PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 4. února 2014,
kterým se zrušuje rozhodnutí 2000/745/ES, kterým se přijímají závazky nabídnuté v souvislosti s antidumpingovým a antisubvenčním řízením týkajícím se dovozu některých polyethylentereftalátů (PET) pocházejících mimo jiné z Indie
(2014/109/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 597/2009 ze dne 11. června 2009 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1) (dále jen „základní antisubvenční nařízení“), a zejména na článek 13 uvedeného nařízení,
po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. STÁVAJÍCÍ OPATŘENÍ
(1)
Vyrovnávací opatření na dovoz polyethylentereftalátů (dále jen „PET“) pocházejících z Indie byla v platnosti od roku 2000 (2). Tato opatření byla naposledy ponechána v platnosti prováděcím nařízením Rady (EU) č. 461/2013 (3), a sice po přezkumu před pozbytím platnosti.
(2)
Antidumpingová opatření na dovoz PET pocházejících z Indie byla v platnosti od roku 2000 (4). Tato opatření byla naposledy ponechána v platnosti nařízením Rady (ES) č. 192/2007 (5), a sice po přezkumu před pozbytím platnosti. Dne 24. února 2012 zahájila Komise následný přezkum opatření před pozbytím platnosti. Prováděcím rozhodnutím 2013/226/EU (6) odmítla Rada návrh prováděcího nařízení Rady týkajícího se zachování antidumpingového cla na dovoz PET pocházejících mimo jiné z Indie, který předložila Komise, a uvedená antidumpingová opatření tedy pozbyla platnosti.
(3)
V roce 2000 přijala Komise rozhodnutím 2000/745/ES (7) cenové závazky (dále jen „závazky“), které nabídly v souvislosti s antidumpingovým i antisubvenčním řízením mimo jiné tyto indické společnosti: Pearl Engineering Polymers Limited (dále jen „Pearl“) a Reliance Industries Limited (dále jen „Reliance“). V roce 2005 přijala Komise rozhodnutím 2005/697/ES (8), kterým se mění rozhodnutí 2000/745/ES, závazek od indické společnosti South ASEAN Petrochem Limited, která v důsledku fúze změnila svůj název na Dhunseri Petrochem & Tea Limited (dále jen „Dhunseri“) (9).
B. ZMĚNA OKOLNOSTÍ BĚHEM PROVÁDĚNÍ ZÁVAZKŮ
(4)
Změna okolností během provádění závazků může odůvodnit rozhodnutí Komise vykonat svou pravomoc a zrušit přijetí závazků, jak je stanoveno v čl. 13 odst. 9 základního antisubvenčního nařízení.
(5)
Zrušení antidumpingových opatření a zachování vyrovnávacího cla představuje změnu okolností, za kterých byly závazky přijaty. Závazky byly přijaty za situace, kdy byla v platnosti jak antidumpingová, tak antisubvenční opatření. Základní prvek závazků, což je minimální dovozní cena, odráží prvek dumpingu i subvencování. V současné době neexistuje žádný prvek dumpingu. Proto není minimální dovozní cena na odpovídající úrovni.
C. PORUŠENÍ ZÁVAZKU
(6)
Kromě toho jedna z indických společností, Pearl, nesplnila svou oznamovací povinnost vůči Komisi. Tato společnost nepředložila čtvrtletní zprávy o prodejích. Komise tedy není schopna závazek účinně sledovat.
(7)
Podmínky závazku stanoví, že nepředložení zpráv se považuje za porušení závazku. Nedávný rozsudek Soudního dvora (10) rovněž potvrdil, že povinnost informovat musí být považována za základní povinnost nutnou pro řádné fungování závazku.
(8)
Přijetí závazku společnosti Pearl musí být na tomto základě zrušeno.
D. PÍSEMNÁ PODÁNÍ
(9)
Uvedeným třem společnostem se dostalo možnosti slyšení a předložení písemných podání. Dvě indické společnosti a výbor výrobců PET v Evropě (CPME) zastupující odvětví Unie poskytly své připomínky.
1. Změněné okolnosti jako důvod ke zrušení přijetí závazku
(10)
Jedna společnost tvrdila, že pro návrh na zrušení přijetí závazku chybí právní základ. Uvedená strana tvrdila, že čl. 13 odst. 9 základního antisubvenčního nařízení nezmiňuje výslovně „změněné okolnosti“ a spojuje veškeré možnosti zrušení přijetí závazku s případy porušení. Tento argument bylo nutné odmítnout. Ustanovení čl. 13. odst. 9 základního antisubvenčního nařízení „změněné okolnosti“ skutečně výslovně nezmiňuje. Avšak je jasné, že případy, kdy Komise může zrušit přijetí závazku, neomezuje na případy porušení. Stanoví, že „jestliže některá strana poruší nebo odvolá závazky, nebo v případě, že Komise zruší přijetí závazku [podtržení doplněno], je přijetí daného závazku po konzultacích zrušeno…“. Zdůrazňuje tedy, že zrušení přijetí závazku může tvořit samostatný základ pro toto zrušení.
(11)
Pravomoc Komise rozhodnout sama o přijetí nebo odmítnutí nabídky závazku se musí ve skutečnosti odrážet i v právu zrušit přijetí závazku, pokud se změní okolnosti, na jejichž základě byly nabídky závazků přijaty. Podle judikatury Soudního dvora „určují orgány při výkonu své posuzovací pravomoci, zda […] jsou závazky přijatelné“ (11). Uvedené posuzovací pravomoci jsou v oblasti opatření na ochranu obchodu obecně široké, protože soudy Unie uznávají, že v této oblasti musí orgány posuzovat složitou hospodářskou, politickou a právní situaci. Konkrétně Soudní dvůr rozhodl, že Komise „při výkonu pravomocí, které jí byly svěřeny v [základním nařízení] má velmi širokou posuzovací pravomoc, pokud jde o zájmy Společenství, při rozhodování o jakýchkoli opatřeních potřebných k řešení situace, které nastala“ (12). Komise má proto při přijímání, odmítání nebo rušení závazku posuzovací pravomoc, aby mohla provádět opatření týkající se obchodu v zájmu Unie.
(12)
Komise proto zamítá argument, že změna okolností ve srovnání s okolnostmi, které panovaly v době přijetí závazku, nemůže sloužit jako důvod pro zrušení uvedeného závazku.
2. Soulad zrušení s předchozími právními akty týkajícími se téhož řízení
(13)
Jedna společnost tvrdila, že rozhodnutím Komise 2013/223/EU (13) bylo potvrzeno přijetí jejího závazku. Jako související argument vznesla, že čl. 2 odst. 2 prováděcího nařízení (EU) č. 461/2013, kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo, představuje další uznání toho, že závazek by mohl zůstat v platnosti i po skončení platnosti antidumpingového cla. Oba tyto argumenty jsou zavádějící. Rozhodnutím 2013/223/EU odvolala Komise přijetí závazků jedné indonéské a jedné indické společnosti, jelikož porušily své povinnosti předkládat zprávy. Zrušení v případě jedné společnosti v žádném případě nevylučuje následné rozhodnutí Komise zrušit přijetí jiných závazků, pokud toto opatření bude odůvodněné vzhledem k okolnostem konkrétního případu.
(14)
V prováděcím nařízení (EU) č. 461/2013, vyhlášeném dne 23. května 2013, se odrazila změna rozhodnutí 2000/745/ES v důsledku přijetí rozhodnutí 2013/223/EU (odvolání závazku v případě jedné indonéské a jedné indické společnosti). Prováděcí nařízení (EU) č. 461/2013, kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo, bylo vyhlášeno tentýž den jako prováděcí rozhodnutí 2013/226/EU, kterým Rada zrušila antidumpingové clo. Důsledky uvedeného rozhodnutí by mohla Komise posoudit pouze po jeho přijetí.
(15)
Argumenty této strany tedy musely být odmítnuty.
3. Matematická úprava minimální dovozní ceny (MIP)
(16)
Jedna společnost požádala, aby Komise z MIP odečetla částku odpovídající stanovenému antidumpingovému clu, a tím uvedla MIP do souladu se základním opatřením - vyrovnávacím clem. Tuto operaci nebylo možné provést. Zaprvé, podle podmínek závazku je jakákoli revize působnosti a minimálních cen možná pouze prostřednictvím prozatímního přezkumu podle článku 19 základního antisubvenčního nařízení. Zadruhé, tato společnost žádala o to, aby ze stávající MIP byly pouze odečteny částky odpovídající částce stanoveného antidumpingového cla. Ve stávajícím závazku jsou mechanismy MIP a indexace založeny buď na ceně, která nepůsobí újmu, stanovené pro trh Unie (cílová cena), nebo na běžné hodnotě (v závislosti na dané společnosti), jak byla určena v roce 1999. Ve druhém zmiňovaném případě žádný základ pro MIP neexistuje, jelikož platnost antidumpingového cla vypršela. Kdyby byl závazek posuzován pouze s ohledem na vyrovnávací clo, vývozní cena (navýšená o částku stanoveného vyrovnávacího cla) by se mohla stát srovnávacím základem pro MIP. S cílem stanovit odpovídající MIP by Komise nejprve musela zjistit vývozní cenu, která by sloužila jako srovnávací základ. V tomto případě nelze žádný takový srovnávací základ jednoduše zjistit, mimo jiné proto, že opatření jsou v platnosti již po dlouhou dobu. Kromě toho zavedený mechanismus indexace, který se týká ceny, jež nepůsobí újmu (cílové ceny), nebo běžné hodnoty, nelze jednoduše převzít pro vývozní cenu. Jakákoli jednoduchá matematická úprava by vyžadovala, aby bylo možné snadno zjistit veškeré prvky nezbytné pro výpočet MIP a aby tyto prvky byly nesporné. Pouze v takovém případě může Komise zaručit rovnocennost závazku s platným opatřením. Tato podmínka není v tomto případě splněna. Jednoduchá matematická operace, kterou navrhoval žadatel, tedy není možná.
(17)
Pokud jde o platný závazek, musí Komise jednat včas, aby splnila rozhodnutí Rady o zrušení platného antidumpingového cla. Je tedy třeba vyvarovat se jakéhokoli dalšího prodlení. Zrušením přijetí závazku není dotčeno jakékoli možné budoucí rozhodnutí v případě, že nějaká společnost bude chtít předložit nabídku závazku.
(18)
Po druhém zveřejnění zjištění Komise jedna strana znovu zopakovala, že minimální dovozní cena by měla být snížena jednoduchou matematickou operací. Zpochybnila příslušné odůvodnění Komise jako „nevhodné a postrádající jakýkoli základ“. Tento postoj však nebyl nijak podložen, a proto je nutné jej odmítnout. Toto tvrzení bylo kromě toho předmětem 16. bodu odůvodnění.
(19)
Žádost o matematickou úpravu MIP tedy bylo nutné odmítnout.
4. Projednávaná věc T-422/13
(20)
Jedna společnost tvrdila, že závazky by měly zůstat v platnosti, dokud Tribunál nepřijme rozhodnutí ve věci T-422/13 CPME a další v. Rada. Uvedená společnost tvrdí, že pokud bude odvětví Unie úspěšné při napadnutí prováděcího rozhodnutí 2013/226/EU, kterým se zrušuje antidumpingové clo, Komise bude povinna závazek obnovit. Tento argument je zavádějící. Komise musí posoudit stávající situaci a jednat včas, aby splnila rozhodnutí Rady o zrušení antidumpingových opatření. Komise při rozhodování o této otázce nemůže předjímat možný výsledek soudní věci. Vzhledem k této skutečnosti je nutné včas přijmout rozhodnutí týkající se platných závazků.
5. Porušení závazku
(21)
Jedna společnost tvrdila, že porušení povinnosti podávat zprávy ze strany jedné společnosti by nemělo mít žádné důsledky pro jiné společnosti. Tímto se potvrzuje, že porušení povinnosti podávat zprávy bylo zjištěno pouze u společnosti Pearl.
6. Možný přezkum a závazky
(22)
Dvě indické společnosti tvrdily, že závazky by měly zůstat v platnosti, dokud nebudou k dispozici výsledky možného prozatímního přezkumu minimální dovozní ceny. Komise poznamenává, že jelikož platnost antidumpingového cla vypršela, základ pro minimální dovozní cenu přestal existovat (viz 16. bod odůvodnění). Je nutné včas přijmout rozhodnutí pro řešení účinků této změny. Společnost zároveň může požádat o přezkum platného opatření a v této souvislosti nabídnout nový závazek týkající se pouze platných antidumpingových opatření.
(23)
Po druhém zveřejnění zjištění Komise jedna strana znovu zopakovala, že Komise měla zahájit prozatímní přezkum z moci úřední a závazek měl mezitím zůstat v platnosti až do doby, než bude znám výsledek takového přezkumu.
(24)
Komise předně poukazuje na to, že má sama pravomoc rozhodnout o zahájení antisubvenčního přezkumného šetření. V tomto konkrétním případě však přezkumné šetření souvisí s přáním jednoho vývozce nabídnout nový závazek. Komise proto nemá žádný důvod zahájit přezkum bez nové nabídky závazku od dotčeného vývozce, v souladu s článkem 13 základního nařízení.
(25)
Kromě toho musí závazek jakožto rovnocenná forma opatření odpovídat základnímu opatření uloženému Radou. Tak tomu již není, což vedlo Komisi k návrhu zrušit platný závazek.
(26)
Je pravda, že strany mohou požádat o prozatímní přezkum na základě ustanovení základního antisubvenčního nařízení, a jakákoli možná nová nabídka závazku pak bude posuzována v rámci takového případného přezkumu.
7. Antisubvenční clo jako překážka dovozu
(27)
Po druhém zveřejnění zjištění Komise jedna strana tvrdila, že zrušení přijetí závazku „by neomezilo úroveň ochrany v souvislosti s pozbytím platnosti antidumpingových opatření (…), ale spíše [by] znemožnilo uživatelům PET dovoz“. Komise v tomto ohledu poznamenává, že vzhledem k neexistenci závazku přestává být minimální dovozní cena pro vývozce srovnávacím základem. Tato strana neposkytla důkazy o tom, proč by vyrovnávací clo mělo indickým vývozcům bránit v dovozu. V každém případě se účel uložení opatření a případně přijetí závazku netýká možnosti uživatelů dovážet. Účelem je stanovit úroveň ochrany, jak tato strana sama uvádí. Zájmy uživatelů byly posouzeny v souvislosti s otázkou, zda uložení opatření je v zájmu Unie, spolu se zájmy všech ostatních dotčených stran. Byl vyvozen závěr, že uložení opatření není v rozporu se zájmem Unie. Tento argument tedy musel být odmítnut.
8. Závěr ohledně připomínek jednotlivých stran
(28)
Žádný z argumentů vznesených zúčastněnými stranami nebyl takového rázu, aby změnil návrh Komise na zrušení přijetí závazku.
E. ZRUŠENÍ ROZHODNUTÍ 2000/745/ES
(29)
S ohledem na výše uvedené skutečnosti by mělo být přijetí uvedených závazků zrušeno a rovněž by mělo být zrušeno rozhodnutí 2000/745/ES. V souladu s tím by se na dovoz PET vyrobených společnostmi Dhunseri, Reliance a Pearl (doplňkový kód TARIC pro společnost Dhunseri: A585, doplňkový kód TARIC pro společnost Reliance: A181 a doplňkový kód TARIC pro společnost Pearl: A182) mělo použít konečné vyrovnávací clo uložené čl. 1 odst. 2 prováděcího nařízení (EU) č. 461/2013,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 2000/745/ES se zrušuje.
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.
V Bruselu dne 4. února 2014.
DECISIONE DI ESECUZIONE DELLA COMMISSIONE
del 4 febbraio 2014
che abroga la decisione 2000/745/CE che accetta gli impegni offerti in relazione ai procedimenti antidumping e antisovvenzioni riguardanti le importazioni di un determinato tipo di polietilentereftalato (PET) originario, tra l’altro, dell’India
(2014/109/UE)
LA COMMISSIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea,
visto il regolamento (CE) n. 597/2009 del Consiglio, dell’11 giugno 2009, relativo alla difesa contro le importazioni oggetto di sovvenzioni provenienti da paesi non membri della Comunità europea (1) («il regolamento di base antisovvenzioni»), in particolare l’articolo 13,
sentito il comitato consultivo,
considerando quanto segue:
A. MISURE IN VIGORE
(1)
Le misure compensative sulle importazioni di polietilentereftalato («PET») originario dell’India sono in vigore dal 2000 (2). Tali misure sono state confermate da ultimo dal regolamento di esecuzione (UE) n. 461/2013 del Consiglio (3), in seguito a un riesame in previsione della scadenza.
(2)
Le misure antidumping sulle importazioni di PET originario dell’India sono in vigore dal 2000 (4). Tali misure sono state confermate da ultimo dal regolamento (CE) n. 192/2007 del Consiglio (5), in seguito a un riesame in previsione della scadenza. Il 24 febbraio 2012 la Commissione ha avviato un successivo riesame in previsione della scadenza. Con decisione di esecuzione 2013/226/UE (6), il Consiglio ha respinto la proposta della Commissione relativa a un regolamento di esecuzione del Consiglio che mantiene il dazio antidumping sulle importazioni di PET originario, tra l’altro, dell’India e le misure antidumping sono di conseguenza scadute.
(3)
Nel 2000, con decisione 2000/745/CE (7), la Commissione ha accettato gli impegni in materia di prezzo («gli impegni») offerti, sia per quanto riguarda i procedimenti antidumping sia per quanto riguarda quelli antisovvenzioni, tra l’altro, dalle seguenti società indiane: Pearl Engineering Polymers Limited («Pearl») e Reliance Industries Limited («Reliance»). Nel 2005, con decisione 2005/697/CE (8), recante modifica della decisione 2000/745/CE, la Commissione ha accettato un impegno offerto dalla società indiana South Asean Petrochem Limited che, a seguito di una fusione, ha cambiato la sua ragione sociale in Dhunseri Petrochem & Tea Limited («Dhunseri») (9).
B. MUTAMENTO DI CIRCOSTANZE VERIFICATOSI DURANTE L’ATTUAZIONE DEGLI IMPEGNI
(4)
A norma dell’articolo 13, paragrafo 9, del regolamento di base antisovvenzioni, i mutamenti di circostanze verificatisi durante l’attuazione degli impegni possono giustificare la decisione della Commissione di esercitare il proprio potere di revoca dell’accettazione degli impegni.
(5)
L’abrogazione delle misure antidumping e il mantenimento dei dazi compensativi costituiscono un mutamento delle circostanze in cui gli impegni erano stati accettati. Gli impegni erano stati accettati in presenza sia di misure antidumping sia di misure antisovvenzioni. Il prezzo minimo all’importazione, elemento centrale degli impegni, rispecchia sia un elemento di dumping, sia un elemento di sovvenzione. Attualmente non risulta la presenza di alcun elemento di dumping. Il livello del prezzo minimo all’importazione non è pertanto appropriato.
C. VIOLAZIONI DELL’IMPEGNO
(6)
Una delle società indiane, la Pearl, non ha inoltre rispettato l’obbligo di informazione nei confronti della Commissione, ossia, non ha presentato le relazioni trimestrali sulle vendite. La Commissione non è perciò in grado di controllare efficacemente il rispetto dell’impegno.
(7)
Le disposizioni dell’impegno prevedono che la mancata presentazione delle relazioni costituisce una violazione dell’impegno assunto. Anche una recente sentenza della Corte di giustizia (10) ha confermato che gli obblighi di informazione devono essere considerati obblighi essenziali per il buon funzionamento di un impegno.
(8)
L’accettazione dell’impegno offerto dalla Pearl deve essere revocata anche su tale base.
D. OSSERVAZIONI PRESENTATE PER ISCRITTO
(9)
Le tre società hanno avuto la possibilità di essere sentite e di presentare osservazioni scritte. Due società indiane e il Committee of PET Manufacturers in Europe (CPME), che rappresenta l’industria dell’Unione, hanno presentato osservazioni.
1. Mutamento di circostanze come motivo per la revoca dell’accettazione di un impegno
(10)
Una società ha affermato che la proposta di ritirare l’accettazione dell’impegno era priva di fondamento giuridico. Tale parte ha sostenuto che l’articolo 13, paragrafo 9, del regolamento di base antisovvenzioni non menziona esplicitamente il «mutamento di circostanze» e collega le eventuali possibilità di revocare l’accettazione dell’impegno ai casi di violazione. Tale argomentazione è stata respinta. L’articolo 13, paragrafo 9, del regolamento antisovvenzioni di base, in effetti, non menziona esplicitamente il «mutamento di circostanze». È tuttavia chiaro che tale articolo non limita i casi in cui la Commissione può revocare l’accettazione di un impegno ai casi di violazione. Esso afferma che «[i]n caso di violazione o di revoca di un impegno a opera di una delle parti che lo hanno assunto, o in caso di revoca dell’accettazione dell’impegno da parte della Commissione [si sottolinea questo punto], l’accettazione dell’impegno è, previa consultazione, revocata…». Si evidenzia pertanto che la revoca dell’accettazione di un impegno è giustificata di per se stessa.
(11)
In effetti, il potere discrezionale che ha la Commissione di accettare o respingere un’offerta di impegno deve essere rispecchiato dal potere di revocare l’accettazione di un impegno a seguito di un mutamento delle circostanze in base alle quali le offerte d’impegno sono state accettate. Secondo la giurisprudenza della Corte «l’accettabilità di [tali] impegni è valutata dalle istituzioni nell’ambito del loro potere discrezionale (11).» Tale potere discrezionale è in genere ampio nell’ambito delle misure di tutela commerciale: le Corti dell’Unione riconoscono infatti la complessità delle situazioni economiche, politiche e giuridiche che le Istituzioni devono esaminare in tale ambito. Più in particolare, la Corte ha statuito che la Commissione, «nell’esercizio dei poteri conferitile dal [regolamento di base], […] dispone di un amplissimo potere discrezionale per stabilire, in relazione agli interessi della Comunità, i provvedimenti da adottare eventualmente per far fronte alla situazione accertata (12).» Di conseguenza, la Commissione nell’accettare, respingere o revocare un impegno gode della discrezione necessaria per poter essere in grado di attuare misure commerciali nell’interesse dell’Unione.
(12)
La Commissione pertanto respinge l’argomentazione secondo la quale un mutamento di circostanze rispetto a quelle prevalenti al momento dell’accettazione dell’impegno non costituisce un valido motivo per la revoca di tale accettazione.
2. Coerenza della revoca con precedenti atti giuridici concernenti lo stesso procedimento
(13)
Una società ha affermato che la decisione 2013/223/UE della Commissione (13) ha riconfermato l’accettazione del suo impegno. Un argomento correlato è che l’articolo 2, paragrafo 2, del regolamento di esecuzione (UE) n. 461/2013 che istituisce un dazio compensativo definitivo rappresenta un ulteriore riconoscimento che l’impegno possa rimanere in vigore dopo la scadenza dei dazi antidumping. Le due argomentazioni sono errate. Con la decisione 2013/223/UE, la Commissione ha revocato l’accettazione degli impegni di una società indiana e di una indonesiana che avevano violato i loro obblighi di informazione. La revoca per una società non esclude in alcun modo che la Commissione revochi con decisione successiva l’accettazione di altri impegni, qualora tale revoca sia giustificata in funzione delle circostanze di un caso specifico.
(14)
Di conseguenza, il regolamento di esecuzione (UE) n. 461/2013, pubblicato il 23 maggio 2013, rispecchiava la modifica della decisione 2000/745/CE a seguito dell’adozione della decisione 2013/223/UE (revoca per una società indonesiana e una indiana). Il regolamento di esecuzione (UE) n. 461/2013 che istituisce un dazio compensativo definitivo è stato pubblicato lo stesso giorno della decisione di esecuzione 2013/226/UE, con la quale il Consiglio ha abrogato il dazio antidumping. La Commissione ha potuto valutare le conseguenze di quest’ultima decisione solo dopo la sua adozione.
(15)
Le argomentazioni della parte pertanto sono state respinte.
3. Adeguamento matematico del prezzo minimo all’importazione
(16)
Una società ha chiesto alla Commissione di dedurre dal prezzo minimo all’importazione l’importo corrispondente al dazio antidumping fisso rendendo così il prezzo minimo all’importazione conforme alla misura in essere il dazio compensativo. Tale operazione non può essere eseguita. In primo luogo, nel quadro dell’impegno qualsiasi revisione del campo di applicazione e dei prezzi minimi è possibile solo mediante un riesame intermedio a norma dell’articolo 19 del regolamento antisovvenzioni di base. In secondo luogo, l’impresa ha chiesto una semplice deduzione dall’attuale prezzo minimo all’importazione degli importi corrispondenti all’importo del dazio antidumping fisso. Nell’impegno attuale il prezzo minimo all’importazione e il meccanismo di indicizzazione sono basati sul prezzo non pregiudizievole stabilito per il mercato dell’Unione (prezzo indicativo) o sul valore normale (a seconda della società in questione), come stabilito nel 1999. In quest’ultimo caso, poiché il dazio antidumping è scaduto l’intera base per il prezzo minimo all’importazione è inesistente. Se l’impegno fosse stato valutato solo per quanto riguarda il dazio compensativo, il prezzo all’esportazione (aumentato dell’importo del dazio compensativo fisso) avrebbe potuto fungere da parametro di riferimento per il prezzo minimo all’importazione. Al fine di definire un prezzo minimo all’importazione idoneo, la Commissione dovrebbe prima identificare il prezzo all’esportazione che funga da parametro di riferimento. Tale parametro di riferimento non può essere agevolmente individuato nel presente caso, non da ultimo perché le misure sono in vigore da molto tempo. Inoltre, il meccanismo di indicizzazione attualmente in vigore per quanto riguarda il prezzo non pregiudizievole (prezzo indicativo) o il valore normale non può essere semplicemente traslato al prezzo all’esportazione. Per poter effettuare un semplice adeguamento matematico tutti gli elementi necessari per calcolare il prezzo minimo all’importazione dovrebbero essere facilmente identificabili e incontrovertibili. Solo in questo caso la Commissione potrebbe garantire l’equivalenza dell’impegno alla misura in vigore. Non è questa la situazione del caso in oggetto e pertanto una semplice operazione matematica, come suggerito dal richiedente, è impossibile.
(17)
La Commissione deve agire tempestivamente per quanto riguarda l’impegno in vigore, al fine di adeguarsi alla decisione del Consiglio di abrogare i dazi antidumping in vigore. Pertanto, qualsiasi ulteriore ritardo deve essere evitato. La revoca dell’accettazione dell’impegno non pregiudica le decisioni future in merito a un’eventuale nuova offerta di impegno presentata da una società.
(18)
In seguito alla seconda comunicazione delle conclusioni della Commissione una parte ha ribadito che il prezzo minimo all’importazione va ridotto mediante una semplice operazione matematica. Essa ha contestato l’argomentazione della Commissione al riguardo in quanto «fuori luogo e priva di fondamento». Tale posizione non è stata tuttavia ulteriormente comprovata e va quindi respinta. La richiesta è stata in ogni caso trattata al precedente considerando 16.
(19)
Di conseguenza non è stato possibile accogliere la richiesta di adeguare matematicamente il prezzo minimo all’importazione.
4. Causa pendente T-422/13
(20)
Una società ha affermato che gli impegni devono rimanere in vigore in attesa della decisione del Tribunale nella causa T-422/13 CPME e altri/Consiglio. Secondo tale società, se il Tribunale accogliesse l’istanza dell’industria dell’Unione contro la decisione di esecuzione 2013/226/UE che abroga il dazio antidumping, la Commissione avrebbe l’obbligo di ripristinare l’impegno. L’argomentazione è errata. La Commissione deve valutare l’attuale situazione e agire tempestivamente per adeguarsi alla decisione del Consiglio di abrogare le misure antidumping. L’anticipazione del possibile esito di un procedimento giudiziario non può orientare le decisioni della Commissione in materia. Alla luce di questo fatto, la decisione concernente gli impegni in vigore deve essere presa in maniera tempestiva.
5. Violazioni dell’impegno
(21)
Una società ha affermato che la violazione degli obblighi di informazione da parte di una società non dovrebbe avere conseguenze per le altre società. Si conferma che solo la società Pearl ha violato i suoi obblighi di informazione.
6. Eventuale revisione e impegni
(22)
Due società indiane hanno sostenuto che gli impegni devono rimanere in vigore in attesa dell’esito di un eventuale riesame intermedio del prezzo minimo all’importazione. La Commissione osserva che poiché il dazio antidumping è scaduto la base per il prezzo minimo all’importazione è diventata inesistente. (cfr. considerando 16). Una decisione volta ad affrontare gli effetti di tale cambiamento deve essere presa in maniera tempestiva. Una società può parallelamente chiedere un riesame della misura in essere e in tale contesto offrire un nuovo impegno relativo unicamente alle misure antisovvenzioni in vigore.
(23)
In seguito alla seconda comunicazione delle conclusioni della Commissione una parte ha ribadito che la Commissione avrebbe dovuto avviare d’ufficio un riesame intermedio e che l’impegno doveva rimanere in vigore in attesa dell’esito del riesame.
(24)
La Commissione osserva innanzitutto che l’apertura di un’inchiesta di riesame antisovvenzioni rientra nell’ambito dei propri poteri discrezionali. In questo caso specifico un’inchiesta di riesame è tuttavia connessa all’intenzione dell’esportatore di offrire un nuovo impegno. A norma dell’articolo 13 del regolamento di base, la Commissione non ha motivo di avviare un riesame senza una nuova proposta d’impegno da parte dell’esportatore interessato.
(25)
L’impegno in quanto forma di misura equivalente deve inoltre corrispondere alla misura in essere istituita dal Consiglio. Poiché non è più così, la Commissione ha proposto la revoca dell’impegno in vigore.
(26)
Le parti possono infatti chiedere un riesame intermedio sulla base delle disposizioni del regolamento antisovvenzioni di base ed eventuali nuove offerte di impegno verrebbero considerate nel quadro di un simile riesame.
7. Dazio antisovvenzioni come ostacolo alle importazioni
(27)
In seguito alla seconda comunicazione delle conclusioni della Commissione una parte ha dichiarato che la revoca dell’accettazione dell’impegno «anziché ridurre il livello di protezione conformemente alla scadenza delle misure antidumping […] ostacola [ostacolerebbe] l’importazione da parte degli utilizzatori di PET». La Commissione osserva a tale riguardo che, in assenza di impegno, il prezzo minimo all’importazione cessa di costituire un parametro di riferimento per un esportatore. La parte non ha dimostrato il motivo per cui il dazio compensativo impedirebbe agli esportatori indiani di importare. L’obiettivo dell’imposizione di misure e dell’accettazione di un impegno, se del caso, non è comunque quello di consentire agli utilizzatori di effettuare importazioni. Come osservato dalla parte, l’obiettivo consiste nello stabilire un livello di protezione. Gli interessi degli utilizzatori sono stati valutati nel quadro sia dell’interesse dell’Unione di imporre misure sia dell’interesse di tutte le altre parti interessate. Si è concluso che l’istituzione di misure non è contraria all’interesse dell’Unione. Tale argomentazione è stata perciò respinta.
8. Conclusione sulle osservazioni presentate dalle parti
(28)
Nessuna delle argomentazioni sollevate dalle parti interessate è stata tale da modificare la proposta della Commissione di ritirare l’accettazione dell’impegno.
E. ABROGAZIONE DELLA DECISIONE 2000/745/CE
(29)
Alla luce di quanto precede è necessario revocare l’accettazione dell’impegno e abrogare la decisione 2000/745/CE. Alle importazioni di PET fabbricato dalle società Dhunseri, Reliance e Pearl (codice addizionale TARIC A585 per la Dhunseri, codice addizionale TARIC A181 per la Reliance, e codice addizionale TARIC A182 per la Pearl) si devono applicare i dazi compensativi definitivi istituiti dall’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento di esecuzione (UE) n. 461/2013,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE:
Articolo 1
La decisione 2000/745/CE è abrogata.
Articolo 2
La presente decisione entra in vigore il giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Fatto a Bruxelles, il 4 febbraio 2014