ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 5. října 2005
o postupu při použití článku 81 Smlouvy o ES v případě společností Automobiles Peugeot SA a Peugeot Nederland NV
(věci COMP/E2/36623, 36820 a 37275 - SEP a další/Automobiles Peugeot SA)
(oznámeno pod číslem K(2005) 3683)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2006/431/ES)
Dne 5. října 2005 přijala Komise rozhodnutí o postupu při použití článku 81 Smlouvy o ES. Komise v souladu s článkem 30 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 (1) zveřejňuje jména stran a hlavní obsah rozhodnutí, včetně všech uložených sankcí a bere přitom v úvahu oprávněný zájem podniků na ochraně jejich obchodního tajemství. Celé znění rozhodnutí bez důvěrných údajů je k dispozici v jazycích případu, v nichž je znění rozhodnutí závazné, a v pracovních jazycích Komise na internetových stránkách generálního ředitelství pro hospodářskou soutěž na adrese: http://ec.europa.eu/comm/competition/index_fr.html
1. SOUHRNNÝ PŘEHLED PROTIPRÁVNÍCH JEDNÁNÍ
1.1. Úvod
(1)
Komise na základě stížností, se kterými se na ni obrátili francouzští zprostředkovatelé, přijala dne 5. října 2005 z důvodu porušení článku 81 Smlouvy rozhodnutí podle článku 7 nařízení (ES) č. 1/2003 (dále jen „rozhodnutí“), jež je určeno společnosti Automobiles Peugeot SA, výrobci automobilů, a společnosti Peugeot Nederland NV, její dceřiné společnosti, kterou zcela ovládá a která dováží automobily značky Peugeot do Nizozemska (dále jen „společnost PNE“). Tyto podniky totiž se souhlasem koncesionářů pro síť Peugeot v Nizozemsku porušily článek 81 tím, že prováděly dvě opatření, jež měla narušit přeshraniční prodej automobilů z této země, které byly určeny konečným spotřebitelům v jiných členských státech, zejména ve Francii. První opatření, které bylo prováděno v letech 1997 až 2003, spočívalo v systému bonusů, jež byly vypláceny koncesionářům, kteří omezovali prodeje na vývoz a kteří z hlediska jejich způsobu fungování překračovali rámec toho, co bylo nezbytné pro podnícení nizozemských koncesionářů, aby co největší úsilí věnovali prodeji na území, jež mají vymezeno smlouvou. Druhé opatření, které bylo prováděno v letech 1997 až 2001, spočívalo v tlaku společnosti Automobiles Peugeot SA na koncesionáře, kteří se věnovali vývozu. Toto přímé opatření dále posílilo účinek diskriminačního systému bonusů.
1.2. Skutečnosti
1.2.1. Společnosti a dotčený výrobek
1.2.1.1. Společnosti
(2)
Společnost Peugeot SA (dále jen „společnost PSA“) je druhým evropským výrobcem automobilů s 15,5 % prodeje v roce 2002 (osobní automobily a lehká užitková vozidla), v čemž jsou zahrnuty značky Peugeot a Citroën. Společnost Automobiles Peugeot SA, výrobce běžných modelů automobilů, je zcela ovládána společností PSA, která vyvíjí, vyrábí a distribuuje automobily pod značkou Peugeot. V každém z dvaceti pěti členských států jsou distribuce výrobků a služby značky Peugeot zajištěny prostřednictvím vnitrostátní maloobchodní distribuční sítě. V Nizozemsku tuto síť řídí dovozce, který je zcela ovládán společností Automobiles Peugeot SA, což je v tomto případě společnost PNE, která má sídlo v Utrechtu v Nizozemsku.
(3)
Síť značky Peugeot v Nizozemsku tvoří koncesionáři a prodejci, kteří jsou s nimi smluvně vázáni. Počet koncesionářů a prodejců, kteří jsou členy sítě Peugeot v Nizozemsku, se v letech 1995 až 2003 znatelně snížil.
1.2.1.2. Dotčený trh
(4)
Trh osobních automobilů se dělí na několik segmentů. Omezení hospodářské soutěže, které je předmětem rozhodnutí, je i nadále dosti značné, nejen pokud je na trh pohlíženo prostřednictvím jednotlivých dotčených segmentů, ale i v případě, kdy se má za to, že se segment příslušný pro tuto záležitost a oba sousední segmenty překrývají a tvoří tak relevantní trh, nebo pokud se má za to, že je tento trh tvořen všemi segmenty, jež jsou uvedeny v bodu odůvodnění. V tomto případě tedy není nezbytné přijmout konečné rozhodnutí pro segment, který je třeba považovat za předmětný trh, není ani třeba rozhodnout, zda trh pro osobní vozidla zahrnuje celé Společenství nebo zda každý členský stát představuje zeměpisně samostatný trh.
(5)
V letech 1995 až 2002 se celkový počet nových osobních automobilů, které jsou každoročně zaregistrovány ve státech Evropské unie a Evropského hospodářského prostoru, zvýšil z 12 034 316 na 14 398 718 vozů. Pouze značky Peugeot bylo v roce 1995 zaregistrováno celkem 861 696 vozů a v roce 2002 byl počet registrací 1 277 738; tím se značka Peugeot v Evropské unii posunula ze šesté příčky na třetí a její podíl na trhu, který byl v roce 1995 7,2 %, se v roce 2002 zvýšil na 8,9 % (2). Značka Peugeot v Nizozemsku rovněž zaznamenala značný a nepřetržitý růst svého podílu na trhu, který se v případě osobních automobilů zvýšil z 6,5 % v roce 1997 na 10,7 % v roce 2003.
1.2.2. Předmětná dohoda
(6)
Rozhodnutí odkazuje na protiprávní jednání, k němuž došlo v rámci dohod o výhradní a selektivní distribuci, kterými se řídí vztahy mezi společností Peugeot a nizozemskými koncesionáři. Toto protiprávní jednání bylo spojeno s dvěma opatřeními, jež mohla omezit paralelní obchod: systém odměňování koncesionářů, jenž závisí na tom, kam je vůz určen, a tlak na koncesionáře, kteří se věnovali vývozu.
1.2.2.1. Diskriminační systém bonusů
(7)
V Nizozemsku se odměna koncesionářů skládala z pevné částky (podíl z vyúčtované částky (3)) a z částky, která závisí na výsledcích koncesionáře (čili bonusů (4)), které koncesionář potřeboval pro dosažení zisku ze své činnosti. Tento bonus však mohl obdržet nizozemský koncesionář pouze za předpokladu, že automobily, které prodal, byly zaregistrovány na území jeho členského státu. Systém, který společnost Peugeot zavedla, rozlišoval dvě fáze, kterými se řídil mechanismus udělování bonusů: právo na udělení bonusu bylo stanoveno na základě toho, zda se stále více daří uskutečňovat cíl, jenž byl stanoven na začátku rozpočtového období, a to podíl prodeje, jehož má být dosaženo na území koncesionáře. Později, jakmile bylo dosaženo cíle týkajícího se prodeje, docházelo k vyplacení takto nabytého nároku rovněž na základě počtu prodaných vozů v rámci daného území. Takovou registraci na území členského státu požadovala společnost Automobiles Peugeot SA jak 1) za účelem splnění cíle týkajícího se prodeje, na jehož základě lze získat nárok na bonus a stanovit slevu na jeden automobil, tak 2) za účelem identifikace každého vozidla, které společnost Automobiles Peugeot SA prodala a na které mohla být využita tato odměna (vyplacení bonusu).
(8)
V období mezi 1. lednem 1997 a 31. prosincem 1999 totiž společnost Automobiles Peugeot SA uplatňovala systém odměňování koncesionářů, který spočíval v tom, že se koncesionářům vyplatila dodatečná paušální odměna („bonus“ a „superbonus“) za prodej všech modelů osobních automobilů, které byly v Nizozemsku registrovány od 1. ledna 1997. V období mezi 1. lednem 2000 až 1. říjnem 2003 změnila společnost Automobiles Peugeot SA systém odměňování koncesionářů s cílem zavést proměnnou část marže, přičemž zachovala „množstevní bonus“, který se vyplatí koncesionáři, jenž dosáhl cílů týkajících se počtu registrací vozidel značky Peugeot v Nizozemsku. Zásada množstevního bonusu se během těchto dvou období pouze mírně změnila. Aby mohl být bonus uplatňován, byli koncesionáři rozděleni do kategorií podle počtu automobilů, které byly uvedeny v jejich cíli. Stanovení bonusu záviselo na modelu automobilu, kategorii koncesionáře a procentuálního podílu dosaženého cíle.
(9)
Od ledna 1997 bylo ve výročních oběžnících všech koncesionářů o provádění nového systému bonusů potvrzených dalšími průkaznými dokumenty stanoveno, že osobní vozidla, na něž se mohlo uplatnit vyplacení bonusu, byla vlastně pouze ta, jež byla zaregistrována na nizozemském trhu.
1.2.2.2. Tlak na koncesionáře
(10)
Druhé uvedené opatření se týká tlaku, který na koncesionáře činí společnost Automobiles Peugeot SA a kterým byl posílen účinek diskriminačního systému bonusů prostřednictvím přímých zásahů u koncesionářů nebo pokusů omezit vývozní činnost, kterou zjevně realizovali, prostřednictvím hrozeb omezení dodávek.
(11)
Zde je třeba zdůraznit, že strategii společnosti Automobiles Peugeot SA, jejímž cílem je omezení vývozu z Nizozemska, pocítili členové distribuční sítě, kteří se obávali dlouhodobých dopadů vývozu na své zisky a kteří v průběhu tří schůzek s dovozcem dali najevo, že se chtějí podílet na cíli opatření, která dovozce požaduje. Společnost Peugeot chtěla zajistit, aby členové nizozemské sítě jednali jednotně; dovozce zasáhne v případě vývozů prostřednictvím přímých hrozeb a omezení dodávky s cílem stvrdit takto stanovenou kázeň.
(12)
Společnost PNE zaprvé uplatnila přímý tlak a příležitostně zasáhla s cílem omezit prodeje na vývoz některých koncesionářů. Společnost PNE uplatnila svůj tlak zejména prostřednictvím svých zaměstnanců Account Managers Dealernet (AMD), kteří jsou součástí útvaru pověřeného prodejem automobilů od dovozce. V části zpráv z inspekce těchto AMD je poznámka o prodejích vozidel spotřebitelům sídlícím v zahraničí. Připomínky těchto AMD jsou uvedeny v rozhodnutí a mají smysl pouze tehdy, kdy z hlediska společnosti Automobiles Peugeot SA měly být vývozy naprosto výjimečné. Jiné příklady potvrzují, že dochází k tlakům, jejichž cíl je stejný a jejichž uplatňování nemá podporu u AMD. Přímá opatření se vztahovala na osm koncesionářů v letech 1997 až 2001.
(13)
Zadruhé od roku 1997 mají tyto tlaky rovněž podobu hrozeb snížení dodávek, zejména modelů, jež se nejvíce vyvážejí, jako například Peugeot 806. V rozpočtovém roce 1997 byly některé modely, jako například 406 Airlines a 106 Accents, určeny pouze pro nizozemský trh: jejich vývoz znamenal porušení právních předpisů, za které nese odpovědnost i vyvážející koncesionář. Hrozby omezení dodávek, po nichž došlo k dílčím omezením, se týkaly zejména modelu 306 break. Z různých zápisů ze schůzí vyplývá, že VPDN od roku 1997 rovněž podporovalo přijetí opatření na omezení zásob některých modelů a na vyřazení nejvíce vyvážených modelů ze sortimentu. V případě modelu Peugeot 206 koncesionáři ze západní části země v roce 1998 konstatovali, že mají zájem, aby vývoz byl ukončen.
2. PRÁVNÍ POSOUZENÍ
2.1. Dohoda o předmětných opatřeních
(14)
Opatření, která společnost Automobiles Peugeot SA přijala s cílem omezit prodeje na vývoz a hospodářskou soutěž mezi jednotlivými značkami, nevycházela z jednostranných rozhodnutí. Vycházela naopak z čl. 81 odst. 1 Smlouvy. Opatření zapadala do rámce smluvních vztahů mezi společností Automobiles Peugeot SA na jedné straně a koncesionáři výhradní a distribuční selektivní sítě v Nizozemsku na straně druhé; týkala se prodeje vozů Peugeot a jiného smluvního zboží.
(15)
Společnost Automobiles Peugeot SA a členové její nizozemské sítě uzavřeli v této záležitosti dohodu týkající se diskriminačního systému bonusů. Způsob, jakým byla v praxi provozována síť společnosti Peugeot v letech 1997 až 2003, totiž dokládá, že koncesionáři společnosti Peugeot v Nizozemsku s uvedenou skutečností mlčky souhlasili, a že tedy ke každému prodeji (5) došlo ze svobodné vůle zúčastněných.
(16)
V souvislosti s tlakem na koncesionáře zaslala Společnost Automobiles Peugeot SA prostřednictvím VPDN svým nizozemským koncesionářům jasně formulovanou výzvu, na jejímž základě by měla být alespoň od roku 1997 zavedena kázeň ohledně omezení vývozů do jiných členských států. Tlaky na koncesionáře, ke kterým čas od času dochází a které jsou popsány v rozhodnutí, dokládají, že k výzvě, kterou společnost Automobiles Peugeot SA/PNE zaslala svým koncesionářům a jež měla zajistit, že koncesionáři budou i nadále vyvážet pouze výjimečně, se všichni členové sítě v zásadě přihlásili, aniž tím jsou dotčeny občasné zásahy, jimiž výrobce mohl udržovat takto stanovenou kázeň.
2.2. Porušení předpisů v souvislosti s oběma opatřeními
(17)
Společnosti Automobiles Peugeot SA a PNE přijaly strategii, jejímž cílem je omezit prodeje na vývoz z Nizozemska. Tato strategie, jež byla prováděna po dohodě s koncesionáři a společně s VPDN, a jednotlivá opatření, jež ji tvoří, měla za cíl omezit hospodářskou soutěž ve smyslu čl. 81 odst. 1.
2.2.1. Diskriminační systém bonusů, který může ztěžovat vývoz
(18)
Společnost Automobiles Peugeot SA ve své odpovědi na námitky zdůraznila, že množstevní bonus uplatňovaný v Nizozemsku je ve prospěch hospodářské soutěže a že jeho „jediným a zjevným“ cílem bylo motivování koncesionářů tím, že se jim ve formě bonusů poskytly hospodářské pobídky, aby se při prodeji co nejvíce soustředili na území vymezené smlouvou a aby tak společnost Automobiles Peugeot SA mohla zvyšovat svůj podíl na nizozemském trhu.
(19)
V této souvislosti je třeba poznamenat, že rozhodnutí neupírá výrobci možnost, aby svou obchodní politiku přizpůsoboval požadavkům jednotlivých trhů členských států s cílem více proniknout na tyto trhy. Rozhodnutí totiž výrobci neupírá ani možnost, aby se se svými koncesionáři dohodl na cílech prodeje, které byly určeny ve zprávě o prodeji a které mají být uskutečněny na území vymezeném smlouvou, ani možnost, aby přijal vhodná motivující opatření, zejména v podobě bonusů založených na výkonnosti, jež by koncesionáře motivovala k zvyšování jejich objemu prodeje na území, které jim bylo smluvně vymezeno. Tato možnost, jež podněcuje konkurenci mezi značkami, byla ostatně výslovně stanovena v nařízení Komise (ES) č. 1475/95 (6) (nařízení o blokové výjimce).
(20)
Od ledna 1997 však bylo ve výročních oběžnících všech koncesionářů o provádění nového systému bonusů potvrzených dalšími průkaznými dokumenty stanoveno, že osobní vozidla, na něž se mohlo uplatnit vyplacení bonusu, byla pouze ta, jež byla zaregistrována na nizozemském trhu. Proto každému koncesionáři, který beze zbytku splnil své cíle prodeje na daném území a který tedy získal nárok na bonusy, je nicméně upřen prospěch z bonusu takto získaný za vyplacení tohoto nároku za prodej spotřebitelům, kteří na daném území nemají bydliště. Takový systém z hlediska způsobu fungování překračoval rámec toho, co bylo nezbytné pro podnícení nizozemských koncesionářů, aby co největší úsilí věnovali prodeji na území, jež mají vymezeno smlouvou. Mohl tedy představovat jedno z charakterizovaných omezení, jež jsou uvedena v nařízení (ES) č. 1475/95, a mohl porušovat čl. 6 odst. 1 bod 8, podle něhož výjimka neplatí, „jestliže dodavatel bez objektivního důvodu poskytne obchodníkům odměny vypočítané na základě místa určení prodávaných motorových vozidel nebo místa bydliště kupujícího“. Kromě toho společnost PNE omezila koncesionářům možnost tento systém obcházet ověřením souladu mezi údaji z objednávky automobilu, které koncesionář zadal do programu, jehož prostřednictvím výrobce udržuje vztahy se svou sítí (DIALOG), a mezi údaji získanými od vnitrostátního registrujícího subjektu.
(21)
Společnost Automobiles Peugeot SA ve své odpovědi na námitky zpochybnila účinnost takového opatření a tvrdila, že výše tohoto bonusu je příliš nízká, aby její vyplacení koncesionáře odradilo od vývozu.
(22)
Nejdříve je však třeba zdůraznit, že obhajoba společnosti Automobiles Peugeot SA je vnitřně rozporná. Na jedné straně totiž společnost Automobiles Peugeot SA tvrdí, že výše bonusu uplatňovaného v letech 1997 až 2003 byla příliš nízká, aby mohla ovlivňovat jednání koncesionáře. Společnost Automobiles Peugeot SA na druhé straně zdůrazňuje, že předmětný systém a zejména výše rabatu pro koncesionáře, kteří dosáhli svých cílů prodeje, byl nezbytný pro poskytnutí vhodných hospodářských pobídek, jimiž se mělo zajistit vyšší úsilí koncesionářů při prodeji na územích, jež jim byla vymezena smlouvou. Průkazné dokumenty shromážděné v průběhu šetření potvrzují námitky ohledně značného dopadu opatření a prokazují, že systém bonusů byl pro koncesionáře během celého období významný a že jeho ztráta měla, pokud jde o prodej na vývoz, značný dopad na zájem koncesionářů prodávat spotřebitelům, kteří na daném území nemají bydliště.
2.2.2. Tlaky prokazující záměr společnosti Peugeot ztěžovat vývoz
(23)
Společnost Automobiles Peugeot SA od roku 1997 až do roku 2001 určitým způsobem zasahovala s cílem odradit některé nizozemské koncesionáře od dodávání automobilů konečným spotřebitelům z jiných členských států. Předmětem tlaků na nizozemské koncesionáře, jako např. složky odměny ve svém důsledku znevýhodňující vývoz, bylo ztížení přeshraničního obchodu automobilů mezi nizozemskými koncesionáři a koncesionáři z jiných členských států s cílem odříznout nizozemský trh od ostatních trhů Evropské unie. Dokumenty ze spisu týkajícího se tlaků na koncesionáře je třeba hodnotit v rámci této strategie.
2.3. Značný a vyčíslený dopad opatření
(24)
Nejprve je třeba zdůraznit, že v daném případě jsme svědky snižování vývozů z Nizozemska po roce 1997, kdy se začal uplatňovat předmětný systém odměňování, a dále poklesu těchto vývozů po roce 1999, a to přibližně o 50 %. Společnost Automobiles Peugeot SA přičítá ve své odpovědi na námitky tento pokles jiným faktorům, než je zpochybňovaný systém odměňování, a to sice „zásadní úloze“, kterou má snižování rozdílů v cenách. Různé údaje však popírají tento rozbor.
(25)
Zejména je třeba poznamenat, že v daném období nedošlo na úrovni Společenství k významnému kolísání rozdílu v cenách.
(26)
Za druhé, v interním záznamu společnosti PNE z roku 2002 je vyčíslen dopad systému odměňování na souběžný obchod prostřednictvím odhadu objemu doplňkových prodejů konečným spotřebitelům, kteří na daném území nemají bydliště, ve vztahu k předcházejícímu roku, jehož by bývalo mohlo být dosaženo, pokud by bonus býval byl v roce 2003 skutečně vyplacen na vozidla prodaná na vývoz.
(27)
Za třetí, celkem dvacet dva francouzských spotřebitelů podalo Komisi v souvislosti s tlaky na koncesionáře stížnost ohledně újmy způsobené prodleními při dodání, jež byla spjata s hrozbami společnosti Peugeot.
3. POKUTA
(28)
Komise měla za to, že je proto třeba uložit pokutu, která by byla patřičným postihem tohoto protiprávního jednání a jejíž odrazující účinek by vylučoval jakékoli opětovné protiprávní jednání. Komise při stanovování výše pokuty přihlíží k závažnosti a k délce trvání protiprávního jednání, což jsou kritéria výslovně uvedená v čl. 23 odst. 3 nařízení (ES) č. 1/2003.
(29)
Při zohlednění výše uvedených skutečností bylo porušení článku 81 společností Automobiles Peugeot SA a její dceřinou společností PNE posouzeno jako velmi závažné, přičemž se toto hodnocení vztahuje jak na politiku v oblasti bonusů, tak v případě ostatních nátlakových opatření, která společnost Automobiles Peugeot SA přijala. Společnost Automobiles Peugeot SA totiž jednala vědomě, jelikož musela vědět, že zpochybňovaná opatření měla omezit hospodářskou soutěž. Komise a Soudní dvůr již měly příležitost vyslovit se k diskriminačním systémům odměňování na základě místa určení automobilu (7). Hodnocení závažnosti protiprávního jednání vychází z pokynů pro výpočet pokut (8).
(30)
Jedná se rovněž o dlouhotrvající protiprávní jednání. Od začátku ledna 1997 do konce září 2003 totiž společnost Automobiles Peugeot SA každoročně prodlužovala diskriminační systém odměňování za vývozy v rámci svých výročních oběžníků. Společnost Automobiles Peugeot SA v letech 1997 až 2001 rovněž plně prováděla strategii na omezení vývozů prostřednictvím varování a příkazů, které byly přímo určeny více koncesionářům V případě ukončení protiprávního jednání nelze na základě údajů ve spisu tvrdit, že k protiprávnímu jednání docházelo i po listopadu 2001, pokud jde o tlaky na koncesionáře, a po říjnu 2003, což je datum, kdy došlo ke změně systému odměňování, jenž je uveden v tomto rozhodnutí.
(31)
V daném případě neexistují přitěžující ani polehčující okolnosti.
4. ROZHODNUTÍ
(32)
Společnost Automobiles Peugeot SA a její dceřiná společnost Peugeot Nederland NV porušily čl. 81 odst. 1 Smlouvy tím, že uzavřely dohody s koncesionáři distribuční sítě společnosti Peugeot v Nizozemsku, jež měly ztěžovat prodeje konečným spotřebitelům v jiných členských státech, a to jak osobně, tak v zastoupení zprostředkovateli, kteří jednají jejich jménem. Protiprávní jednání začalo v prvních dnech měsíce ledna 1997 a trvalo až do konce září 2003.
(33)
Pokud to již neučinily, ukončí podniky uvedené v článku 1 protiprávní jednání prokázané v uvedeném článku. V budoucnu nebudou provádět nebo nebudou pokračovat v provádění jakéhokoli opatření, jež by zakládalo uvedené protiprávní jednání, a nepřijmou opatření se stejným cílem či účinkem.
(34)
Za protiprávní jednání uvedené v článku 1 se ukládá pokuta ve výši 49,5 milionu EUR společnosti Automobiles Peugeot SA a její dceřiné společnosti Peugeot Nederland NV, jež nesou společně a nerozdílně odpovědnost.
DECISIONE DELLA COMMISSIONE
del 5 ottobre 2005
relativa ad una procedura di applicazione dell’articolo 81 del trattato CE nei confronti di Automobiles Peugeot SA e di Peugeot Nederland NV
(Casi COMP/E2/36623, 36820, 37275 - SEP e altri/Automobiles Peugeot SA)
[notificata con il numero C(2005) 3683]
(Il testo in lingua francese è il solo facente fede)
(Testo rilevante ai fini del SEE)
(2006/431/CE)
Il 5 ottobre 2005 la Commissione ha adottato una decisione relativa ad una procedura di applicazione dell’articolo 81 del trattato CE. Secondo le disposizioni dell’articolo 30 del regolamento (CE) n. 1/2003 del Consiglio (1), la Commissione pubblica in appresso i nomi delle parti e il contenuto essenziale della decisione, nonché le sanzioni ad esse già irrogate, tenuto conto dell’interesse legittimo delle imprese alla protezione dei propri segreti aziendali. Una versione non riservata del testo integrale della decisione è disponibile nelle lingue facenti fede nel caso di specie e nelle lingue di lavoro della Commissione sul sito web della DG Concorrenza, al seguente indirizzo: http://ec.europa.eu/comm/competition/index_it.html
1. SINTESI DELL’INFRAZIONE
1.1. Introduzione
(1)
In seguito alle denunce pervenutele da parte di taluni intermediari francesi, il 5 ottobre 2005 la Commissione ha adottato una decisione ai sensi dell’articolo 7 del regolamento (CE) n. 1/2003 (di seguito «la decisione»), destinata alle società Automobiles Peugeot SA, costruttore automobilistico, e Peugeot Nederland NV, sua affiliata al 100 % incaricata dell’importazione di veicoli della marca Peugeot nei Paesi Bassi (di seguito «PNE»), per violazione dell’articolo 81 del trattato. Infatti dette imprese, d’accordo con i concessionari membri della rete Peugeot nei Paesi Bassi, hanno violato l’articolo 81 dando esecuzione a due misure volte ad ostacolare le vendite transfrontaliere di autoveicoli provenienti da detto paese e destinati ai consumatori finali situati in altri Stati membri, in particolare in Francia. La prima misura, attuata dal 1997 al 2003, è consistita in un sistema di bonus versato ai concessionari che discriminava le vendite all’esportazione e che, considerato sotto il profilo del suo oggettivo funzionamento, andava ben oltre quanto era necessario per incitare i concessionari olandesi a concentrare i loro sforzi di vendita sul loro territorio contrattuale. La seconda misura, attuata dal 1997 al 2001, è consistita in pressioni esercitate da Automobiles Peugeot SA sui concessionari attivi all’esportazione, misura diretta che ha contribuito ad accentuare l’incidenza del bonus discriminatorio.
1.2. I fatti
1.2.1. Le imprese e il prodotto rilevante
1.2.1.1. Le imprese
(2)
Peugeot SA (di seguito «PSA») è il secondo costruttore automobilistico europeo con il 15,5 % delle vendite nel 2002 (autoveicoli ad uso privato e veicoli commerciali leggeri) che comprende le marche Peugeot e Citroën. Automobiles Peugeot SA è un costruttore automobilistico generalista controllato al 100 % da PSA, che progetta, costruisce e distribuisce autoveicoli della marca Peugeot. In ciascuno dei 25 Stati membri, la distribuzione dei prodotti e servizi Peugeot è garantita da una rete nazionale di distribuzione al dettaglio. Nei Paesi Bassi, tale rete è organizzata e animata da un importatore controllato al 100 % da Automobiles Peugeot SA, nella fattispecie PNE, situato a Utrecht, Paesi Bassi.
(3)
Nei Paesi Bassi, la rete Peugeot è composta da concessionari e da agenti rivenditori ad essa legati per contratto. Il numero di concessionari e di agenti rivenditori membri della rete Peugeot nei Paesi Bassi è stato sensibilmente ridotto tra il 1995 e il 2003.
1.2.1.2. Il mercato rilevante
(4)
Il mercato degli autoveicoli ad uso privato si divide in un certo numero di segmenti. La restrizione di concorrenza esaminata nella presente decisione è una restrizione secondo l’oggetto, che è significativa non solo quando si considera il mercato attraverso ciascuno dei segmenti interessati presi individualmente, ma anche quando si considera che un segmento rilevante ai fini del caso di specie e i due segmenti vicini si accavallano formando un mercato rilevante oppure se si considera che quest’ultimo è costituito dall’insieme dei segmenti citati nel considerando. Non è pertanto necessario adottare una decisione definitiva quanto al segmento che deve essere considerato come il mercato rilevante né stabilire se il mercato degli autoveicoli ad uso privato comprenda la Comunità nel suo insieme oppure se i singoli Stati membri costituiscano un mercato geografico distinto.
(5)
Tra il 1995 e il 2002 il totale degli autoveicoli ad uso privato nuovi immatricolati ogni anno nell’Unione europea e nello Spazio economico europeo è passato da 12 034 316 a 14 398 718 unità. La marca Peugeot considerata isolatamente ha rappresentato in totale 861 696 immatricolazioni nel 1995 e 1 277 738 immatricolazioni nel 2002, passando dal sesto al terzo posto delle marche automobilistiche nell’Unione europea con una quota di mercato salita dal 7,2 % nel 1995 all’8,9 % nel 2002 (2). Anche nei Paesi Bassi la marca Peugeot ha registrato una crescita forte e continuata della sua quota di mercato, salita dal 6,5 % nel 1997 al 10,7 % nel 2003 per gli autoveicoli ad uso privato.
1.2.2. L’accordo in questione
(6)
La presente decisione concerne un’infrazione commessa nel quadro degli accordi di distribuzione esclusiva e selettiva che disciplinano le relazioni tra Peugeot e i suoi concessionari olandesi. Tale infrazione si è articolata in due misure specifiche atte a restringere il commercio parallelo: un sistema di remunerazione dei concessionari che dipende dalla destinazione geografica del veicolo, e l’esercizio di pressioni sui concessionari attivi all’esportazione.
1.2.2.1. Bonus discriminatorio
(7)
Nei Paesi Bassi, la remunerazione dei concessionari era costituita da una parte fissa [il margine sulla fattura (3)] e da una parte connessa ai risultati conseguiti dal concessionario [o bonus (4)], di cui il concessionario aveva bisogno per realizzare un utile dalla sua attività. Invero, tale bonus poteva essere ottenuto dal concessionario olandese soltanto a condizione che gli autoveicoli da lui venduti fossero immatricolati nel territorio del suo Stato membro. Il sistema istituito da Peugeot distingueva due fasi quanto al meccanismo della concessione del bonus: l’acquisizione del diritto al bonus si basava su una scala progressiva di realizzazione di un obiettivo prestabilito all’inizio dell’esercizio, obiettivo di vendite da effettuare sul territorio del concessionario. In un secondo tempo, una volta raggiunto l’obiettivo di vendite, la liquidazione del diritto in tal modo acquisito si effettuava anch’essa in base agli autoveicoli venduti nel territorio. Automobiles Peugeot SA esigeva l’immatricolazione nel territorio dello Stato membro sia 1) per soddisfare tutti gli obiettivi di vendita che permettevano l’acquisizione del diritto al bonus e la determinazione del livello di sconto per autoveicolo, ma anche 2) per individuare i singoli veicoli venduti da Automobiles Peugeot SA idonei a beneficiare di detta remunerazione (la liquidazione del bonus).
(8)
Nel periodo compreso tra il 1o gennaio 1997 e il 31 dicembre 1999 Automobiles Peugeot SA ha infatti applicato un sistema di remunerazione dei concessionari che consisteva nel versamento al concessionario di una remunerazione forfettaria supplementare («bonus» e «superbonus») per la vendita di tutti i modelli di autoveicoli ad uso privato immatricolati nei Paesi Bassi a partire dal 1o gennaio 1997. In seguito, nel periodo dal 1o gennaio 2000 al 1o ottobre 2003, Automobiles Peugeot SA ha modificato il sistema di remunerazione dei concessionari al fine di introdurre una parte variabile del margine, pur conservando un «bonus quantitativo» versato al concessionario che raggiungeva i suoi obiettivi in termini di immatricolazione di autoveicoli della marca Peugeot nei Paesi Bassi. Il principio del bonus quantitativo è variato di poco durante questi due periodi. Ai fini della concessione del bonus, i concessionari sono stati suddivisi in categorie a seconda del numero di autoveicoli figurante nel loro obiettivo. La fissazione del bonus aveva luogo secondo il modello di autoveicolo, la categoria dei concessionari e la percentuale di obiettivo raggiunta.
(9)
A partire dal gennaio 1997 le circolari annuali inviate a tutti i concessionari concernenti l’attuazione di un nuovo sistema di bonus, confermate da altri elementi probatori, prevedevano che gli autoveicoli ad uso privato presi in considerazione ai fini del versamento del bonus fossero, in generale, unicamente quelli immatricolati nel mercato olandese.
1.2.2.2. Pressioni sui concessionari
(10)
La seconda misura succitata concerne l’esercizio sui concessionari di pressioni da parte di Automobiles Peugeot SA, pressioni che hanno accentuato l’incidenza del sistema del bonus discriminatorio attraverso interventi diretti presso i concessionari o tentativi di limitare per mezzo di minacce di restrizioni di consegne, l’attività di esportazione che avevano chiaramente sviluppato.
(11)
Occorre a questo proposito sottolineare che la strategia di Automobiles Peugeot SA volta a limitare le esportazioni a partire dai Paesi Bassi era nota ai membri della rete di distribuzione che temevano gli effetti nel lungo periodo delle esportazioni sui loro profitti, e che, nel corso di tre riunioni con l’importatore, hanno sostenuto che condividevano l’obiettivo delle misure richieste da quest’ultimo. Peugeot ha garantito la coesione del comportamento dei membri della rete olandese, dato che l’importatore interveniva in caso di esportazioni mediante minacce dirette e restrizioni di consegne al fine di confermare la disciplina in tal modo fissata.
(12)
Innanzitutto, PNE ha esercitato pressioni dirette intervenendo occasionalmente per limitare le vendite all’esportazione di taluni concessionari. PNE ha esercitato siffatte pressioni in particolare attraverso i suoi «account manager dealernet» (AMD), dipendenti che facevano parte del servizio incaricato delle vendite di autoveicoli dell’importatore. In una parte delle relazioni sulle visite redatte da detti AMD viene fatta menzione di vendite di veicoli a consumatori residenti all’estero. Le osservazioni di detti AMD citate nella decisione hanno senso unicamente in un contesto in cui le esportazioni dovevano, dal punto di vista di Automobiles Peugeot SA, conservare un carattere del tutto eccezionale. Altri esempi confermano che sono state esercitate pressioni aventi lo stesso oggetto ma non attraverso gli AMD. Gli interventi diretti hanno interessato otto concessionari tra il 1997 e il 2001.
(13)
In secondo luogo, a partire dal 1997, tali pressioni hanno anche assunto la forma di riduzioni di consegne, in particolare per i modelli più esportati tra cui la 806. Per l’esercizio 1997 determinati modelli, quali la 406 Airlines e le 106 Accent, sono stati strettamente riservati al mercato olandese: la loro esportazione costituiva un atto riprovevole che implicava la responsabilità del concessionario esportatore. Le minacce di restrizione di consegne, seguite da specifiche restrizioni, hanno in particolare interessato il modello 306 break. Da numerosi verbali di riunioni risulta che VPDN a partire dal 1997 ha anche sostenuto l’adozione di misure destinate a limitare le forniture di taluni modelli, nonché l’eliminazione della gamma dei modelli più esportati. Inoltre, nel 1998 per il modello 206, i concessionari della parte occidentale del paese hanno preso atto del loro interesse a porre fine alle esportazioni.
2. VALUTAZIONE GIURIDICA
2.1. L’accordo sulle misure in causa
(14)
Le misure adottate da Automobiles Peugeot SA per restringere le vendite all’esportazione e la concorrenza intramarche non hanno costituito comportamenti unilaterali. Esse ricadono invece nel disposto dell’articolo 81, paragrafo 1, del trattato. Infatti si sono inserite nelle relazioni contrattuali tra Automobiles Peugeot SA, da un lato, e i concessionari appartenenti alle sue reti di distribuzione selettiva ed esclusiva nei Paesi Bassi dall’altro, il cui oggetto era la vendita degli autoveicoli Peugeot e di altri beni contrattuali.
(15)
Nell’ambito del presente caso, e per quanto riguarda il bonus discriminatorio, l’accordo è stipulato tra Automobiles Peugeot SA e i membri della sua rete olandese. Infatti le modalità pratiche di funzionamento della rete Peugeot tra il 1997 e il 2003 dimostrano che vi è stata acquiescenza tacita da parte dei concessionari Peugeot nei Paesi Bassi e quindi concorso di volontà in ogni operazione di vendita (5).
(16)
Per quanto concerne le pressioni sui concessionari, Automobiles Peugeot SA ha rivolto un chiaro invito ai suoi concessionari olandesi, attraverso VPDN, mirante ad introdurre una disciplina di limitazione delle esportazioni verso altri Stati membri, perlomeno a partire dal 1997. In seguito, gli episodi di pressioni sui concessionari quali descritti nella decisione dimostrano che l’invito rivolto da Automobiles Peugeot SA/PNE ai suoi concessionari per garantire che le attività di esportazione svolte da questi ultimi conservassero un carattere eccezionale ha ottenuto un’adesione di principio da tutti i membri della rete, fatti salvi precisi interventi attraverso il quale il costruttore ha potuto mantenere la disciplina in tal modo fissata.
2.2. L’oggetto dell’infrazione concernente le due misure
(17)
Automobiles Peugeot SA e PNE hanno adottato una strategia volta a limitare le vendite all’esportazione a partire dai Paesi Bassi. Tale strategia, attuata d’accordo con i concessionari e in collegamento con VPDN, nonché le singole misure che la compongono, ha avuto per oggetto e per effetto di restringere la concorrenza ai sensi dell’articolo 81, paragrafo 1.
2.2.1. Un bonus discriminatorio di natura tale da frenare le esportazioni
(18)
Nella sua risposta agli addebiti, Automobiles Peugeot SA ha difeso il carattere proconcorrenziale del bonus quantitativo istituito nei Paesi Bassi, il cui obiettivo «unico e manifesto» sarebbe stato di motivare i concessionari fornendo loro le incentivazioni economiche necessarie sotto forma di bonus, affinché concentrassero i loro sforzi di vendita nel loro territorio contrattuale e permettere in tal modo ad Automobiles Peugeot SA di accrescere la sua quota di mercato nei Paesi Bassi.
(19)
A tale proposito, occorre osservare che la decisione non contesta al costruttore la possibilità di modulare la sua politica commerciale in funzione delle esigenze dei diversi mercati nazionali, al fine di ottenere i migliori tassi di penetrazione su detti mercati. Infatti, la decisione non contesta né la facoltà del costruttore di concordare con i suoi concessionari obiettivi di vendita determinati rispetto alle vendite da realizzare sul territorio contrattuale né la sua facoltà di adottare adeguate misure incentivanti, in particolare sotto forma di bonus basato sul risultato realizzato, al fine di indurre i suoi concessionari ad aumentare il loro volume di vendite sul territorio ad essi concesso. Tale possibilità, che stimola la concorrenza tra le marche, è peraltro esplicitamente prevista dal regolamento (CE) n. 1475/95 della Commissione (6) (regolamento di esenzione).
(20)
Ma a partire dal gennaio 1997 le circolari annuali inviate a tutti i concessionari concernenti l’attuazione di un nuovo sistema di bonus, confermate da altri elementi probatori, prevedevano che gli autoveicoli ad uso privato da prendere in considerazione ai fini della liquidazione del bonus fossero unicamente quelli immatricolati nel mercato olandese. Di conseguenza, ogni concessionario che avesse pienamente conseguito i suoi obiettivi di vendita territoriali, e che quindi avesse acquisito un diritto al bonus, si vedeva ciononostante negare il beneficio del bonus in tal modo acquisito nonché il versamento (o liquidazione) di tale diritto per le vendite effettuate a consumatori non residenti. Siffatto sistema, considerato sotto il profilo del suo oggettivo funzionamento, andava quindi al di là di quanto era necessario per incitare i concessionari olandesi a concentrare i loro sforzi di vendita sul loro territorio contrattuale. Era infatti di natura tale da costituire una delle restrizioni di cui al regolamento (CE) n. 1475/95 e da violare l’articolo 6, paragrafo 1, punto 8, in base al quale l’esenzione non si applica «quando il fornitore, senza motivo oggettivamente giustificato, concede ai distributori compensi calcolati in funzione del luogo di destinazione degli autoveicoli rivenduti o del domicilio dell’acquirente». Inoltre, PNE riduceva le possibilità per i concessionari di eludere il sistema verificando la coerenza tra, da un lato, i riferimenti dell’ordinativo dell’autoveicolo introdotti dal concessionario nel programma attraverso il quale il costruttore gestiva le sue relazioni con la sua rete (DIALOG) e, d’altro lato, i dati ottenuti dall’organismo di immatricolazione nazionale.
(21)
Peraltro, nella sua risposta agli addebiti, Automobiles Peugeot SA aveva contestato l’efficacia di siffatta misura sostenendo che l’importo del bonus era troppo modesto perché il suo mancato versamento disincentivasse i concessionari dall’esportare.
(22)
Va innanzitutto osservato il carattere intrinsecamente contraddittorio della difesa svolta da Automobiles Peugeot SA. Infatti - da un lato - Automobiles Peugeot SA sostiene che il livello del bonus mantenuto dal 1997 al 2003 era troppo modesto perché possa aver influito sul comportamento del concessionario; d’altro lato, Automobiles Peugeot SA sottolinea che il sistema in causa, in particolare il livello di sconto concesso ai concessionari che avevano raggiunto il loro obiettivo di vendite, sarebbe stato indispensabile per fornire le incentivazioni economiche appropriate per assicurare che i concessionari concentrassero i loro sforzi di vendita sui rispettivi territori contrattuali. Inoltre, gli elementi probanti raccolti nel corso dell’indagine confermano gli addebiti circa l’incidenza significativa delle misure in quanto dimostrano che il bonus era importante per i concessionari durante tutto il periodo e che la sua perdita rispetto alle vendite all’esportazione ha avuto un impatto considerevole sull’interesse dei concessionari a vendere a consumatori non residenti.
2.2.2. Pressioni che dimostrano l’intenzione di Peugeot di frenare le esportazioni
(23)
A partire dal 1997, fino a un periodo più recente nel 2001, Automobiles Peugeot SA è intervenuta in casi specifici per dissuadere taluni concessionari olandesi dal consegnare autoveicoli a consumatori finali di altri Stati membri. Le pressioni sui concessionari olandesi, e gli elementi di remunerazione che discriminavano di fatto le esportazioni, avevano per oggetto di frenare il commercio transfrontaliero di autoveicoli tra i concessionari olandesi e quelli di altri Stati membri al fine di compartimentare il mercato olandese rispetto agli altri mercati dell’Unione europea. È nell’ambito di tale strategia che devono essere valutati i documenti contenuti nel fascicolo concernenti le pressioni esercitate sui concessionari.
2.3. L’impatto significativo e quantificato delle misure
(24)
Innanzitutto va sottolineato che nel caso di specie si nota una diminuzione delle esportazioni parallele a partire dai Paesi Bassi dopo il 1997, data di applicazione del sistema di remunerazione in causa, seguita, a partire dal 1999, da un crollo di circa il 50 % delle esportazioni. Nella sua risposta agli addebiti, Automobiles Peugeot SA attribuisce tale crollo a fattori diversi dal sistema di remunerazione contestato, più precisamente al «ruolo essenziale» svolto dalla diminuzione delle differenze di prezzo. Ciononostante vari elementi contraddicono tale analisi.
(25)
In primo luogo, non si notano variazioni significative delle differenze di prezzo a livello comunitario durante il periodo considerato.
(26)
In secondo luogo, una nota interna di PNE recante la data del 2002 ha quantificato l’impatto del sistema di remunerazione sul commercio parallelo stabilendo una stima del volume delle vendite supplementari ai consumatori finali non residenti rispetto all’anno precedente che si sarebbe potuto raggiungere se il bonus fosse stato effettivamente versato nel 2003 per gli autoveicoli venduti all’esportazione.
(27)
In terzo luogo, per quanto riguarda le pressioni sui concessionari, in totale 22 consumatori francesi hanno presentato denuncia alla Commissione per i danni causati da ritardi di consegna connessi con le minacce di Peugeot.
3. AMMENDE
(28)
La Commissione ha pertanto considerato opportuno infliggere un’ammenda che sanzioni in maniera adeguata tale infrazione e il cui effetto dissuasivo escluda qualsiasi recidiva. Quanto alla fissazione dell’importo dell’ammenda, la Commissione ha tenuto conto di tutte le circostanze, in particolare della gravità e della durata dell’infrazione, ossia dei criteri stabiliti esplicitamente all’articolo 23, paragrafo 3, del regolamento (CE) n. 1/2003.
(29)
In considerazione di quanto sopra, la violazione dell’articolo 81 commessa da Automobiles Peugeot SA e dalla sua affiliata PNE è stata definita molto grave, sia per la politica in materia di bonus che per le altre misure di pressione adottate da Automobiles Peugeot SA. Infatti Automobiles Peugeot SA ha agito deliberatamente, giacché non poteva ignorare che le misure contestate avevano per oggetto di restringere la concorrenza. La Commissione e la Corte hanno già avuto occasione di pronunciarsi sui sistemi di remunerazione discriminatori in funzione della destinazione dell’autoveicolo (7). La valutazione della gravità della violazione si basa sulle disposizioni degli orientamenti per il calcolo delle ammende (8).
(30)
Si tratta altresì di una violazione di durata significativa. Infatti, dall’inizio di gennaio 1997 sino alla fine di settembre 2003 Automobiles Peugeot SA ha applicato ogni anno il sistema di remunerazione discriminatorio per le esportazioni nel quadro delle sue circolari annuali. Dal 1997 al 2001 Automobiles Peugeot SA ha anche completato l’attuazione della strategia di restrizioni alle esportazioni attraverso l’invio a vari concessionari di avvertenze e di ingiunzioni dirette. Quanto alla fine dell’infrazione, gli elementi contenuti nel fascicolo non permettono di affermare che sia proseguita dopo il novembre 2001 per quanto riguarda le pressioni sui concessionari né dopo l’ottobre 2003, data di cambiamento del sistema di remunerazione esaminato nella presente decisione.
(31)
Nella fattispecie non sussistono circostanze aggravanti né circostanze attenuanti.
4. DECISIONE
(32)
Automobiles Peugeot SA e la sua affiliata Peugeot Nederland NV hanno violato l’articolo 81, paragrafo 1, del trattato concludendo accordi con concessionari della rete di distribuzione Peugeot nei Paesi Bassi aventi per oggetto e per effetto di ostacolare le vendite ai consumatori finali di altri Stati membri, sia di persona che rappresentati da intermediari agenti in nome loro. L’infrazione è iniziata all’inizio del mese di gennaio 1997 ed è proseguita fino alla fine del mese di settembre 2003.
(33)
Qualora non lo abbiano ancora fatto, le imprese di cui all’articolo 1 pongono fine all’infrazione a detto articolo constatata. Esse si astengono in futuro dal dare nuovamente attuazione o dal proseguire l’attuazione di qualsiasi misura costitutiva di detta infrazione e dall’adottare misure aventi oggetto o effetto equivalente.
(34)
Per l’infrazione di cui all’articolo 1, è inflitta un’ammenda di 49,5 milioni di EUR a Automobiles Peugeot SA e alla sua affiliata Peugeot Nederland NV, che sono responsabili in solido.