ROZHODNUTÍ RADY 2012/700/SZBP
ze dne 13. listopadu 2012
v rámci Evropské bezpečnostní strategie na podporu provádění akčního plánu z Cartageny na období let 2010-2014 přijatého státy, které jsou stranami Úmluvy o zákazu použití, skladování, výroby a převodu protipěchotních min a o jejich zničení z roku 1997
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na čl. 26 odst. 2 a čl. 31 odst. 1 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Unie v souladu s cíli a zásadami Charty OSN usiluje o dosažení vysoké míry spolupráce ve všech oblastech mezinárodních vztahů, mimo jiné s cílem zachovávat mír, předcházet konfliktům a posilovat mezinárodní bezpečnost.
(2)
Dne 12. prosince 2003 Evropská rada přijala Evropskou bezpečnostní strategii, v níž jsou určeny globální výzvy a hrozby a v níž se vyzývá k mezinárodnímu řádu založenému na konkrétních pravidlech, jenž má vycházet z účinného multilateralismu a dobře fungujících mezinárodních institucí.
(3)
Evropská bezpečnostní strategie uznává Chartu OSN jakožto základní rámec mezinárodních vztahů, přičemž usiluje o posílení OSN a o její vybavení prostředky nezbytnými k plnění jejích povinností a k účinnému jednání.
(4)
Rezoluce Valného shromáždění OSN č. 51/45 ze dne 10. prosince 1996 naléhavě vyzývá všechny státy, aby důrazně usilovaly o účinnou, právně závaznou mezinárodní dohodu za účelem zákazu použití, skladování, výroby a převodu protipěchotních min.
(5)
Úmluva o zákazu použití, skladování, výroby a převodu protipěchotních min a o jejich zničení (dále jen „úmluva“) byla otevřena k podpisu dne 3. prosince 1997 a vstoupila v platnost dne 1. března 1999. Úmluva představuje jediný ucelený mezinárodní nástroj zabývající se všemi aspekty protipěchotních pozemních min, včetně jejich používání, skladování, výroby, obchodování s nimi, odstraňování min a pomoci obětem.
(6)
Dne 23. června 2008 přijala Rada společnou akci 2008/487/SZBP (1), kterou se podporuje univerzální platnost a provádění této úmluvy. Ke dni 1. říjnu 2012 vyslovilo 160 států souhlas s tím, aby byla pro ně úmluva závazná.
(7)
Dne 3. prosince 2009 přijaly státy, které jsou stranami úmluvy, akční plán z Cartageny na období let 2010-2014 (dále jen „akční plán z Cartageny“) o univerzální platnosti a provádění úmluvy ve všech jejích aspektech. Tím uznaly plné zapojení a příspěvek ze strany Mezinárodní kampaně za zákaz nášlapných min, Mezinárodního výboru Červeného kříže, národních společností Červeného kříže a Červeného půlměsíce a jejich mezinárodní federace, OSN, Ženevského mezinárodního centra pro humanitární odminování, mezinárodních a regionálních organizací, žijících obětí min a jejich organizací a dalších organizací občanské společnosti a dále vyzvaly k jejich plnému zapojení a příspěvku k provádění úmluvy, jak je stanoveno v akci č. 62 akčního plánu z Cartageny.
(8)
Dne 3. prosince 2010 přijaly státy, které jsou stranami úmluvy, „Pokyny stran úmluvy určené útvaru pro podporu provádění úmluvy“ (ISU), v nichž se dohodly, že útvar pro podporu provádění úmluvy by měl stranám poskytovat poradenství a technickou podporu v souvislosti s prováděním a univerzální platností úmluvy, usnadňovat komunikaci mezi stranami a podporovat informování států, které nejsou stranou úmluvy, a veřejnosti o úmluvě a komunikaci s nimi. Útvaru pro podporu provádění úmluvy byl udělen mandát, aby podle potřeby spolupracoval a koordinoval činnost s příslušnými mezinárodními organizacemi zapojenými do činností v rámci úmluvy, mezi jinými s Mezinárodní kampaní za zákaz nášlapných min, Mezinárodním výborem Červeného kříže, Mezinárodní federací společností Červeného kříže a Červeného půlměsíce, OSN a Ženevským mezinárodním centrem pro humanitární odminování.
(9)
Dne 2. prosince 2011 přijalo Valné shromáždění OSN rezoluci č. 66/29 o provádění Úmluvy o zákazu použití, skladování, výroby a převodu protipěchotních min a o jejich zničení. Valné shromáždění připomnělo, že na druhé hodnotící konferenci úmluvy bylo provádění úmluvy zhodnoceno mezinárodním společenstvím a že státy, které jsou stranami úmluvy, přijaly akční plán z Cartageny, a zdůraznilo význam úplného a účinného provádění a dodržování úmluvy, a to i prostřednictvím provádění akčního plánu z Cartageny. Státy, které jsou stranami úmluvy, vyzvaly všechny státy, které tak dosud neučinily, aby úmluvu ratifikovaly nebo k ní přistoupily, a naléhavě vyzvaly všechny státy, aby se touto otázkou nadále zabývaly na nejvyšší politické úrovni a podporovaly přistoupení k úmluvě prostřednictvím dvoustranných, subregionálních, regionálních a vícestranných kontaktů, informačních činností, seminářů a jiných prostředků.
(10)
V letech 2012 a 2013 se uskuteční zasedání států, které jsou stranami úmluvy. Mezinárodní společenství se poté setká v roce 2014 u příležitosti třetí hodnotící konference úmluvy, aby posoudilo pokrok, jehož bylo dosaženo při provádění akčního plánu z Cartageny. Očekává se, že do té doby provádění akčního plánu přispěje značným dílem k úsilí o ukončení utrpení a případů úmrtí způsobených protipěchotními minami,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Na podporu provádění akčního plánu z Cartageny na období let 2010-2014 (dále jen „akční plán z Catrageny“) přijatého státy, které jsou stranami Úmluvy o zákazu použití, skladování, výroby a převodu protipěchotních min a o jejich zničení z roku 1997 (dále jen „Úmluva“), v rámci Evropské bezpečnostní strategie a v souladu s příslušnými rozhodnutími mezinárodního společenství sleduje Unie tyto cíle:
a)
podpora úsilí států, které jsou stranami úmluvy, o provádění těch aspektů akčního plánu z Catrageny, které se týkají pomoci obětem;
b)
podpora úsilí států, které jsou stranami úmluvy, o provádění těch aspektů akčního plánu z Catrageny, které se týkají odstraňování min;
c)
prosazování univerzální platnosti úmluvy a jejích norem;
d)
prokazování trvalého odhodlání Unie a jejích členských států, pokud jde o úmluvu, a jejich úsilí o spolupráci se státy, které potřebují podporu při plnění závazků vyplývajících z úmluvy, a rozšíření pomoci těmto státům a posílení vedoucí úlohy Unie při naplňování vize úmluvy, jíž je úplné ukončení utrpení a případů úmrtí způsobených protipěchotními minami.
2. Všechny cíle uvedené v odstavci 1 budou sledovány tak, aby upevňovaly historickou povahu úmluvy spočívající v partnerství a spolupráci mezi státy, nevládními a jinými organizacemi a partnery na místní úrovni, a to zejména prostřednictvím úzké spolupráce s příslušnými subjekty v zájmu posílení konkrétních projevů této spolupráce.
3. K dosažení cílů uvedených v odstavci 1 uskuteční Unie tyto projekty:
a)
pomoc obětem: poskytnutí technické podpory v až osmi případech, provedení až pěti hodnocení v polovině období a provedení až pěti návazných opatření;
b)
odstraňování min: provedení až pěti hodnocení v polovině období a provedení až pěti návazných;
c)
univerzální platnost úmluvy: podpora pracovní skupiny na vysoké úrovni, jež vypracuje studii o bezpečnosti na hranicích bez protipěchotních min, a uspořádání až tří seminářů zaměřených na univerzální platnost;
d)
prokazování odhodlání Unie: pořádání zahajovacích a závěrečných akcí, zajišťování dostupnosti webových stránek úmluvy, rozsáhlé zpřístupňování závazků států, které jsou stranami úmluvy, týkajících se pomoci obětem, pořádání návštěvy pro tisk a tvorba komunikačních nástrojů a publikací.
Podrobný popis projektů je uveden v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
1. Za provádění tohoto rozhodnutí odpovídá vysoký představitel Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku (dále jen „vysoký představitel“).
2. Technickým prováděním projektů uvedených v čl. 1 odst. 3 se pověřuje útvar pro podporu provádění úmluvy, zastoupený Ženevským mezinárodním centrem pro humanitární odminování (dále jen „GICHD“). Útvar pro podporu provádění úmluvy plní dané úkoly pod kontrolou vysokého představitele. Za tímto účelem uzavře vysoký představitel s GICHD nezbytná ujednání.
Článek 3
1. Finanční referenční částka pro provádění opatření uvedených v čl. 1 odst. 3 činí 1 030 000 EUR.
2. Výdaje financované částkou stanovenou v odstavci 1 jsou spravovány v souladu s postupy a pravidly použitelnými na souhrnný rozpočet Unie.
3. Na řádnou správu výdajů uvedených v odstavci 1 dohlíží Komise. Ta za tímto účelem uzavře finanční dohodu s GICHD, v které se stanoví, že útvar pro podporu provádění úmluvy zajistí viditelnost příspěvku Unie úměrnou jeho výši.
4. Komise usiluje o uzavření finanční dohody uvedené v odstavci 3 co nejdříve po vstupu tohoto rozhodnutí v platnost. Komise informuje Radu o veškerých obtížích souvisejících s uzavíráním uvedené finanční dohody a o datu jejího uzavření.
Článek 4
Vysoký představitel podává Radě zprávy o provádění tohoto rozhodnutí a vychází přitom z pravidelných zpráv vypracovávaných útvarem pro podporu provádění úmluvy. Tyto zprávy tvoří základ hodnocení prováděného Radou. Komise poskytuje informace o finančních aspektech provádění tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
Pozbývá platnosti 24 měsíců ode dne uzavření finanční dohody podle čl. 3 odst. 3, nebo šest měsíců ode dne přijetí, pokud v tomto období nebude uzavřena finanční dohoda.
V Bruselu dne 13. listopadu 2012.
DECISIONE 2012/700/PESC DEL CONSIGLIO
del 13 novembre 2012
nel quadro della strategia europea in materia di sicurezza a sostegno dell’attuazione del piano d’azione di Cartagena 2010-2014, adottato dagli Stati parti della convenzione del 1997 sul divieto d’impiego, di stoccaggio, di produzione e di trasferimento delle mine antipersona e sulla loro distruzione
IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato sull’Unione europea, in particolare l’articolo 26, paragrafo 2, e l’articolo 31, paragrafo 1,
considerando quanto segue:
(1)
L’Unione dovrebbe perseguire un elevato livello di cooperazione in tutti i campi delle relazioni internazionali, tra l’altro al fine di preservare la pace, prevenire i conflitti e rafforzare la sicurezza internazionale, conformemente agli obiettivi e ai principi della Carta delle Nazioni Unite.
(2)
Il 12 dicembre 2003 il Consiglio europeo ha adottato la strategia europea in materia di sicurezza che individua sfide e minacce a livello mondiale e invita a sviluppare un ordine internazionale basato sul diritto e fondato su un multilateralismo efficace e su istituzioni internazionali ben funzionanti.
(3)
La strategia europea in materia di sicurezza riconosce la Carta delle Nazioni Unite come il quadro fondamentale in cui si collocano le relazioni internazionali e raccomanda che le Nazioni Unite («ONU») siano rafforzate e dotate dei mezzi necessari per assolvere alle loro responsabilità e agire con efficacia.
(4)
La risoluzione 51/45 dell’Assemblea generale delle Nazioni Unite, del 10 dicembre 1996, esortava tutti gli Stati a perseguire attivamente un accordo internazionale efficace e giuridicamente vincolante volto a vietare l’impiego, lo stoccaggio, la produzione e il trasferimento delle mine antipersona.
(5)
La convenzione sul divieto d’impiego, di stoccaggio, di produzione e di trasferimento delle mine antipersona e sulla loro distruzione («convenzione») è stata aperta alla firma il 3 dicembre 1997 ed è entrata in vigore il 1o marzo 1999. Essa costituisce l’unico strumento internazionale globale che affronta tutti gli aspetti relativi alle mine antipersona, compresi l’impiego, lo stoccaggio, la produzione, il commercio, la rimozione e l’assistenza alle vittime delle medesime.
(6)
Il 23 giugno 2008 il Consiglio ha adottato l’azione comune 2008/487/PESC (1) a sostegno dell’universalizzazione e dell’attuazione della convenzione. Al 1o ottobre 2012 160 Stati hanno espresso il loro consenso a essere vincolati dalla convenzione.
(7)
Il 3 dicembre 2009 gli Stati parti della convenzione hanno adottato il piano d’azione di Cartagena 2010-2014 («piano d’azione di Cartagena») relativo all’universalizzazione e all’attuazione di tutti gli aspetti della convenzione. Essi hanno in tal modo riconosciuto e incoraggiato ulteriormente la piena partecipazione e il concorso all’attuazione della convenzione da parte della Campagna internazionale per il bando delle mine («ICBL»), del Comitato internazionale della Croce Rossa («CICR»), delle società nazionali di Croce Rossa e di Mezzaluna Rossa, della Federazione internazionale delle società della Croce Rossa e della Mezzaluna rossa («FICR»), dell’ONU, del Centro internazionale di Ginevra per lo sminamento a fini umanitari («GICHD»), delle organizzazioni internazionali e regionali, dei sopravvissuti alle mine e delle relative organizzazioni e di altre organizzazioni della società civile, come previsto dall’azione n. 62 del piano d’azione di Cartagena.
(8)
Il 3 dicembre 2010 gli Stati parti della convenzione hanno adottato la «Direttiva degli Stati parti dell’unità di supporto all’attuazione» («USA») in cui gli Stati parti hanno convenuto di affidare all’USA il compito di fornire consulenza e sostegno tecnico agli Stati parti riguardo all’attuazione e all’universalizzazione della convenzione, di agevolare la comunicazione tra gli Stati parti e di promuovere la comunicazione e l’informazione sulla convenzione sia verso gli Stati che non fanno parte della convenzione sia verso il pubblico. L’USA è stata inoltre incaricata di cooperare e coordinarsi adeguatamente con le competenti organizzazioni internazionali che partecipano ai lavori della convenzione, compresi l’ICBL, il CICR, la FICR, l’ONU e il GICHD.
(9)
Il 2 dicembre 2011 l’Assemblea generale delle Nazioni Unite ha adottato la risoluzione 66/29 relativa all’attuazione della convenzione sul divieto d’impiego, di stoccaggio, di produzione e di trasferimento delle mine antipersona e sulla loro distruzione. L’Assemblea generale ha ricordato che in occasione della seconda conferenza di revisione della convenzione la comunità internazionale aveva esaminato l’attuazione della convenzione e che gli Stati parti della convenzione avevano adottato il piano d’azione di Cartagena sottolineando l’importanza di assicurare la piena ed efficace attuazione e l’osservanza della convenzione, anche attraverso l’attuazione del piano d’azione di Cartagena. Gli Stati parti della convenzione avevano invitato tutti gli Stati che non lo avevano ancora fatto a ratificare la convenzione o ad aderirvi e avevano esortato tutti gli Stati a continuare a seguire con attenzione tale questione al più alto livello politico e a promuovere l’aderenza alla convenzione mediante contatti, iniziative d’informazione, seminari e altri mezzi a livello bilaterale, subregionale, regionale e multilaterale.
(10)
Nel 2012 e 2013 si terranno riunioni degli Stati parti della convenzione. La comunità internazionale si riunirà poi nel 2014 per la terza conferenza di revisione della convenzione al fine di valutare i progressi compiuti nell’attuazione del piano d’azione di Cartagena. Entro tale termine ci si aspetterà che l’attuazione del piano d’azione abbia fornito un contributo sostanziale ai progressi verso l’obiettivo di porre fine alle sofferenze e alle perdite di vite umane causate dalle mine antipersona,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE:
Articolo 1
1. Per sostenere l’attuazione del piano d’azione di Cartagena 2010-2014 («piano d’azione di Cartagena») adottato dagli Stati parti della convenzione del 1997 sul divieto d’impiego, di stoccaggio, di produzione e di trasferimento delle mine antipersona e sulla loro distruzione («convenzione»), nel quadro della strategia europea in materia di sicurezza e in linea con le pertinenti decisioni della comunità internazionale, l’Unione persegue i seguenti obiettivi:
a)
sostenere gli sforzi degli Stati parti della convenzione per attuare gli aspetti del piano d’azione di Cartagena relativi all’assistenza alle vittime;
b)
sostenere gli sforzi degli Stati parti della convenzione per attuare gli aspetti del piano d’azione di Cartagena relativi allo sminamento;
c)
promuovere l’universalizzazione della convenzione;
d)
dimostrare l’impegno continuo dell’Unione e dei suoi Stati membri a favore della convenzione e la loro determinazione a cooperare ed estendere l’assistenza agli Stati che necessitano di sostegno per rispettare i loro impegni ai sensi della convenzione nonché a rafforzare il ruolo guida dell’Unione nel perseguire il proposito della convenzione di porre fine in modo definitivo alle sofferenze e alle perdite di vite umane causate dalle mine antipersona.
2. Tutti gli obiettivi di cui al paragrafo 1 sono perseguiti in modo da rafforzare la storica cultura di partenariato della convenzione e di collaborazione tra Stati, organizzazioni non governative e organizzazioni di altro tipo e partner locali, in particolare operando in stretto collegamento con gli attori competenti per rafforzare specifiche manifestazioni di tale collaborazione.
3. Per conseguire gli obiettivi di cui al paragrafo 1, l’Unione intraprende i seguenti progetti:
a)
assistenza alle vittime: fornire sostegno tecnico in un massimo di otto casi, effettuare fino a cinque valutazioni intermedie ed eseguire fino a cinque azioni di follow-up;
b)
sminamento: effettuare fino a cinque valutazioni intermedie ed eseguire fino a cinque azioni di follow-up;
c)
universalizzazione della convenzione: sostenere una task force ad alto livello, effettuare uno studio sulla sicurezza delle frontiere senza mine antipersona e organizzare fino a tre seminari sull’universalizzazione;
d)
dimostrazione dell’impegno dell’Unione: organizzare eventi di lancio e di chiusura, assicurare l’accessibilità del sito web della convenzione, rendere ampiamente disponibili gli impegni in materia di assistenza alle vittime assunti dagli Stati parti della convenzione, organizzare una visita della stampa e produrre materiali di comunicazione e pubblicazioni.
Una descrizione dettagliata dei progetti figura nell’allegato.
Articolo 2
1. L’alto rappresentante dell’Unione per gli affari esteri e la politica di sicurezza («alto rappresentante») è responsabile dell’attuazione della presente decisione.
2. L’esecuzione tecnica dei progetti di cui all’articolo 1, paragrafo 3, è svolta dall’unità di supporto all’attuazione («USA»), rappresentata dal Centro internazionale di Ginevra per lo sminamento a fini umanitari («GICHD»). L’USA svolge tali compiti sotto il controllo dell’alto rappresentante. A tal fine, l’alto rappresentante definisce le necessarie modalità con il GICHD.
Articolo 3
1. L’importo di riferimento finanziario per l’attuazione dei progetti di cui all’articolo 1, paragrafo 3 è pari a 1 030 000 EUR.
2. Le spese finanziate con l’importo di cui al paragrafo 1 sono gestite secondo le procedure e le norme applicabili al bilancio generale dell’Unione.
3. La Commissione vigila sulla corretta gestione delle spese di cui al paragrafo 1. A tal fine, conclude un accordo di finanziamento con il GICHD ai cui sensi l’USA deve assicurare la visibilità del contributo dell’Unione in funzione della sua entità.
4. La Commissione si adopera per concludere l’accordo di finanziamento di cui al paragrafo 3 non appena possibile dopo l’entrata in vigore della presente decisione. Essa informa il Consiglio delle eventuali difficoltà incontrate per pervenirvi e della data di conclusione dell’accordo di finanziamento.
Articolo 4
L’alto rappresentante riferisce al Consiglio in merito all’attuazione della presente decisione sulla scorta di relazioni periodiche elaborate dall’USA. Su tali relazioni si basa la valutazione del Consiglio. La Commissione fornisce informazioni sugli aspetti finanziari dell’attuazione della presente decisione.
Articolo 5
La presente decisione entra in vigore il giorno dell’adozione.
Essa cessa di produrre effetti 24 mesi dopo la data di conclusione dell’accordo di finanziamento di cui all’articolo 3, paragrafo 3, o sei mesi dopo la data della sua entrata in vigore qualora non sia stato concluso un accordo di finanziamento entro tale termine.
Fatto a Bruxelles, il 13 novembre 2012