NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 526/2014
ze dne 12. března 2014,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013, pokud jde o regulační technické normy pro vymezení zástupného indikátoru rozpětí a omezeného počtu malých portfolií pro účely rizika úvěrové úpravy v ocenění
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012, a zejména na čl. 383 odst. 7 třetí pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Používání pokročilé metody ke stanovení kapitálových požadavků k riziku úvěrové úpravy v ocenění (dále jen „CVA“) může zahrnovat protistrany, pro které není známo žádné rozpětí swapu úvěrového selhání (dále jen „CDS“). V takovém případě by měly instituce používat rozpětí, které je v souladu s čl. 383 odst. 1 třetím pododstavcem nařízení (EU) č. 575/2013 přiměřené s ohledem na rating, odvětví a region protistrany (dále jen „zástupný indikátor rozpětí“).
(2)
Pravidla pro vymezení zástupného indikátoru rozpětí k riziku CVA by měla stanovit použití širokých kategorií ratingu, odvětví a regionu a měla by institucím poskytnout nezbytnou flexibilitu, aby mohly na základě svého odborného úsudku vymezit nejvhodnější zástupný indikátor rozpětí.
(3)
Když se podrobněji stanovuje, jak by měly instituce zohledňovat atributy ratingu, odvětví a regionu jediných emitentů při odhadování přiměřeného zástupného indikátoru rozpětí pro stanovení kapitálových požadavků, jak požaduje nařízení (EU) č. 575/2013, měla by být stanovena pravidla pro posouzení těchto atributů podle minimálních kategorií pro každý atribut, aby bylo zajištěno harmonizované uplatňování těchto podmínek.
(4)
Kromě toho by v případě jediných emitentů, pokud existuje vazba například mezi regionální vládou nebo místním orgánem a státem, mělo být možné povolit odhad přiměřeného zástupného indikátoru rozpětí na základě úvěrového rozpětí jediného emitenta, pokud to povede k vhodnějšímu odhadu.
(5)
Aby bylo možné dospět k přiměřenému výpočtu požadavků k riziku CVA, měl by být na základě údajů, které byly pozorovány na likvidním trhu, stanoven zástupný indikátor rozpětí a předpoklady ohledně údajů, například interpolace a extrapolace údajů týkajících se různých časových vrcholů, by měly být koncepčně správné.
(6)
S cílem zajistit sbližování postupů mezi institucemi a zabránit nejednotnosti - vzhledem k tomu, že implicitní pravděpodobnosti selhání (PD), rozpětí swapů úvěrového selhání (CDS) a ztrátovost ze selhání (LGD) představují jednu rovnici se dvěma neznámými proměnnými a že se v tržní praxi k odvození implicitních PD z tržních rozpětí používá fixní hodnota LGD -, měly by instituce pro LGDMKT používat hodnotu, která je v souladu s fixní LGD, kterou účastníci trhu běžně používají k určení implicitních PD z těchto likvidně obchodovaných úvěrových rozpětí, která byla použita ke stanovení zástupného indikátoru úvěrového rozpětí pro dotyčnou protistranu.
(7)
Pro účely svolení používat pokročilou metodu CVA pro omezený počet malých portfolií je vhodné považovat portfolio za skupinu transakcí se započtením ve smyslu čl. 272 bodu 4 nařízení (EU) č. 575/2013 a vzít v úvahu počet transakcí nezahrnutých do metody interního modelu, které podléhají požadavku k riziku CVA, a velikost skupin transakcí se započtením nezahrnutých do metody interního modelu, které podléhají požadavku k riziku CVA, a omezit je v procentech celkového počtu všech transakcí, které podléhají požadavku k riziku CVA, a procentech celkové velikosti všech transakcí se započtením, u nichž se provádí výpočet požadavků k riziku CVA, aby se zohlednily různé dimenze institucí.
(8)
S cílem zmírnit možné přerušení používání pokročilé metody CVA pro omezený počet malých portfolií by mělo používání uvedené metody skončit až tehdy, když jsou kvantitativní omezení překročena ve dvou po sobě následujících čtvrtletích.
(9)
Aby dále mohly příslušné orgány účinně plnit úkoly dohledu, mělo by jim být umožněno se dozvědět, kdy požadavek omezeného počtu malých portfolií již není splněn; proto by měly instituce v uvedených případech příslušné orgány o této skutečnosti informovat.
(10)
Toto nařízení vychází z návrhu regulačních technických norem předložených Komisi Evropským orgánem pro bankovnictví.
(11)
Evropský orgán pro bankovnictví uskutečnil otevřené veřejné konzultace o návrzích regulačních technických norem, z nichž toto nařízení vychází, analyzoval potenciální související náklady a přínosy a požádal o stanovisko skupinu subjektů působících v bankovnictví zřízenou podle článku 37 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 (1),
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Vymezení přiměřeného zástupného indikátoru rozpětí
1. Zástupný indikátor rozpětí pro danou protistranu se považuje za přiměřený s ohledem na rating, odvětví a region protistrany podle čl. 383 odst. 1 čtvrtého pododstavce nařízení (EU) č. 575/2013, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
zástupný indikátor rozpětí byl vymezen s ohledem na všechny atributy ratingu, odvětví a regionu protistrany uvedené v písmenech b), c) a d);
b)
atribut ratingu byl vymezen s ohledem na použití předem stanoveného pořadí zdrojů interních a externích ratingů. Ratingy se přiřadí ke stupňům úvěrové kvality podle čl. 384 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013. Pokud je k dispozici více externích ratingů, přiřadí se ke stupňům úvěrové kvality v souladu s přístupem, který se použije v případě většího počtu úvěrových hodnocení, stanoveným v článku 138 uvedeného nařízení;
c)
atribut odvětví byl vymezen přinejmenším s ohledem na tyto kategorie:
i)
veřejný sektor,
ii)
finanční sektor,
iii)
ostatní;
d)
atribut regionu byl vymezen přinejmenším s ohledem na tyto kategorie:
i)
Evropa,
ii)
Severní Amerika,
iii)
Asie,
iv)
zbytek světa;
e)
zástupný indikátor rozpětí odráží reprezentativním způsobem disponibilní rozpětí swapů úvěrového selhání a rozpětí jiných likvidně obchodovaných nástrojů úvěrového rizika, která odpovídají relevantní kombinaci uplatnitelných kategorií a splňují kritéria kvality údajů uvedená v odstavci 3;
f)
přiměřenost zástupného indikátoru rozpětí se stanoví s ohledem na volatilitu, nikoli na úroveň rozpětí.
2. Při zohledňování atributů ratingu, odvětví a regionu protistrany podle odstavce 1 se u regionální vlády nebo místního orgánu považuje odhad zástupného indikátoru rozpětí na základě úvěrového rozpětí příslušného státního emitenta za přiměřený, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
a)
regionální vláda nebo místní orgán a stát mají stejný rating;
b)
pro regionální vládu nebo místní orgán není znám žádný rating.
3. Všechny vstupy používané pro vymezení zástupného indikátoru rozpětí musí vycházet ze spolehlivých údajů zaznamenaných na likvidním obousměrném trhu, jak je definován v čl. 338 odst. 1 druhém pododstavci nařízení (EU) č. 575/2013. Musí být k dispozici dostatek údajů k vytvoření zástupných indikátorů rozpětí pro všechny relevantní doby splatnosti a pro předchozí období uvedená v čl. 383 odst. 5 uvedeného nařízení.
Článek 2
Určení LGDMKT
S cílem určit ztrátovost ze selhání protistrany (LGDMKT) pro účely výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA podle pokročilé metody pro protistranu, u níž je zapotřebí použít zástupný indikátor rozpětí, použijí instituce pro LGDMKT hodnotu, která je v souladu s fixními LGD, které účastníci trhu běžně používají k určení implicitních PD z tržních rozpětí, která byla použita ke stanovení zástupného indikátoru rozpětí pro dotyčnou protistranu podle článku 1.
Článek 3
Kvantitativní omezení počtu a velikosti kvalifikovaných portfolií
1. K naplnění kritéria omezeného počtu malých portfolií podle čl. 383 odst. 4 nařízení (EU) č. 575/2013 musí být splněny všechny následující podmínky:
a)
počet všech transakcí nezahrnutých do metody interního modelu, které podléhají požadavku k riziku CVA, nesmí být vyšší než 15 % celkového počtu transakcí, které podléhají požadavku k riziku CVA;
b)
velikost každé individuální skupiny transakcí se započtením nezahrnuté do metody interního modelu, která podléhá požadavku k riziku CVA, nesmí být vyšší než 1 % celkové velikosti všech skupin transakcí se započtením, které podléhají požadavku k riziku CVA;
c)
celková velikost všech skupin transakcí se započtením nezahrnutých do metody interního modelu, které podléhají požadavku k riziku CVA, nesmí být vyšší než 10 % celkové velikosti všech skupin transakcí se započtením, které podléhají požadavku k riziku CVA.
2. Pro účely odst. 1 písm. b) a c) se velikostí skupiny transakcí se započtením rozumí expozice skupiny transakcí se započtením v okamžiku selhání, která se vypočte pomocí metody oceňování podle tržní hodnoty podle článku 274 nařízení (EU) č. 575/2013 při zohlednění účinků započtení v souladu s článkem 298 uvedeného nařízení, ovšem bez zohlednění účinků kolaterálu.
3. Pro účely odstavce 1 vypočítá instituce za každé čtvrtletí aritmetický průměr přinejmenším měsíčních sledování následujících poměrů:
a)
počtu transakcí nezahrnutých do metody interního modelu k celkovému počtu transakcí;
b)
individuální velikosti největší skupiny transakcí se započtením nezahrnuté do metody interního modelu k celkové velikosti všech transakcí se započtením a
c)
celkové velikosti všech skupin transakcí se započtením nezahrnutých do metody interního modelu k celkové velikosti všech transakcí se započtením.
4. Pokud kritérium stanovené v odstavci 1 není naplněno u dvou po sobě následujících výpočtů podle odstavce 3, použije instituce pro účely výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA pro všechny skupiny transakcí se započtením nezahrnuté do metody interního modelu standardizovanou metodu uvedenou v článku 384 nařízení (EU) č. 575/2013 a tuto skutečnost oznámí příslušným orgánům.
5. Podmínky stanovené v odstavci 1 se uplatní na individuálním, subkonsolidovaném nebo konsolidovaném základě v závislosti na rozsahu svolení k použití metody interního modelu podle článku 283 nařízení (EU) č. 575/2013.
Článek 4
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 12. března 2014.
REGOLAMENTO DELEGATO (UE) N. 526/2014 DELLA COMMISSIONE
del 12 marzo 2014
che integra il regolamento (UE) n. 575/2013 del Parlamento europeo e del Consiglio per quanto riguarda le norme tecniche di regolamentazione per determinare la variabile proxy del differenziale e il numero limitato di portafogli minori per il rischio di aggiustamento della valutazione del credito
(Testo rilevante ai fini del SEE)
LA COMMISSIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell'Unione europea,
visto il regolamento (UE) n. 575/2013 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 26 giugno 2013, relativo ai requisiti prudenziali per gli enti creditizi e le imprese di investimento e che modifica il regolamento (UE) n. 648/2012, in particolare l'articolo 383, paragrafo 7, terzo comma,
considerando quanto segue:
(1)
L'applicazione del metodo avanzato per la determinazione dei requisiti di fondi propri per il rischio di aggiustamento della valutazione del credito (CVA) può riguardare controparti per le quali non è disponibile il differenziale sul credit default swap (CDS). In tal caso, gli enti dovrebbero impiegare un differenziale adeguato tenuto conto della classe di rating, del settore e della regione della controparte («la variabile proxy del differenziale»), ai sensi dell'articolo 383, paragrafo 1, terzo comma, del regolamento (UE) n. 575/2013.
(2)
Le norme in materia di determinazione della variabile proxy del differenziale per il rischio di CVA dovrebbero prevedere l'uso di categorie ampie di classe di rating, settore e regione, e dovrebbero lasciare agli enti la flessibilità necessaria per determinare la variabile proxy del differenziale più appropriata sulla base del loro giudizio di esperti.
(3)
Per specificare più in dettaglio in che modo gli enti dovrebbero prendere in considerazione gli attributi di classe di rating, settore e regione degli emittenti per la stima della variabile proxy del differenziale appropriata per la determinazione dei requisiti di fondi propri, come previsto dal regolamento (UE) n. 575/2013, è opportuno stabilire norme per la presa in considerazione di detti attributi con riferimento a categorie minime per ogni attributo, al fine di assicurare l'applicazione armonizzata di tali condizioni.
(4)
Inoltre, nel caso di singoli emittenti, se esiste un legame, ad esempio tra amministrazione regionale o autorità locale ed emittente sovrano, dovrebbe essere possibile consentire la stima della variabile proxy appropriata sulla base del differenziale creditizio del singolo emittente, quando ciò consenta una stima più appropriata.
(5)
Per calcolare adeguatamente il requisito patrimoniale per il rischio di CVA, la variabile proxy del differenziale dovrebbe essere determinata utilizzando i dati osservati in un mercato liquido e le relative ipotesi, quali l'interpolazione e l'estrapolazione dei dati relativi a diverse scadenze, dovrebbero essere concettualmente solide.
(6)
Per assicurare la convergenza delle pratiche tra gli enti ed evitare incoerenze, considerato che la probabilità di default implicita (PD), il differenziale sui credit default swaps (CDS) e la perdita in caso di default (loss given default - LGD) costituiscono un'equazione con due incognite e che nella prassi di mercato si utilizza un valore fisso di LGD per il calcolo della PD implicita dai differenziali di mercato, gli enti dovrebbero utilizzare un valore dell'LGDMKT che sia in linea con la LGD fissa comunemente utilizzata dai partecipanti al mercato per calcolare la PD implicita dai differenziali creditizi negoziati liquidi utilizzati per determinare la variabile proxy del differenziale creditizio per la controparte in questione.
(7)
Ai fini dell'autorizzazione a utilizzare il metodo avanzato per il rischio di CVA per un numero limitato di portafogli minori, è opportuno considerare un portafoglio come un insieme di attività soggette a compensazione secondo la definizione dell'articolo 272, punto 4, del regolamento (UE) n. 575/2013, il numero delle operazioni non soggette al metodo dei modelli interni (IMM) cui si applica il requisito patrimoniale per il rischio di CVA e le dimensioni dell'insieme di attività soggette a compensazione non-IMM cui si applica il requisito patrimoniale per il rischio di CVA e limitarle in termini di percentuale sul numero totale di tutte le operazioni cui si applica il requisito patrimoniale per il rischio di CVA e di percentuale dell'entità complessiva di tutti gli insiemi di attività soggette a compensazione cui si applica il calcolo del requisito patrimoniale per il rischio di CVA, per tener conto delle diverse dimensioni degli enti.
(8)
Per limitare eventuali discontinuità nell'uso del metodo avanzato per il rischio di CVA per un numero limitato di portafogli minori, l'uso del metodo avanzato per il rischio di CVA dovrebbe cessare solo in caso di superamento dei limiti quantitativi per due trimetri consecutivi.
(9)
Inoltre, perché possano svolgere le loro funzioni di vigilanza in maniera efficiente, le autorità competenti dovrebbero poter sapere quando non è più rispettato il requisito del numero limitato di portafogli minori; di conseguenza, gli enti dovrebbero notificare questi casi alle autorità competenti.
(10)
Il presente regolamento si basa sui progetti di norme tecniche di regolamentazione che l'Autorità bancaria europea ha presentato alla Commissione.
(11)
L'Autorità bancaria europea ha svolto consultazioni pubbliche aperte sui progetti di norme tecniche di regolamentazione su cui si basa il presente regolamento, ne ha analizzato i potenziali costi e benefici e ha richiesto il parere del gruppo delle parti interessate nel settore bancario istituito dall'articolo 37 del regolamento (UE) n. 1093/2010 del Parlamento europeo e del Consiglio (1),
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
Articolo 1
Determinazione della variabile proxy del differenziale appropriata
1. La variabile proxy del differenziale per una data controparte è considerata adeguata tenuto conto della classe di rating, del settore e della regione della controparte conformemente all'articolo 383, paragrafo 1, quarto comma, del regolamento (UE) n. 575/2013, quando sono soddisfatte le seguenti condizioni:
a)
la variabile proxy del differenziale è stata determinata tenendo conto di tutti gli attributi di classe di rating, settore e regione della controparte, come specificato alle lettere b), c) e d);
b)
l'attributo della classe di rating è stato determinato utilizzando una gerarchia predeterminata di fonti delle classi di rating interne ed esterne. Le classi di rating devono essere abbinate alle classi di merito di credito di cui all'articolo 384, paragrafo 2, del regolamento (UE) n. 575/2013. Quando sono disponibili molteplici classi di rating esterne l'abbinamento con le classi di merito di credito avviene secondo il metodo per le valutazioni molteplici del merito di credito di cui all'articolo 138 dello stesso regolamento;
c)
l'attributo del settore è stato determinato tenendo conto almeno delle seguenti categorie:
i)
settore pubblico;
ii)
settore finanziario;
iii)
altro;
d)
l'attributo della regione è stato determinato tenendo conto almeno delle seguenti categorie:
i)
Europa;
ii)
America settentrionale;
iii)
Asia;
iv)
resto del mondo;
e)
la variabile proxy del differenziale riflette in modo rappresentativo i differenziali disponibili sui credit default swaps e i differenziali di altri strumenti di rischio creditizio negoziati liquidi corrispondenti alla combinazione pertinente di categorie applicabili e che soddisfano i criteri di qualità dei dati di cui al paragrafo 3;
f)
l'adeguatezza della variabile proxy del differenziale è determinata con riferimento alla volatilità piuttosto che al livello del differenziale.
2. Nel considerare gli attribuiti della classe di rating, del settore e della regione della controparte conformemente al paragrafo 1, la stima della variabile proxy del differenziale è considerata appropriata per l'amministrazione regionale o l'autorità locale sulla base del differenziale creditizio dell'emittente sovrano pertinente quando è soddisfatta una delle seguenti condizioni:
a)
l'amministrazione regionale o l'autorità locale e l'emittente sovrano hanno la stessa classe di rating;
b)
l'amministrazione regionale o l'autorità locale non hanno classe di rating.
3. Tutti gli elementi utilizzati per la determinazione della variabile proxy del differenziale si basano su dati affidabili osservati su un mercato liquido esistente tanto sul lato dell'offerta quanto su quello della domanda quale definito all'articolo 338, paragrafo 1, secondo comma, del regolamento (UE) n. 575/2013. Sono disponibili dati sufficienti per generare variabili proxy del differenziale per tutte le scadenze pertinenti e per i periodi storici di cui all'articolo 383, paragrafo 5, dello stesso regolamento.
Articolo 2
Individuazione della LGDMKT
Per individuare la perdita in caso di default della controparte (LGDMKT) ai fini del calcolo dei requisiti di fondi propri per il rischio di CVA conformemente al metodo avanzato per la controparte che richiede l'uso di una variabile proxy del differenziale, gli enti utilizzano un valore dell'LGDMKT che sia in linea con la LGD fissa comunemente utilizzata dai partecipanti al mercato per determinare le PD implicite dai differenziali di mercato utilizzati per determinare la variabile proxy del differenziale per la controparte in questione conformemente all'articolo 1.
Articolo 3
Limiti quantitativi sul numero e sull'entità dei portafogli ammissibili
1. Per rispettare il criterio di un numero limitato di portafogli minori di cui all'articolo 383, paragrafo 4, del regolamento (UE) n. 575/2013, devono essere soddisfatte tutte le seguenti condizioni:
a)
il numero di tutte le operazioni non-IMM soggette al requisito patrimoniale per il rischio di CVA non supera il 15 % del numero totale di operazioni soggette al requisito patrimoniale per il rischio di CVA;
b)
l'entità di ogni insieme di attività soggette a compensazione non-IMM soggetto al requisito patrimoniale per il rischio di CVA non supera l'1 % dell'entità totale di tutti gli insiemi di attività soggette a compensazione soggetti al requisito patrimoniale per il rischio di CVA;
c)
l'entità totale di tutti gli insiemi di attività soggette a compensazione non-IMM soggetti al requisito patrimoniale per il rischio di CVA non supera il 10 % dell'entità totale di tutti gli insiemi di attività soggette a compensazione soggetti al requisito patrimoniale per il rischio di CVA.
2. Ai fini del paragrafo 1, lettere b) e c), l'entità di un insieme di attività soggette a compensazione è pari all'esposizione in caso di default dell'insieme di attività soggette a compensazione calcolata utilizzando il metodo del valore di mercato di cui all'articolo 274 del regolamento (UE) n. 575/2013, tenendo conto degli effetti della compensazione, conformemente all'articolo 298 dello stesso regolamento, ma non degli effetti delle garanzie reali.
3. Ai fini del paragrafo 1, l'ente calcola, per ciascun trimestre, la media aritmetica delle osservazioni almeno mensili dei rapporti tra i seguenti elementi:
a)
il numero di operazioni non-IMM rispetto al numero totale di operazioni;
b)
l'entità del più grande insieme di attività soggette a compensazione non-IMM rispetto all'entità totale di tutti gli insiemi di attività soggette a compensazione; e
c)
l'entità totale di tutti gli insiemi di attività soggette a compensazione non-IMM rispetto all'entità totale di tutti gli insiemi di attività soggette a compensazione.
4. Quando il criterio di cui al paragrafo 1 non è soddisfatto in due calcoli consecutivi conformemente al paragrafo 3, l'ente utilizza il metodo standardizzato di cui all'articolo 384 del regolamento (UE) n. 575/2013 per calcolare i requisiti di fondi propri per il rischio di CVA per tutti gli insiemi di attività soggette a compensazione non-IMM e ne informa le autorità competenti.
5. Le condizioni di cui al paragrafo 1 si applicano su base individuale, subconsolidata e consolidata, in funzione dell'ambito dell'autorizzazione ad usare il metodo dei modelli interni di cui all'articolo 283 del regolamento (UE) n. 575/2013.
Articolo 4
Entrata in vigore
Il presente regolamento entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell'Unione europea.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, il 12 marzo 2014