli esportatori, rispetto al costo del credito determinato dalle condizioni del mercato e conferire quindi un vantaggio ai sensi dell’articolo 2, paragrafo 2, del regolamento di base. La Commissione ha concluso che sia stato conferito un vantaggio solamente nei casi dei produttori esportatori in cui si sono riscontrate tali differenze tra tassi d’interesse. Contrariamente alle osservazioni di cui sopra, le differenze non si possono spiegare solamente facendo riferimento alle strategie di mercato delle banche commerciali. Il finanziamento delle esportazioni non è, di per sé, più sicuro del finanziamento interno. In realtà, esso è normalmente considerato più rischioso e l’ampiezza delle garanzie necessarie per un certo credito, indipendentemente dall’oggetto del finanziamento, rappresenta una scelta puramente commerciale della banca commerciale. Le differenze di tasso tra banche diverse dipendono dalla scelta della Banca centrale indiana di fissare i tassi massimi dei mutui per ogni singola banca commerciale. Inoltre, se non fosse per le Master Circulars della Banca centrale, le banche commerciali non sarebbero obbligate a offrire, ai mutuatari di finanziamenti alle esportazioni, crediti all’esportazione in valuta straniera a tassi d’interesse forse più vantaggiosi. Per riassumere la risposta alle obiezioni di cui sopra, va osservato che l’obiettivo delle Master Circulars della Banca centrale è quello di fornire finanziamenti alle esportazioni a «tassi competitivi a livello internazionale» e che la stessa Banca centrale considera i tassi dei crediti all’esportazione «agevolati». In secondo luogo, nonostante il fatto che i crediti agevolati del sistema di crediti all’esportazione siano concessi da banche commerciali, il vantaggio è un contributo finanziario accordato da una pubblica amministrazione, conformemente all’articolo 2, paragrafo 1, punto iv), del regolamento di base. Va osservato a questo proposito che né l’articolo 2, paragrafo 1, punto iv), del regolamento di base, né l’accordo SMC prevedono che sia necessario un onere a carico dei conti pubblici, ovvero il rimborso versato alle banche commerciali da parte delle autorità indiane, per qualificare un’operazione come sovvenzione; è sufficiente infatti che la pubblica amministrazione incarichi o dia ordine di svolgere le funzioni di cui ai punti i), ii) e iii), dell’articolo 2, paragrafo 1, del regolamento di base. La Banca centrale indiana è un ente pubblico che rientra nella definizione di pubblica amministrazione di cui all’articolo 1, paragrafo 3, del regolamento di base, essendo di proprietà statale al 100 %, perseguendo finalità corrispondenti alle politiche pubbliche, per esempio in materia di politica monetaria, ed essendo i suoi dirigenti nominati dal governo indiano. La Banca centrale indiana determina le scelte di enti privati, in quanto le banche commerciali sono vincolate dalle condizioni, relative tra l’altro ai tetti massimi per i tassi d’interesse sui crediti all’esportazione, pubblicate nelle sue Master Circulars e dalle sue disposizioni relative al fatto che le banche commerciali debbano destinare una certa percentuale di credito bancario netto al finanziamento delle esportazioni. Tale azione obbliga le banche commerciali a svolgere le funzioni di cui all’articolo 2, paragrafo 1, lettera a), punto i), del regolamento di base, nella fattispecie mutui sotto forma di finanziamento agevolato delle esportazioni. Questi trasferimenti diretti di fondi sotto forma di prestiti a condizioni particolari sarebbero di norma di competenza della pubblica amministrazione e la prassi non differisce in modo significativo dalla prassi normalmente seguita dalle pubbliche amministrazioni, articolo 2, paragrafo 1, lettera a), punto iv), del regolamento di base. La sovvenzione è ritenuta specifica e compensabile poiché i tassi d’interesse preferenziali sono accessibili solo in relazione al finanziamento di operazioni di esportazione e quindi condizionati all’andamento delle esportazioni, come previsto dall’articolo 3, paragrafo 4, lettera a), del regolamento di base.
f) Calcolo dell’importo della sovvenzione
(114)
L’importo della sovvenzione è stato calcolato in base alla differenza tra l’interesse pagato per i crediti all’esportazione utilizzati durante il periodo dell’inchiesta del riesame e l’importo che sarebbe stato pagato se fossero stati applicati gli stessi interessi dei normali crediti commerciali utilizzati dalla società in oggetto. Conformemente all’articolo 7, paragrafo 2, del regolamento di base, il valore delle sovvenzioni (numeratore) è stato ripartito in base al fatturato totale relativo alle esportazioni durante il periodo dell’inchiesta del riesame (denominatore), in quanto la sovvenzione è condizionata all’andamento delle esportazioni e non è stata accordata in riferimento ai quantitativi fabbricati, prodotti, esportati o trasportati. L’obiezione, pervenuta in ritardo, di un esportatore, secondo la quale l’importo del credito verificato durante la visita di verifica dovrebbe essere diminuito del 25 % in quanto costituito, in tale percentuale, da capitali propri, un fatto mai nominato, né prima né durante la visita di verifica, non è stata suffragata da elementi di prova e non può quindi essere accolta. Per quanto riguarda la richiesta di utilizzare, per quanto concerne le banche prestatarie, informazioni nuove e diverse dalle informazioni fornite durante la visita di verifica, essa è stata ugualmente respinta, in quanto tali informazioni non sono pervenute in tempo utile e non sono state oggetto di verifica. In ogni caso, l’esportatore in questione non ha dimostrato di avere ottenuto finanziamenti all’esportazione dalle banche commerciali che offrivano le condizioni più vantaggiose. Sei società hanno beneficiato del sistema dei crediti all’esportazione, ottenendo sovvenzioni fino al 2,3 %.
6) Sistemi di esenzione dall’imposta sul reddito
a) Esenzione dall’imposta sul reddito da esportazione (Export Income Tax Exemption Scheme, «EITES»)
i) Sezione 80HHC della legge sulle imposte sul reddito del 1961 (Income Tax Act 1961, «ITA»).
(115)
La Commissione ha rilevato che, durante il periodo dell’inchiesta ai fini del riesame, quattro esportatori oggetto dell’inchiesta hanno beneficiato di un’esenzione parziale dall’imposta sul reddito relativamente ai profitti derivanti dalle vendite all’esportazione. La base giuridica dell’esenzione si ritrova nella sezione 80HHC dell’ITA.
(116)
Tale disposizione dell’ITA è stata revocata a partire dall’anno di accertamento 2005-2006 (ossia per l’anno finanziario che va dal 1o aprile 2004 al 31 marzo 2005) e non conferirà pertanto al richiedente alcun vantaggio dopo il 31 marzo 2004. Anche se quattro esportatori oggetto dell’inchiesta hanno beneficiato del sistema nel periodo dell’inchiesta del riesame, essendo stato successivamente revocato, esso non sarà compensato, ai sensi dell’articolo 15, paragrafo 1, del regolamento di base.
ii) Sezioni 10A e 10B dell’ITA
(117)
Rimane invece applicabile fino al 31 marzo 2010 e per 10 anni a partire dall’inizio della produzione, l’esenzione totale delle imposte sul reddito relativa alle entrate derivanti dalle vendite all’esportazione delle società stabilitesi di recente in una SEZ, in una zona di libero scambio o nei parchi tecnologici per la produzione di hardware e software (ITA, sezione 10A) o delle EOU costituitesi di recente (ITA, sezione 10B).
(118)
Una società ha beneficato negli ultimi dieci anni, a cominciare dall’anno finanziario 1993-1994, dei vantaggi previsti dall’ITA, sezione 10B e non sarà quindi più ammissibile a tali vantaggi a partire dall’anno finanziario 2003-2004. In questo caso, ai sensi dell’articolo 15, paragrafo 1, del regolamento di base, tale sistema non sarà pertanto compensato.
b) Incentivi a livello di imposta sul reddito per la ricerca e lo sviluppo (Income Tax Incentive for Research and Development, «ITIRAD»)
i) Base giuridica
(119)
La descrizione dettagliata degli ITIRAD si trova nella sezione 35 (2AB) dell’ITA.
ii) Ammissibilità
(120)
Possono beneficiare di tale sistema le società impegnate nella produzione di biotecnologia, prodotti farmaceutici, prodotti chimici, apparecchiature elettroniche, computer e software per computer, apparecchiature per telecomunicazioni, elicotteri, aeromobili ed eventuali altri articoli o prodotti oggetto di notifica.
iii) Attuazione pratica
(121)
Previa approvazione del dipartimento di ricerca scientifica e industriale del governo indiano, per qualsiasi spesa (esclusi il costo del terreno o dell’immobile) relativa alla ricerca e allo sviluppo, è prevista una deduzione, ai fini del versamento delle imposte, di una somma pari al 150 % dei costi effettivamente sostenuti. Pertanto, grazie ad una deduzione del 50 % di spese fittizie (ovverosia spese non sostenute), la base imponibile e quindi la pressione fiscale diminuiscono artificialmente.
iv) Commenti sulle informazioni comunicate
(122)
Dopo la comunicazione delle informazioni, un esportatore, che ha beneficiato dei vantaggi previsti da questo sistema, ha presentato le osservazioni seguenti: lo schema non dovrebbe essere compensato, perché i), anche se effettivamente limitati ad alcuni settori, gli ITIRAD non sarebbero specifici ai sensi dell’articolo 3, paragrafo 2, del regolamento di base, in quanto tutte le società di tali settori sono ammissibili e ii), conformemente alla sezione 35 (2AB), sottosezione 5), dell’ITA, le spese sostenute dopo il 31 marzo 2005 non rientreranno nel sistema.
v) Conclusioni sugli ITIRAD
(123)
Gli ITIRAD costituiscono una sovvenzione ai sensi dell’articolo 2, paragrafo 1, lettera a), punto ii), e dell’articolo 2, paragrafo 2, del regolamento di base. La riduzione artificiale della base imponibile prevista dalla sezione 35 (2AB) dell’ITA costituisce un contributo finanziario delle autorità indiane, in quanto comporta la rinuncia da parte del governo indiano ad entrate fiscali che sarebbero altrimenti dovute. Inoltre, la riduzione dell’imposta sul reddito conferisce un vantaggio alla società, in quanto ne migliora la liquidità.
(124)
Le autorità indiane hanno argomentato, ribadendolo dopo la comunicazione delle informazioni, che l’ammissibilità agli ITIRAD è basata su criteri oggettivi e che pertanto il sistema non è specifico. Tuttavia, la formulazione chiara della sezione 35 (2AB) dell’ITA dimostra che gli ITIRAD sono effettivamente specifici ai sensi dell’articolo 3, paragrafo 2, lettera a), del regolamento di base e quindi compensabili. L’ammissibilità al sistema non si basa su criteri obiettivi, che, ai sensi dell’articolo 3, paragrafo 2, lettera b), del regolamento di base, sono neutri. I vantaggi di questo sistema sono accessibili solamente ad alcuni settori industriali di cui al considerando 120 e le autorità indiane non hanno esteso l’ammissibilità a tutti i settori. Contrariamente all’osservazione presentata da un esportatore, tale limitazione costituisce specificità, poiché la categoria «gruppo di industrie» di cui all’articolo 3, paragrafo 2, del regolamento di base è praticamente sinonimo di restrizioni di settore. La restrizione in oggetto non è di natura economica e di applicazione orizzontale, quali il numero dei dipendenti e la dimensione dell’impresa.
(125)
Inoltre, l’affermazione che le spese sostenute dopo il 31 marzo 2005 non rientrano più nel sistema non ne comporta la non compensabilità ai sensi dell’articolo 15, paragrafo 1, del regolamento di base. Non è infatti stato dimostrato che il sistema fosse già revocato al momento della preparazione delle conclusioni dell’inchiesta, né che l’esportatore non otterrà più vantaggi nel quadro degli ITIRAD. Al contrario, gli ITIRAD saranno in vigore per tutto l’anno di valutazione 2005/2006 (ovverosia l’anno finanziario 2004/2005) e il relativo sistema continuerà pertanto a conferire ulteriori vantaggi. Inoltre, l’esportatore non ha dimostrato la fondatezza della sua affermazione che il governo indiano non prevede di prorogare il sistema in questione. In realtà, il sistema è già stato prorogato in passato (8). Non ci sono indicazioni che una tale proroga non verrà introdotta con la prossima legge finanziaria, in particolare perché il governo indiano, né al momento della consultazione, né nelle sue osservazioni successive alla comunicazione delle informazioni, ha accennato al fatto che a partire dal 31 marzo 2005 il sistema i) scadrà e ii) non sarà sostituito da una disposizione analoga di agevolazione fiscale.
vi) Calcolo dell’importo della sovvenzione
(126)
L’importo della sovvenzione è stato calcolato sulla base della differenza tra le imposte sul reddito dovute nel periodo dell’inchiesta del riesame e le imposte modificate dall’applicazione delle disposizioni della sezione 35(2AB) dell’ITA. Conformemente all’articolo 7, paragrafo 2, del regolamento di base, il valore delle sovvenzioni (numeratore) è stato ripartito in base al fatturato totale durante il periodo dell’inchiesta del riesame (denominatore), in quanto la sovvenzione è condizionata all’andamento delle esportazioni e non è stata accordata in riferimento ai quantitativi fabbricati, prodotti, esportati o trasportati. Il margine di sovvenzione calcolato per la società che ha beneficiato degli ITIRAD è risultato pari all’1,5 %.
III. Sistemi regionali
1) Sistemi di incentivi all’industria (Industrial Incentive Schemes, IIS) delle pubbliche amministrazioni del Gujarat e del Punjab.
(127)
Gli Stati del Gujarat e del Punjab accordano alle imprese industriali ammissibili incentivi sotto forma di esenzione e/o differimento di imposte sulle vendite e sull’acquisto, allo scopo di incoraggiare lo sviluppo industriale di zone economicamente arretrate situate nel proprio territorio. In quanto praticamente identici, i due sistemi sono valutati insieme.
a) Base giuridica
(128)
La descrizione dettagliata dei sistemi applicati dai governi del Gujarat e del Punjab si trova nella risoluzione del governo del Gujarat n. INC-1090-1023-(2)-I(GR n. 2) del 16 ottobre 1990 e nella risoluzione del governo del Punjab n. 15/43/96-5IB/2238 del 20 marzo 1996.
b) Ammissibilità
(129)
Possono beneficiare dei vantaggi previsti dai sistemi in oggetto le società che aprono nuovi impianti industriali o espandono in misura significativa impianti industriali esistenti in aree economicamente arretrate. Tuttavia, esistono elenchi completi di industrie non ammissibili, per evitare che le società attive in determinati campi beneficino degli incentivi.
c) Attuazione pratica
(130)
Per beneficiare dei sistemi, le società devono investire in zone economicamente arretrate. Queste zone, che rappresentano unità territoriali nei due Stati, sono classificate in base allo sviluppo economico in diverse categorie; altre aree sono invece escluse dall’applicazione di questi sistemi di incentivi. I criteri principali per fissare l’importo degli incentivi sono l’entità degli investimenti e il tipo di zona in cui l’impresa opera od opererà.
(131)
Gli incentivi possono essere concessi in qualsiasi momento poiché non ci sono limiti di tempo relativi alla presentazione delle richieste di incentivi o all’adempimento dei criteri quantitativi.
d) Commenti sulle informazioni comunicate
(132)
Dopo la comunicazione delle informazioni, due esportatori che hanno beneficiato di vantaggi nel quadro del sistema di incentivi all’industria hanno affermato che i) il sistema non rappresenta una sovvenzione alle esportazioni, ii) esso costituisce una compensazione delle spese straordinarie sostenute a causa della mancanza di strutture appropriate nelle aree economicamente arretrate e iii) un esportatore non ne beneficia più dal 5 luglio 2003.
e) Conclusioni sul sistema di incentivi all’industria
(133)
Questi sistemi costituiscono una sovvenzione ai sensi dell’articolo 2, paragrafo 1, lettera a), punto ii), e dell’articolo 2, paragrafo 2, del regolamento di base, rappresentando rispettivamente contributi finanziari da parte dei governi del Gujarat e del Punjab, poiché gli incentivi concessi, nella fattispecie esenzioni dalle imposte sulle vendite e sugli acquisti, diminuiscono il gettito fiscale che sarebbe altrimenti dovuto. Inoltre, gli incentivi conferiscono un vantaggio ad una società, in quanto, poiché le imposte dovute non vengono versate, ne migliorano la situazione finanziaria.
(134)
Inoltre, i sistemi sono specifici in quanto regionali, ai sensi dell’articolo 3, paragrafo 2, lettera a), e articolo 3, paragrafo 3, del regolamento di base, in quanto di essi beneficiano solo alcune società che hanno investito all’interno di alcune aree geografiche definite, che rientrano nella giurisdizione degli Stati in questione. Le società ubicate all’esterno di tali zone non sono ammissibili e inoltre il livello del vantaggio varia in base alla zona.
(135)
Le autorità indiane non approvano tale valutazione. In primo luogo, esse sostengono che il commercio internazionale non è per sua natura soggetto alle imposte sulle vendite, come stabilisce la costituzione indiana. Ne consegue, secondo le autorità indiane, che i sistemi in questione non comportano, nel caso delle operazioni di esportazione, la rinuncia a entrate altrimenti dovute e che non devono pertanto essere compensati. Tuttavia, e contrariamente alle osservazioni in materia di due esportatori successive alla comunicazione delle informazioni, il sistema non è stato valutato come sovvenzione alle esportazioni, ai sensi dell’articolo 3, paragrafo 4, lettera a), del regolamento di base, cioè direttamente collegato alle esportazioni del prodotto in esame, ma come specifico in un altro senso (cfr. considerando 134). Non è necessario che esista un collegamento diretto tra la sovvenzione e il prodotto esportato per rendere compensabile un sistema di sovvenzioni. Ai sensi dell’articolo 1, paragrafo 1, del regolamento di base, è sufficiente stabilire che esiste un legame diretto tra la sovvenzione e la società produttrice. Sulla base del principio che «il denaro è fungibile», tutti i tipi di sovvenzioni interne di questo tipo si ripercuotono, grazie ai prezzi più bassi che possono essere praticati, sulle operazioni di esportazione, in quanto esse migliorano la liquidità generale della società. Inoltre, le autorità indiane non hanno dimostrato che, nel caso delle vendite all’esportazione, l’esenzione generale dalle imposte sulle vendite non copra anche oneri fiscali relativi a fattori produttivi. In effetti, nel caso in oggetto, le società hanno utilizzato gli incentivi all’industria per compensare oneri fiscali relativi agli acquisti.
(136)
Le autorità indiane hanno inoltre obiettato che il sistema di crediti all’industria, anche se, per propria ammissione, limitato ad alcune zone economicamente arretrate all’interno dei territori del Gujarat e del Punjab, non deve essere ritenuto specifico, in quanto, all’interno di queste regioni speciali, non favorisce alcune società. Le autorità indiane hanno però ammesso che non tutte le produzioni attestate in tali territori sono ammissibili a tale sistema. Una restrizione di carattere regionale relativa ad un sistema statale di sovvenzioni che ne limita l’applicazione a zone ben definite all’interno del suo territorio costituisce specificità. Sistemi di questo tipo favoriscono chiaramente alcune società rispetto ad altre, in quanto una società ubicata in una regione ammissibile può ottenere degli aiuti, a differenza di un concorrente che opera in una regione non ammissibile. Tale differenziazione non è obiettiva ai sensi dell’articolo 3, paragrafo 2, lettera b), del regolamento di base ed è pertanto specifica, in quanto il sistema non è applicato orizzontalmente su tutto il territorio dello Stato.
(137)
L’obiezione che il sistema di crediti all’industria sia servito per compensare le spese straordinarie sostenute a causa delle infrastrutture insufficienti, presentata da un esportatore, non altera la conclusione che la sovvenzione è compensabile, in quanto tali spese non sono state dimostrate.
(138)
L’esportatore che ha obiettato di non risultare più ammissibile al sistema degli incentivi all’industria non ha fornito elementi di prova a conferma di tale obiezione, per esempio una dichiarazione del governo del Gujarat. Al contrario, nella relazione sulla gestione relativa al 2002-2003 (ovverosia il periodo dell’inchiesta del riesame), egli ha affermato che avrebbe cercato di ottenere la proroga degli incentivi all’industria fino al 2012. Va osservato che una proroga di questo tipo è prevista dal sistema dei crediti all’industria del Gujarat. La società non ha fornito elementi di prova che dimostrassero che il governo del Gujarat avesse negato tale proroga.
(139)
Le argomentazioni delle autorità indiane e le osservazioni presentate dopo la comunicazione delle informazioni non hanno pertanto alterato la valutazione del sistema (esenzione dalle imposte sulla vendita e sull’acquisto) che è pertanto considerato compensabile.
f) Calcolo dell’importo della sovvenzione
(140)
L’importo della sovvenzione è stato calcolato in base all’importo delle imposte sulle vendite e sugli acquisti normalmente dovute nel periodo dell’inchiesta del riesame e che, nel quadro di tali sistemi, non sono state versate. Conformemente all’articolo 7, paragrafo 2, del regolamento di base, il valore delle sovvenzioni (numeratore) è stato ripartito in base alle vendite complessive registrate durante il periodo dell’inchiesta del riesame (denominatore), in quanto la sovvenzione è condizionata all’andamento delle esportazioni e non è stata accordata in riferimento ai quantitativi fabbricati, prodotti, esportati o trasportati. Nel periodo in questione, tre società hanno beneficiato dei sistemi, ottenendo vantaggi pari al 2,4 % (due società) e al 3,1 %.
2) Sistema di esenzione dall’imposta sull’elettricità (Electricity Duty Exemption Scheme,«EDE») del governo del Gujarat
(141)
Lo Stato del Gujarat accorda alle imprese industriali ammissibili incentivi sotto forma di esenzione dal pagamento dell’imposta sull’elettricità allo scopo di incoraggiare lo sviluppo industriale di zone economicamente arretrate situate in tali Stati.
a) Base giuridica
(142)
La descrizione dettagliata del sistema EDE applicato dal governo del Gujarat si trova nella legge relativa all’imposta sull’elettricità di Bombay (Bombay Electricity Duty Act) del 1958, in particolare alle sezioni 3(2)(vi) e 3(2)(vii)(a) e (b), modificata dall’ordinanza di modifica delle leggi del Gujarat (Gujarat Adaptation of Laws Order) del 1960.
b) Ammissibilità
(143)
Possono beneficiare dei vantaggi previsti da questo sistema le società che aprono nuovi impianti industriali o espandono in misura significativa impianti industriali esistenti in aree economicamente arretrate.
c) Attuazione pratica
(144)
Possono beneficiare del sistema soltanto le società che hanno realizzato investimenti in talune aree geografiche ben definite nel territorio dello Stato del Gujarat. Il sistema permette al governo del Gujarat di escludere qualsiasi zona e qualsiasi nuova impresa industriale dal pagamento dell’imposta sull’elettricità. Inoltre, le nuove imprese industriali che si stabiliscono in aree speciali possono beneficiare, per un periodo di cinque anni dall’inizio della produzione, dell’esenzione dal pagamento dell’imposta sull’elettricità o di una riduzione del 50 % di tale imposta.
d) Commenti sulle informazioni comunicate
(145)
Dopo la comunicazione delle informazioni, un esportatore che ha beneficiato del sistema ha obiettato che a partire dal 4 giugno 2004 non ne ha più beneficiato, mentre un secondo esportatore ha affermato di non averne mai beneficiato. Tuttavia, va osservato che, per quanto riguarda il secondo esportatore, non si è tenuto conto di tale sistema nel calcolo dell’importo della sua sovvenzione.
e) Conclusioni sul sistema EDE
(146)
Questo sistema costituisce una sovvenzione ai sensi dell’articolo 2, paragrafo 1, lettera a), punto ii), e dell’articolo 2, paragrafo 2, del regolamento di base. Esso costituisce un contributo finanziario del governo del Gujarat, in quanto riduce le entrate statali dovute e conferisce un vantaggio alla società che ne beneficia. Il sistema è anche specifico in quanto regionale, ai sensi dell’articolo 3, paragrafo 2, lettera a), e articolo 3, paragrafo 3, del regolamento di base, in quanto di esso beneficiano solo alcune società che hanno investito all’interno di alcune aree geografiche definite, che rientrano nella giurisdizione dello Stato del Gujarat. Infine, i criteri e le condizioni di ammissibilità che regolano l’incentivo in questione non sono chiaramente stabiliti per legge, regolamento o altro atto ufficiale. La visita di verifica ha permesso di stabilire che una società ha beneficiato del sistema per nove anni. Nemmeno su richiesta esplicita, la società ha fornito informazioni, diverse dallo stesso Bombay Electricity Duty Act, che avrebbero potuto modificare la conclusione.
(147)
Le autorità indiane hanno obiettato che, poiché nel 1999, in un caso analogo, il sistema non è stato compensato, in quanto ritenuto applicato orizzontalmente in tutto uno Stato, esso non deve essere compensato. A tale proposito, essa si sono limitate a presentare una notifica del dipartimento dell’Industria, dell’energia e del lavoro dello Stato del Maharashtra, relativa al Bombay Electricity Duty Act del 1958. Tale informazione non riguarda però lo Stato del Gujarat. Inoltre, va osservato che, in base a tale notifica, l’incentivo EDE non sembra risultare applicabile a tutte le regioni/zone del Maharashtra, risultando quindi specifico, in quanto limitato ad alcune regioni. Un esportatore oggetto dell’inchiesta ha beneficiato di questo sistema durante il periodo dell’inchiesta del riesame. Per le ragioni di cui al considerando precedente, nel caso di questo esportatore il sistema viene ritenuto compensabile.
(148)
L’esportatore che ha obiettato di non risultare più ammissibile al sistema EDE non ha fornito elementi di prova a conferma di tale affermazione, per esempio una dichiarazione del governo del Gujarat. Al contrario, nella relazione sulla gestione relativa al 2002-2003 (corrispondente al periodo dell’inchiesta del riesame), egli ha affermato che avrebbe cercato di ottenere la proroga degli incentivi EDE fino al 2012; in passato, era riuscito ad ottenere proroghe per un totale di nove anni, nonostante la normativa in vigore prevedesse che il periodo di esenzione EDE fosse di cinque anni. La società non ha fornito elementi di prova che dimostrassero che il governo del Gujarat ha negato tale proroga.
f) Calcolo dell’importo della sovvenzione
(149)
Il vantaggio conferito all’esportatore è stato calcolato in base all’importo dell’imposta normalmente dovuta durante il periodo dell’inchiesta del riesame, ma non corrisposto in virtù del sistema. Conformemente all’articolo 7, paragrafo 2, del regolamento di base, il valore della sovvenzione (numeratore) è stato ripartito in base alle vendite complessive registrate durante il periodo dell’inchiesta del riesame (denominatore), in quanto essa si riferisce alle vendite complessive, interne e all’esportazione, e non è stata accordata in riferimento ai quantitativi fabbricati, prodotti, esportati o trasportati. Il margine di sovvenzione calcolato per la società che ha beneficiato del sistema EDE è risultato pari allo 0,2 %.
3) Sistema d’incentivi (Package Scheme of Incentives, «PSI») del governo del Maharashtra
(150)
Nessun produttore esportatore ha beneficiato del PSI.
IV. Importo delle sovvenzioni compensabili
(151)
Per il calcolo del tasso di sovvenzione, la Commissione ha sempre considerato le società collegate come un’entità unica, perché il calcolo di tassi singoli potrebbe incoraggiare l’elusione delle misure compensative e il conseguente annullamento della loro efficacia, permettendo ai produttori collegati di introdurre le proprie merci nella Comunità attraverso la società con il tasso individuale più basso. Per evitare una situazione di questo tipo, per ogni società collegata viene calcolata un’aliquota individuale relativa al sistema di cui ha beneficiato e successivamente viene determinata la media ponderata degli importi delle sovvenzioni, che viene attribuita a tutte le società collegate.
(152)
Due produttori esportatori sono stati considerati società collegate ed è stato loro assegnato un tasso di sovvenzione unico, in quanto ognuno di loro è in grado di esercitare un potere di costrizione sull’altro. Secondo le relazioni annuali, i principali amministratori delle due società sono parenti e possono esercitare un’influenza reciproca significativa. Conformemente ai principi contabili in vigore in India, un’influenza reciproca significa la partecipazione alle decisioni operative o finanziarie della società; in presenza di un’influenza di questo tipo, sempre conformemente ai principi contabili in vigore in India, due società si ritengono collegate. Inoltre, conformemente alla normativa europea in materia di dogane, due parti sono ritenute legate quando si controllano reciprocamente o appartengono alla stessa famiglia (9).
(153)
Dopo la comunicazione delle informazioni, un produttore esportatore non si è dichiarato d’accordo con tale analisi sostenendo, senza fornire elementi di prova, che tra le due società in questione non esistono relazioni commerciali. Il produttore esportatore non ha tuttavia contestato la descrizione di cui al considerando 152, né ha dimostrato perché, nonostante i fatti, le società non dovrebbero essere considerate parti collegate. L’argomentazione deve pertanto essere respinta.
Per i produttori esportatori oggetto dell’inchiesta, l’importo ad valorem delle sovvenzioni compensabili ai sensi delle disposizioni del regolamento di base varia tra il 25,3 % e il 35,1 %.
(154)
Tenuto conto dell’alto livello di collaborazione, l’aliquota della sovvenzione per tutte le società che non hanno collaborato è fissata al livello del più elevato tasso individuale, ovverosia al 35,1 %.
SISTEMA →
ALS
DEPBS
EOUS
EPCGS
ECS
ITIRAD
PSI
GIIS
PIIS
EDE
Totale
SOCIETÀ ↓
%
%
%
%
%
%
%
%
%
%
%
KDL Biotech Ltd.
22,8
4,6
zero
trascurabile
1,0
zero
zero
zero
zero
zero
28,4
Nectar Lifesciences Ltd.
25,8
3,2
zero
trascurabile
2,3
zero
zero
zero
2,4
zero
33,7
Nestor Pharmaceuticals Ltd.
22,0
3,3
zero
zero
trasc.
zero
zero
zero
zero
zero
25,3
Orchid Chemicals & Pharmaceuticals Ltd.
zero
zero
30,9
zero
1,1
zero
zero
zero
zero
zero
32,0
Ranbaxy Laboratories Ltd.
25,6
8,0
zero
trascurabile
trascurabile
1,5
zero
zero
zero
zero
35,1
Surya Pharmaceutical Ltd.
25,8
3,2
zero
trascurabile
2,3
zero
zero
zero
2,4
zero
33,7
Torrent Gujarat Biotech Ltd.
24,8
zero
zero
zero
zero
zero
zero
3,1
zero
0,2
28,1
D. PROBABILITÀ DEL PERSISTERE O DELLA REITERAZIONE DELLE SOVVENZIONI
(155)
In conformità dell’articolo 18, paragrafo 2, del regolamento di base, la Commissione ha esaminato se la scadenza delle misure in vigore rischiasse di comportare il persistere o la reiterazione delle sovvenzioni.
(156)
Come illustrato ai considerando 21 e 153, la Commissione ha appurato che durante il periodo dell’inchiesta del riesame, gli esportatori indiani del prodotto in esame hanno continuato a beneficiare di sovvenzioni compensabili concesse dalle autorità indiane. In effetti, i margini di sovvenzione riscontrati durante il riesame sono più alti di quelli rilevati nell’inchiesta iniziale, che erano compresi tra lo 0 % e il 15,3 % [considerando 43 del regolamento (CE) n. 2164/98 del Consiglio]. Solo il sistema di sovvenzioni di cui ai considerando 115 e 116 (80 HHC ITA) è stato revocato; in altri casi, alcune società sono diventate non ammissibili a beneficiare di certi sistemi. Di ciò, la Commissione ha tenuto conto nel calcolo delle aliquote di sovvenzione. I restanti sistemi di sovvenzioni esaminati conferiscono continui vantaggi e niente indica che tali programmi saranno gradualmente abbandonati o modificati in un futuro prossimo. Se la situazione non cambia, gli esportatori del prodotto in esame continueranno a ricevere sovvenzioni compensabili. Ogni esportatore è ammissibile a più programmi di sovvenzioni. Tenuto conto della situazione, la Commissione ha ritenuto ragionevole concludere che è probabile che le sovvenzioni continueranno in futuro.
(157)
Poiché è stato dimostrato che le sovvenzioni sono state continue durante il periodo del riesame e che con ogni probabilità continueranno in futuro, la questione della probabilità della reiterazione delle sovvenzioni è irrilevante.
E. INDUSTRIA COMUNITARIA
I. Produzione comunitaria
(158)
Durante il periodo di inchiesta del riesame, nella Comunità il prodotto simile è stato prodotto dai seguenti produttori comunitari: Sandoz, DSM, ACS Dobfar SpA and Antibioticos SA. La Sandoz ha chiesto un riesame combinato, uno in previsione della scadenze e uno intermedio, delle misure antisovvenzione in vigore e la DSM ha sostenuto la richiesta. La Sandoz e la DSM hanno collaborato senza riserve all’inchiesta del riesame. Gli altri produttori comunitari non hanno collaborato, ma non si sono opposti all’apertura del riesame combinato in previsione della scadenza e intermedio.
(159)
Durante il periodo in esame, un produttore esportatore ha importato due tipi di prodotto in esame dall’India e da altri paesi terzi, ma tale circostanza non ne muta lo status di produttore ai sensi dell’articolo 9, paragrafo 1, del regolamento di base. Rispetto alla sua produzione di prodotto simile, i quantitativi importati dall’India durante il periodo dell’inchiesta del riesame hanno rappresentato una proporzione relativamente bassa, pari a meno del 10 %. Inoltre, le sue importazioni del prodotto in esame dall’India sono state di natura transitoria, in quanto esso è in fase di ristrutturazione della produzione nella Comunità ed ha cominciato a produrre tipi di prodotto in esame che prima importava, tra gli altri paesi, dall’India.
II. Definizione di industria comunitaria
(160)
Il prodotto simile, prodotto dai produttori esportatori che hanno collaborato durante il periodo di inchiesta del riesame, ha rappresentato il 70,5 % della produzione comunitaria complessiva del prodotto simile. Tali società costituiscono quindi l’industria comunitaria ai sensi dell’articolo 9, paragrafo 1, del regolamento di base e vengono considerate l’industria comunitaria.
F. ANALISI DELLA SITUAZIONE DEL MERCATO COMUNITARIO
I. Introduzione
(161)
Per determinare le tendenze relative a volumi e prezzi, sono state usate le statistiche Eurostat relative ai codici TARIC 2941101010, 2941102010 e 2941900030 e le informazioni contenute nelle risposte fornite al questionario dall’industria comunitaria, sottoposte a verifica.
(162)
I dati relativi all’industria comunitaria sono stati ricavati dalle risposte al questionario, sottoposte a verifica, fornite dai produttori comunitari che hanno collaborato all’inchiesta.
(163)
Se necessario, per ragioni di riservatezza, per illustrare l’evoluzione delle tendenze vengono usati indici.
(164)
Dopo la comunicazione delle informazioni, un esportatore ha affermato che l’esame del pregiudizio avrebbe dovuto essere svolto sulla base delle informazioni relative alla situazione del mercato comunitario successivo all’allargamento del 1o maggio 2004, ovverosia comprendendo i nuovi dieci Stati membri.
(165)
Tenuto conto del fatto che l’articolo 11, paragrafo 1, del regolamento di base prevede che le informazioni relative ad un periodo successivo al periodo dell’inchiesta non siano di norma prese in considerazione, la richiesta è stata respinta. In ogni caso, le informazioni disponibili indicano che i dieci nuovi Stati membri non producono il prodotto in esame; pertanto, la situazione dell’industria comunitaria non è stata modificata dall’allargamento.
(166)
Un esportatore ha affermato, come osservazione di carattere generale non suffragata da elementi di prova, che l’analisi del pregiudizio pubblicata non ha tenuto conto di tutti i fattori di cui all’articolo 8 del regolamento di base e non si è basata su elementi di prova diretti.
(167)
Le osservazioni relative ad aspetti specifici dell’analisi del pregiudizio saranno trattate nel contesto dei paragrafi corrispondenti dell’analisi che segue. Tuttavia, in risposta all’osservazione di carattere generale, si osserva che i) l’analisi del pregiudizio si è basata su fatti verificati e suffragati da elementi di prova e ii) come ripreso di seguito, sono stati esaminati tutti i fattori relativi alle importazioni di cui all’articolo 8, paragrafo 2, del regolamento di base, tutti i 17 indicatori di cui all’articolo 8, paragrafo 5, del regolamento di base relativi alla situazione dell’industria comunitaria e tutti i fattori noti diversi dalle importazioni sovvenzionate di cui all’articolo 8, paragrafo 7, del regolamento di base.
II. Determinazione del mercato comunitario in questione
(168)
Per poter stabilire se l’industria comunitaria abbia o meno subito un pregiudizio e determinare il consumo e i diversi indicatori economici relativi alla situazione di detta industria, si è esaminato se, e in quale misura, l’analisi dovesse tener conto dell’uso cui viene destinata successivamente la produzione del prodotto simile dell’industria comunitaria.
(169)
Il prodotto simile è venduto dall’industria comunitaria i) ad acquirenti non collegati e ii) nell’ambito dello stesso gruppo di società (entità collegate) per successive trasformazioni. Le vendite alle entità non collegate sono state considerate vendite sul mercato libero, mentre le vendite alle entità collegate in vista di una nuova trasformazione del prodotto sono state considerate vendite per uso vincolato, a causa dell’impossibilità di scegliere liberamente il fornitore.
(170)
Per quanto riguarda gli indicatori relativi all’industria comunitaria, quali volume delle vendite e prezzi di vendita sul mercato comunitario, quota di mercato, crescita, redditività, volume e prezzi delle esportazioni, è emerso che ai fini di un’analisi e di una valutazione significative era necessario concentrarsi sulla situazione prevalente sul mercato libero. Poi, se possibile e giustificato, per disporre di un’immagine completa della situazione dell’industria comunitaria, tali conclusioni sono state messe a confronto con i dati relativi al mercato vincolato.
(171)
Quanto invece agli altri indicatori economici, si è accertato nel corso dell’inchiesta che essi potevano essere ragionevolmente esaminati facendo riferimento all’attività complessiva dell’industria comunitaria. In effetti, la produzione (destinata all’uso vincolato o ad essere venduta sul mercato libero), la capacità, l’utilizzazione degli impianti, gli investimenti, le scorte, l’occupazione, la produttività, i salari e la capacità di ottenere capitali dipendono dall’intera gamma delle attività, sia che la produzione venga destinata all’uso vincolato, sia che il prodotto venga venduto sul mercato libero.
(172)
Due esportatori non hanno accettato tale analisi relativa ai mercati libero e vincolato, sostenendo che non fosse obiettiva ai sensi dell’articolo 8, paragrafo 2, del regolamento di base.
(173)
La Commissione ritiene però che l’inchiesta in questione abbia distinto nettamente tra mercato libero e mercato vincolato. Poiché l’acquirente vincolato poteva infatti comprare solamente dal suo fornitore vincolato, l’analisi ha dovuto concentrarsi sul mercato libero, poiché le vendite sul mercato vincolato non erano soggette alla concorrenza con i prodotti venduti sul mercato libero e non sono state condizionate dalle importazioni sovvenzionate. Va inoltre osservato che, nonostante questa chiara separazione, l’analisi del pregiudizio non ha ignorato il mercato vincolato. Al contrario, come illustrato di seguito, per ottenere una conclusione finale obiettiva sullo stato dell’industria comunitaria nel suo insieme, si è proceduto ad un confronto tra le situazioni dei due mercati. L’argomentazione deve pertanto essere respinta.
III. Consumo nella Comunità
(174)
Nel calcolare il consumo comunitario apparente del prodotto in esame e del prodotto simile, la Commissione ha sommato:
-
il volume totale delle importazioni del prodotto in esame e del prodotto simile nella Comunità, secondo i dati Eurostat,
-
il volume delle vendite nella Comunità del prodotto simile prodotto dall’industria comunitaria,
-
il volume del prodotto simile che l’industria comunitaria ha destinato all’uso vincolato e,
-
secondo le informazioni contenute nella richiesta di riesame, il volume stimato delle vendite del prodotto simile effettuate nella Comunità dagli altri produttori comunitari noti.
Come rivela la tabella, il consumo nella Comunità del prodotto in esame e del prodotto simile è aumentato, nel periodo in esame, del 51 %.
Consumo
(in kg)
1999
2000
2001
2002
Periodo dell’inchiesta
Prodotto in esame e prodotto simile
2 482 053
3 240 481
3 254 464
3 801 666
3 745 549
indice
100
131
131
153
151
(175)
Le autorità indiane e un esportatore hanno sostenuto che i dettagli relativi al consumo avrebbero dovuto essere comunicati con maggiore precisione, in particolare riferendoli ai singoli produttori comunitari e distinguendo tra consumo libero e vincolato. Inoltre, essi hanno sostenuto che non è stata verificata l’attendibilità dei dati relativi ai produttori comunitari che non rientrano nell’industria comunitaria.
(176)
Va osservato che l’industria comunitaria è composta da due sole parti, una sola delle quali opera sul mercato vincolato. Pertanto, ai sensi dell’articolo 29 del regolamento di base (trattamento riservato), non è possibile pubblicare ulteriori dettagli. Per quanto concerne le informazioni relative ai produttori comunitari che non fanno parte dell’industria comunitaria, va osservato che essi non hanno collaborato all’inchiesta. In mancanza di altre informazioni disponibili relative al loro contributo al consumo comunitario, sono stati utilizzati i dati contenuti nella richiesta di riesame. Infine, nessuna parte ha presentato informazioni contraddittorie e le verifiche non hanno dato adito a dubbi circa la loro attendibilità.
IV. Importazioni del prodotto in esame nella Comunità
1) Volume, prezzo e quota di mercato delle importazioni provenienti dall’India
Importazioni
(in kg)
1999
2000
2001
2002
Periodo dell’inchiesta
Prodotto in esame
36 800
47 400
72 100
101 800
95 200
indice
100
129
196
277
259
(177)
Per tutto il periodo in esame, le importazioni del prodotto in esame hanno continuato ad aumentare in misura significativa. Nel periodo dell’inchiesta del riesame, le importazioni sono state pari al 159 % delle importazioni del 1999. Le importazioni sono cresciute molto più velocemente dell’aumento generale del consumo, pari al 51 %, dell’aumento delle importazioni da paesi terzi diversi dall’India, pari al 13 %, e dell’aumento delle vendite dell’industria comunitaria, pari all’80 %, registrati nello stesso periodo. Quanto allo status di paese in via di sviluppo dell’India e all’articolo 14, paragrafo 4, del regolamento di base, è stato accertato che il volume delle importazioni dall’India nel periodo dell’inchiesta era considerevolmente superiore al 4 % del totale delle importazioni del prodotto simile nella Comunità.
Prezzo medio delle importazioni (EUR/kg)
1999
2000
2001
2002
Periodo dell’inchiesta
Prodotto in esame
34,66
33,94
35,51
36,57
35,34
indice
100
98
102
106
102
(178)
Il prezzo medio delle importazioni del prodotto in esame è leggermente aumentato, raggiungendo un picco nel 2002, ed è quindi sceso al livello precedente al 2001.
Quota detenuta sul mercato comunitario
1999
2000
2001
2002
Periodo dell’inchiesta
Prodotto in esame
1,5 %
1,5 %
2,2 %
2,7 %
2,5 %
indice
100
99
149
181
171
(179)
Nel periodo in esame, la quota detenuta dalle importazioni indiane sul mercato comunitario è aumentata del 71 %. È stato affermato che l’aumento indicizzato dovrebbe essere pari al 66 % e non al 71 %. In base alla percentuale di quota di mercato arrotondata per difetto, la proposta è aritmeticamente valida, ma l’indice in questione è corretto. Per indicizzare in modo preciso la quota di mercato, i punti percentuali non sono stati arrotondati, come si può osservare confrontando le cifre indicizzate e i punti percentuali relativi al 1999 e al 2000. Inoltre, tale metodo è stato applicato sistematicamente in tutte le tabelle del presente regolamento.
2) Sottoquotazioni
(180)
Per determinare le sottoquotazioni dei prezzi, sono stati analizzati i dati sui prezzi relativi al periodo dell’inchiesta del riesame. A questo scopo sono stati messi a confronto i prezzi di vendita praticati dall’industria comunitaria ai primi acquirenti non collegati, a livello franco fabbrica, ed i prezzi di vendita praticati dai produttori esportatori indiani ai primi acquirenti indipendenti della Comunità, a livello cif, in entrambi casi al netto di sconti, riduzioni e commissioni.
(181)
Ai fini del confronto, utilizzando le risposte al questionario, sono stati definiti diversi sottotipi del prodotto in esame, in base al tipo di prodotto (amoxicillina triidrato, ampicillina triidrato e cefalexina) e alle sue varianti (in polvere o in compresse).
(182)
I prezzi di vendita dell’industria comunitaria e i prezzi cif all’importazione praticati dai produttori esportatori sono stati confrontati a parità di stadio commerciale, corrispondente a quello degli operatori commerciali/distributori nel mercato comunitario, in base alla media ponderata dei prezzi per sottotipo di prodotto. Durante il periodo dell’inchiesta del riesame, praticamente tutte le vendite dei produttori esportatori nella Comunità sono state effettuate per il tramite di operatori commerciali/distributori.
(183)
I risultati del confronto, espressi in percentuale dei prezzi di vendita dei produttori comunitari durante il periodo dell’inchiesta del riesame, mostrano margini considerevoli di sottoquotazione dei prezzi. Con riferimento alle singole società, sono stati accertati margini compresi tra l’11,5 % e il 17,1 %. Di conseguenza, i margini di sottoquotazione dei prezzi sono un’indicazione della continua pressione sui prezzi esercitata dalle importazioni indiane sul mercato comunitario, nonostante l’esistenza di misure.
V. Situazione economica dell’industria comunitaria
1) Produzione, capacità e utilizzazione degli impianti
1999
2000
2001
2002
Periodo dell’inchiesta
Produzione indicizzata
100
121
127
154
160
Capacità indicizzata
100
117
123
148
157
Utilizzazione degli impianti indicizzata
100
103
103
104
102
(184)
A seguito dell’espansione costante del consumo comunitario, la produzione del prodotto in esame da parte dell’industria comunitaria è aumentata continuamente durante il periodo in esame. La tendenza positiva è divenuta più pronunciata nel periodo dell’inchiesta del riesame, allorché uno dei produttori esportatori comunitari che hanno collaborato ha cominciato a produrre nella Comunità un tipo di prodotto in esame che in precedenza si era limitato ad importare.
(185)
La capacità produttiva ha evidenziato una tendenza positiva analoga alla produzione. Ciò dipende in parte dai massicci investimenti in un nuovo impianto produttivo effettuati durante il periodo dell’inchiesta del riesame da uno dei produttori comunitari che hanno collaborato.
(186)
Nel periodo in esame, il tasso di utilizzazione degli impianti si è stabilmente mantenuto ad un livello relativamente elevato. Un livello così alto di utilizzazione è comune in questo tipo di industria, a causa del processo di produzione continua di lotti utilizzato per la fabbricazione del prodotto simile e, nel caso dell’industria comunitaria, dell’uso vincolato.
(187)
Alla comunicazione delle informazioni, tre esportatori hanno obiettato che l’andamento di tali fattori non evidenzia alcun segno di pregiudizio. La conclusione sul pregiudizio non si è tuttavia basata su tali fattori.
2) Volumi e prezzi di vendita, quote di mercato e loro evoluzione
a) Vendite sul mercato libero
Vendite sul mercato libero nella Comunità
1999
2000
2001
2002
Periodo dell’inchiesta
Volume indicizzato
100
170
162
192
180
Prezzo medio di vendita indicizzato
100
94
94
94
95
Quota di mercato indicizzata
100
130
123
125
120
(188)
Grazie all’andamento positivo del consumo comunitario, nel periodo considerato il volume delle vendite dell’industria comunitaria sul mercato libero della Comunità è aumentato significativamente. Il volume delle vendite dell’industria comunitaria sul mercato libero ha evidenziato, nel periodo in esame, una crescita maggiore della crescita del consumo comunitario. Tuttavia, tra il 2000 e il periodo dell’inchiesta del riesame, l’aumento del volume delle vendite dell’industria comunitaria sul mercato libero è stato inferiore all’aumento del consumo comunitario. Il notevole aumento del volume delle vendite dell’industria comunitaria sul mercato libero registrato tra il 1999 e il 2000 è imputabile al fatto che l’industria comunitaria ha rilevato le attività di altri produttori comunitari. Tuttavia, l’aumento dell’80 % del volume delle vendite dell’industria comunitaria sul mercato libero della Comunità registrato nel periodo in esame è stato meno pronunciato dell’aumento delle importazioni del prodotto in esame nello stesso periodo, che è stato pari al 159 %.
(189)
Le autorità indiane e quattro esportatori hanno osservato che l’aumento generale delle vendite dell’industria comunitaria è un segno positivo, su cui non ci si può basare per sostenere l’esistenza di un pregiudizio. Essi hanno inoltre sostenuto che il confronto tra i risultati ottenuti dall’industria comunitaria e quelli realizzati dagli esportatori indiani in termini relativi è fuorviante, a causa della significativa differenza tra le dimensioni dei concorrenti.
(190)
In risposta a tali osservazioni, va osservato che l’andamento del volume delle vendite non è stato considerato un fattore chiave indicativo dell’entità del pregiudizio subito. Tuttavia, poiché tale aumento è largamente imputabile ad un’acquisizione avvenuta nel 2000, ovverosia all’integrazione delle vendite di un ex concorrente piuttosto che a vendite nuove, non può nemmeno essere utilizzato come indicatore di assenza di pregiudizio. Inoltre, nel 2001 e durante il protocollo d’intesa, il volume delle vendite dell’industria comunitaria sul mercato libero è diminuito.
(191)
Nonostante la crescita della domanda evidenziata dall’aumento del consumo comunitario, tra il 1999 e il 2000 i prezzi di vendita medi dell’industria comunitaria sul mercato libero sono diminuiti. Ciò indica che i concorrenti hanno esercitato una pressione sui prezzi. I prezzi sono rimasti praticamente stabili al livello più basso fino alla fine del periodo dell’inchiesta del riesame, anche se la domanda è ulteriormente aumentata.
(192)
La pubblica amministrazione indiana e tre esportatori hanno affermato che l’andamento dei prezzi dovrebbe essere considerato positivo per l’industria comunitaria.
(193)
Questa obiezione non può essere accolta; in effetti, nel periodo in esame l’industria comunitaria non si è mai trovata nella posizione di praticare prezzi non pregiudizievoli.
(194)
Tra il 1999 e il 2000, l’industria comunitaria ha aumentato la sua quota di mercato del 30 %, penalizzando le quote di mercato detenute dagli altri produttori comunitari e dagli esportatori da paesi terzi diversi dall’India. Tuttavia, la quota di mercato dell’industria comunitaria è scesa tra il 2000 e il periodo dell’inchiesta del riesame, quando ha raggiunto il suo livello più basso dopo il 1999. Tale periodo ha coinciso con una marcata accelerazione della crescita della quota di mercato delle importazioni dall’India.
(195)
Un esportatore ha sostenuto che la diminuzione della quota di mercato dell’industria comunitaria nel 2001 e nel periodo dell’inchiesta è insignificante rispetto all’aumento registrato nel 2000 e che è necessario tenere conto dell’aumento complessivo di quota di mercato nel periodo in esame.
(196)
Tuttavia, tale osservazione non può essere condivisa, poiché si basa su un confronto tra il 1999 e il periodo dell’inchiesta considerati isolatamente e trascura la natura eccezionale dell’aumento registrato nel 2000. L’esportatore non ha fornito alcuna spiegazione del perché la contrazione evidente della quota di mercato detenuta dall’industria comunitaria sul libero mercato dopo il 2000 non dovrebbe essere considerata negativa.
(197)
A questo proposito, due esportatori hanno sostenuto che l’andamento più positivo del mercato vincolato indicherebbe una scelta deliberata dell’industria comunitaria di orientarsi verso il mercato più redditizio delle formulazioni.
(198)
Tale obiezione non può essere accolta in quanto trascura l’aumento delle scorte che avrebbero potuto essere vendute sul mercato libero.
b) Vendite vincolate
Vendite vincolate nella Comunità
1999
2000
2001
2002
Periodo dell’inchiesta
Volume indicizzato
100
88
124
180
189
Prezzo medio di vendita indicizzato
100
102
104
102
99
Quota di mercato indicizzata
100
67
95
117
125
(199)
Mentre nel periodo in esame il volume delle vendite dell’industria comunitaria sul mercato libero è aumentato dell’80 %, il volume delle vendite sul mercato vincolato è aumentato dell’89 %. In particolare, si può osservare che a partire dal 2001 l’industria comunitaria si è espansa sul mercato vincolato, mentre la sua situazione sul mercato libero è rimasta inalterata. Contemporaneamente, sono decisamente aumentate le importazioni dall’India destinate al mercato libero; ciò indica che l’industria comunitaria ha deciso di cambiare mercato per evitare la competizione diretta con le importazioni sovvenzionate a basso prezzo del prodotto in esame.
(200)
Una tendenza analoga si può osservare esaminando comparativamente l’andamento della crescita della quota di mercato dell’industria comunitaria sul mercato libero e su quello vincolato. Tale confronto rivela che a partire dal 2001, il mercato vincolato ha avuto una crescente importanza strategica.
(201)
I prezzi sul mercato libero hanno cominciato a diminuire già nel 2000, mentre i prezzi di trasferimento sul mercato vincolato hanno continuato ad aumentare moderatamente fino al 2001. Comunque, a partire dal 2002, anche i prezzi sul mercato vincolato hanno evidenziato una tendenza al ribasso. Ciò può essere spiegato dal fatto che i prezzi di trasferimento non sono soggetti a modifiche altrettanto rapide, in quanto non sono determinati dalla competizione diretta. Va osservato che nel periodo in esame, l’andamento generale dei prezzi sul mercato libero e sul mercato vincolato sono risultati, a grandi linee, simili.
3) Scorte
Scorte
1999
2000
2001
2002
Periodo dell’inchiesta
Indice
100
74
100
141
161
(202)
Tra il 1999 e il 2000, i livelli di fine anno dell’industria comunitaria rispetto alla produzione sono diminuiti del 26 %, per poi aumentare drasticamente, di oltre il 115 %, verso la fine del periodo dell’inchiesta del riesame. Tale aumento è coinciso con il raddoppio delle importazioni indiane.
(203)
Le autorità indiane e quattro esportatori hanno obiettato che l’aumento delle scorte non era anormale e non poteva essere interpretato come un indicatore di pregiudizio. Inoltre, essi hanno contestato l’uso delle scorte di fine anno, proponendo, come indicatori più appropriati, altri approcci, quali l’utilizzo della media mobile delle scorte o il tempo medio di rotazione delle scorte.
(204)
In risposta alla presente osservazione, va osservato che è stata applicata la metodologia standard che la Commissione utilizza per quantificare i livelli delle scorte. Tale approccio è obiettivo e conforme agli obblighi OMC. La richiesta di una metodologia diversa non è stata giustificata e quindi la proposta si scegliere una metodologia alternativa è stata respinta. In secondo luogo, i fatti verificati dimostrano che i livelli delle scorte sono aumentati in misura drastica.
4) Redditività
a) Vendite sul mercato libero
Redditività
(vendite sul mercato libero nella Comunità)
1999
2000
2001
2002
Periodo dell’inchiesta
Indice
- 100
113
239
146
87
(205)
La redditività dell’industria comunitaria espressa in termini di utile sulle vendite nette sul mercato libero è migliorata significativamente rispetto alla situazione negativa del 1999. Dopo l’istituzione nel 1998 delle misure attualmente in vigore, la redditività è aumentata fino al 2001, per poi deteriorarsi significativamente verso la fine del periodo dell’inchiesta del riesame. Va inoltre sottolineato che, durante il periodo in esame, l’industria comunitaria non è mai stata considerata in posizione di raggiungere nemmeno la metà del margine di profitto che, in base alle conclusioni dell’inchiesta iniziale, essa avrebbe ragionevolmente potuto ottenere in assenza delle importazioni sovvenzionate (15 %). L’andamento della redditività e il suo declino a partire dal 2002 è considerato estremamente importante, in quanto incide sul livello di risorse finanziarie di cui l’industria comunitaria può disporre per investimenti nei settori della ricerca e dello sviluppo, necessari al miglioramento dei processi produttivi relativi ai prodotti esistenti e allo sviluppo di nuovi prodotti.
(206)
Le autorità indiane e quattro esportatori hanno presentato delle osservazioni sull’analisi della redditività, sostenendo i) che l’industria comunitaria ha raggiunto un livello ragionevole di redditività, ii) che un margine di redditività non pregiudizievole del 10 % (cfr. considerando 260) è troppo elevato mentre è sufficiente un margine del 5 %, iii) che l’andamento negativo della redditività potrebbe dipendere essenzialmente dalla politica degli investimenti dell’industria comunitaria, iv) che sono stati i costi di avvio sostenuti da una parte a causare il pregiudizio e v) che l’andamento della redditività avrebbe dovuto essere divulgato per ogni singolo produttore comunitario.
(207)
La Commissione ribadisce che durante il periodo in esame, l’industria comunitaria non è mai stata considerata in posizione di raggiungere margini di profitto ragionevoli. Il deterioramento osservabile a partire dal 2002 non ha fatto che peggiorare una situazione già poco positiva. Inoltre, tenuto conto delle caratteristiche del settore farmaceutico, un margine di profitto del 5 % non può essere considerato sufficiente. L’industria comunitaria ha dimostrato di potere raggiungere, per farmaci sfusi analoghi, livelli di profitto superiori al 10 %. Tali margini sono necessari per fornire al settore farmaceutico in modo durevole le risorse finanziarie necessarie a promuovere il rinnovamento del settore, che comporta rischi economici elevati. Inoltre, la mancanza di margini di profitto ragionevoli raggiunti dall’industria comunitaria non si può spiegare semplicemente con la sua politica degli investimenti. Solo un produttore comunitario si è trovato in fase di avvio durante il periodo in esame, ma nessuna parte ha ottenuto margini di profitto ragionevoli. Infine, ai sensi dell’articolo 29 del regolamento di base (trattamento riservato), non è possibile pubblicare ulteriori dettagli.
b) Vendite vincolate
Redditività
(vendite vincolate nella Comunità)
1999
2000
2001
2002
Periodo dell’inchiesta
Indice
100
482
564
431
325
(208)
L’andamento della redditività delle vendite vincolate è analogo a quello descritto sopra, anche se ad un livello più elevato: positivo fino al 2001 e quindi negativo. Le differenze tra i livelli di redditività possono essere imputate al fatto che i) le spese generali, amministrative e di vendita relative alle vendite vincolate sono più basse, in quanto prive di costi di marketing, e ii) i prezzi di trasferimento sono più alti rispetto ai prezzi praticati sul mercato libero. Senza i più alti livelli di redditività registrati con le vendite vincolate, l’industria si troverebbe in una situazione finanziaria ancora peggiore.
5) Investimenti, utile sul capitale investito, flusso di cassa e capacità di raccogliere capitali
1999
2000
2001
2002
Periodo dell’inchiesta
Investimenti indicizzati
0
100
300
1 123
351
Utile sul capitale investito indicizzato
- 100
160
286
161
91
Flusso di cassa indicizzato
100
186
71
160
33
(209)
Dopo il 1999, l’industria comunitaria ha continuato ad investire nella produzione del prodotto simile. In particolare nel 2002 essa ha investito massicciamente in nuove tecniche di produzione per rimanere competitiva, migliorare gli standard ambientali e di sicurezza e potenziare la capacità produttiva.
(210)
Dal 1999 al 2001, ovverosia dopo l’istituzione delle misure, l’utile sul capitale investito è migliorato. In seguito, esso è diminuito drasticamente. Anche se questa evoluzione è in parte imputabile alla fase di avvio di un nuovo impianto di produzione, anche l’andamento poco soddisfacente della redditività, causato dalla pressione sui prezzi esercitata dai concorrenti, ha contribuito a creare tale situazione.
(211)
Nel periodo in esame, le fluttuazioni del flusso di cassa causate dalle vendite del prodotto simile sono in un certo senso la conseguenza della politica di investimenti seguita in questo periodo dall’industria comunitaria. Tuttavia, il drastico deterioramento del flusso di cassa tra il 2002 e il periodo dell’inchiesta del riesame non possono dipendere da questo fattore. La pressione sui prezzi esercitata dalla concorrenza ha contribuito anche all’andamento insoddisfacente del flusso di cassa.
(212)
L’industria comunitaria non ha incontrato particolari difficoltà nel reperire capitale.
(213)
Alla comunicazione delle informazioni, le autorità indiane e gli esportatori hanno osservato i) che i dati in questione avrebbero dovuto essere presentati ripartiti per singolo produttore comunitario, ii) che la capacità di ottenere capitale non sembra indicare l’esistenza di un pregiudizio, iii) che, considerati l’andamento dell’utile sul capitale investito e della redditività, il flusso di cassa non può avere avuto un andamento del tipo descritto e dovrebbe quindi essere riesaminato e iv) che, senza altri elementi di prova, l’analisi non può essere ritenuta sufficiente.
(214)
In risposta a queste osservazioni, va notato che ai sensi dell’articolo 29 del regolamento di base (trattamento riservato) i dati non possono essere presentati separatamente per ogni produttore comunitario. Per quanto concerne la capacità di ottenere capitale, la conclusione di pregiudizio non si è basata su questo indicatore. Per quanto riguarda l’osservazione relativa al flusso di cassa, dopo una revisione attenta è stato confermato il rispettivo indice. Per quanto riguarda l’osservazione generale relativa all’insufficienza dell’analisi, si osserva i) che la conclusione di esistenza di pregiudizio non si basa necessariamente su questi fattori e ii) che l’osservazione non ha precisato in che modo un ulteriore calcolo potrebbe alterare la conclusione generale.
6) Occupazione, produttività e salari
1999
2000
2001
2002
Periodo dell’inchiesta
Occupazione indicizzata
100
101
101
187
185
Produzione indicizzata
100
120
127
83
86
Salari indicizzati
100
103
106
185
178
(215)
L’occupazione relativa al prodotto simile è rimasta stabile fino al 2001, per poi aumentare significativamente nel 2002, a causa dell’apertura di un nuovo stabilimento industriale nella Comunità, ad opera di uno dei produttori comunitari che hanno collaborato. Il costo relativo ai salari ha evidenziato un andamento analogo. Tuttavia, la produttività per addetto è aumentata fino al 2001, per poi scendere nel 2002. Ciò può essere attribuito alla fase di avvio di un nuovo impianto di produzione. L’inchiesta non ha evidenziato alcuna diminuzione dell’efficienza.
(216)
Le autorità indiane e quattro esportatori hanno osservato che l’andamento dell’occupazione, della produttività e dei salari non indicano l’esistenza di un pregiudizio notevole.
(217)
Va tuttavia osservato che, nel caso dell’occupazione e della produttività, non è stata tratta alcuna conclusione del genere. Per quanto riguarda i salari, è solamente l’importo complessivo che è aumentato, mentre i salari per addetto sono invece leggermente diminuiti (cfr. tabella seguente). Ciò dimostra i) che non c’è stato alcuno sviluppo positivo per i singoli addetti e ii) la volontà dell’industria comunitaria di essere efficiente dal punto di vista dei costi.
1999
2000
2001
2002
Periodo dell’inchiesta
Salario per addetto indicizzato
100
103
105
99
96
7. Entità delle sovvenzioni e ripresa dagli effetti di precedenti sovvenzioni
(218)
Tenuto conto del volume e in particolare dei prezzi delle importazioni sovvenzionate originarie dell’India, l’impatto dell’effettivo importo delle sovvenzioni, che è risultato essere significativo, non può essere considerato trascurabile.
(219)
A tale proposito, le autorità indiane e tre esportatori hanno osservato che i margini di sovvenzioni risultano essere superiori a quelli reali.
(220)
Tuttavia, come indicato ai considerando 153 e 154, l’inchiesta ha dimostrato che l’importo delle sovvenzioni compensabili espresse ad valorem per i produttori esportatori oggetto dell’inchiesta è compreso tra il 25,3 % e il 35,1 %. Ciò dimostra chiaramente che le sovvenzioni sono state significative.
(221)
Nel periodo in esame, l’industria comunitaria ha migliorato la propria situazione, ma non è riuscita a riprendersi completamente dalle sovvenzioni precedenti e rimane debole.
VI. Conclusioni relative alla situazione economica dell’industria comunitaria
(222)
Tra il 1999 e il periodo dell’inchiesta del riesame, il volume delle importazioni sovvenzionate del prodotto in esame è aumentato significativamente del 159 %, mentre la quota di mercato detenuta sul mercato comunitario è cresciuta del 70 %. Tale andamento contrasta con l’andamento molto meno positivo degli esportatori di altri paesi terzi e dell’industria comunitaria. Nel periodo in esame, le importazioni nella Comunità provenienti da altri paesi sono aumentate solamente del 7 %, mentre la corrispondente quota di mercato è diminuita del 29 %. Il volume delle vendite dell’industria comunitaria è aumentato dell’80 % e la quota di mercato del 20 %. Tuttavia, tale andamento positivo va essenzialmente attribuito all’acquisizione, avvenuta nel 2000, di altri produttori comunitari da parte dell’industria comunitaria. Dopo il 2001, l’andamento della quota di mercato detenuta dall’industria comunitaria è stato negativo. In particolare, si può osservare che a partire dal 2000, l’industria comunitaria non è riuscita, in termini relativi, a tenere il passo dell’aumento del consumo comunitario e della forte crescita dei suoi concorrenti indiani sul mercato comunitario.
(223)
In tale contesto, va osservato che nel periodo in esame i prezzi medi delle importazioni sovvenzionate provenienti dall’India sono stati considerevolmente più bassi di quelli praticati dall’industria comunitaria. Inoltre, durante il periodo dell’inchiesta del riesame, i prezzi delle importazioni dal paese in questione sono stati inferiori a quelli dell’industria comunitaria. In termini di media ponderata, la sottoquotazione dei prezzi durante il periodo dell’inchiesta del riesame è stata compresa tra l’11,5 % e il 17,1 %.
(224)
Come conseguenza di questa pressione sui prezzi esercitata dalle importazioni indiane sovvenzionate, l’industria comunitaria non è mai stata, nel periodo in esame, in posizione di raggiungere livelli di prezzi non pregiudizievoli. Anche se dopo l’istituzione delle misure la redditività dell’industria comunitaria è migliorata, questa ha cominciato a peggiorare dal 2001 e il livello attuale è ben al di sotto di quello che sarebbe stato ragionevole raggiungere in assenza delle importazioni sovvenzionate, ovvero del 10 % (cfr. considerando 260). Tuttavia, solo un livello accettabile di redditività permetterà all’industria comunitaria di rimanere efficiente in modo sostenibile.
(225)
La tendenza negativa dell’industria comunitaria si riflette anche dall’andamento dell’utile sugli investimenti e del flusso di cassa.
(226)
Per quanto riguarda le vendite vincolate, la possibilità che l’industria comunitaria ha di vendere una parte della propria produzione sul mercato vincolato le ha permesso di mantenere elevati i livelli di utilizzazione degli impianti. Tali livelli elevati di utilizzazione degli impianti contribuiscono a diminuire i costi di produzione grazie alle economie di scala. Inoltre, come indicato sopra, l’andamento dei volumi delle vendite, dei prezzi e della quota di mercato tra il mercato libero e il mercato vincolato non è stato molto diverso. Senza i più alti livelli di redditività registrati con le vendite vincolate, l’industria si troverebbe in una situazione finanziaria ancora peggiore. L’uso vincolato non ha quindi contribuito al pregiudizio; al contrario, senza un mercato vincolato, la situazione pregiudizievole dell’industria comunitaria avrebbe potuto essere ancora peggiore.
(227)
Due esportatori hanno sostenuto che non si può concludere che le vendite sul mercato vincolato non abbiano contribuito alla situazione pregiudizievole, poiché i prezzi delle vendite vincolate sarebbero inaffidabili e la redditività delle vendite vincolate artificialmente troppo elevata.
(228)
Tuttavia, la maggiore redditività del mercato vincolato non è stata l’effetto dei maggiori prezzi del trasferimento del prodotto, ma è dipesa dal minore livello di spese generali, amministrative e di vendita (cfr. considerando 208). Inoltre, tale osservazione trascura l’effetto delle economie di scala. Essa non può quindi modificare la conclusione che le vendite vincolate non hanno contributo al pregiudizio.
(229)
Alla luce di quanto precede è confermato che, in generale, l’industria comunitaria ha subito un pregiudizio notevole ai sensi dell’articolo 8, paragrafo 1, del regolamento di base. Va osservato che ai sensi dell’articolo 8, paragrafo 5, del regolamento di base, non è necessario che tutti gli indicatori economici dell’industria comunitaria siano negativi per concludere che vi sia un pregiudizio notevole. Inoltre, non tutti gli indicatori economici hanno lo stesso peso. La redditività, tuttavia, è uno degli indicatori economici fondamentali, in quanto costituisce il fine ultimo di ogni impresa economica. Nel caso presente, l’inchiesta ha stabilito che i livelli di redditività erano insufficienti. Un altro importante indicatore di pregiudizio che ha un impatto importante sulla redditività è il livello dei prezzi. Durante il periodo in esame, a causa della pressione esterna sui prezzi, esercitata principalmente dalle importazioni indiane pesantemente sovvenzionate, l’industria comunitaria non è mai riuscita a raggiungere livelli di prezzi non pregiudizievoli.
VII. Effetti delle importazioni sovvenzionate
(230)
Nel 2000, molto probabilmente a causa dell’istituzione delle misure, l’India ha perduto per un certo periodo la sua posizione di secondo principale esportatore verso il mercato comunitario, mentre gli esportatori dell’Oman hanno guadagnato quote di mercato. Tuttavia, da allora gli esportatori indiani non solo hanno recuperato la loro posizione, ma nel periodo dell’inchiesta del riesame sono addirittura diventati il principale esportatore nella Comunità.
(231)
La crescita di volume delle importazioni indiane sovvenzionate a partire dal 2002 è coincisa con il fatto che nel 2002 la redditività dell’industria comunitaria è diminuita, rispetto all’anno precedente, del 36 %. L’inchiesta ha permesso di stabilire che, in questo periodo, un produttore comunitario ha aperto un nuovo impianto, trovandosi quindi in una fase di avvio che può avere avuto un’incidenza sulla redditività. Tuttavia, è emerso anche che l’altro produttore comunitario, che non si trovava in fase di avvio, ha subito un calo significativo di redditività, pari al 17 % rispetto al 2001, che si è aggravato durante il periodo dell’inchiesta del riesame. Inoltre, come affermato al considerando 207, l’industria comunitaria non si è mai trovata nella situazione di raggiungere livelli di prezzi non pregiudizievoli. Al contrario, sempre a partire dal 2002, l’industria comunitaria ha dovuto abbassare i prezzi per difendere la propria quota di mercato.
(232)
Alla comunicazione delle informazioni, tre esportatori hanno osservato che la quota delle importazioni indiane sul mercato comunitario, pari al 2,5 % nel periodo dell’inchiesta, e il corrispondente volume rispetto al totale delle importazioni, pari all’8,4 % nel periodo dell’inchiesta (percentuali che sono lievemente diminuite rispetto al 2002), sarebbero troppo esigui e marginali per avere un’incidenza pregiudizievole, soprattutto tenuto conto della maggiore quota di mercato detenuta dall’industria comunitaria. Inoltre, essi hanno argomentato che un’analisi espressa in termini relativi sarebbe fuorviante, in quanto l’India è partita da livelli molto bassi, pari, nel 1999, all’1,5 % di quota di mercato e al 3,7 % di volume di importazioni.
(233)
In risposta a tali osservazioni, va osservato che sia la quota di mercato dell’India sia il volume delle sue importazioni nel periodo dell’inchiesta sono ben al di sopra delle soglie minime di cui all’articolo 10, paragrafo 11, e all’articolo 14, paragrafo 4, del regolamento di base e che quindi possono esercitare un’incidenza sul pregiudizio. Ai sensi dell’articolo 8, paragrafo 6, del regolamento di base, sia il volume delle importazioni che il livello dei prezzi possono esercitare una tale incidenza. Nel caso in oggetto, tale effetto è stato chiaramente esercitato dal livello dei prezzi. Come già determinato durante l’inchiesta iniziale, il prodotto in esame, un prodotto sfuso, è molto sensibile ai prezzi e reagisce rapidamente alle pressioni al ribasso. In tali casi, anche quantitativi contenuti possono agire sui prezzi di mercato. Infatti, nel periodo in esame, sono stati in genere i prezzi indiani a determinare la pressione esercitata sui prezzi.
(234)
La Commissione conferma pertanto che durante il periodo in esame le importazioni sovvenzionate dall’India hanno avuto un impatto considerevolmente negativo sulla situazione dell’industria comunitaria, in particolare a livello di redditività.
VIII. Impatto di altri fattori
1) Importazioni da altri paesi terzi
Importazioni da paesi terzi
1999
2000
2001
2002
Periodo dell’inchiesta
Volume (kg)
India
36 800
47 400
72 100
101 800
95 200
Indice
100
129
196
277
259
Oman
77 400
119 700
85 100
88 400
93 500
Indice
100
155
110
114
121
Stati Uniti
11 100
2 800
16 600
106 300
70 000
Indice
100
25
149
932
631
Cina
0
3 900
21 800
75 600
63 000
Indice
0
100
559
1 938
1 615
Corea del Sud
19 800
75 300
40 200
54 500
45 000
Indice
100
380
203
275
227
Singapore
0
4 600
128 300
62 700
37 700
Indice
0
100
2 789
1 363
820
Prezzo medio all’importazione (EUR/kg)
India
34,66
33,94
35,51
36,57
35,34
Indice
100
98
102
106
102
Oman
36,10
36,21
39,30
39,15
38,34
Indice
100
100
109
108
106
Stati Uniti
74,87
115,35
108,90
101,40
48,74
Indice
100
154
145
135
65
Cina
0,00
188,97
116,06
68,22
58,59
Indice
0
100
61
36
31
Corea del Sud
34,84
37,52
37,66
45,59
48,06
Indice
100
108
108
131
138
Singapore
0,00
76,88
57,47
57,47
51,28
Indice
0
100
75
75
67
(235)
Le importazioni del prodotto in esame da paesi diversi dall’India sono aumentate solamente del 7 % tra il 1999 e il periodo dell’inchiesta, ossia molto meno del tasso di incremento del consumo comunitario. Tra questi paesi, i principali fornitori del mercato comunitario sono Oman, Stati Uniti, Cina, Corea del Sud e Singapore. Tuttavia, i loro prezzi medi all’importazione sono stati considerevolmente più alti dei prezzi delle importazioni dall’India e, ad eccezione dei prezzi delle importazioni dall’Oman, anche dei prezzi dell’industria comunitaria. I prezzi all’importazione praticati dai produttori dell’Oman sono ad un livello paragonabile ai prezzi dell’industria comunitaria, ma l’aumento della quota di mercato dell’Oman, nel periodo in esame, è stato molto meno pronunciato rispetto ad altri paesi terzi.
(236)
Dopo la comunicazione delle informazioni, le autorità indiane e due esportatori hanno osservato che, per il confronto tra i prezzi medi di vendita, la Commissione avrebbe dovuto tenere conto del dazio compensativo in vigore sulle importazioni indiane. Ciò avrebbe dato livelli di prezzi paragonabili tra India e Oman. Inoltre, essi hanno argomentato che i prezzi medi di altri paesi terzi, in particolare Stati Uniti e Cina, sono diminuiti in misura significativa nel periodo in esame mentre i prezzi di altri paesi, tra cui l’India, sono aumentati. Un altro esportatore ha affermato che l’analisi non ha tenuto debito conto della diminuzione del volume delle importazioni indiane tra il 2002 e il periodo dell’inchiesta del riesame, del fatto che altri paesi terzi sono stati i fornitori principali e che i prezzi medi di Corea del Sud e India sono stati simili tra il 1999 e il 2001.
(237)
Per quanto concerne il dazio compensativo in vigore, va osservato che la stragrande maggioranza delle importazioni dall’India erano soggette ad un’aliquota di dazio pari a zero o ad un’aliquota che comunque permette di ottenere prezzi medi allo sbarco inferiori ai prezzi medi dell’Oman. Pertanto, in media, le importazioni originarie dell’Oman non hanno esercitato lo stessa pressione sui prezzi. Inoltre, il fatto che i prezzi all’importazione praticati da tutti gli altri paesi terzi siano risultati in media più alti, nel periodo in esame, dei prezzi indiani identifica l’India come principale fonte di pressione sui prezzi. Dal punto di vista del volume, è giusto affermare che l’India non sia stata l’unica fonte significativa di importazione nel periodo in esame, ma va osservato che l’India è l’unico paese soggetto a misure. Ciò ha naturalmente avuto un’incidenza sul flusso commerciale del prodotto in esame. Inoltre, nonostante le misure, le importazioni indiane sono fortemente cresciute dopo il 2001 e l’India ha riconquistato la posizione di secondo più importante esportatore nel 2002 per diventare, nel periodo dell’inchiesta, il primo esportatore. Pertanto, la lieve flessione delle importazioni indiane tra il 2002 e il periodo dell’inchiesta non ha avuto alcuna incidenza sul mercato, il quale, alla fine, ha ricompensato la politica dei prezzi indiana. Tali argomentazioni non possono quindi essere accolte. La Commissione conferma che le importazioni dai paesi terzi non possono avere causato all’industria comunitaria alcun pregiudizio che possa annullare il nesso causale tra le importazioni sovvenzionate dall’India e il pregiudizio subito dall’industria comunitaria.
2) Andamento del consumo sul mercato comunitario
(238)
Nel periodo in esame, il consumo del prodotto in esame sul mercato comunitario è aumentato del 51 %. Pertanto, il pregiudizio subito dall’industria comunitaria non può essere attribuito ad una contrazione della domanda sul mercato comunitario.
3) Esportazioni dell’industria comunitaria
(239)
Nel corso del periodo in esame, i prezzi medi di vendita dell’industria comunitaria sono diminuiti del 16 %. I prezzi all’esportazione dell’industria comunitaria sono risultati in media tra il 10 % e il 15 % superiori ai prezzi di vendita nella Comunità. Le esportazioni dell’industria comunitaria non hanno quindi potuto contribuire alla situazione pregiudizievole di quest’ultima.
(240)
Le autorità indiane e un esportatore hanno commentato che, nelle risposte al questionario, l’industria comunitaria ha parlato di situazione concorrenziale tesa a causa di concorrenti indiani sui mercati dei paesi terzi, con conseguente abbassamento dei prezzi dell’industria comunitaria e perdita di quote di mercato nei paesi terzi, dati che, ad un primo esame, sembrerebbero contraddire le conclusioni di cui sopra. In base a tale valutazione, l’industria comunitaria non subirebbe alcun pregiudizio sul mercato comunitario, almeno non a causa delle importazioni indiane.
(241)
A tale proposito, va osservato che, tenuto conto della crescita a livello mondiale del mercato di tali prodotti, non c’è contraddizione tra la diminuzione dei prezzi all’esportazione e la perdita di quote di mercato dell’industria comunitaria nei paesi terzi, da una parte, e l’aumento del volume di tali esportazioni e il fatto che i prezzi fossero maggiori dei prezzi di vendita nella Comunità praticati dall’industria comunitaria, dall’altra. Pertanto, anche se l’andamento delle esportazioni dell’industria comunitaria avrebbe potuto essere migliore in assenza della concorrenza delle esportazioni indiane a basso prezzo e sovvenzionate, nulla indica che, a causa dell’andamento delle esportazioni, l’industria comunitaria non sia stata soggetta ad una concorrenza pregiudizievole in termini di prezzi sul mercato comunitario, causata essenzialmente dalle importazioni a basso prezzo e sovvenzionate originarie dell’India. Le argomentazioni sono state quindi respinte.
4) Competitività dell’industria comunitaria
(242)
Come dimostra la quota di mercato, l’industria comunitaria è un concorrente importante per il prodotto in esame, che ha sempre investito per garantire un prodotto all’avanguardia. Il calo di produttività per addetto calcolata per kg di prodotto, registrato dopo il 2001, può essere attribuito esclusivamente alla fase di avvio di un nuovo impianto di produzione aperto da un produttore comunitario ed è quindi un fenomeno temporaneo. Pertanto, non sono emersi elementi di prova che dimostrino che la mancanza di competitività avrebbe potuto annullare il nesso causale tra le importazioni dall’India e il pregiudizio subito dall’industria comunitaria.
5) Uso vincolato
(243)
Come affermato al considerando 226, l’uso vincolato non ha contribuito alla situazione pregiudizievole. Al contrario, senza un mercato vincolato, la situazione pregiudizievole dell’industria comunitaria avrebbe potuto essere ancora peggiore.
G. PROBABILITÀ DEL PERSISTERE O DELLA REITERAZIONE DEL PREGIUDIZIO
(244)
In conformità dell’articolo 18, paragrafo 2, del regolamento di base, si è esaminato se la scadenza delle misure in vigore rischiasse di comportare il persistere o la reiterazione del pregiudizio.
(245)
Come risulta dai considerando 161 e 243, la Commissione ha appurato che durante il periodo dell’inchiesta del riesame e nonostante le misure in vigore, l’industria comunitaria ha continuato a subire un pregiudizio causato dalle importazioni sovvenzionate del prodotto in esame. Il livello di eliminazione del pregiudizio individuato nell’inchiesta presente varia tra il 17,3 % e il 48,1 % ed è superiore a quello emerso nell’inchiesta iniziale (compreso tra il 12,6 % e il 28,9 %), nonostante il fatto che in questo riesame il margine ragionevole di profitto dell’industria comunitaria sia stato fissato ad un livello inferiore di un terzo rispetto all’inchiesta iniziale (cfr. considerando 260). Inoltre, l’inchiesta ha permesso di stabilire che, nonostante le vendite sul mercato interno e le esportazioni verso altri paesi, esistono in India ancora notevoli capacità inutilizzate relative al prodotto in esame, in particolare per gli esportatori che sono soggetti ad aliquote del dazio relativamente alte nella Comunità. La Commissione ha quindi ritenuto ragionevole concludere che, in caso di scadenza delle misure, le importazioni sovvenzionate a basso prezzo provenienti dall’India aumenterebbero in futuro.
(246)
Poiché l’industria comunitaria continua a subire un pregiudizio notevole causato dalle importazioni sovvenzionate, nonostante l’esistenza delle misure, non è stato necessario analizzare la probabilità di reiterazione del pregiudizio.
H. INTERESSE DELLA COMUNITÀ
I. Introduzione
(247)
La Commissione ha esaminato se non esistano validi motivi per concludere che, nella fattispecie, la proroga delle misure non sia nell’interesse della Comunità. A tal fine, ai sensi dell’articolo 31, paragrafo 1, del regolamento di base, la Commissione ha esaminato i probabili effetti delle misure su tutte le parti interessate all’inchiesta. Per valutare se fosse nell’interesse della Comunità istituire delle misure, è stato inviato un questionario agli utilizzatori e agli importatori del prodotto in questione e ai fornitori a monte delle materie prime utilizzate nella produzione del prodotto simile.
II. Interesse dell’industria comunitaria
(248)
Come indicato sopra, l’industria comunitaria che produce il prodotto simile ha continuamente aumentato la produzione. Ciò è stato reso possibile dal costante aumento degli investimenti effettuati dall’industria comunitaria per mantenere la propria competitività, come devono fare, per quanto riguarda il prodotto in esame, i principali concorrenti. Nel periodo dell’inchiesta del riesame, l’industria comunitaria ha espanso le proprie strutture produttive, aperto una nuova fabbrica all’interno della Comunità e preparato dei progetti di apertura di una nuova struttura nella Comunità. Tale processo di continui investimenti da parte dell’industria comunitaria viene ostacolato in particolare dall’andamento insoddisfacente della redditività, causato dalla continua pressione sui prezzi esercitata dalle importazioni indiane del prodotto in esame nel mercato comunitario.
La Commissione ritiene che in assenza delle misure in vigore, intese a correggere gli effetti delle importazioni sovvenzionate, l’industria comunitaria continuerà a dover affrontare la sottoquotazione, e quindi la riduzione, dei prezzi, con conseguente incidenza negativa su redditività, utile sugli investimenti e flusso di cassa. Infine, tale situazione potrebbe compromettere la stessa esistenza dell’industria comunitaria. Di conseguenza, la Commissione ritiene che la scadenza delle misure non sia nell’interesse della Comunità.
III. Interesse degli importatori/operatori commerciali
(249)
La Commissione ha inviato un questionario a tutti gli importatori/operatori commerciali del prodotto in esame, ma solo uno su diciannove ha risposto. L’importatore che ha collaborato non ha però presentato alcun commento sulla probabile incidenza sulle sue attività della proroga delle misure. Dalle informazioni ricevute, risulta che gli importatori/operatori commerciali della Comunità acquistino il prodotto in esame da molte fonti diverse. Poiché non esistono differenze qualitative fondamentali tra il prodotto importato dall’India e il prodotto ottenuto da altre fonti, si ritiene che, se le misure dovessero essere prorogate, gli importatori/operatori commerciali della Comunità non avrebbero difficoltà ad ottenere il prodotto da molte altre fonti. Inoltre, l’importatore che ha collaborato è attivamente coinvolto nel commercio di una grande varietà di altri prodotti e la sua sopravvivenza non dipende quindi dal prodotto in esame. Anche se nel periodo in esame le vendite del prodotto in esame sono fortemente aumentate (di sette volte, per quanto riguarda il volume), tali vendite rappresentano una percentuale esigua (nel periodo dell’inchiesta del riesame, pari a circa l’1,4 %) del fatturato totale. Infine, l’importatore non ha indicato che la proroga delle misure avrebbe un’incidenza sull’occupazione, poiché le attività di importazione non sono ad uso intensivo di lavoro.
(250)
Sebbene gli importatori/operatori commerciali possano non essere a favore delle misure, la Commissione conclude, in base alle informazioni disponibili, che il loro possibile interesse a lasciare scadere le misure non supera l’effettivo interesse dell’industria comunitaria a mantenere le misure che correggono le pratiche commerciali indiane sleali e pregiudizievoli, come sintetizzato al considerando 248.
IV. Interesse dei fornitori a monte
(251)
Al fine di valutare il probabile effetto della proroga delle misure compensative sui fornitori a monte dell’industria comunitaria è stato inviato un questionario a tutti i fornitori a monte noti. In totale, sono stati inviati sei questionari, due dei quali sono stati compilati e restituiti. Tali fornitori a monte, che forniscono glucosio e destrosio all’industria comunitaria, sono a favore della proroga delle misure. Anche se l’industria comunitaria non è uno dei principali clienti di questi fornitori a monte, tale rapporto commerciale contribuisce all’occupazione e alla redditività dei fornitori a monte. La riduzione o l’interruzione, da parte dell’industria comunitaria, della produzione del prodotto simile, comprometterebbe tale proficua relazione commerciale.
(252)
Pertanto, in mancanza di informazioni contrarie, la Commissione conclude che la proroga delle misure è conforme agli interesse dei fornitori a monte.
V. Interesse degli utilizzatori
(253)
Un questionario è stato inviato anche a cinque utilizzatori comunitari noti (aziende farmaceutiche) del prodotto in questione. Tra le altre informazioni, la Commissione ha chiesto loro se la proroga delle misure in vigore sarebbe nell’interesse della Comunità e che tipo di ripercussioni continuerebbe ad avere sulla loro attività. Nessun questionario è stato compilato e quindi non sono stati presentati commenti in merito. Tenuto conto del fatto che gli utilizzatori possono ottenere il prodotto in esame non solo dall’India, ma anche da altre fonti, e della mancanza di informazioni sull’impatto economico delle misure sulle attività degli utilizzatori (per esempio, sul tasso di occupazione, sul rendimento, sugli investimenti), non è stato possibile stabilire se gli utilizzatori avessero un interesse equivalente.
(254)
Tuttavia, anche se, nonostante la mancanza di risposte, gli utilizzatori non fossero a favore delle misure, come indicano le informazioni presentate dalle parti interessate che hanno collaborato, nessun interesse giustificato degli utilizzatori contrario alla proroga delle misure potrebbe compensare l’effettivo interesse dell’industria comunitaria a continuare a correggere le pratiche commerciali indiane sleali e pregiudizievoli, come sintetizzato al considerando 248.
(255)
Un esportatore ha affermato che gli interessi degli utilizzatori comunitari non sono stati adeguatamente presi in considerazione e che pertanto l’analisi degli interessi della Comunità non è pienamente conforme all’articolo 31 del regolamento di base. Egli sostiene che gli interessi dei consumatori potrebbero essere danneggiati, se i produttori di formulazioni trasferissero i presunti aumenti di prezzo causati dall’aumento del costo di produzione del prodotto finito.
(256)
In risposta a tale osservazione, va osservato che nessuna associazione di consumatori ha presentato alcun commento nel corso dell’inchiesta. Inoltre, i consumatori comunitari sono generalmente coperti da un’assicurazione sanitaria. Non sono disponibili informazioni relative al fatto che un presunto aumento del costo di alcune formulazioni di antibiotici potrebbero incidere negativamente sui premi delle assicurazioni sanitarie. Inoltre, non è chiara la misura in cui i produttori di certe formulazioni di antibiotici, ovverosia gli utilizzatori, siano nella posizione di trasferire un aumento dei costi. In tali circostanze, è impossibile determinare se la proroga delle misure sia contraria agli interessi di uguale importanza dei consumatori.
VI. Conclusioni
(257)
Avendo esaminato i vari interessi in gioco, la Commissione ritiene che dal punto di vista dell’interesse generale della Comunità, nessun interesse è superiore all’interesse dell’industria comunitaria di confermare le misure. Gli effetti della proroga delle misure potrebbero verosimilmente offrire all’industria comunitaria l’opportunità di migliorare la propria redditività fino a raggiungere un livello ragionevole e di continuare il programma di investimenti all’interno della Comunità, con ripercussioni positive su occupazione e competitività sul mercato. D’altra parte, in base alle informazioni disponibili, la Commissione non ha individuato interessi uguali e contrari di altre parti interessate nella Comunità (importatori/operatori commerciali, fornitori a monte, utilizzatori e consumatori).
I. MISURE COMPENSATIVE
(258)
Tenuto conto delle conclusioni ottenute in relazione al persistere delle sovvenzioni, al pregiudizio e all’interesse della Comunità, la Commissione ritiene opportuno mantenere le misure compensative sulle importazioni del prodotto in esame originario dell’India. Al fine di determinare il livello di tali misure, si è tenuto conto dei margini di sovvenzione rilevati durante il periodo dell’inchiesta del riesame e della percentuale di dazio necessaria ad eliminare il pregiudizio subito dall’industria comunitaria.
I. Livello di eliminazione del pregiudizio
(259)
L’aumento dei prezzi necessario ad eliminare il pregiudizio è stato determinato per singola società, confrontando la media ponderata dei prezzi all’importazione del prodotto in esame con il prezzo non pregiudizievole del prodotto simile venduto dall’industria comunitaria sul mercato comunitario. La differenza di prezzo è stata espressa come percentuale dei valori cif all’importazione.
(260)
Il prezzo non pregiudizievole è stato ottenuto sommando al costo ponderato di produzione dell’industria comunitaria un margine di profitto del 10 %. Tale margine di profitto, inferiore di un terzo a quello utilizzato nell’inchiesta iniziale (cfr. considerando 205), rispecchia il margine di profitto ottenibile per gruppi di prodotti simili prodotti dall’industria comunitaria e non oggetto di concorrenza sleale. Tenuto conto dell’aumento della concorrenza, la Commissione ha ritenuto che questo fosse un minimo adeguato e ragionevole, invece del 15 % fissato nell’inchiesta iniziale. Tale margine di profitto dovrebbe permettere all’industria comunitaria di investire ulteriormente nella ricerca e nello sviluppo e quindi di rimanere competitiva.
II. Forma e livello delle misure
(261)
In assenza di circostanze particolari, la Commissione ha ritenuto appropriato imporre il tipo standard di dazio, ovverosia un dazio ad valorem.
(262)
Per quanto concerne il livello di tale dazio, nel caso di quattro esportatori che hanno collaborato, l’aliquota di sovvenzione è risultata superiore al livello di eliminazione del pregiudizio. Pertanto, conformemente all’articolo 15, paragrafo 1, del regolamento di base, per quanto riguarda questi quattro esportatori, per eliminare il pregiudizio causato all’industria comunitaria, la Commissione ha ritenuto opportuno istituire un dazio inferiore, corrispondente al livello di eliminazione del pregiudizio. Le aliquote del dazio applicabili alle importazioni di questi esportatori saranno comprese tra il 17,3 % e il 30,3 %. Per quanto riguarda gli altri tre esportatori, i livelli di eliminazione del pregiudizio sono più alti dei margini di sovvenzione riscontrati e pertanto le misure relative a tali società si devono basare su queste ultime. Le aliquote del dazio applicabili alle importazioni di questi esportatori saranno comprese tra il 25,3 % e il 32 %. Tenuto conto del fatto che il livello di collaborazione degli esportatori indiani è stato elevato (oltre l’80 %), il livello di dazio per tutte le altre società dovrebbe essere fissato al livello della società con l’aliquota di dazio individuale più elevata, ovverosia al 32 %.
(263)
Le aliquote individuali del dazio compensativo specificate nel presente regolamento corrispondono alla situazione rilevata durante il riesame, relativa agli esportatori che hanno collaborato. Pertanto, esse si applicano esclusivamente alle importazioni di prodotto in esame prodotto da tali società. Le importazioni di prodotti fabbricati da qualsiasi altra società che non compare espressamente nel dispositivo del presente regolamento, comprese le persone giuridiche collegate a quelle espressamente citate, non possono beneficiare di tali aliquote e saranno soggette all’aliquota di dazio applicabile a «tutte le altre società».
(264)
Le eventuali richieste di applicazione di tali aliquote del dazio compensativo specifiche per ciascuna società (ad esempio in seguito ad un cambiamento della ragione sociale della società o alla creazione di nuove entità produttive o di vendita) devono essere inoltrate senza indugio alla Commissione (10) con tutte le informazioni pertinenti, in particolare l’indicazione di eventuali modifiche delle attività della società legate alla produzione, alle vendite sul mercato interno e alle vendite per l’esportazione connesse ad esempio a tale cambiamento della ragione sociale o ai cambiamenti a livello di entità produttive o di vendita. Se del caso, la Commissione, previa consultazione del comitato consultivo, provvederà a modificare di conseguenza il regolamento, aggiornando l’elenco delle società che beneficiano di aliquote individuali del dazio,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
Articolo 1
1. È istituito un dazio compensativo definitivo sulle importazioni di amoxicillina triidrato, ampicillina triidrato e cefalexina, non confezionati in dosi, forme o imballaggi per la vendita al minuto, di cui ai codici NC ex 2941 10 10 (codice TARIC 2941101010), ex 2941 10 20 (codice TARIC 2941102010) e ex 2941 90 00 (codice TARIC 2941900030) originarie dell’India.
2. L’aliquota del dazio applicabile al prezzo netto, franco frontiera comunitaria, dazio non corrisposto, delle importazioni prodotte in India dalle società sottoelencate, è la seguente:
-
17,3 % per la KDL Biotech Ltd., Mumbai (codice addizionale TARIC: A580),
-
28,1 % per la Nectar Lifesciences Ltd., Chandigarh (codice addizionale TARIC: A581),
-
25,3 % per la Nestor Pharmaceuticals Ltd., Nuova Delhi (codice addizionale TARIC: A582),
-
30,3 % per la Ranbaxy Laboratories Ltd., New Delhi (codice addizionale TARIC: 8221),
-
28,1 % per la Torrent Gujarat Biotech Ltd., Ahmedabad (codice addizionale TARIC: A583),
-
28,1 % per la Surya Pharmaceuticals Ltd., Chandigarh (codice addizionale TARIC: A584),
-
32 % per le altre società (codice addizionale TARIC: 8900).
3. Salvo diversa disposizione, si applicano le norme vigenti in materia di dazi doganali.
Articolo 2
Il presente regolamento entra in vigore il giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, addì 10 maggio 2005.