PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 448/2013
ze dne 15. května 2013,
kterým se stanoví postup pro určení referenčního členského státu mimounijního správce alternativních investičních fondů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU ze dne 8. června 2011 o správcích alternativních investičních fondů a o změně směrnic 2003/41/ES a 2009/65/ES a nařízení (ES) č. 1060/2009 a (EU) č. 1095/2010 (1), a zejména na čl. 37 odst. 14 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V situacích uvedených v čl. 37 odst. 4 písm. b), písm. c) bodě i), písm. e) a f) a písm. g) bodě i) směrnice 2011/61/EU by mohl být za možný referenční členský stát mimounijního správce alternativních investičních fondů (dále jen „správce“), který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fondy, případně nabízet jím spravované alternativní investiční fondy v Unii, považován více než jeden členský stát. V uvedených případech musí mimounijní správce požádat příslušné orgány uvedených členských států, aby určily jeho referenční členský stát. K žádosti by měly být připojeny veškeré nezbytné relevantní informace a dokumentace k určení referenčního členského státu tohoto správce. Dotyčné příslušné orgány by měly referenční členský stát určit společným rozhodnutím. Je třeba stanovit postup, podle kterého relevantní příslušné orgány určí referenční členský stát. Zatímco jmenování referenčního členského státu je společnou odpovědností příslušných orgánů dotyčných členských států, Evropský orgán pro cenné papíry a trhy (ESMA) zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 (2) by měl zajistit, aby byly všechny potenciální referenční členské státy do tohoto rozhodování řádně zapojeny, a měl by být nápomocen při dosažení dohody.
(2)
Postup pro určení referenčního členského státu se liší od postupu pro žádost o pas podle směrnice 2011/61/EU. Poté, co byl referenční členský stát určen, musí dotčený mimounijní správce požádat příslušný orgán uvedeného členského státu o povolení podle stejného postupu a za stejných podmínek, jaké pro správce platí podle článků 7 a 8 směrnice 2011/61/EU.
(3)
Směrnice 2011/61/EU ukládá členským státům, aby použily právní a správní předpisy, které uvedené směrnici provádějí, ode dne 22. července 2013. Aniž je dotčen akt v přenesené pravomoci požadovaný v čl. 67 odst. 6 směrnice 2011/61/EU, použití tohoto nařízení se proto také odkládá ke stejnému datu.
(4)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Evropského výboru pro cenné papíry,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Postup pro určení referenčního členského státu z několika možných referenčních členských států
1. Pokud mimounijní správce alternativních investičních fondů (dále jen „správce“), který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fondy, aniž by je nabízel, nebo hodlá nabízet v Unii alternativní investiční fondy, které spravuje, požádá o určení svého referenčního členského státu podle čl. 37 odst. 4 druhého pododstavce směrnice 2011/61/EU, tato žádost musí být písemná a musí být určena každému z příslušných orgánů členských států, které jsou možnými referenčními členskými státy. V žádosti se uvedou všechny potenciální referenční členské státy.
2. Žádost mimounijního správce musí obsahovat nezbytné informace a dokumentaci potřebnou k určení referenčního členského státu.
3. V situaci uvedené v čl. 37 odst. 4 písm. b) směrnice 2011/61/EU tyto informace a dokumentace zahrnují:
a)
uvedení členských států, v nichž mají sídlo alternativní investiční fondy spravované mimounijním správcem;
b)
uvedení členských států, v nichž mimounijní správce spravuje aktiva;
c)
objem aktiv spravovaných mimounijním správcem v různých členských státech.
4. V situaci uvedené v čl. 37 odst. 4 písm. c) bodě i) směrnice 2011/61/EU tyto informace a dokumentace zahrnují:
a)
uvedení členského státu, v němž má sídlo alternativní investiční fond spravovaný mimounijním správcem;
b)
uvedení členských států, v nichž mimounijní správce hodlá nabízet alternativní investiční fond.
5. V situacích uvedených v čl. 37 odst. 4 písm. e) a písm. g) bodě i) směrnice 2011/61/EU tyto informace a dokumentace zahrnují:
a)
uvedení členských států, v nichž mají sídlo alternativní investiční fondy spravované mimounijním správcem;
b)
popis strategie pro nabízení, která je způsobilá prokázat záměr mimounijního správce nabízet určitý alternativní investiční fond nebo několik fondů v určitém členském státě nebo v několika členských státech a realizovat účinné nabízení v určitých členských státech, přičemž se uvedou alespoň následující údaje:
i)
členské státy, v nichž budou distributoři (a správce, pokud bude distribuci provádět sám) nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativních investičních fondů spravovaných správcem, včetně očekávaného podílu celkové nabídky v Unii, vyjádřeného spravovanými aktivy,
ii)
odhad očekávaného počtu investorů, jimž je nabídka určena, s bydlištěm v členských státech, v nichž správci hodlají nabízet své alternativní investiční fondy,
iii)
úřední jazyky členských států, do nichž byly nebo mají být přeloženy nabídkové a propagační dokumenty,
iv)
rozdělení nabídkových činností v členských státech, v nichž správce hodlá nabízet své alternativní investiční fondy, s ohledem zejména na viditelnost a četnost reklamy a předváděcích akcí.
6. V situaci uvedené v čl. 37 odst. 4 písm. f) směrnice 2011/61/EU tyto informace a dokumentace zahrnují informace stanovené v odst. 5 písm. b) tohoto článku.
7. Příslušné orgány, na něž se mimounijní správce obrátí jako na příslušné orgány možných referenčních států, ihned po přijetí žádosti uvedené v odstavci 1 tohoto článku a nejpozději do tří pracovních dnů po přijetí žádosti navážou vzájemný kontakt a kontakt s Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy, aby rozhodly, zda nejsou na základě čl. 37 odst. 4 směrnice 2011/61/EU potenciálně dotčeny jakékoli další příslušné orgány v Unii.
Na žádost Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy mu příslušné orgány ihned poskytnou úplnou žádost podanou mimounijním správcem.
8. Pokud je rozhodnuto, že by mohly být dotčeny další příslušné orgány v Unii, Evropský orgán pro cenné papíry a trhy je ihned informuje a zajistí, aby jim byla předána úplná žádost podaná mimounijním správcem.
9. Každý tímto postupem dotčený příslušný orgán a Evropský orgán pro cenné papíry a trhy si mohou od mimounijního správce vyžádat další nezbytné relevantní informace a dokumentaci k určení referenčního členského státu.
Tato žádost o další informace nebo dokumentaci musí být písemná, musí uvádět důvody a musí být současně sdělena všem ostatním dotčeným příslušným orgánům a Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy.
Jakmile dožadující příslušný orgán nebo Evropský orgán pro cenné papíry a trhy obdrží další informace nebo dokumentaci, dožadující orgán uvedené informace nebo dokumentaci ihned předá všem ostatním dotčeným orgánům a případně Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy.
10. Do jednoho týdne od přijetí žádosti uvedené v odstavci 1 příslušnými orgány, na které se správce obrátil, nebo případně jakýmikoli dalšími příslušnými orgány v Unii podle odstavce 8 si všechny dotčené příslušné orgány navzájem, jakož i Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy, předloží stanovisko ohledně určení vhodného referenčního členského státu.
11. Všechny příslušné orgány následně společně určí referenční členský stát. K určení dojde nejpozději jeden měsíc po přijetí žádosti příslušnými orgány identifikovanými mimounijním správcem nebo případně dalšími příslušnými orgány v Unii podle odstavce 8.
Pokud jsou vyžádány další informace, lhůta uvedená v prvním pododstavci se prodlouží o dobu mezi podáním žádosti o další informace a dokumentaci uvedené v odstavci 9 a přijetím těchto informací nebo dokumentace.
12. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy je relevantním příslušným orgánům nápomocen a v případě potřeby usnadňuje určení referenčního členského státu podle článku 31 nařízení (EU) č. 1095/2010.
13. Příslušný orgán členského státu, jenž je určen jako referenční členský stát, mimounijního správce o tomto určení neprodleně písemně informuje.
14. Pokud není dožadující mimounijní správce do sedmi dnů písemně informován o určení nebo pokud relevantní příslušné orgány neurčily referenční členský stát ve lhůtě uvedené v odst. 11 prvním pododstavci tohoto článku, může si dožadující mimounijní správce zvolit svůj referenční členský stát sám v souladu s kritérii uvedenými v čl. 37 odst. 4 druhém pododstavci směrnice 2011/61/EU.
Mimounijní správce všechny příslušné orgány, na které se původně obrátil, jakož i Evropský orgán pro cenné papíry a trhy ihned písemně informuje o své volbě referenčního členského státu.
15. Pokud se referenční členský stát zvolený mimounijním správcem a referenční členský stát určený příslušnými orgány liší, dotčené příslušné orgány informují mimounijního správce o určení co nejdříve, nejpozději však do dvou pracovních dnů poté, co byly informovány o správcově volbě v souladu s odstavcem 14. V takovém případě má přednost určení.
Článek 2
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení se použije od 22. července 2013.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 15. května 2013.
REGOLAMENTO DI ESECUZIONE (UE) N. 448/2013 DELLA COMMISSIONE
del 15 maggio 2013
che stabilisce la procedura di determinazione dello Stato membro di riferimento del GEFIA non UE a norma della direttiva 2011/61/UE del Parlamento europeo e del Consiglio
LA COMMISSIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea,
vista la direttiva 2011/61/UE del Parlamento europeo e del Consiglio, dell’8 giugno 2011, sui gestori di fondi di investimento alternativi, che modifica le direttive 2003/41/CE e 2009/65/CE e i regolamenti (CE) n. 1060/2009 e (UE) n. 1095/2010 (1), in particolare l’articolo 37, paragrafo 14,
considerando quanto segue:
(1)
Può verificarsi che, nelle circostanze previste all’articolo 37, paragrafo 4, lettera b), lettera c), punto i), lettere e) ed f) e lettera g), punto i), della direttiva 2011/61/UE, più di uno Stato membro possa essere considerato Stato membro di riferimento del gestore di fondi di investimento alternativi (GEFIA) non UE che intende gestire fondi di investimento alternativi (FIA) UE e/o commercializzare nell’Unione FIA da esso gestiti. In tal caso il GEFIA non UE deve presentare alle autorità competenti di detti Stati membri una richiesta per determinare quale sia lo Stato membro di riferimento. La richiesta dev’essere corredata di tutte le pertinenti informazioni e la documentazione necessarie per determinare lo Stato membro di riferimento del GEFIA. Le autorità competenti interessate devono adottare una decisione congiunta riguardo alla determinazione in questione. Occorre stabilire la procedura cui le pertinenti autorità competenti devono attenersi a tal fine. Sebbene la designazione dello Stato membro di riferimento sia di responsabilità congiunta delle autorità competenti degli Stati membri interessati, l’Autorità europea degli strumenti finanziari e dei mercati (AESFEM), istituita dal regolamento (UE) n. 1095/2010 del Parlamento europeo e del Consiglio (2), deve accertare che tutti i possibili Stati membri di riferimento siano adeguatamente implicati in tale processo decisionale e deve favorire il raggiungimento di un accordo.
(2)
La procedura di determinazione dello Stato membro di riferimento è diversa dalla procedura di richiesta del passaporto a norma della direttiva 2011/61/UE. Una volta che è stato determinato lo Stato membro di riferimento, il GEFIA non UE deve presentare domanda di autorizzazione all’autorità competente di tale Stato membro, secondo la stessa procedura e alle medesime condizioni applicabili ai GEFIA a norma degli articoli 7 e 8 della direttiva 2011/61/UE.
(3)
Ai sensi della direttiva 2011/61/UE, gli Stati membri sono tenuti ad applicare le disposizioni legislative, regolamentari ed amministrative di attuazione della direttiva stessa a decorrere dal 22 luglio 2013. Fatto salvo l’atto delegato previsto dall’articolo 67, paragrafo 6, della direttiva 2011/61/UE, anche l’applicazione del presente regolamento è quindi differita alla medesima data.
(4)
Le misure previste dal presente regolamento sono conformi al parere del comitato europeo dei valori mobiliari,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
Articolo 1
Procedura di determinazione dello Stato membro di riferimento fra i diversi possibili
1. Laddove il gestore di fondi di investimento alternativi (GEFIA) non UE che intende gestire fondi di investimento alternativi (FIA) UE senza commercializzarli ovvero intende commercializzare nell’Unione FIA da esso gestiti presenti una richiesta per determinare quale sia lo Stato membro di riferimento a norma dell’articolo 37, paragrafo 4, secondo comma, della direttiva 2011/61/UE, detta richiesta è formulata per iscritto ed è rivolta a ciascuna delle autorità competenti degli Stati membri che possono essere Stati membri di riferimento. La richiesta elenca tutti i possibili Stati membri di riferimento.
2. La richiesta del GEFIA non UE è corredata delle informazioni e della documentazione necessarie per determinare lo Stato membro di riferimento.
3. Nelle circostanze di cui all’articolo 37, paragrafo 4, lettera b), della direttiva 2011/61/UE dette informazioni e documentazione precisano:
a)
gli Stati membri in cui sono stabiliti i FIA gestiti dal GEFIA non UE;
b)
gli Stati membri in cui il GEFIA non UE gestisce attività;
c)
gli importi delle attività gestite dal GEFIA non UE nei vari Stati membri.
4. Nelle circostanze di cui all’articolo 37, paragrafo 4, lettera c), punto i), della direttiva 2011/61/UE dette informazioni e documentazione precisano:
a)
lo Stato membro in cui è stabilito il FIA gestito dal GEFIA non UE;
b)
gli Stati membri in cui il GEFIA non UE intende commercializzare il FIA.
5. Nelle circostanze di cui all’articolo 37, paragrafo 4, lettera e), e lettera g), punto i), della direttiva 2011/61/UE dette informazioni e documentazione precisano:
a)
gli Stati membri in cui sono stabiliti i FIA gestiti dal GEFIA non UE;
b)
la strategia di commercializzazione in grado di dimostrare l’intenzione del GEFIA non UE di commercializzare un determinato FIA o vari FIA in un dato Stato membro o in vari Stati membri e di sviluppare una commercializzazione efficace in determinati Stati membri, indicando almeno:
i)
gli Stati membri in cui i distributori (e il GEFIA in caso provveda autonomamente alla distribuzione) promuoveranno quote o azioni dei FIA gestiti dal GEFIA, con specificazione della prevista percentuale, in termini di attività gestite, rispetto alla promozione complessiva nell’Unione;
ii)
una stima del numero previsto di investitori destinatari con domicilio negli Stati membri in cui il GEFIA intende commercializzare i FIA;
iii)
le lingue ufficiali degli Stati membri nelle quali è stata o sarà tradotta la documentazione promozionale;
iv)
la distribuzione delle iniziative di commercializzazione nei vari Stati membri in cui il GEFIA intende commercializzare i FIA, tenuto conto in particolare della visibilità e della frequenza dei messaggi pubblicitari e delle manifestazioni promozionali.
6. Nelle circostanze di cui all’articolo 37, paragrafo 4, lettera f), della direttiva 2011/61/UE dette informazioni e documentazione precisano le informazioni previste al paragrafo 5, lettera b), del presente articolo.
7. Al ricevimento della richiesta di cui al paragrafo 1, le autorità competenti interpellate dal GEFIA non UE in quanto autorità competenti di possibili Stati membri di riferimento contattano immediatamente, entro tre giorni lavorativi da tale ricevimento, le loro omologhe e l’Autorità europea degli strumenti finanziari e dei mercati (AESFEM) per stabilire se vi siano nell’Unione altre autorità competenti da implicare nella procedura a norma dell’articolo 37, paragrafo 4, della direttiva 2011/61/UE.
Le autorità competenti trasmettono immediatamente all’AESFEM, su sua richiesta, la richiesta integrale presentata dal GEFIA non UE.
8. Se è stabilito che, nell’Unione, siano implicate altre autorità competenti, l’AESFEM le informa immediatamente e provvede a che sia loro trasmessa la richiesta integrale presentata dal GEFIA non UE.
9. Ciascuna autorità competente implicata nella procedura e l’AESFEM possono chiedere al GEFIA non UE le pertinenti informazioni e documentazione necessarie per determinare lo Stato membro di riferimento.
Detta richiesta d’informazioni o documentazione supplementari è formulata per iscritto, è motivata ed è comunicata contestualmente a tutte le altre autorità competenti interessate e all’AESFEM.
Non appena l’autorità competente richiedente o l’AESFEM riceve le informazioni o documentazione supplementari, l’autorità richiedente le trasmette immediatamente a tutte le altre autorità interessate e, se del caso, all’AESFEM.
10. Entro una settimana dalla data in cui le autorità competenti interpellate dal GEFIA o, ove applicabile, le altre autorità competenti nell’Unione implicate a norma del paragrafo 8 ricevono la richiesta di cui al paragrafo 1, ciascuna delle autorità competenti interessate trasmette alle altre e all’AESFEM un parere sulla determinazione dello Stato membro di riferimento appropriato.
11. In seguito tutte le autorità competenti determinano congiuntamente quale sia lo Stato membro di riferimento. La determinazione è effettuata entro un mese dalla data in cui le autorità competenti individuate dal GEFIA non UE o, ove applicabile, le altre autorità competenti nell’Unione a norma del paragrafo 8 ne ricevono richiesta.
Laddove siano chieste informazioni supplementari il termine di cui al primo comma è prorogato in considerazione del periodo che intercorre fra la richiesta di informazioni e documentazione supplementari di cui al paragrafo 9 e il relativo ricevimento.
12. L’AESFEM assiste le pertinenti autorità competenti e, ove necessario, facilita, a norma dell’articolo 31 del regolamento (UE) n. 1095/2010, la determinazione dello Stato membro di riferimento.
13. L’autorità competente dello Stato membro designato Stato membro di riferimento informa senza indugio, per iscritto, il GEFIA non UE della designazione.
14. Se il GEFIA non UE richiedente non è informato per iscritto entro sette giorni dalla designazione ovvero se le pertinenti autorità competenti non hanno determinato lo Stato membro di riferimento entro il termine di cui al paragrafo 11, primo comma, il GEFIA non UE stesso può scegliere lo Stato membro di riferimento secondo i criteri previsti nell’articolo 37, paragrafo 4, secondo comma, della direttiva 2011/61/UE.
Il GEFIA non UE informa immediatamente, per iscritto, tutte le autorità competenti inizialmente interpellate e l’AESFEM della scelta operata riguardo allo Stato membro di riferimento.
15. Laddove il GEFIA non UE abbia scelto uno Stato membro di riferimento diverso da quello determinato dalle autorità competenti, le autorità competenti interessate lo informano della designazione al più presto, e comunque entro due giorni lavorativi dalla data in cui esso le ha informate della scelta operata a norma del paragrafo 14. In tal caso prevale la designazione.
Articolo 2
Entrata in vigore
Il presente regolamento entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Il presente regolamento si applica a decorrere dal 22 luglio 2013.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, il 15 maggio 2013