PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 908/2014
ze dne 6. července 2014,
kterým se stanoví pravidla pro uplatňování nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013, pokud jde o platební agentury a další subjekty, finanční řízení, schvalování účetní závěrky, pravidla pro kontroly, jistoty a transparentnost
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013 ze dne 17. prosince 2013 o financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 352/78, (ES) č. 165/94, (ES) č. 2799/98, (ES) č. 814/2000, (ES) č. 1290/2005 a (ES) č. 485/2008 (1), a zejména na čl. 8 odst. 2, čl. 9 odst. 2, článek 23, čl. 36 odst. 6, čl. 46 odst. 5 a 6, čl. 50 odst. 2, čl. 53 odst. 1, čl. 57 odst. 2, čl. 62 odst. 2, čl. 66 odst. 4 a články 88, 104 a 114 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení (EU) č. 1306/2013 stanoví základní pravidla pro financování, řízení a sledování společné zemědělské politiky, mj. pro akreditaci platebních agentur a koordinačních subjektů, finanční řízení, postupy schvalování, kontrolní systémy a sankce, včetně kontroly operací, jistot a transparentnosti. V zájmu hladkého fungování a jednotného uplatňování nového právního rámce, který uvedené nařízení zavádí, byla Komise zmocněna přijmout určitá pravidla v těchto oblastech. Tato nová pravidla by měla nahradit příslušná ustanovení nařízení Komise (ES) č. 601/94 (2), (ES) č. 4/2004 (3), (ES) č. 883/2006 (4), (ES) č. 884/2006 (5), (ES) č. 885/2006 (6), (ES) č. 259/2008 (7) a (EU) č. 282/2012 (8). Nařízení (ES) č. 883/2006, (ES) č. 884/2006, (ES) č. 885/2006 a (EU) č. 282/2012 byla zrušena nařízením Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 (9). V zájmu srozumitelnosti a právní jistoty by nařízení (ES) č. 601/94, (ES) č. 4/2004 a (ES) č. 259/2008 měla být tímto nařízením zrušena,
(2)
Platební agentury by měly být akreditovány členskými státy pouze tehdy, pokud splňují určitá minimální kritéria stanovená na úrovni Unie, jak je uvedeno v čl. 1 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014. Tato „akreditační kritéria“ jsou stanovena v příloze I nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014. Měla by být stanovena pravidla týkající se postupů pro vydávání, přezkum a odejmutí akreditace platebních agentur a koordinačních subjektů.
(3)
Členské státy by měly mít své platební agentury pod stálým dohledem. Měly by zřídit systém výměny informací, aby měly příslušné orgány zprávy a byly neustále informovány o podezření na případy nedodržení předpisů. Měl by být zaveden postup, který by členské státy použily při řešení takových případů, a tento postup by měl zahrnovat povinnost vypracovat ve stanovené lhůtě plán nápravy všech zjištěných nedostatků. Pokud jde o výdaje vynaložené platebními agenturami, kterým jejich členský stát ponechal akreditaci i přesto, že takový plán v dané lhůtě neprovedly, Komise by měla mít možnost rozhodnout o sledování nedostatků prostřednictvím postupu pro schválení souladu podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013.
(4)
Podle čl. 7 odst. 3 písm. b) prvního pododstavce nařízení (EU) č. 1306/2013 se od odpovědných pracovníků akreditovaných platebních agentur vyžaduje, aby vypracovali prohlášení řídícího subjektu o úplnosti, přesnosti a věcné správnosti účetní závěrky a řádném fungování systémů vnitřní kontroly, jakož i o legalitě a správnosti uskutečněných operací. Měla by se stanovit pravidla, pokud jde o obsah a formát těchto prohlášení řídícího subjektu.
(5)
Mělo by dojít k vypracování pravidel pro fungování koordinačních subjektů uvedených v čl. 7 odst. 4 nařízení (EU) č. 1306/2013 a úkolů certifikačních subjektů uvedených v článku 9 uvedeného nařízení. Kromě toho by měl být specifikován obsah osvědčení a zpráv, které mají certifikační subjekty vypracovávat za účelem pomoci Komisi při postupu schvalování účetní závěrky.
(6)
Pro zajištění řádného řízení prostředků vyhrazených v rozpočtu Unie pro Evropský zemědělský záruční fond (EZZF) a Evropský zemědělský fond pro rozvoj venkova (EZFRV) (dále jen „fondy“) by platební agentury měly vést oddělené účetnictví týkající se výhradně plateb a účelově vázaných příjmů z a do každého fondu. Účetnictví vedené platebními agenturami proto musí pro každý z těchto fondů vykazovat odděleně výdaje a příjmy vynaložené podle čl. 4 odst. 1 a článků 5 a 43 nařízení (EU) č. 1306/2013 a umožnit uvést tyto výdaje a příjmy do vztahu s finančními zdroji, které jsou pro ně uvolněny z rozpočtu Unie.
(7)
Společná zemědělská politika je financována v eurech, přičemž členské státy, které nepřijaly euro, mohou uskutečňovat platby příjemcům ve své národní měně. K oprávnění provést konsolidaci všech výdajů a příjmů je tudíž nezbytné stanovit, že příslušné platební agentury musí být s to poskytovat údaje týkající se výdajů a příjmů jak v eurech, tak i v měně, v níž byly zaplaceny nebo získány.
(8)
Výdaje, které jsou na pomoc rozvoje venkova v rámci EZFRV spolufinancovány z rozpočtu Unie a z vnitrostátních rozpočtů, jsou založeny na podrobných programech rozčleněných podle jednotlivých opatření, zvláštní sazby příspěvků a prioritní oblasti. V souladu se zásadou řádného finančního řízení by tyto výdaje měly být sledovány a zaúčtovány na tomto základě, aby bylo možné identifikovat všechny operace podle jednotlivých programů, opatření, zvláštních sazeb příspěvku a prioritních oblastí. Tím bude zajištěna možnost ověřit soulad mezi uskutečněnými výdaji a vyčleněnými finančními prostředky. V této souvislosti by měly být upřesněny prvky, které musí mít platební agentury na zřeteli. Platební agentury by měly u provedeného financování na účtech jasně prokázat zejména původ veřejných a unijních finančních prostředků. Nadto by měly být identifikovány částky, které mají být a které byly získány zpět od příjemců podpory, a uvedeny původní operace, s nimiž tyto částky souvisí.
(9)
Členské státy uvolní prostředky potřebné k financování výdajů EZZF uvedených v čl. 4 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013 předtím, než Komise uhradí uvedené výdaje formou měsíčních úhrad uskutečněných výdajů. Obdobně mohou členské státy obdržet zálohu pro výdaje EZFRV, která by se později vykázala v rámci schvalování roční účetní závěrky podle článku 51 nařízení (EU) č. 1306/2013. V zájmu zajištění řádného řízení finančních toků by členské státy měly shromažďovat informace nezbytné pro prokázání úplnosti, přesnosti a věcné správnosti vynaložených výdajů na tyto měsíční úhrady a v případě jakýchkoli příjmů či výdajů je uchovávat k dispozici Komise, nebo je pravidelně Komisi předávat. Tyto informace by členské státy měly Komisi poskytovat v intervalech přizpůsobených způsobu správy každého z fondů. Poskytováním informací v uvedených intervalech by neměla být dotčena povinnost členských států vést úplné informace shromážděné pro řádné sledování výdajů, tak aby byly Komisi k dispozici za účelem ověření.
(10)
Obecné povinnosti platebních agentur ohledně vedení účetnictví se týkají údajů požadovaných pro správu a kontrolu finančních prostředků Unie. Tyto povinnosti se však netýkají požadavků o proplacení výdajů ani údajů, které musí být za účelem získání takové náhrady Komisi poskytnuty. Je tudíž třeba upřesnit, které informace a údaje o výdajích, jež mají být financovány z fondů, musí být Komisi pravidelně předávány. Informace, které členské státy sdělují Komisi, jí musí umožnit, aby předané informace použila přímo a co nejúčinněji pro správu účtů fondů, jakož i pro související platby. K dosažení tohoto cíle je třeba stanovit, že veškeré informace, které je třeba zpřístupnit a předávat mezi členskými státy a Komisí, by měly být zasílány elektronickou cestou.
(11)
Podle čl. 102 odst. 1 písm. c) prvního pododstavce nařízení (EU) č. 1306/2013 musí být pro opatření související s operacemi financovanými z fondů výkazy výdajů, které slouží zároveň jako žádost o platby, předány Komisi spolu s požadovanými informacemi. Aby členské státy a platební agentury mohly tyto výkazy výdajů sestavovat podle harmonizovaných pravidel a Komise mohla vzít v úvahu žádosti o platbu, měly by být stanoveny podmínky, za nichž mohou být uvedené výdaje zohledněny v rámci příslušných rozpočtů EZZF a EZFRV. Tyto podmínky by měly specifikovat pravidla pro zaznamenávání výdajů a příjmů, zejména pak účelově vázaných příjmů a případných oprav, které mají být provedeny, a pro jejich skutečné vykázání.
(12)
Jestliže na základě výkazů výdajů obdržených od členských států v rámci EZZF celková částka předběžných závazků, které by mohly být povoleny podle čl. 170 odst. 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 (10), překračuje 75 % všech prostředků pro běžný rozpočtový rok, je Komise povinna tyto částky snížit. Podle zásady řádného finančního řízení musí být toto snížení poměrně rozloženo mezi všechny členské státy na základě výkazů výdajů obdržených od těchto členských států. Aby bylo rozdělování dostupných finančních prostředků mezi členské státy učiněno spravedlivě, je třeba stanovit, že měsíční platby v rámci EZZF v tomto případě budou sníženy o určité procento, stanovené pro každou kapitolu, z výkazů výdajů předaných každým členským státem a že zůstatek nevyplacený během měsíce bude znovu přidělen podle rozhodnutí Komise v dalších měsíčních platbách.
(13)
Poté, co Komise rozhodla o měsíčních platbách, měla by členským státům poskytnout finanční prostředky nezbytné k pokrytí výdajů, které mají být financovány z fondů, a to praktickým způsobem a za podmínek, které je třeba stanovit na základě informací sdělených členskými státy Komisi a na základě informačních systémů zavedených Komisí.
(14)
Podmínkou pro úhradu výdajů na veřejnou intervenci vynaložených platebními agenturami je, že do jejich výkazů průběžných výdajů budou začleněny hodnoty a částky zaúčtované v průběhu měsíce následujícího po měsíci, k němuž se vztahují operace veřejného skladování. Aby bylo zajištěno hladké fungování systému úhrad, je nezbytné stanovit způsob, jakým mají být tyto informace, které jsou nezbytné k výpočtu nákladů a výdajů, oznámeny Komisi.
(15)
V souladu s čl. 3 odst. 3 nařízení (EU) č. 907/2014 musí účetnictví týkající se veřejných zásob držených v rámci intervence umožnit zjistit jak částku financování vyplaceného Unií, tak stav zásob produktů, jež byly dány do intervenčního režimu. Za tímto účelem je třeba stanovit, že platební agentury musí vést odděleně skladové účetnictví a finanční účty, jež musí obsahovat údaje nezbytné ke sledování zásob a k řízení financování výdajů a příjmů vytvořených veřejnými intervenčními opatřeními.
(16)
Pokud jde o intervenční opatření ve formě veřejného skladování, zaúčtování údajů o množstvích, hodnotách a o některých průměrech ze strany platebních agentur je povinné. Existují však okolnosti, za nichž by se určité operace a výdaje neměly zaúčtovávat, nebo by se tak mělo dít podle zvláštních pravidel. V zájmu zajištění rovného zacházení a ochrany finančních zájmů Unie by se takové okolnosti měly specifikovat, včetně případných opatření pro zaúčtování operací a výdajů.
(17)
Datum, k němuž se provádí zaúčtování různých výdajových a příjmových položek, které jsou spojené s intervenčními opatřeními ve formě veřejného skladování, závisí na povaze operací, na něž se vztahují, a může být stanoveno v rámci právních předpisů z jednotlivých odvětví zemědělství. V tomto kontextu je třeba přijmout obecné pravidlo, kterým se stanoví, že zaúčtování těchto položek se provádí ke dni, ve kterém dojde ke hmotné operaci vyplývající z intervenčního opatření, a kterým se stanoví zvláštní případy, které je třeba vzít v úvahu.
(18)
V zájmu řádného finančního řízení by členské státy měly Komisi poskytnout prognózu částek, které je třeba ještě financovat z EZFRV v daném zemědělském rozpočtovém roce, a odhady výše požadovaného financování na následující rozpočtový rok. Aby mohla Komise plnit své povinnosti, měly by jí být tyto informace sdělovány včas, každopádně však dvakrát do roka, a to každoročně nejpozději do 31. ledna a 31. srpna.
(19)
V souladu s čl. 36 odst. 6 nařízení (EU) č. 1306/2013 musí být stanoveny lhůty pro vyhotovování výkazů výdajů, které se týkají operací prováděných v rámci EZFRV. S ohledem na specifičnosti účetních pravidel, která platí EZFRV, uplatňování předběžného financování a financování opatření za kalendářní rok je třeba stanovit, že uvedené výdaje musí být vykazovány v pravidelných intervalech, které vyhovují těmto zvláštním podmínkám.
(20)
Výměna informací a dokumentů mezi členskými státy a Komisí, jakož i poskytování a sdělování informací členskými státy Komisi obvykle probíhá elektronickou cestou. Pro vylepšení těchto výměn informací ohledně fondů a pro rozšíření jejich využívání byly v souladu s nařízením (ES) č. 883/2006 zřízeny informační systémy. Tyto systémy by měly být využívány a fungovat i poté, co Komise informuje členské státy prostřednictvím Výboru zemědělských fondů.
(21)
Podmínky pro zpracování informací těmito informačními systémy, jakož i forma a obsah dokumentů, jejichž sdělování je požadováno podle nařízení (EU) č. 1306/2013, vyžadují časté úpravy, které jsou důsledkem vývoje platných právních předpisů nebo požadavků spojených s řízením. Měla by být rovněž stanovena jednotná pravidla pro předkládání příslušných dokladů členskými státy. Pro dosažení těchto cílů a ve snaze zjednodušit postupy a umožnit, aby příslušné informační systémy byly rychle provozuschopné, je žádoucí určit formu a obsah dokumentů na základě standardizovaných vzorů a protokolů a stanovit, že jejich úpravy a aktualizaci provede Komise poté, co informuje Výbor zemědělských fondů.
(22)
Podle článku 58 nařízení (EU) č. 1306/2013 jsou členské státy prostřednictvím svých platebních agentur odpovědné za řízení a kontrolu legality výdajů z fondů. Za sdělování nebo zaznamenávání údajů o finančních operacích v rámci informačních systémů a jejich aktualizaci by tedy měly nést odpovědnost platební agentury, provádí je přímo platební agentury nebo subjekty, na které byla tato funkce přenesena, popřípadě jsou zajišťovány i prostřednictvím akreditovaných koordinačních subjektů.
(23)
Některé dokumenty nebo prohlášení stanovené v čl. 102 odst. 1 prvním pododstavci nařízení (EU) č. 1306/2013 nebo v aktech Komise přijatých pro účely uvedeného článku vyžadují podpis pověřené osoby nebo souhlas osoby v jedné nebo několika etapách dotyčného postupu. Informační systémy zavedené k předávání těchto dokumentů by měly v těchto případech umožnit jednoznačnou identifikaci každé osoby a poskytovat dostatečnou záruku neporušitelnosti obsahu dokumentů, a to i během jednotlivých etap postupu. Zejména by tomu tak mělo být u výkazů výdajů a prohlášení řídícího subjektu připojených k roční účetní závěrce podle čl. 102 odst. 1 písm. c) bodu iii) prvního pododstavce nařízení (EU) č. 1306/2013 a u dokumentů předávaných elektronickou cestou v rámci těchto postupů.
(24)
Podle čl. 58 odst. 1 písm. e) nařízení (EU) č. 1306/2013 jsou členské státy prostřednictvím svých platebních agentur odpovědné za zpětné získání neoprávněných plateb a úroků. V zájmu zajištění účinného a řádného uplatňování uvedených ustanovení je vhodné stanovit jednotná pravidla týkající se úroků uplatnitelných na zpětné získání neoprávněných plateb. Aniž je dotčen čl. 54 odst. 3 první pododstavec písm. a) a b) nařízení (EU) č. 1306/2013, mohou členské státy povinnost získat zpět neoprávněně vyplacené částky splnit různými způsoby. Aniž jsou dotčena jakákoli jiná opatření k prosazení práva stanovená vnitrostátním právem, účinným a nákladově efektivním způsobem zpětného vymáhání dluhů je snížení budoucích plateb dlužníkovi o částku, která má být získána zpět, jakmile je v souladu s vnitrostátními předpisy tento dluh zjištěn. Pro členské státy by proto mělo být povinné, aby uplatňovaly tento způsob vymáhání dluhů, přičemž by měly být stanoveny společné podmínky pro jeho použití.
(25)
Je třeba stanovit podrobná ustanovení jak pro postup schválení účetní závěrky podle článku 51 nařízení (EU) č. 1306/2013, tak i pro postup pro schválení souladu podle článku 52 uvedeného nařízení včetně mechanismu, pomocí něhož jsou výsledné částky buď odečítány od jedné z následujících plateb vyplacených Komisí členským státům, nebo k této platbě přičítány.
(26)
Pokud jde o schvalování účetní závěrky v souladu s článkem 51 nařízení (EU) č. 1306/2013, je dále nezbytné určit obsah ročních účetních závěrek platebních agentur a stanovit lhůtu pro předání těchto účetních závěrek a dalších náležitých dokumentů Komisi. Dále je nutné objasnit, jak dlouho musí platební agentury uchovávat pro potřeby Komise podklady týkající se všech výdajů a účelově vázaných příjmů. Kromě toho je třeba stanovit, že Komise určuje formu a obsah účetních údajů, které jí platební agentury musí poskytovat.
(27)
S cílem zajistit, aby v běžných případech byl postup pro schvalování souladu ukončen v přiměřené lhůtě, je vhodné pro různé fáze postupu stanovit zvláštní lhůty, které by Komise a členské státy musely dodržet. Zároveň je však zapotřebí, aby Komise měla možnost tyto lhůty prodloužit, pokud si takové prodloužení vyžaduje složitost vyšetřovaného případu. Postup pro schvalování souladu by měl dát členským státům právo na kontradiktorní řízení a řádně vyhodnocovat informace nezbytné pro hodnocení rizik fondů.
(28)
V souladu s čl. 59 odst. 5 nařízení (EU) č. 1306/2013 jsou členské státy povinny zajistit minimální úroveň kontrol na místě nezbytných pro účinné řízení rizik. Členské státy však v rámci své odpovědnosti smějí snížit minimální úroveň těchto kontrol na místě, pokud bylo shledáno, že řídicí a kontrolní systémy řádně fungují a míra chybovosti zůstává na přijatelné úrovni. Zatímco v právních předpisech v odvětví zemědělství je nutné stanovit nezbytné minimální úrovně kontrol na místě, měla by se stanovit horizontální pravidla možnosti snížit minimální úroveň kontrol na místě platná pro všechna opatření financovaná z fondů, jakož i příslušné podmínky. Kromě těchto horizontálních pravidel mohou právní předpisy v odvětví zemědělství stanovit další pravidla.
(29)
Mimoto je vhodné stanovit pravidla pro provádění kontrol operací uvedených v článku 80 nařízení (EU) č. 1306/2013 ze strany členských států, zejména pokud jde o výběr podniků a počet a harmonogram kontrol.
(30)
Podle hlavy V kapitoly III nařízení (EU) č. 1306/2013 týkající se kontroly operací musí členské státy předávat Komisi řadu sdělení. Jelikož standardizace formy a obsahu těchto sdělení usnadní jejich používání a zajistí jednotný přístup, je třeba přijmout podrobná pravidla týkající se jejich formy a obsahu. Kromě toho je třeba stanovit pravidla pro uchovávání obchodní dokumentace, pro společná opatření zahrnující vzájemnou pomoc podle článku 83 nařízení (EU) č. 1306/2013, jakož i pro zvláštní orgány uvedené v článku 85 uvedeného nařízení.
(31)
Nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 stanoví pravidla doplňující právní rámec v oblasti jistot, zejména co se týče povinnosti složit jistotu, podmínek týkajících se jistot, jakož i pravidla pro složení, uvolnění a propadnutí jistoty. V zájmu zajištění jednotného uplatňování těchto pravidel by měla být přijata ustanovení týkající se formy a postupů pro složení a uvolnění jistoty, jakož i pro výměnu informací a sdělení požadovaných v tomto ohledu.
(32)
Podle hlavy VII kapitoly IV nařízení (EU) č. 1306/2013 týkající se transparentnosti se od členských států vyžaduje, aby každoročně zveřejňovaly příjemce finančních prostředků z fondů, jakož i částky, které každý příjemce z každého z těchto fondů obdržel. Za tímto účelem a v souladu s článkem 111 nařízení (EU) č. 1306/2013 by měla být stanovena forma uvedeného zveřejnění. Toto zveřejnění by nemělo překročit meze toho, co je zapotřebí k dosažení sledovaných cílů transparentnosti.
(33)
Zveřejnění by mělo být v souladu s informacemi, které mají platební agentury ve svém účetnictví a záznamech, a mělo by se týkat plateb obdržených v minulém rozpočtovém roce. Tyto informace by měly být veřejnosti sdělovány jasným a jednotným způsobem a měly by být k dohledání do 31. května.
(34)
Podle čl. 111 odst. 1 prvního pododstavce písm. c) nařízení (EU) č. 1306/2013 mají být zveřejněny výše vyplacených částek odpovídajících každému opatření financovanému z fondů, které daný příjemce obdržel. Nicméně za účelem zajištění dodržování povinnosti stanovené v článku 112 uvedeného nařízení je rovněž nezbytné stanovit prahové hodnoty, pod jejichž úrovní by se jména příjemců nezveřejňovala.
(35)
V souladu s čl. 111 odst. 1 prvním pododstavcem písm. b) nařízení (EU) č. 1306/2013 je zveřejnění příjemců finančních prostředků z fondů nezbytné pro identifikaci obce, kde příjemce sídlí nebo je registrován. Tyto informace by měly být také k dispozici v případě příjemců, kteří jsou fyzickými osobami a jejichž jména nesmí být zveřejněna v souladu s článkem 112 uvedeného nařízení. Pokud by však z důvodu omezeného počtu příjemců sídlících nebo registrovaných v dané obci zveřejnění názvu obce mělo za následek identifikaci příjemce, který je fyzickou osobou, měla by být přijata ustanovení, která by zabránila nepřiměřenému a zbytečnému porušování soukromí.
(36)
Informace by měly být zveřejněny na internetu, formou vyhledávače, který zajistí, že k nim bude mít přístup široká veřejnost. Nástroj na vyhledávání by měl umožnit vyhledávání na základě určitých kritérií a výsledky vyhledávání by měly být poskytnuty ve snadno přístupné formě.
(37)
Aby se vyhovělo platným požadavkům na ochranu údajů, je třeba příjemce finančních prostředků z těchto rozpočtů informovat o zveřejnění jejich údajů ještě před zveřejněním. Informace by měly být poskytovány příjemcům prostřednictvím formulářů žádostí o podporu nebo v okamžiku sběru údajů. Pokud jde o výdaje vzniklé v rozpočtových letech 2014 a 2015, nelze-li příjemce informovat v okamžiku sběru osobních údajů, měli by být informováni s přiměřeným předstihem před zveřejněním.
(38)
Aby se usnadnil přístup veřejnosti ke zveřejněným údajům, měly by členské státy zřídit internetové stránky obsahující informace týkající se příjemců finančních prostředků z fondů a prahové hodnoty podle článku 112 nařízení (EU) č. 1306/2013. Vzhledem k různým organizačním strukturám v členských státech by se státy měly rozhodnout, který orgán je odpovědný za zřízení a údržbu internetové schránky a za zveřejňování údajů. Komise by měla vytvořit internetovou stránku, která obsahuje odkazy na internetové stránky členských států.
(39)
Článek 10 tohoto nařízení by se měl použít pro výdaje uskutečněné a účelově vázané příjmy vybrané členskými státy počínaje 16. říjnem 2014 s cílem zajistit kontinuitu podávání zpráv v rámci téhož rozpočtového roku.
(40)
S cílem zajistit jednotné zacházení v probíhajících postupech pro schvalování souladu by se lhůty podle čl. 34 odst. 3 a 4 tohoto nařízení neměly týkat těch postupů, u nichž bude oznámení podle čl. 11 odst. 1 nařízení (ES) č. 885/2006 podáno před dnem 1. ledna 2015.
(41)
Vzhledem k tomu, že se hlava VII kapitola IV nařízení (EU) č. 1306/2013, která pojednává o transparentnosti, vztahuje na uskutečněné platby počínaje rozpočtovým rokem 2014, měla by se příslušná ustanovení tohoto nařízení použít na tyto platby.
(42)
Aby členské státy měly dostatek času na provedení, měly by se informace předávané v souladu s přílohou II sloupci V1 a V2 začít poskytovat počínaje rozpočtovým rokem 2016.
(43)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru zemědělských fondů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PLATEBNÍ AGENTURY A DALŠÍ SUBJEKTY
Článek 1
Postup akreditace platebních agentur
1. Členské státy jmenují orgán na ministerské úrovni, jenž bude zodpovídat za:
a)
vydávání, přezkum a odnímání akreditace platebním agenturám;
b)
provádění úkolů, které byly v rámci této kapitoly svěřeny příslušnému orgánu.
2. Příslušný orgán prostřednictvím formálního aktu rozhodne o vydání nebo po provedení přezkumu o odnětí akreditace platební agentury na základě posouzení akreditačních kritérií uvedených v čl. 1 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 (dále jen „akreditační kritéria“). Příslušný orgán akreditace nebo odnětí akreditace bezodkladně oznámí Komisi.
3. Příslušný orgán jmenuje auditní subjekt, který bude provádět šetření ještě před udělením akreditace (předakreditační přezkum). Auditním subjektem je auditní orgán nebo jiná veřejná či soukromá organizace nebo organizační jednotka orgánu disponujícího odpovídajícími znalostmi, dovednostmi a schopností provádět audity. Auditní subjekt musí být na platební agentuře, která má být akreditována, nezávislý. Šetření (předakreditační přezkum) prováděné auditním subjektem se týká zejména:
a)
zavedených postupů a systémů pro schvalování a provádění plateb;
b)
rozdělení úkolů a přiměřenosti vnitřní i vnější kontroly v souvislosti s operacemi financovanými z Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV) (dále jen „fondy“);
c)
míry způsobilosti zavedených postupů a systémů, včetně opatření proti podvodům založených na vyhodnocení rizik, chránit rozpočet Unie;
d)
bezpečnost informačních systémů;
e)
vedení účetních záznamů.
Auditní subjekt vypracuje zprávu, která podrobně popisuje činnosti vykonané při auditu, jeho výsledky a posouzení, zda platební agentura splňuje akreditační kritéria. Zpráva musí být předána příslušnému orgánu, který poté vydá rozhodnutí o akreditaci, pokud je spokojen s tím, jak platební agentura splňuje akreditační kritéria.
4. Pokud se příslušný orgán domnívá, že platební agentura nesplňuje akreditační kritéria, zašle agentuře přesné podmínky, které agentura musí splnit předtím, než jí může být akreditace udělena.
Až do provedení nezbytných změn, jejichž cílem je splnit tyto zvláštní podmínky, lze akreditaci udělit dočasně na období stanovené v závislosti na závažnosti zjištěných problémů, avšak ne na období delší než dvanáct měsíců. V řádně odůvodněných případech může Komise na žádost dotčeného členského státu toto období prodloužit.
5. Informace podle čl. 102 odst. 1 prvního pododstavce písm. a) nařízení (EU) č. 1306/2013 jsou předávány ihned po první akreditaci platební agentury a v každém případě ještě předtím, než bude jakýkoli její výdaj naúčtován fondům. K těmto informacím jsou připojeny následující výkazy a dokumenty týkající se:
a)
odpovědností svěřených dané platební agentuře;
b)
rozdělení odpovědností mezi odbory platební agentury;
c)
vztahu platební agentury s dalšími veřejnoprávními či soukromoprávními subjekty, které odpovídají za provádění jakýchkoli opatření, v jejichž rámci platební agentura účtuje výdaje fondů;
d)
postupů sloužících k přijímání, ověřování a potvrzování nároků vznesených příjemci, a dále ke schvalování, hrazení a účtování výdajů;
e)
opatření v oblasti bezpečnosti informačních systémů;
f)
zprávy o předakreditačním přezkumu provedeném auditním subjektem uvedeným v odstavci 3.
6. Komise uvědomí Výbor zemědělských fondů o platebních agenturách akreditovaných ve všech členských státech.
Článek 2
Přezkum akreditace
1. Příslušný orgán má pod stálým dohledem platební agentury, za které odpovídá, a to zejména na základě osvědčení a zpráv vypracovaných certifikačním subjektem podle článku 9 nařízení (EU) č. 1306/2013, a vyšetřuje zjištěné nedostatky.
Každé tři roky příslušný orgán písemně informuje Komisi o svém dohledu nad platebními agenturami a monitorování jejich činností. Zpráva zahrne přezkum toho, jak platební agentury průběžně plní akreditační kritéria, společně se shrnutím opatření přijatých k nápravě zjištěných nedostatků. Příslušný orgán potvrdí, zda platební agentury, za něž je odpovědný, i nadále splňují akreditační kritéria.
2. Členské státy vytvoří systém, který zajistí, že jsou informace naznačující neplnění akreditačních kritérií ze strany platební agentury bezodkladně sděleny příslušnému orgánu.
3. Pokud příslušný orgán zjistil, že akreditovaná platební agentura neplní jedno nebo více akreditačních kritérií způsobem, který brání plnění úkolů stanovených v čl. 1 odst. 1 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014, neprodleně akreditaci platební agentury podmíněně pozastaví. Příslušný orgán vypracuje plán obsahující opatření a lhůty pro nápravu zjištěných nedostatků ve lhůtě stanovené podle závažnosti problému, která nesmí být delší než dvanáct měsíců ode dne podmíněného pozastavení akreditace. V řádně odůvodněných případech může Komise na žádost dotčeného členského státu tuto lhůtu prodloužit.
4. Příslušný orgán oznámí Komisi své rozhodnutí o podmíněném pozastavení akreditace platební agentury, o plánu vypracovaném v souladu s odstavcem 3 a následně o pokroku při provádění těchto plánů.
5. Pokud dojde k odebrání akreditace, příslušný orgán ihned akredituje jinou platební agenturu, která splňuje podmínky stanovené v čl. 7 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013, aby nedošlo k pozastavení plateb příjemcům.
6. Pokud Komise zjistí, že příslušný orgán nesplnil svou povinnost vypracovat plán nápravy podle odstavce 3 nebo že platební agentura je i nadále akreditována, aniž by tento plán ve stanovené lhůtě plně provedla, vyzve příslušný orgán k odnětí akreditace dané platební agentuře, pokud nebudou provedeny nezbytné změny ve lhůtě stanovené Komisí s ohledem na závažnost problému. V takovém případě může Komise rozhodnout o sledování nedostatků podle schvalování souladu podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 3
Prohlášení řídícího subjektu
1. Prohlášení řídícího subjektu uvedené v čl. 7 odst. 3 prvním pododstavci písm. b) nařízení (EU) č. 1306/2013 je vypracováno v přiměřené době tak, aby mohl certifikační subjekt vydat stanovisko uvedené v čl. 9 odst. 1 uvedeného nařízení.
Prohlášení řídícího subjektu má formát stanovený v příloze I tohoto nařízení a může být podmíněno výhradami, které vyčíslí potenciální finanční dopad. Pokud dojde k vyjádření výhrad, musí být součástí prohlášení plán nápravných opatření a přesný harmonogram jeho provádění.
2. Prohlášení řídícího subjektu se bude opírat o účinný dohled nad existujícím řídícím a kontrolním systémem během celého roku.
Článek 4
Koordinační subjekt
1. Koordinační subjekt uvedený v čl. 7 odst. 4 nařízení (EU) č. 1306/2013 jedná jako jediný partner Komise pro dotčený členský stát ve všech otázkách souvisejících s fondy, pokud jde o:
a)
zprostředkování informací a pokynů týkajících se funkcí a činností platebních agentur těmto agenturám a subjektům odpovědným za provádění uvedených pokynů, jakož i o podporu jejich harmonizovaného provádění;
b)
sdělování informací uvedených v článcích 7 a 102 nařízení (EU) č. 1306/2013 Komisi;
c)
přístup Komise k úplným záznamům všech účetních údajů vyžadovaných pro statistické a kontrolní účely.
2. Platební agentura může jednat jako koordinační subjekt za předpokladu, že jsou tyto dvě funkce vykonávány odděleně.
3. Při plnění svých úkolů může koordinační subjekt v souladu s vnitrostátními postupy požádat o pomoc jiné správní orgány nebo útvary, zejména ty s účetní či technickou odborností.
4. Důvěrnost, integrita a dostupnost všech počítačových údajů v držení koordinačního subjektu bude zajištěna pomocí opatření přizpůsobených organizační struktuře, počtu pracovníků a technologickému prostředí každého koordinačního subjektu. Finanční a technologické nasazení bude úměrné skutečně hrozícím rizikům.
5. Informace uvedené v čl. 102 odst. 1 prvním pododstavci písm. a) nařízení (EU) č. 1306/2013 se předávají ihned po první akreditaci koordinačního subjektu a v každém případě ještě předtím, než bude jakýkoli výdaj, za který je subjekt odpovědný, naúčtován fondům. Je k němu přiložena akreditační listina subjektu spolu s informacemi o organizaci, účetnictví a podmínkách vnitřní kontroly, které souvisejí s jeho fungováním.
Článek 5
Certifikace
1. Příslušný orgán určí certifikační subjekt uvedený v článku 9 nařízení (EU) č. 1306/2013.
2. Certifikační subjekt organizuje svou práci efektivně a účinně a provádí své kontroly v přiměřené lhůtě, přičemž přihlíží k povaze a načasování operací na dotčený rozpočtový rok.
3. Stanovisko, které certifikační subjekt poskytuje v souladu s čl. 9 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013, se vypracuje každý rok.
Toto stanovisko vychází z auditní činnosti provedené v souladu s články 6 a 7 tohoto nařízení.
4. Certifikační subjekt vypracuje zprávu o svých zjištěních. Zpráva se týká svěřených funkcí. Zpráva uvádí, zda v období, na které se zpráva vztahuje:
a)
platební agentura splňovala akreditační kritéria;
b)
postupy platební agentury poskytovaly dostatečné ujištění, že výdaje účtované fondům byly uskutečněny v souladu s předpisy Unie, čímž současně ujistí o legalitě a správnosti uskutečněných operací a provedení případných doporučení za účelem zlepšení;
c)
roční účetní závěrka uvedená v článku 29 tohoto nařízení byla v souladu s účetními knihami a záznamy platební agentury;
d)
výkazy výdajů a intervenčních operací byly ve své podstatě pravdivým, úplným a přesným záznamem operací účtovaných fondům;
e)
finanční zájmy Unie byly náležitě chráněny s ohledem na vyplacené zálohy, získané záruky, intervenční zásoby a částky, které mají být získány zpět.
Zpráva obsahuje informace o počtu a kvalifikaci zaměstnanců provádějících audit, o provedené práci, o počtu posouzených transakcí, o dosaženém stupni věcnosti a důvěryhodnosti, o zjištěných slabinách a doporučeních ke zlepšení a o operacích certifikačního subjektu i dalších auditorských subjektů uvnitř i vně platební agentury, na nichž je postaveno úplné či částečné ujištění certifikačního subjektu o vykazovaných skutečnostech.
Článek 6
Zásady auditu
1. Certifikační audit se provádí v souladu s mezinárodně uznávanými auditorskými standardy.
2. Certifikační subjekt vypracuje strategii auditu, která stanoví rozsah, načasování a zaměření certifikačního auditu, auditní metody a metodiku výběru vzorků. Plán auditu se vypracuje za každý rozpočtový rok, který je předmětem auditu, na základě odhadů auditorského rizika. Na požádání musí Komise od certifikačního subjektu obdržet strategii auditu i plán auditu.
3. Přiměřené úrovně věrohodnosti auditu plynoucí z jeho prověrek má být dosaženo prostřednictvím posuzování kontrolního systému včetně testování dodržování předpisů, prověrek věcné správnosti výdajů sestávajících z testování podrobných údajů a analytických postupů.
4. Komise vypracuje pokyny obsahující zejména:
a)
další vyjasnění a pokyny pro certifikační audit, který má být prováděn;
b)
stanovení přiměřené úrovně věrohodnosti auditu plynoucí z prověrek provedených v jeho rámci.
Článek 7
Metody auditu
1. Metody certifikačního auditu musí být definovány ve strategii auditu podle čl. 6 odst. 2.
2. V zájmu dosažení cílů auditu a poskytnutí stanoviska, jak je stanoveno v čl. 9 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013, jsou součástí auditu audity systémů, prověrky věcné správnosti a ověřování souhlasu finančních prohlášení a prohlášení řídícího subjektu.
3. Prověrky věcné správnosti výdajů zahrnují ověřování legality a správnosti uskutečněných operací na úrovni konečných příjemců. Pro tyto účely se certifikační subjekt může účastnit druhostupňových kontrol na místě prováděných platební agenturou. Certifikační subjekt se nesmí účastnit prvostupňových kontrol na místě prováděných platební agenturou, s výjimkou situací, kdy by bylo fyzicky nemožné prvostupňové kontroly provedené platební agenturou znovu prověřit. Co se týče prověrek věcné správnosti, certifikační subjekty mohou používat integrovaný přístup k výběru vzorků.
4. Komise poskytne další podmínky a pokyny ohledně plánování auditních postupů, integrace výběru vzorků, plánování a provádění opětovného ověřování operací na místě prostřednictvím pokynů, jak je uvedeno v čl. 6 odst. 4.
KAPITOLA II
FINANČNÍ ŘÍZENÍ FONDŮ
ODDÍL 1
Obecná ustanovení
Článek 8
Účetnictví platebních agentur
1. Každá platební agentura vede samostatné účetní záznamy o výdajích a příjmech uvedených v čl. 4 odst. 1 a článcích 5 a 43 nařízení (EU) č. 1306/2013 a o používání finančních prostředků vyčleněných na platby příslušných výdajů. Tento způsob vedení účtů musí umožnit rozlišit a poskytnout odděleně finanční údaje týkající se EZZF a EZFRV.
2. Platební agentury členských států, které nepřijaly euro, vedou účetnictví, jež obsahuje částky v měně, v níž byly zaplaceny výdaje a přijaty příjmy. Pro účely konsolidace veškerých výdajů a příjmů musí být agentury schopny poskytnout příslušné údaje v národní měně a v eurech.
3. Co se týče EZFRV, každá platební agentura určená pro program rozvoje venkova vede účetní záznamy, které umožňují rozeznat všechny operace podle jednotlivých programů a opatření. Tyto účetní záznamy především obsahují:
a)
částku veřejných výdajů a částku příspěvku Unie vyplacených v rámci každé operace;
b)
částky, které je třeba získat zpět od příjemců v souvislosti se zjištěnými nesrovnalostmi nebo nedbalostmi;
c)
částky získané zpět spolu s uvedením původní operace.
ODDÍL 2
Účetnictví ezzf
Článek 9
Poskytování informací členskými státy
Členské státy shromažďují a poskytují Komisi informace o celkové částce zaplacených výdajů a účelově vázaných příjmů vybraných každý týden, a to za těchto podmínek:
a)
informace o celkové částce uskutečněných výdajů a účelově vázaných příjmů vybraných od začátku měsíce do konce předchozího týdne nejpozději třetí pracovní den každého týdne;
b)
informace o celkové částce uskutečněných výdajů a účelově vázaných příjmů vybraných během předchozího měsíce nejpozději třetí pracovní den měsíce, pokud týden připadá na přelom měsíce.
Článek 10
Předávání informací členskými státy
1. V souladu s čl. 102 odst. 1 prvním pododstavcem písm. c) body i) a ii) nařízení (EU) č. 1306/2013 členské státy předávají Komisi elektronickou cestou s výhradou článků 11 a 12 tohoto nařízení tyto informace a dokumenty:
a)
nejpozději třetí pracovní den každého měsíce informace o celkové částce uskutečněných výdajů a účelově vázaných příjmů vybraných během předchozího měsíce, a to na základě vzoru, který Komise členským státům poskytla prostřednictvím informačních systémů, a všechny informace, které mohou vysvětlit podstatné odchylky mezi rozpočtovými prognózami sestavenými v souladu s odst. 2 písm. a) bodem iii) tohoto článku a vynaloženými výdaji nebo vybranými účelově vázanými příjmy;
b)
nejpozději dvanáctý den každého měsíce výkaz výdajů podle čl. 18 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013. Sdělení o uskutečněných výdajích a účelově vázaných příjmech vybraných od 1. do 15. října se ale předává nejpozději do 27. října.
2. Výkaz výdajů uvedený v odst. 1 písm. b) musí zahrnovat:
a)
výkaz vyhotovený každou platební agenturou na základě vzoru, který Komise členským státům poskytla prostřednictvím informačních systémů, jednotlivých druhů výdajů a příjmů rozepsaných podle rozpočtové nomenklatury Unie (a to podle podrobné rozpočtové nomenklatury), která byla poskytnuta členským státům, který se týká:
i)
uskutečněných výdajů a účelově vázaných příjmů vybraných během předchozího měsíce,
ii)
souhrnu uskutečněných výdajů a účelově vázaných příjmů od začátku rozpočtového roku až do konce předchozího měsíce,
iii)
odhadů výdajů a účelově vázaných příjmů, které se v závislosti na jednotlivých případech týkají:
-
pouze běžného měsíce a dvou měsíců následujících,
-
běžného měsíce, dvou měsíců následujících a období až do konce rozpočtového roku,
iv)
popřípadě dodatečných údajů;
b)
souhrnný seznam vytvořený členským státem na základě vzoru, který Komise členským státům poskytla prostřednictvím informačních systémů, údajů podle písmene a) za každý členský stát pro všechny platební agentury dotčeného státu;
c)
průkazní účty nákladů a příjmů týkajících se veřejné intervence, jak je uvedeno v čl. 19 odst. 2.
3. Všechny finanční informace vyžadované podle tohoto článku jsou sdělovány v eurech.
Článek 11
Obecná pravidla pro výkaz výdajů a účelově vázaných příjmů
1. Aniž jsou dotčeny zvláštní předpisy pro výkazy výdajů a příjmů týkajících se veřejného skladování podle článku 12, musí výdaje a účelově vázané příjmy vykázané platebními agenturami v rámci jednoho měsíce odpovídat platbám a příjmům, které byly skutečně provedeny během tohoto měsíce.
Tyto výdaje a příjmy jsou zapsány do účetnictví rozpočtu EZZF v rámci rozpočtového roku N.
Avšak
a)
výdaje, které mohou být zaplaceny předtím, než se začne používat ustanovení, které uvádí, že je celkově nebo částečně uhradí EZZF, mohou být vykázány pouze:
-
v rámci měsíce, během kterého se uvedené ustanovení začalo používat,
nebo
-
v rámci měsíce, který následuje po začátku používání uvedeného ustanovení;
b)
účelově vázané příjmy, které členský stát dluží Komisi, se vykazují v rámci měsíce, kdy vyprší lhůta pro uhrazení odpovídajících částek, kterou stanoví právní předpisy Unie;
c)
opravy, o nichž rozhodne Komise v rámci schvalování účetní závěrky a v rámci schvalování souladu, Komise přímo odečítá nebo případně přičítá k měsíčním platbám podle čl. 33 odst. 2 nebo čl. 34 odst. 8. Členské státy však zahrnují částky, které odpovídají těmto opravám, do výkazu sestaveného za měsíc, za který se opravy uskutečňují.
2. Výdaje a účelově vázané příjmy se berou v úvahu k datu, k němuž došlo na účtu platební agentury k připsání ve prospěch nebo k tíži. U plateb však může být rozhodné datum den, kdy dotyčný subjekt vystavil a zaslal finančnímu ústavu nebo příjemci platební doklad. Každá platební agentura používá stejný postup během celého rozpočtového roku.
3. Výdaje a účelově vázané příjmy vykázané v souladu s odstavcem 1 mohou obsahovat opravy údajů vykázaných za předešlé měsíce stejného rozpočtového roku.
Jestliže by opravy účelově vázaných příjmů v případě některé rozpočtové položky na úrovni platební agentury vedly k vykázání záporných účelově vázaných příjmů, přenášejí se přebytkové opravy do následujícího měsíce. Případné zúčtování se provádí při schvalování účetní závěrky příslušného roku.
4. Neprovedené příkazy k úhradě a platby k tíži účtu, které jsou potom znovu připsány v jeho prospěch, se vykazují jako odpočty výdajů v měsíci, během kterého je platební agentuře oznámeno neuskutečnění nebo zrušení platebního příkazu.
5. Pokud jsou platby dlužné v rámci EZZF zatíženy pohledávkou, považují se pro účely odstavce 1 za provedené v plné výši:
a)
ke dni vyplacení splatné částky příjemci, pokud je pohledávka nižší než výdaj, který je předmětem vyrovnání;
b)
ke dni započtení, jestliže je tento výdaj nižší než pohledávka nebo se jí rovná.
6. Souhrnné údaje o výdajích a účelově vázaných příjmech patřících do jednoho rozpočtového roku, které mají být předány Komisi nejpozději 27. října, mohou být opraveny pouze v rámci roční účetní závěrky, která má být Komisi předána v souladu s čl. 102 odst. 1 prvním pododstavcem písm. c) bodem iii) nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 12
Zvláštní pravidla pro výkaz výdajů týkající se veřejného skladování
1. Operace, které mají být zohledněny při sestavování výkazu výdajů týkajícího se veřejného skladování, jsou operace schválené na konci měsíce v účtech platební agentury, ke kterým došlo od začátku účetního období podle čl. 3 odst. 3 prvního pododstavce písm. a) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 do konce uvedeného měsíce.
2. Tento výkaz výdajů obsahuje hodnoty a částky určené v souladu s články 17 a 18 tohoto nařízení a článkem 4 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014 (11) a zaúčtované platebními agenturami během měsíce, který následuje po měsíci, ke kterému se operace vztahují.
Avšak
a)
pokud jde o operace uskutečněné v září, platební agentury zaúčtovávají hodnoty a částky nejpozději do 15. října;
b)
pokud jde o celkové částky snížení hodnoty podle čl. 3 odst. 1 písm. e) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014, částky se zaúčtovávají ke dni určenému rozhodnutím, které se na ně vztahuje.
Článek 13
Rozhodnutí Komise o platbě
1. Na základě údajů poskytnutých v souladu s čl. 10 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení Komise rozhodne o provedení měsíčních plateb podle čl. 18 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013, aniž by byly dotčeny opravy, které mohou být učiněny prostřednictvím příštích rozhodnutí v souladu s články 51 a 52 nařízení (EU) č. 1306/2013, přičemž přihlédne ke snížením a pozastavením plateb, o nichž bylo rozhodnuto v souladu s článkem 41 uvedeného nařízení.
2. Jestliže celkové výdaje vykázané členskými státy pro následující rozpočtový rok překročí tři čtvrtiny všech rozpočtových prostředků pro běžný rozpočtový rok, jsou předběžné závazky uvedené v čl. 170 odst. 3 nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 a příslušné měsíční platby přiděleny v poměru k výkazům výdajů do výše 75 % prostředků pro běžný rozpočtový rok. Komise zohledňuje zůstatek částek neuhrazených členským státům v rozhodnutích o pozdějších následných úhradách.
Článek 14
Poskytování finančních prostředků členským státům
1. Rozhodnutím o měsíčních platbách poskytne Komise členským státům, v rámci rozpočtových prostředků, finanční zdroje nezbytné k pokrytí výdajů, které mají být financovány z EZZF, na účet otevřený každým členským státem, přičemž se odečte částka odpovídající účelově vázaným příjmům.
Když platby, které má uskutečnit Komise, přičemž se provede odečet účelově vázaných příjmů, vedou na úrovni členského státu k negativní částce, přenášejí se přesahující odečtené částky na následující měsíce.
2. Název a číslo účtu podle odstavce 1 členské státy předají Komisi podle formátu, který jim Komise poskytne.
Článek 15
Poskytování informací v rámci veřejné intervence
1. Platební agentury předávají Komisi:
a)
na žádost Komise dokumenty a informace uvedené v čl. 3 odst. 7 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 a doplňkové vnitrostátní správní předpisy přijaté k provedení a správě intervenčních opatření;
b)
do dne stanoveného v čl. 10 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení informace o veřejném skladování na základě vzorů, které poskytla Komise členským státům prostřednictvím informačních systémů.
2. Příslušné informační systémy uvedené v článku 24 se použijí ke zveřejňování oznámení, výměně informací a tvorbě dokumentů týkajících se výdajů spojených s veřejnou intervencí.
Článek 16
Obsah účtů veřejného skladování, které musí vést platební agentury
1. Skladové účetnictví podle čl. 3 odst. 3 prvního pododstavce písm. a) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 musí obsahovat tyto třídy položek zanesených odděleně:
a)
množství produktů zjištěná na vstupu do skladu a množství produktů zjištěná na výstupu ze skladu, a to s fyzickým přemístěním nebo bez fyzického přemístění;
b)
množství použitá z titulu režimu rozdělení zdarma nejchudším osobám z Fondu evropské pomoci nejchudším osobám a zaúčtovaná podle čl. 4 odst. 3 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014, v odlišení od množství, která jsou předmětem převodu do jiného členského státu;
c)
množství odebraná jako vzorky, v odlišení od vzorků odebraných kupujícími;
d)
množství, která po zjištění vizuální prohlídkou v rámci roční inventarizace nebo při kontrole prováděné po převzetí pro intervenci, již nelze přebalit a jsou předmětem přímého prodeje;
e)
množství chybějící ze zjistitelných i nezjistitelných důvodů, včetně těch odpovídajících mezní přípustné odchylce podle platných předpisů;
f)
znehodnocená množství;
g)
přebytečná množství;
h)
chybějící množství překračující mezní přípustné odchylky;
i)
množství uložená do skladů, u nichž se zjistí, že nesplňují požadované podmínky, což vede k zamítnutí jejich převzetí;
j)
čistá množství, která se nacházejí ve skladech na konci každého měsíce nebo na konci účetního období a která jsou převedena do následujícího měsíce nebo do následujícího účetního období.
2. Finanční účty podle čl. 3 odst. 3 prvního pododstavce písm. a) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 musí obsahovat:
a)
hodnotu množství uvedených v odst. 1 písm. a) tohoto článku, přičemž se odděleně zanáší hodnota množství koupených a hodnota množství prodaných;
b)
účetní hodnotu množství použitých nebo zohledněných z titulu režimu rozdělení zdarma podle odst. 1 písm. b) tohoto článku;
c)
finanční náklady podle čl. 3 odst. 1 písm. a) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014;
d)
výdaje na fyzické operace podle čl. 3 odst. 1 písm. b) a c) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014;
e)
částky vyplývající ze snížení hodnoty podle čl. 3 odst. 1 písm. e) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014;
f)
částky vybrané nebo zpětně inkasované od prodejců, kupujících nebo skladovatelů, jiné než uvedené v čl. 20 odst. 2 tohoto nařízení;
g)
částku pocházející z přímého prodeje provedeného po roční inventuře nebo následující kontrolu provedenou po převzetí produktů k intervenčnímu skladování;
h)
ztráty a zisky z vyskladnění produktů s přihlédnutím ke snížením hodnoty ve smyslu písmene e) tohoto odstavce;
i)
ostatní debetní a kreditní položky, zejména položky odpovídající množstvím podle odst. 1 písm. c) až g) tohoto článku;
j)
průměrnou účetní hodnotu vyjádřenou podle okolností v tunách nebo v hektolitrech.
Článek 17
Účetnictví v souvislosti s veřejnou intervencí
1. U položek uvedených v článku 16 se zaúčtovávají množství, hodnoty, částky a průměry skutečně zjištěné platebními agenturami nebo hodnoty a částky vypočítané na základě paušálních částek stanovených Komisí.
2. Zjištění a výpočty podle odstavce 1 se provádějí s výhradou uplatnění těchto pravidel:
a)
náklady na vyskladnění u množství, u kterých byla zjištěna manka nebo znehodnocení, v souladu s pravidly stanovenými v přílohách VI a VII nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014, se účtují pouze za množství skutečně prodaná a vyskladněná;
b)
množství, u kterých se zjistilo, že chybějí během převozu z jednoho členského státu do druhého, se nepovažují za uložená do skladu v členském státě určení, a proto se na ně neposkytují paušální částky za uskladnění;
c)
jestliže se produkt dopravuje či převádí, zaúčtují se paušální částky za uskladnění a vyskladnění, v případě, že se tyto náklady nepovažují podle pravidel Unie za nedílnou součást nákladů za dopravu;
d)
pokud pravidla Unie nestanoví jinak, příjmy z prodeje znehodnocených produktů ani jakékoliv jiné příjmy v této souvislosti se do účetní dokumentace EZZF nezaznamenávají;
e)
nadbytečná množství, která by se zjistila, se zaúčtovávají se zápornou hodnotou ve stavu a pohybu zásob mezi chybějícími množstvími. Uvedená množství se zohlední při určení množství přesahujících mezní přípustnou odchylku;
f)
jiné vzorky než ty, které odebrali kupující, se zaúčtují v souladu s bodem 2 písm. a) přílohy VII nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014.
3. Informace o opravách provedených Komisí, pokud jde o údaje z běžného účetního období uvedené v článku 16, se předávají Výboru zemědělských fondů. Mohou být oznámeny členským státům při rozhodnutí o měsíční platbě nebo, nedojde-li k němu, při rozhodnutí o schválení účetní závěrky. Zaúčtovávají je platební agentury za podmínek stanovených uvedeným rozhodnutím.
Článek 18
Data účtování o výdajích a příjmech a o pohybech produktů spojených s veřejnou intervencí
1. Zaúčtování různých výdajových a příjmových položek se provádí ke dni, k němuž dojde k hmotné operaci v rámci opatření veřejné intervence, a za použití směnného kurzu, jak je uvedeno v čl. 3 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014.
V následujících případech se však použijí tato data:
a)
datum přijetí u částek vybraných nebo zpětně inkasovaných podle čl. 16 odst. 2 písm. f) a g) tohoto nařízení;
b)
datum skutečného zaplacení nákladů týkajících se hmotných operací, pokud se na tyto náklady nevztahují paušální částky.
2. Zaúčtování různých položek týkajících se fyzických pohybů produktů a správy zásob se provádí ke dni, k němuž dojde ke hmotné operaci vyplývající z intervenčního opatření.
V následujících případech se však použijí tato data:
a)
datum převzetí produktů platební agenturou podle čl. 31 odst. 2 a článku 33 nařízení Komise (EU) č. 1272/2009 (12) ohledně množství uskladněných v rámci veřejného skladování bez změny místa skladování;
b)
datum zjištění skutečností u chybějících nebo znehodnocených množství a u přebytečných množství;
c)
datum skutečného vyskladnění produktů u přímých prodejů týkajících se produktů, které nelze přebalit po vizuální prohlídce v rámci roční inventarizace nebo při kontrole po převzetí k intervenci a které zůstávají na skladě;
d)
poslední den účetního období pro veškeré ztráty přesahující odpovídající mezní přípustnou odchylku podle čl. 4 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014.
Článek 19
Částky financované v rámci veřejné intervence
1. Částka, která má být financována v rámci intervenčních opatření podle článku 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014, se určuje na základě účtů, které sestavují a vedou platební agentury podle čl. 3 odst. 3 prvního pododstavce písm. a) nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 a do kterých se zanášejí v aktivech a pasivech různé položky výdajů a příjmů podle článku 16 tohoto nařízení, přičemž se případně zohlední částky výdajů stanovené v rámci právních předpisů v odvětví zemědělství.
2. Platební agentury či koordinační subjekty předávají měsíčně i ročně Komisi elektronicky na základě vzorů, které poskytla Komise členským státům prostřednictvím informačních systémů, informace nezbytné pro financování veřejného skladování i účty odůvodňující výdaje a příjmy související s veřejným skladováním ve formě výkazů (výkazy P-STO), a to do dne stanoveného v čl. 10 odst. 1 písm. b) a do dne stanoveného v čl. 30 odst. 2.
Článek 20
Výkazy výdajů a příjmů v případě veřejných intervencí
1. Financování EZZF v rámci intervenčních opatření podle článku 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 906/2014 se rovná výdajům, které se vypočtou na základě údajů sdělených platební agenturou po odečtení případných příjmů vyplývajících z intervenčních opatření, které se schvalují informačním systémem zavedeným Komisí a které platební agentura zahrne do svého výkazu výdajů sestaveného v souladu s článkem 12 tohoto nařízení.
2. Částky získané zpět v souladu s článkem 54 nařízení (EU) č. 1306/2013 a částky vybrané nebo získané zpět od prodejců, kupců a skladovatelů, které splňují kritéria stanovená v článku 43 uvedeného nařízení, se deklarují v rozpočtu EZZF za podmínek stanovených v čl. 10 odst. 2 písm. a) tohoto nařízení.
ODDÍL 3
Účetnictví EZFRV
Článek 21
Odhad potřeb financování
Za každý program rozvoje venkova podle článku 6 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1305/2013 (13) a podle čl. 102 odst. 1 prvního pododstavce písm. c) bodu ii) nařízení (EU) č. 1306/2013 předávají členské státy Komisi dvakrát za rok, a to nejpozději 31. ledna a 31. srpna, své odhady částek, které mají být v daném rozpočtovém roce financovány z EZFRV. Kromě toho členské státy předají aktualizovaný odhad svých žádostí o financování na následující rozpočtový rok.
Tyto odhady se zasílají za pomoci strukturovaných údajů prostřednictvím informačního systému SFC2014 podle kapitoly I prováděcího nařízení Komise (EU) č. 184/2014 (14).
Článek 22
Výkazy výdajů
1. Platební agentury vyhotoví výkaz výdajů pro každý program rozvoje venkova podle článku 6 nařízení (EU) č. 1305/2013.
U každého opatření pro rozvoj venkova platební agentury ve výkazech výdajů uvádějí:
a)
částku způsobilého veřejného výdaje, pro který platební agentura v každém z referenčních období uvedeném v odstavci 2 tohoto článku skutečně uhradila odpovídající příspěvek z EZFRV;
b)
dodatečné informace o finančních nástrojích podle hlavy IV druhé části nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 (15);
c)
dodatečné informace týkající se záloh vyplacených příjemcům podle čl. 75 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013;
d)
částku vrácenou během běžného období, jak je uvedeno v odstavci 2 tohoto článku.
2. Po schválení programu rozvoje venkova Komisí předávají členské státy Komisi v souladu s čl. 102 odst. 1 prvním pododstavcem písm. c) bodem i) nařízení (EU) č. 1306/2013 své výkazy výdajů v těchto lhůtách:
a)
nejpozději 30. dubna pro výdaje za období od 1. ledna do 31. března;
b)
nejpozději 31. července pro výdaje za období od 1. dubna do 30. června;
c)
nejpozději 10. listopadu pro výdaje za období od 1. července do 15. října;
d)
nejpozději 31. ledna pro výdaje za období od 16. října do 31. prosince.
Nicméně všechny výdaje, které platební agentury v souladu s čl. 65 odst. 2 nařízení (EU) č. 1303/2013 před schválením programu rozvoje venkova podle článku 6 nařízení (EU) č. 1305/2013 příjemcům vyplatily, jsou vynakládány v rámci odpovědnosti členských států a musí být vykázány Komisi v prvním výkazu výdajů po přijetí programu. Totéž pravidlo se obdobně použije v případě změny programu rozvoje venkova podle článku 11 nařízení (EU) č. 1305/2013.
3. Platební agentury zapisují výkazy výdajů pro programy rozvoje venkova formou strukturovaných údajů do informačního systému SFC2014 uvedeného v kapitole I prováděcího nařízení (EU) č. 184/2014.
4. Pokud Komise požaduje dodatečná ověřování z důvodu poskytnutí neúplných nebo nejasných informací nebo interpretačních růzností či rozporů nebo jakýchkoli jiných rozporů týkajících se výkazu výdajů za určité referenční období, které vyplývají především z toho, že nejsou sdělovány informace požadované podle nařízení (EU) č. 1305/2013 a aktů Komise přijatých na základě uvedeného nařízení, nebo na základě závažných náznaků, že výdaje uvedené ve výkazu výdajů vykazují nesrovnalost nebo že mohou existovat nedostatky ve fungování řídicího a kontrolního systému v oblasti rozvoje venkova, poskytne dotyčný členský stát na žádost Komise doplňující informace během lhůty stanovené v předmětné žádosti v závislosti na míře závažnosti problému.
Lhůta pro průběžné platby stanovená v čl. 36 odst. 5 nařízení (EU) č. 1306/2013 může být přerušena pro celou nebo částečnou částku, která je předmětem žádosti o platbu, a to od data předání žádosti o informace do přijetí požadovaných informací, nejpozději však do maximální lhůty stanovené v čl. 83 odst. 1 nařízení (EU) č. 1303/2013.
Neodpoví-li dotyčný členský stát na žádost o doplňující informace během lhůty stanovené v předmětné žádosti nebo je-li odpověď považována za nedostačující, nebo pokud odpověď naznačuje, že nebyla dodržena platná pravidla nebo nebyly řádně využity finanční prostředky Unie, může Komise platby pozastavit či snížit v souladu s článkem 41 nařízení (EU) č. 1306/2013.
5. Výdaje vykázané za referenční období mohou obsahovat opravy údajů vykázaných za období předešlých výkazů stejného finančního roku.
Opravy údajů o výdajích a účelově vázaných příjmech patřících do daného rozpočtového roku neuvedené ve výkazech podle odst. 2 písm. a), b) a c) mohou být provedeny pouze v rámci roční účetní závěrky, která má být Komisi předána v souladu s čl. 102 odst. 1 prvním pododstavcem písm. c) bodem iii) nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 23
Výpočet částky, která má být zaplacena
1. Příspěvek Unie na způsobilé veřejné výdaje se pro každé opatření a pro každé referenční období vypočítá na základě plánu financování podle čl. 8 odst. 1 písm. h) nařízení (EU) č. 1305/2013, který platí od prvního dne tohoto období. Tento výpočet musí brát v úvahu opravy příspěvku Unie, jak jsou vykázány ve výkazu výdajů za uvedené období.
2. Když souhrnná částka příspěvku Unie na program rozvoje venkova překročí celkovou částku naplánovanou pro určité opatření rozvoje venkova, sníží se částka k úhradě na výši částky naplánované pro toto opatření, a to aniž je dotčeno stanovení stropu podle čl. 34 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013. Veškeré příspěvky Unie, které proto byly vyloučeny, mohou být vyplaceny později s výhradou, že členský stát předložil upravený plán financování, který Komise přijala.
3. Komise provádí platbu příspěvku Unie podle dostupnosti rozpočtových prostředků na účet nebo účty otevřené jednotlivými členskými státy.
Členské státy sdělí Komisi číslo nebo čísla účtu podle formátu, který jim Komise poskytne.
ODDÍL 4
Společná ustanovení pro EZZF a pro EZFRV
Článek 24
Elektronická výměna informací a dokumentů
1. Pokud jde o sdělování informací a seznamování se s nimi podle článku 102 nařízení (EU) č. 1306/2013 a jeho prováděcích pravidel, Komise určí informační systémy, které umožní výměnu dokumentů a informací mezi ní a členskými státy elektronickou cestou. O obecných podmínkách zavedení těchto systémů informuje členské státy prostřednictvím Výboru zemědělských fondů.
2. Informační systémy uvedené v odstavci 1 mohou zejména zpracovávat:
a)
údaje nezbytné pro finanční transakce, zejména ty, které se týkají měsíčních a ročních účetních závěrek platebních agentur, výkazů výdajů a příjmů a předávání informací a dokumentů podle článku 3 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014 a podle článků 10, 11, 14, 15, 19, 20, 23 a 29 tohoto nařízení;
b)
dokumenty společného zájmu, které umožňují kontrolu měsíčních a ročních účetních závěrek a prohlížení informací a dokumentů, které musí platební agentury poskytovat Komisi;
c)
texty Unie a pokyny Komise v oblasti financování společné zemědělské politiky z jednotlivých orgánů akreditovaných a jmenovaných podle nařízení (EU) č. 1306/2013 i pokyny týkající se jednotného uplatňování příslušných právních předpisů.
3. Formu a obsah dokumentů podle článků 10, 19, 20, 23 a čl. 30 odst. 1 písm. a), b) a d) dá Komise k dispozici členským státům formou vzorových předloh prostřednictvím informačních systémů.
Komise tyto předlohy přizpůsobuje a aktualizuje, přičemž o tom předem informuje Výbor zemědělských fondů.
4. Informační systémy podle odstavce 1 mohou obsahovat nástroje nutné k tomu, aby Komise mohla uchovávat údaje a spravovat účty fondů, jakož i nástroje nezbytné k výpočtu paušálních výdajů nebo výdajů vyžadujících užití jednotných způsobů, a to zejména pokud jde o finanční náklady a odpisy.
5. Odpovědnost za sdělování, zapisování a aktualizování údajů o finančních transakcích v informačních systémech podle odstavce 1 mají platební agentury; platební agentura vše provádí sama nebo to provádí subjekt, na který byla tato odpovědnost přenesena, popřípadě se tak děje prostřednictvím koordinačního subjektu akreditovaného podle čl. 7 odst. 4 nařízení (EU) č. 1306/2013.
6. Když dokument nebo postup podle nařízení (EU) č. 1306/2013 nebo aktů Komise přijatých na základě uvedeného nařízení vyžadují podpis pověřené osoby nebo souhlas určité osoby v jedné nebo několika etapách dotyčného postupu, v souladu s právními předpisy Unie musí informační systémy zavedené k předávání těchto dokumentů umožnit jednoznačnou identifikaci každé osoby a poskytovat dostatečnou záruku neporušitelnosti obsahu dokumentů, a to i během jednotlivých etap postupu. Pokud jde o výkazy výdajů a prohlášení řídícího subjektu připojené k roční účetní závěrce podle čl. 102 odst. 1 prvního pododstavce písm. c) bodu i) a iii) nařízení (EU) č. 1306/2013, platební agentury nebo případně koordinační subjekty, které jsou akreditovány v souladu s čl. 7 odst. 2 a 4 uvedeného nařízení, rovněž uchovávají dokumenty předané elektronicky v jejich původní formě.
7. Uchovávání elektronických a digitálních dokumentů musí být zajištěno během celé doby podle článku 32.
8. Při funkční poruše informačního systému nebo nestabilním spojení může členský stát zasílat dokumenty jinou formou, a to na základě předběžného souhlasu Komise a za podmínek, které Komise stanoví.
Článek 25
Pozastavení plateb v případě pozdního předložení
Prováděcí akty stanovující měsíční platby uvedené v čl. 18 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013 nebo průběžné platby uvedené v článku 36 uvedeného nařízení zohlední pozastavení plateb, o nichž bylo rozhodnuto podle článku 42 uvedeného nařízení.
Článek 26
Získávání družicových snímků
1. Pro účely článku 21 nařízení (EU) č. 1306/2013 každý členský stát informuje Komisi nejpozději do 1. listopadu každého roku o:
a)
tom, zda si přeje, aby Komise získala družicové snímky nezbytné pro svůj program kontrol a/nebo pro své hodnocení kvality systému evidence půdy;
b)
oblasti, která má být zkontrolována a počtu plánovaných kontrolních oblastí.
2. Členské státy, které žádají Komisi, aby si opatřila družicové snímky, dokončí ve spolupráci s ní a před 15. lednem po sdělení informací uvedených v odstavci 1 vymezení oblasti, kterou je nutno zachytit, a sestavení harmonogramu pro získání těchto snímků.
3. Získané družicové snímky poskytne Komise pověřeným zástupcům členských států zdarma. Tito zástupci musí dodržovat ustanovení o autorském právu obsažená ve smlouvách s dodavateli a snímky po dokončení prací vrátit.
4. Pokud celková cena žádostí, které obdržely členské státy, překročí rozpočet vyčleněný na uplatnění článku 21 nařízení (EU) č. 1306/2013, Komise v zájmu o co nejefektivnější využití dostupných zdrojů rozhodne o omezení počtu družicových snímků, které mají být poskytnuty.
KAPITOLA III
SCHVÁLENÍ ÚČETNÍ ZÁVĚRKY
ODDÍL 1
Vymáhání dluhů
Článek 27
Úroky uplatnitelné při zpětném získávání neoprávněných plateb
1. Nestanoví-li předpisy z jednotlivých odvětví zemědělství jinak, úroky z neoprávněných plateb, které mají být získány zpět v důsledku nesrovnalostí nebo nedbalosti, se vypočítají za období mezi okamžikem uplynutí platební lhůty pro příjemce uvedené v inkasním příkazu a datem vrácení nebo odečtení částky. Platební lhůta nesmí být delší než 60 dnů od vydání inkasního příkazu.
2. Použitá úroková sazba v žádném případě nesmí být nižší než úroková sazba stanovená vnitrostátním právem pro zpětné získání srovnatelných neoprávněných výdajů nebo vymáhání splatných pohledávek.
Článek 28
Zpětné získání započtením dlužné částky
Aniž jsou dotčena jakákoli jiná opatření k prosazení práva stanovená vnitrostátním právem, členské státy započtou dlužnou částku, kterou příjemce dosud nevrátil a která byla zjištěna v souladu s vnitrostátním právem, proti jakékoli budoucí platbě, kterou má uhradit platební agentura odpovědná za získání dlužné částky tomuto příjemci.
ODDÍL 2
Zúčtování
Článek 29
Obsah roční účetní závěrky
Roční účetní závěrka uvedená v čl. 102 odst. 1 prvním pododstavci písm. c) bodu iii) nařízení (EU) č. 1306/2013 zahrnuje:
a)
účelově vázané příjmy uvedené v článku 43 uvedeného nařízení;
b)
výdaje EZZF po odečtení veškerých neoprávněně vyplacených plateb, které nebyly ke konci rozpočtového roku získány zpět a nejsou uvedeny pod písmenem f) tohoto článku, včetně případných souvisejících úroků, souhrnně podle položek a podpoložek rozpočtu Unie;
c)
výdaje EZFRV podle jednotlivých programů, opatření a zvláštní sazby příspěvku. Roční výkaz výdajů musí obsahovat také informace o částkách, které byly získány zpět. Po ukončení programu budou veškeré neoprávněně vyplacené platby, které nebyly získány zpět a nejsou uvedeny pod písmenem f) tohoto článku, včetně případných souvisejících úroků, odečteny od výdajů daného rozpočtového roku;
d)
tabulku rozdílů podle položek a podpoložek, nebo v případě EZFRV podle programu a opatření, zvláštní sazby příspěvku a prioritní oblasti, mezi výdaji a účelově vázanými příjmy vykázanými v roční účetní závěrce a těmi vykázanými za shodné období v dokumentech uvedených v čl. 10 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení, pokud jde o EZZF, a v čl. 22 odst. 2 tohoto nařízení, pokud jde o EZFRV, spolu s vysvětlením každého rozdílu;
e)
odděleně částky, které nese příslušný členský stát, a částky, které nese Unie, v souladu s čl. 54 odst. 2 prvním pododstavcem a čl. 54 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013;
f)
tabulku neoprávněně vyplacených plateb, které mají být získány zpět na konci rozpočtového roku v důsledku nesrovnalostí ve smyslu čl. 1 odst. 2 nařízení Rady (ES, Euratom) č. 2988/95 (16), včetně případných sankcí stanovených v platných odvětvových předpisech Unie a souvisejících úroků, připravenou podle vzoru uvedeného v příloze II tohoto nařízení;
g)
výpis z knihy dlužníků zahrnující částky, které mají být získány zpět a připsány ve prospěch EZZF nebo EZFRV a nejsou uvedeny pod písmeny b), c) a f) tohoto článku, včetně případných sankcí a souvisejících úroků, sestavený podle vzoru v příloze III tohoto nařízení;
h)
přehled intervenčních operací a výkaz množství a umístění zásob na konci rozpočtového roku;
i)
potvrzení, že výdaje, účelově vázané příjmy a podrobnosti o každém pohybu intervenčních zásob jsou uchovány v záznamech a v účetních záznamech platební agentury;
j)
na konci rozpočtového roku konečný zůstatek nevyužitých/záporných kumulovaných záloh vyplacených příjemcům členskými státy, podrobně rozčleněných podle jednotlivých opatření v případě EZZF a v případě EZFRV podle jednotlivých programů i podle finančních nástrojů. U finančních nástrojů se konečný zůstatek týká plateb ze strany Komise, které nebyly členskými státy použity ani pro platby konečným příjemcům, ani vyčleněny pro smlouvy o zárukách podle čl. 42 odst. 1 nařízení (EU) č. 1303/2013.
Článek 30
Předávání informací
1. Pro účely schválení účetní závěrky podle článku 51 nařízení (EU) č. 1306/2013 předá každý členský stát Komisi:
a)
položky zahrnuté do účetní závěrky uvedené v článku 29 tohoto nařízení;
b)
stanoviska a zprávy podle čl. 5 odst. 3 a 4 tohoto nařízení, vypracované certifikačním subjektem nebo subjekty;
c)
úplné záznamy všech účetních údajů nezbytných pro statistické a kontrolní účely;
d)
prohlášení řídícího subjektu, jak je zmíněno v článku 3 tohoto nařízení.
2. Dokumenty a účetní údaje uvedené v odstavci 1 jsou zaslány Komisi nejpozději do 15. února roku následujícího po konci rozpočtového roku, jehož se týkají. Dokumenty uvedené v odst. 1 písm. a), b) a d) jsou předány v jednom vyhotovení spolu s elektronickou kopií v souladu s formátem a za podmínek určených Komisí podle článku 24.
3. Na základě žádosti Komise nebo na podnět členského státu lze Komisi poskytnout další informace o schválení účetní závěrky ve lhůtě stanovené Komisí, přičemž se zohlední množství práce pro poskytnutí těchto informací. Při neexistenci takových informací může Komise schválit účetní závěrku na základě informací, které má k dispozici.
4. V náležitě odůvodněných případech může Komise přijmout žádost o pozdní předložení informací, pokud je jí ovšem tato žádost předána před lhůtou pro předložení.
Článek 31
Forma a obsah účetních údajů
1. Forma a obsah účetních údajů uvedených v čl. 30 odst. 1 písm. c) a způsob jejich předávání Komisi musí být v souladu s prováděcím nařízením Komise (EU) č. 991/2013 (17).
2. Komise použije účetní údaje výhradně pro účely:
a)
plnění svých funkcí v rámci schválení účetní závěrky podle nařízení (EU) č. 1306/2013;
b)
sledování vývoje a poskytování prognóz v zemědělství.
Evropský účetní dvůr a Evropský úřad pro boj proti podvodům (OLAF) mají v rámci plnění svých povinností rovněž přístup k těmto údajům.
3. Jakékoli osobní údaje obsažené ve shromážděných účetních údajích jsou zpracovány výhradně pro účely uvedené v odstavci 2. Zejména platí, že pokud jsou účetní údaje používány Komisí pro účely uvedené v odst. 2 prvním pododstavci písm. b), Komise převede tyto údaje do anonymní podoby a zpracuje je pouze v souhrnné formě.
4. Všechny dotazy týkající se zpracování osobních údajů musí dotyčné osoby postoupit Komisi podle přílohy IV.
5. Komise zajistí zachování důvěrnosti a bezpečnosti účetních údajů.
Článek 32
Uchování účetních údajů
1. Podklady týkající se financovaných výdajů a účelově vázaných příjmů vybraných EZZF jsou Komisi k dispozici po dobu nejméně tří let následujících po roce, v němž Komise schválila účetní závěrku za rozpočtový rok uvedený v článku 51 nařízení (EU) č. 1306/2013.
2. Podklady týkající se financovaných výdajů a účelově vázaných příjmů vybraných EZFRV jsou Komisi k dispozici po dobu nejméně tří let následujících po roce, v němž proběhla poslední platba ze strany platební agentury.
3. V případě nesrovnalostí nebo nedbalosti jsou podklady uvedené v odstavcích 1 a 2 Komisi k dispozici po dobu nejméně tří let následujících po roce, v němž došlo k úplnému zpětnému získání částek od příjemce a jejich připsání na účet fondů, anebo v němž bylo rozhodnuto o finančních důsledcích toho, že nedošlo ke zpětnému získání podle čl. 54 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013.
4. V případě řízení o schválení podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 jsou podklady uvedené v odstavcích 1 a 2 tohoto článku Komisi k dispozici po dobu nejméně jednoho roku následujícího po roce, v němž bylo řízení ukončeno, nebo, pokud je rozhodnutí o souladu předmětem soudního řízení u Soudního dvora Evropské unie, po dobu nejméně jednoho roku následujícího po roce, v němž bylo uvedené soudní řízení ukončeno.
5. Podklady uvedené v odstavcích 1 až 4 se uchovávají k dispozici Komisi v tištěné podobě a/nebo v elektronické podobě.
Členský stát se může rozhodnout uchovávat doklady výhradně v elektronické podobě, pouze pokud jeho vnitrostátní právní předpisy povolují používání elektronických dokumentů jako důkazu účtovaných transakcí ve vnitrostátních soudních řízeních.
Pokud jsou doklady uchovávány pouze v elektronické podobě, musí být dotyčný systém v souladu s oddílem 3 (B) přílohy I nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014.
Článek 33
Schválení účetní závěrky
1. Rozhodnutí Komise o schválení účetní závěrky uvedené v článku 51 nařízení (EU) č. 1306/2013 stanoví výši výdajů uskutečněných v každém členském státě během dotyčného rozpočtového roku, které jsou uznány jako účtovatelné fondům na základě účetní závěrky uvedené v článku 29 tohoto nařízení a snížení a pozastavení plateb podle článku 41 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Rozhodnutí rovněž stanoví částky, které mají být účtovány Unii a dotčenému členskému státu podle čl. 54 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Pokud jde o EZFRV, částka stanovená rozhodnutím o schválení účetní závěrky zahrnuje prostředky, které může dotčený členský stát znovu použít jejich přerozdělením podle čl. 56 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013.
2. S ohledem na EZZF je částka, kterou lze v důsledku rozhodnutí o schválení účetní závěrky od každého členského státu získat zpět či mu má být uhrazena, stanovena pomocí odečtení měsíčních plateb za daný rozpočtový rok od výdajů uznaných ve stejném roce v souladu s odstavcem 1. Komise tuto částku odečte od měsíční platby týkající se výdajů uskutečněných za druhý měsíc následující po měsíci, v němž bylo přijato rozhodnutí o schválení účetní závěrky, nebo ji k ní přičte.
S ohledem na EZFRV je částka, kterou lze v důsledku rozhodnutí o schválení účetní závěrky od každého členského státu získat zpět či mu má být uhrazena, stanovena pomocí odečtení průběžných plateb za daný rozpočtový rok od výdajů uznaných za stejný rok v souladu s odstavcem 1.
Komise tuto částku odečte od první platby, za niž členský stát předkládá prohlášení o výdajích poté, co bylo přijato rozhodnutí podle článku 51 nařízení (EU) č. 1306/2013, nebo ji k ní přičte.
3. Komise sdělí dotčenému členskému státu výsledky svého ověření poskytnutých informací spolu s případnými návrhy na změny nejpozději do 30. dubna následujícího po konci finančního roku.
4. Pokud Komise nemůže schválit účetní závěrku členského státu do 31. května následujícího roku z důvodů, které lze přičíst dotčenému členskému státu, uvědomí tento členský stát o dodatečném šetření, které navrhuje provést podle článku 47 nařízení (EU) č. 1306/2013.
5. Odstavce 1 až 4 se použijí obdobně na účelově vázané příjmy ve smyslu článku 43 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 34
Schválení souladu
1. Za účelem stanovení částek, které mají být vyloučeny z financování Unií v případě zjištění, že výdaje nebyly uskutečněny v souladu s předpisy Unie, využije Komise svých vlastních zjištění a zohlední informace poskytnuté členskými státy, pokud byly tyto informace poskytnuty ve lhůtách stanovených Komisí v rámci postupu pro schvalování souladu provedeného v souladu s článkem 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 a s tímto článkem.
2. Pokud se Komise v důsledku šetření domnívá, že výdaje nebyly uskutečněny v souladu s předpisy Unie, sdělí svá zjištění dotčenému členskému státu, upřesní nápravná opatření nezbytná k zajištění budoucího souladu s těmito předpisy a uvede předběžnou výši finanční opravy, kterou považuje v této fázi postupu za odpovídající svým zjištěním. Součástí uvedeného sdělení bude rovněž návrh na uskutečnění dvoustranného jednání do čtyř měsíců od uplynutí lhůty pro odpověď členského státu. Sdělení bude odkazovat na tento článek.
Členský stát odpoví do dvou měsíců od přijetí sdělení. Ve své odpovědi má členský stát zejména možnost:
a)
prokázat Komisi, že skutečný rozsah nedodržení předpisů nebo riziko pro fondy je menší, než bylo uvedeno ve sdělení Komise;
b)
uvědomit Komisi o nápravných opatřeních, která přijal za účelem zajištění souladu s předpisy Unie, a o datu účinnosti jejich provedení.
V odůvodněných případech může Komise na základě odůvodněné žádosti členského státu schválit prodloužení dvouměsíční lhůty maximálně o dva měsíce. Žádost se Komisi předá před uplynutím této lhůty.
Pokud se členský stát domnívá, že není nutné, aby došlo k dvoustrannému jednání, uvědomí o tom Komisi ve své odpovědi na výše uvedené sdělení.
3. Při dvoustranném jednání se obě strany snaží o nalezení dohody, pokud jde o opatření, která je nezbytné přijmout, jakož i o hodnocení závažnosti protiprávního jednání a finanční škody vzniklé rozpočtu Unie.
Komise do třiceti pracovních dnů po dvoustranném jednání vypracuje zápis a zašle jej členskému státu. Členský stát může Komisi své připomínky zaslat do patnácti pracovních dní po obdržení tohoto zápisu.
Do šesti měsíců od zaslání zápisu z dvoustranného jednání Komise formálně sdělí členskému státu své závěry na základě informací, které získala v rámci postupu pro schvalování souladu. Toto sdělení obsahuje hodnocení výdajů, jež mají být vyloučeny z financování Unií podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 a článku 12 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014. Sdělení obsahuje odkaz na čl. 40 odst. 1 tohoto nařízení.
4. Pokud členský stát využil smírčího řízení podle článku 40, Komise sdělí své závěry členskému státu nejpozději do šesti měsíců poté, co:
a)
obdržela zprávu smírčího orgánu, nebo
b)
obdržela dodatečné informace od členského státu ve lhůtě uvedené v čl. 40 odst. 3 druhém pododstavci za předpokladu, že byly splněny podmínky stanovené v odstavci 6 tohoto článku.
5. Komise musí mít k dispozici všechny informace, jež jsou relevantní v této konkrétní fázi postupu, aby odstavce 3 a 4 mohla použít v rámci příslušných lhůt. Pokud se Komise domnívá, že nemá dostatek informací, může kdykoli během lhůt stanovených v odstavcích 3 a 4:
a)
požádat členský stát o doplňující informace, které jí členský stát předá do dvou měsíců od obdržení sdělení; a/nebo
b)
sdělit členskému státu, že hodlá provést dodatečný audit za účelem provedení nezbytných ověření.
Lhůty uvedené v odstavcích 3 a 4 začínají v tomto případě běžet opět buď ode dne, kdy Komise obdrží požadované dodatečné informace, nebo od posledního dne dodatečného auditu.
6. Při hodnocení výdajů, které mají být vyloučeny z financování Unií, lze informace sdělené členským státem po formálním sdělení Komise podle odst. 3 druhého pododstavce zohlednit pouze:
a)
pokud je nezbytné zabránit hrubému přecenění finanční újmy způsobené rozpočtu Unie; a
b)
pokud je pozdní předání informací řádně odůvodněno vnějšími faktory a není jím ohroženo včasné přijetí rozhodnutí ze strany Komise podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013.
7. Poté, co Komise členským státům sdělila své závěry v souladu s čl. 34 odst. 3 nebo 4 tohoto nařízení, přijme případně jedno nebo více rozhodnutí podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 s cílem vyloučit z financování Unií výdaje, které nejsou v souladu předpisy Unie. Komise může opakovaně přistoupit k postupu pro schvalování souladu, dokud členský stát skutečně neprovede nápravná opatření.
8. S ohledem na EZZF jsou odpočty z financování Unií prováděny Komisí z měsíčních plateb souvisejících s výdaji ve druhém měsíci následujícím po rozhodnutí podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Pokud jde o EZFRV, provádí Komise odpočty financování Unií od platby, za niž členský stát předložil prohlášení o výdajích poté, co bylo přijato rozhodnutí podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Na žádost členského státu a po konzultaci s Výborem zemědělských fondů však může Komise přijmout rozhodnutí, kterým se stanoví jiná lhůta pro provedení odpočtů nebo povoluje jejich náhrada prostřednictvím splátek, pokud je to odůvodněno závažností odpočtů zahrnutých do prováděcího aktu přijatého na základě článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013.
9. V řádně odůvodněných případech, které je nezbytné dotčenému členskému státu oznámit, může Komise prodloužit lhůty stanovené v odstavcích 3 a 4.
10. Odstavce 1 až 9 se použijí obdobně na účelově vázané příjmy ve smyslu článku 43 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 35
Rozhodnutí nezahájit či neprovádět šetření v případě nedodržení postupu pro schvalování souladu
1. Komise se může rozhodnout, že nezahájí nebo neprovede šetření v případě nedodržení postupu pro schvalování souladu podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013, pokud očekává, že případné finanční opravy za nedodržení postupu zjištěné na základě šetření uvedeného v čl. 34 odst. 2 jsou nižší než 50 000 EUR a představují méně než 2 % příslušných výdajů nebo částek, které mají být získány zpět.
2. Pokud Komise sníží měsíční platby v souladu s čl. 41 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013, může rozhodnout o nezahájení nebo neprovedení šetření v případě nedodržení postupu pro schvalování souladu podle článku 52 uvedeného nařízení za předpokladu, že dotčený členský stát nevznese námitku proti použití tohoto odstavce v rámci řízení podle čl. 41 odst. 1 uvedeného nařízení.
Článek 36
Smírčí orgán
Pro účely schvalování souladu uvedeného v článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 se ustaví smírčí orgán. Smírčí orgán plní zejména následující úkoly:
a)
posuzovat záležitosti, jež mu předloží členský stát, který obdržel formální sdělení od Komise podle čl. 34 odst. 3 druhého pododstavce tohoto nařízení, včetně hodnocení výdajů, které Komise zamýšlí vyloučit z financování Unií;
b)
usilovat o sblížení rozdílných postojů Komise a dotčeného členského státu;
c)
na závěr svého posuzování vypracovat zprávu o výsledcích svého úsilí o sblížení postojů, přičemž ji doplní poznámkami, které považuje za vhodné, pokud spor částečně nebo zcela přetrvává.
Článek 37
Složení smírčího orgánu
1. Smírčí orgán se skládá minimálně z pěti členů vybraných z významných osob, které mohou zaručit svou nezávislost a které jsou vysoce kvalifikovány v záležitostech týkajících se financování společné zemědělské politiky, včetně rozvoje venkova, nebo v provádění finančního auditu.
Tyto osoby musí být státními příslušníky různých členských států.
2. Předsedu, členy a náhradníky jmenuje Komise na počáteční funkční období tří let na základě konzultace s Výborem zemědělských fondů.
Funkční období lze prodloužit vždy pouze o jeden rok a musí o tom být informován Výbor zemědělských fondů. Pokud je však předseda, který má být jmenován, již členem smírčího orgánu, jeho počáteční předsednické funkční období trvá tři roky.
Jména předsedy, členů a náhradníků smírčího orgánu se zveřejňují v řadě C Úředního věstníku Evropské unie.
3. Členové smírčího orgánu jsou odměňováni s ohledem na časovou náročnost úkolů. Náhrada nákladů se provádí v souladu s platnými předpisy pro zaměstnance Komise.
4. Po uplynutí funkčního období zůstává předseda i členové ve svých funkcích, dokud nebudou vystřídáni novými členy nebo opětovně jmenováni.
5. Funkční období členů, kteří nadále nesplňují podmínky nezbytné k výkonu svých úkolů ve smírčím orgánu, nebo kteří z jakéhokoli důvodu nejsou na neurčitou dobu k dispozici, může být Komisí ukončeno po konzultaci s Výborem zemědělských fondů.
V takovém případě je dotčený člen nahrazen na zbývající část svého funkčního období náhradníkem a je o tom informován Výbor zemědělských fondů.
Pokud je funkční období předsedy ukončeno, je člen, který má vykonávat funkci předsedy po zbytek funkčního období, na které byl předseda jmenován, jmenován Komisí po konzultaci s Výborem zemědělských fondů.
Článek 38
Nezávislost smírčího orgánu
1. Členové smírčího orgánu vykonávají své úkoly zcela nezávisle a nevyžadují ani nepřijímají pokyny od Komise, jakékoli vlády nebo jiného subjektu.
Členové smírčího orgánu se neúčastní činnosti smírčího orgánu ani nepodepisují zprávu, pokud byli ve svých předchozích funkcích osobně zapojeni do projednávané záležitosti.
2. Aniž je dotčen článek 287 Smlouvy, členové smírčího orgánu nesmějí sdělovat informace získané v souvislosti se svou činností ve smírčím orgánu. Tyto informace jsou důvěrné a vztahuje se na ně služební tajemství.
Článek 39
Organizace činnosti
1. Smírčí orgán zasedá v sídle Komise. Jeho činnost připravuje a organizuje předseda. Aniž je dotčen čl. 37 odst. 5 první pododstavec, v případě nepřítomnosti předsedy vykonává funkci předsedy nejstarší člen orgánu.
Funkci sekretariátu smírčího orgánu zajišťuje Komise.
2. Aniž je dotčen čl. 38 odst. 1 druhý pododstavec, smírčí orgán přijímá své zprávy nadpoloviční většinou hlasů přítomných členů s tím, že usnášeníschopný je za přítomnosti tří členů.
Zprávy podepisují předseda a členové, kteří se účastnili jednání. Jsou spolupodepisovány sekretariátem.
Článek 40
Smírčí řízení
1. Členský stát se může obrátit na smírčí orgán ve lhůtě nejvýše 30 pracovních dnů od obdržení sdělení Komise podle čl. 34 odst. 3 druhého pododstavce s odůvodněným návrhem na zahájení smírčího řízení zaslaným sekretariátu smírčího orgánu.
Podmínky předepsaného postupu jsou spolu s adresou sekretariátu sděleny členským státům prostřednictvím Výboru zemědělských fondů.
2. Návrh na zahájení smírčího řízení je přípustný pouze tehdy, pokud částka, která má být vyloučena z financování Unií podle sdělení Komise, buď:
a)
přesahuje 1 milion EUR;
nebo
b)
představuje více než 25 % celkových ročních výdajů členského státu v rámci dotčené rozpočtové položky.
Kromě toho může předseda smírčího orgánu prohlásit návrh na zahájení smírčího řízení za přípustný, pokud daný členský stát v průběhu předchozích jednání uvedl a dostatečně odůvodnil, že se jedná o zásadní otázku týkající se uplatňování předpisů Unie. Takový návrh však nebude přípustný tehdy, pokud se vztahuje výhradně na záležitost právního výkladu.
3. Smírčí orgán provádí svá šetření co nejméně formálně a co nejrychleji výhradně na základě dokladů dostupných Komisi v okamžiku sdělení formálních závěrů podle čl. 34 odst. 3, jakož i na základě nestranného vyjádření Komise a dotčených vnitrostátních orgánů.
Pokud však členský stát považuje za nezbytné předložit ve své žádosti o zahájení smírčího řízení informace, které dosud nebyly Komisi sděleny, smírčí orgán může Komisi vyzvat, aby posoudila tyto nové informace pouze v případě, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 34 odst. 6. Tyto informace musí být Komisi sděleny nejpozději dva měsíce poté, co byla odeslána zpráva uvedená v čl. 36 písm. c).
4. Nepodaří-li se smírčímu orgánu do čtyř měsíců od předložení případu sblížit postoje Komise a členského státu, považuje se smírčí řízení za neúspěšné.
V takovém případě se ve zprávě uvedené v čl. 36 písm. c) uvedou důvody, proč ke sblížení postojů nedošlo. Uvede se také, zda během řízení nebylo dosaženo částečné dohody a zda smírčí orgán vyzval Komisi, aby posoudila nové informace podle odst. 3 druhého pododstavce.
Zpráva je zaslána:
a)
dotčenému členskému státu;
b)
Komisi k posouzení před sdělením svých závěrů členskému státu;
c)
ostatním členským státům v rámci Výboru zemědělských fondů.
KAPITOLA IV
PRAVIDLA PRO KONTROLY
ODDÍL 1
Obecná pravidla
Článek 41
Snížení úrovně kontrol na místě
1. Členské státy mohou rozhodnout snížit minimální úroveň kontrol na místě v souladu s čl. 59 odst. 5 nařízení (EU) č. 1306/2013, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
certifikační subjekt v souladu s článkem 9 nařízení (EU) č. 1306/2013 předložil své stanovisko potvrzující, že systém vnitřní kontroly řádně funguje a že míra chybovosti pro dotčenou populaci byla nižší než práh významnosti ve výši 2,0 % po dobu nejméně dvou po sobě jdoucích rozpočtových roků předcházejících roku, kdy se plánuje zavedení snížené míry kontrol;
b)
Komise neinformovala dotčený členský stát o tom, že nemůže přijmout stanovisko uvedené v písmenu a) tohoto odstavce poskytnuté certifikačním subjektem v kontextu článku 9 nařízení (EU) č. 1306/2013; a
c)
Komise:
i)
neinformovala dotčený členský stát podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 o nedostatcích kontrolního systému v rámci jednotlivých režimů podpory anebo dotyčného opatření, nebo
ii)
je při uplatňování článku 34 tohoto nařízení spokojena s nápravnými opatřeními přijatými dotčeným členským státem, pokud byl tento členský stát informován podle článku 52 nařízení (EU) č. 1306/2013 o nedostatcích kontrolního systému v rámci jednotlivých režimů podpory anebo dotyčného opatření.
2. Členské státy se mohou rozhodnout, že sníží minimální úroveň kontrol na místě v závislosti na úrovních a případných dalších podmínkách stanovených v odvětvových právních předpisech.
Členské státy informují Komisi o svém rozhodnutí snížit minimální úroveň kontrol na místě bezprostředně po jeho přijetí. Součástí těchto informací je:
a)
režim podpory anebo dotyčné opatření;
b)
období, po něž se bude uplatňovat snížená minimální úroveň kontrol na místě;
c)
snížená minimální úroveň kontrol prováděných na místě, jež má platit.
3. V případě, že některá z kumulativních podmínek stanovených v odstavci 1 nebo jakákoli další podmínka stanovená podle odvětvových právních předpisů není nadále plněna, členské státy okamžitě zruší své rozhodnutí snížit minimální úroveň kontrol na místě a od následujícího roku podání žádostí uplatní minimální úroveň kontrol na místě stanovenou právními předpisy v odvětví zemědělství.
ODDÍL 2
Kontrola operací
Článek 42
Kontrola ze strany členských států
1. Systematická kontrola obchodní dokumentace podniků podle čl. 80 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013 se pro každé kontrolní období uvedené v odstavci 4 tohoto článku použije na počet podniků, který nesmí být menší než polovina podniků, u nichž výše příjmů nebo výdajů nebo součtu příjmů a výdajů v rámci systému financování EZZF přesahuje 150 000 EUR za rozpočtový rok EZZF předcházející začátku dotčeného kontrolního období.
2. Členské státy, aniž jsou dotčeny jejich závazky vymezené v čl. 80 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013, vyberou pro každé kontrolní období podniky, které mají být zkontrolovány na základě analýzy rizik u všech opatření, kde je to proveditelné. Své návrhy na využití analýzy rizik předloží členské státy Komisi alespoň šest měsíců před začátkem příslušného kontrolního období. Návrhy budou obsahovat všechny relevantní informace týkající se koncepce, metody a údajů použitých v rámci analýzy, jakož i kritéria a očekávaný způsob provádění kontrol, které je třeba provést. Návrh bude vypracován v souladu s přílohou V tohoto nařízení. Členské státy přihlédnou k připomínkám, které Komise k návrhům na analýzu rizik podá do osmi týdnů po obdržení daného návrhu.
3. Pokud jde o opatření, o nichž členské státy usoudí, že na ně nelze metodu analýzy rizik použít, musí být kontrolovány podniky, u nichž výše příjmů nebo výdajů nebo součtu příjmů a výdajů v rámci systému financování EZZF přesahuje 350 000 EUR a které nebyly kontrolovány podle tohoto nařízení a hlavy V kapitoly III nařízení (EU) č. 1306/2013 v průběhu některého ze dvou předcházejících kontrolních období.
4. Kontrolní období trvá od 1. července do 30. června následujícího roku. Kontrola se týká období alespoň dvanácti měsíců, které končí v průběhu předcházejícího kontrolního období; může být rozšířena na období stanovené členským státem, která předcházejí nebo následují toto dvanáctiměsíční období.
Článek 43
Přístup k obchodní dokumentaci
Podniky uchovávají obchodní dokumentaci po dobu nejméně tří let od konce roku, v němž byla vystavena. Členské státy mohou stanovit delší dobu uchovávání této dokumentace.
Článek 44
Společné činnosti
Komise může rozhodnout z vlastního podnětu nebo na základě návrhu členského státu a po dohodě s dotyčnými členskými státy o koordinaci společných opatření zahrnujících vzájemnou pomoc mezi dvěma nebo více členskými státy, jak stanoví čl. 83 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 45
Vzájemná pomoc
1. V průběhu prvního čtvrtletí následujícího po rozpočtovém roce EZZF, v němž byla vyplacena a/nebo obdržena dotyčná částka, předají členské státy seznam podniků uvedený v čl. 83 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013 každému členskému státu, v němž je takový podnik usazen. Seznam obsahuje všechny podrobnosti umožňující oslovenému členskému státu zjistit totožnost podniků a splnit své kontrolní povinnosti. Oslovený členský stát je příslušný k provádění kontrol podniků v souladu s článkem 80 nařízení (EU) č. 1306/2013. Kopie každého seznamu je předán Komisi.
Členský stát, ve kterém byla vyplacena nebo obdržena finanční částka, může v souladu s článkem 80 nařízení (EU) č. 1306/2013 požádat členský stát, v němž je podnik usazen, o kontrolu některých podniků, které jsou uvedeny v seznamu, s uvedením důvodů této žádosti a zejména rizik, která jsou s ní spojena.
Členský stát, který obdrží tuto žádost, náležitě přihlédne k rizikům spojeným s tímto podnikem, která mu sdělil členský stát, jenž o kontrolu požádal.
Dožádaný členský stát uvědomí členský stát, který o kontrolu požádal, o opatřeních, která učinil po obdržení jeho žádosti. Provede-li kontrolu některého z podniků uvedených v seznamu, uvědomí žádající členský stát, který kontrolu provedl, o výsledcích kontroly členský stát, který danou žádost vznesl, a to do tří měsíců po skončení kontrolního období.
Přehled těchto žádostí se čtvrtletně zasílá Komisi, a to do jednoho měsíce po uplynutí každého čtvrtletí. Komise může požadovat předložení kopií jednotlivých žádostí.
Seznam podniků uvedených v prvním pododstavci se sestaví v souladu se vzorovým formulářem uvedeným v příloze VI.
2. Seznam podniků podle čl. 83 odst. 2 nařízení (EU) č. 1306/2013 se sestaví v souladu se vzorovým formulářem uvedeným v příloze VII tohoto nařízení.
3. Žádost členského státu o kontrolu určitého podniku v jiném členském státě podle odst. 1 druhého pododstavce a čl. 83 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013 se vypracuje v souladu se vzorovým formulářem uvedeným v příloze VIII tohoto nařízení.
4. Informace o výsledcích kontrol uvedené v odst. 1 druhém pododstavci a v čl. 83 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013 se sestaví v souladu se vzorovým formulářem uvedeným v příloze IX tohoto nařízení.
5. Přehled žádostí uvedených v odst. 1 pátém pododstavci a v čl. 83 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013, včetně výsledků kontrol, se sestaví v souladu se vzorovým formulářem uvedeným v příloze X tohoto nařízení.
6. Údaje, které je nutno poskytnout podle odstavce 1, se předávají v elektronické podobě ve formátu stanoveném v oddíle 2 přílohy II prováděcího nařízení (EU) č. 991/2013.
Článek 46
Roční programy a zprávy
1. Roční program kontrol podle článku 84 nařízení (EU) č. 1306/2013 se vypracuje v souladu se vzorovým formulářem uvedeným v příloze XI tohoto nařízení.
2. Výroční zpráva uvedená v čl. 86 odst. 1 nařízení (EU) č. 1306/2013 musí obsahovat veškeré obtíže, s nimiž se kontrola setkala, jakož i opatření přijatá k jejich překonání, a musí obsahovat případné návrhy na zlepšení.
Zpráva obsahuje podrobné informace o každém z aspektů používání hlavy V kapitoly III nařízení (EU) č. 1306/2013 uvedených v příloze XII tohoto nařízení uspořádané v jasně označených oddílech pod příslušnými nadpisy uvedenými v této příloze.
3. Informace, které mají být předloženy podle tohoto článku a článku 45, mohou být předány v tištěné nebo elektronické podobě ve formátu, na němž se dohodne odesílatel a příjemce.
4. Komise každoročně vyhodnotí dosažený pokrok ve své výroční finanční zprávě o řízení fondu uvedené v článku 109 nařízení (EU) č. 1306/2013.
Článek 47
Zvláštní orgány
1. Zvláštní orgány podle článku 85 nařízení (EU) č. 1306/2013 jsou, kromě úkolů uvedených v uvedeném článku, odpovědné za:
a)
školení vnitrostátních úředníků pověřených prováděním kontrol podle tohoto oddílu, které jim umožní získat znalosti dostatečné k výkonu jejich povinností;
b)
zpracovávání zpráv o kontrolách a dalších dokumentů souvisejících s prováděnými kontrolami stanovenými v hlavě V kapitole III nařízení (EU) č. 1306/2013;
c)
vypracovávání a projednávání programů podle článku 84 nařízení (EU) č. 1306/2013 a zpráv podle čl. 86 odst. 1 uvedeného nařízení.
2. Členské státy svěří zvláštním orgánům veškeré pravomoci nutné k plnění úkolů podle odstavce 1.
Tvoří je dostatečný počet úředníků, kteří jsou vhodným způsobem odborně vzděláni k výkonu těchto úkolů.
3. Členské státy, v nichž je minimální počet podniků, které mají být kontrolovány, menší než 10, nejsou povinny zřídit zvláštní orgán.
KAPITOLA V
JISTOTY
ODDÍL 1
Účel, informační technologie, vyšší moc
Článek 48
Účel
Tato kapitola se vztahuje na všechny případy, kdy právní předpisy z jednotlivých odvětví zemědělství stanoví jistotu, bez ohledu na to, zda je použit přímo pojem „jistota“.
Tato kapitola se nevztahuje na jistoty poskytnuté k zajištění platby dovozních a vývozních cel podle nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 (18).
Článek 49
Elektronická veřejná správa
Sdělení, dokumentace a jistoty mohou být vytvářeny, zpracovávány a spravovány prostřednictvím informačních technologií (IT) za předpokladu, že používané systémy jsou řízeny na základě úředně schválených protokolů kvality a bezpečnosti způsobilých pro tyto systémy.
Pokud příslušné orgány nemají přístup k požadovaným dokumentům za účelem ověření z důvodů rozdílných systémů IT, musí být tyto dokumenty vytisknuty a osvědčeny jako pravé orgánem odpovědným za řízení těchto systémů IT (dále jen „vydávající orgán“) nebo orgánem příslušným pro osvědčení dokumentů jako úředně ověřených kopií.
Tyto výtisky lze nahradit elektronickou zprávou mezi vydávajícím orgánem a příjemcem nebo příslušným orgánem za předpokladu, že vydávající orgán poskytne formou úředně schváleného protokolu o osvědčení ujištění o pravosti zprávy.
Článek 50
Lhůty v případě vyšší moci
1. Tento článek se použije v případě, kdy se na něj odvolává konkrétní nařízení.
2. Požadavek na uznání případu vyšší moci je nepřípustný, pokud jej příslušný orgán obdrží více než 30 kalendářních dnů:
a)
ode dne, kdy byl hospodářský subjekt příslušným orgánem informován o zjištěném nesplnění příslušné povinnosti ve smyslu čl. 23 odst. 2 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014; po uplynutí lhůty pro splnění příslušné povinnosti uvedené v čl. 23 odst. 3 uvedeného nařízení nebo po uplynutí lhůty pro předložení důkazu pro splnění příslušné povinnosti uvedené v čl. 23 odst. 4 uvedeného nařízení;
b)
po uplynutí lhůty pro podání nabídek ve třetí zemi, kde je nabídka spojena s osvědčením o stanovení náhrady předem pro vývozní náhrady.
3. Hospodářské subjekty předloží ke spokojenosti příslušného orgánu důkaz o okolnostech, které považují za případ vyšší moci, do 181 kalendářních dnů následujících po uplynutí lhůty pro plné splnění povinnosti. Může jim být udělena dodatečná lhůta v případech, pokud nemohou předložit důkazy v uvedené lhůtě, i když vynaložily veškeré úsilí k jejich získání a předložení.
4. Případy vyšší moci, které členské státy uznaly, sdělí Komisi spolu s příslušnými údaji ke každému případu.
ODDÍL 2
Forma jistot
Článek 51
Forma
1. Jistota může být poskytnuta:
a)
složením hotovosti podle čl. 19 odst. 2 a 3 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014; a/nebo
b)
stanovením ručitele podle článku 21 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 907/2014.
2. Příslušný orgán může rozhodnout o poskytnutí jistoty:
a)
formou hotovostních vkladů v bance;
b)
formou uznaných pohledávek vůči veřejnoprávnímu subjektu nebo veřejným prostředkům, které jsou splatné a vůči kterým neexistuje žádná přednostní pohledávka; a/nebo
c)
formou převoditelných kolaterálů v dotyčném členském státě, s podmínkou, že byly vydány tímto členským státem nebo na ně poskytl jistotu.
3. Příslušný orgán může stanovit další podmínky pro přijetí jistot uvedených v odstavci 2.
Článek 52
Převoditelné kolaterály
1. Prodejní hodnota kolaterálu poskytnutého podle čl. 51 odst. 2 písm. c) musí při poskytnutí jistoty činit nejméně 115 % hodnoty požadované jistoty.
2. Příslušný orgán může přijmout jistotu uvedenou v čl. 51 odst. 2 písm. c) pouze tehdy, pokud se strana nabízející tuto jistotu písemně zaváže buď poskytnout dodatečnou jistotu, nebo nahradit původní jistotu, pokud prodejní hodnota dotyčné jistoty byla za poslední tři měsíce nižší než 105 % hodnoty požadované jistoty. Tento písemný závazek není nutný, stanoví-li tak vnitrostátní právní předpisy. Příslušný orgán pravidelně zkoumá hodnotu takové jistoty.
3. Prodejní hodnotu jistoty uvedené v čl. 51 odst. 2 písm. c) stanoví příslušný orgán s ohledem na výdaje předpokládaného prodeje.
4. Prodejní hodnota jistot se vypočítává podle posledního kotovaní, které je k dispozici.
5. Strana, která poskytuje jistotu, poskytne na žádost příslušného orgánu důkaz o prodejní hodnotě.
Článek 53
Nahrazení a určení
1. Každá forma jistoty může být nahrazena jinou.
Nahrazení však musí schválit příslušný orgán v těchto případech:
a)
pokud původní jistota propadla, aniž by byla inkasována; nebo
b)
pokud je náhradní jistota jedním z typů jistot uvedených v čl. 51 odst. 2.
2. Bloková jistota může být nahrazena jinou blokovou jistotou za podmínky, že nová bloková jistota kryje nejméně část původní blokové jistoty, která je určena v okamžiku nahrazení k zajištění splnění jedné nebo více dosud nesplněných smluvních povinností.
3. Jakmile se část blokové jistoty vztahuje na určitou povinnost, musí být aktualizován zůstatek zbývající blokové jistoty.
ODDÍL 3
Uvolnění a propadnutí
Článek 54
Částečné uvolnění
V případě, že zvláštní předpisy Unie nestanoví minimální množství, může příslušný orgán sám omezit počet uvolněných částí z každé jistoty a stanovit minimální částku pro každé uvolnění tohoto typu.
Před uvolněním celé jistoty nebo její části může příslušný orgán požadovat, aby byla podána písemná žádost o uvolnění.
V případě jistot kryjících více než 100 % zajištěné částky, uvolní se část jistoty přesahující 100 %, jakmile dojde ke konečnému uvolnění nebo propadnutí zbylé zajištěné částky.
Článek 55
Propadnutí
1. Jakmile se příslušný orgán dozví o skutečnostech, které jsou důvodem k propadnutí celé jistoty nebo její části, neprodleně vyzve dotyčnou stranu k zaplacení propadlé částky, a tato platba musí být provedena ve lhůtě nejvýše 30 dnů ode dne žádosti o zaplacení.
Pokud platba nebyla provedena v předepsané lhůtě, příslušný orgán:
a)
neprodleně inkasuje s konečnou platností jistotu podle čl. 51 odst. 1 písm. a);
b)
neprodleně vyzve ručitele uvedeného v čl. 51 odst. 1 písm. b), aby přikročil k placení a aby tato platba byla provedena ve lhůtě nejvýše 30 dnů ode dne přijetí žádosti o zaplacení;
c)
neprodleně učiní nezbytná opatření aby:
i)
jistoty uvedené v čl. 51 odst. 2 písm. b) a c) byly přeměněny na hotovost a orgán tak mohl disponovat splatnou částkou,
ii)
mu byly dány k dispozici hotovostní fondy v bance uvedené v čl. 51 odst. 2 písm. a) na jeho vlastní účet.
Příslušný orgán může neprodleně inkasovat s konečnou platností jistotu uvedenou v čl. 51 odst. 1 písm. a), aniž by nejprve vyzval dotyčnou stranu k zaplacení.
2. Aniž je dotčen odstavec 1,
a)
jestliže je přijato rozhodnutí o propadnutí jistoty a poté je odloženo v důsledku opravného prostředku v souladu s vnitrostátními právními předpisy, platí příslušná strana úroky ze skutečně propadlé částky za období počínající 30 dnů ode dne přijetí žádosti o zaplacení podle odstavce 1 a končící den před zaplacením skutečně propadlé částky;
b)
jestliže je po výsledku řízení o opravném prostředku po dotyčné straně požadováno zaplatit do 30 dnů propadlou částku, může členský stát vypočítat úroky tak, jako by se platba uskutečnila dvacátým dnem ode dne této žádosti;
c)
použitelná úroková sazba se vypočítává podle vnitrostátních právních předpisů, ale nesmí být v žádném případě nižší než sazba použitelná pro krytí částek v národní měně;
d)
platební agentury odečítají placené úroky z výdajů EZZF nebo EZFRV v souladu s nařízením (EU) č. 1306/2013;
e)
členské státy mohou pravidelně požadovat navýšení jistoty s ohledem na úroky.
3. Pokud jistota propadla a částka byla již připsána fondům, potom na základě výsledku rozhodnutí o opravném prostředku musí být propadlá částka včetně úroků vypočítaných sazbou podle vnitrostátních právních předpisů uhrazena zcela nebo zčásti a uhradí ji fondy, pokud není úhrada připsána orgánům nebo subjektům členských států z důvodů nedbalosti nebo závažné chyby.
ODDÍL 4
Informace
Článek 56
Informace o propadnutí jistot, typech jistot a ručitelích
1. Členské státy uchovávají pro potřeby Komise celkový počet a celkovou výši propadlých jistot za každý rok, bez ohledu na fázi postupu podle článku 55, přičemž rozlišují mezi jistotami, které se připíší do vnitrostátního rozpočtu, a jistotami, které se připíší do rozpočtu Unie. Tyto informace se uchovávají pro všechny propadlé jistoty vyšší než 1 000 EUR a každé ustanovení Unie, které stanoví jistotu. Informace se týkají jak částek zaplacených přímo dotyčnou stranou, tak i částky kryté prodejem jistoty.
2. Členské státy uchovávají pro potřeby Komise seznam obsahující:
a)
typy institucí schválených jednat jako ručitelé a za tímto účelem stanovené požadavky;
b)
typy jistot přijatých podle čl. 51 odst. 2 a za tímto účelem stanovené požadavky.
KAPITOLA VI
TRANSPARENTNOST
Článek 57
Obsah zveřejněných údajů
1. Údaje uvedené v čl. 111 odst. 1 písm. c) a d) nařízení (EU) č. 1306/2013 zahrnují:
a)
rozpis částek plateb uvedených v písmenu c) uvedeného článku pro každé jednotlivé opatření vyjmenované v příloze XIII tohoto nařízení, a dále součet těchto částek, které každý příjemce obdržel v daném rozpočtovém roce;
b)
popis opatření financovaných fondy, jak jsou uvedena v písmenu d) uvedeného článku a vyjmenována v příloze XIII tohoto nařízení, včetně povahy a cíle každého opatření.
2. Částky uvedené v odstavci 1 jsou vyjádřeny v eurech v členských státech, které přijaly euro, a v národní měně v ostatních členských státech.
3. Členské státy mohou zveřejnit podrobnější informace, než je stanoveno v odstavcích 1 a 2, aniž by tím byla dotčena nezbytná ochrana soukromí.
Článek 58
Zveřejňování údajů o obci
Pokud informace, které mají být zveřejněny pro účely čl. 112 odst. 3 nařízení (EU) č. 1306/2013, by vzhledem k omezenému počtu příjemců sídlících nebo registrovaných v dané obci umožnily identifikaci jednotlivého příjemce, který je fyzickou osobou, zveřejní dotčené členské státy jako informaci pro účely čl. 111 odst. 1 prvního pododstavce písm. b) uvedeného nařízení nejbližší větší správní subjekt, jehož je obec součástí.
Článek 59
Forma a datum zveřejnění
1. Údaje, které mají být zveřejněny na zvláštních stránkách, uvedené v čl. 111 odst. 1 druhém pododstavci nařízení (EU) č. 1306/2013 se zpřístupní formou vyhledávače, který uživatelům umožňuje vyhledávat příjemce podle jména nebo obce podle článku 58 tohoto nařízení, nebo podle obdržených částek nebo opatření nebo podle jejich kombinace a získat všechny náležité informace jako jednotný soubor údajů. Tyto informace jsou poskytovány v úředním jazyce či úředních jazycích členského státu a/nebo v jednom ze tří pracovních jazyků Komise.
2. Informace uvedené v odstavci 1 se zveřejní do 31. května každého roku pro předchozí rozpočtový rok.
3. V souladu s uvedeným článkem zůstávají dané údaje na internetové stránce přístupné dva roky od data, kdy byly poprvé zveřejněny.
Článek 60
Údaje o příjemcích
Údaje o příjemcích uvedené v článku 113 nařízení (EU) č. 1306/2013 se poskytnou příjemcům tak, že se začlení do formulářů žádostí o získání finančních prostředků z fondů, nebo v okamžiku, kdy jsou tyto údaje shromažďovány.
Pokud jde o údaje týkající se plateb přijatých v rozpočtových rocích 2014 a 2015, informace se odchylně od prvého pododstavce poskytne alespoň dva měsíce před datem zveřejnění.
Článek 61
Zveřejňování prahových hodnot režimu pro malé zemědělce
Částky oznámené členskými státy v souladu s čl. 112 druhým pododstavcem nařízení (EU) č. 1306/2013 se zveřejní na internetových stránkách Unie uvedených v čl. 62 odst. 1 tohoto nařízení.
Článek 62
Spolupráce mezi Komisí a členskými státy
1. Komise zřídí a udržuje internetovou stránku Unie pod svou centrální internetovou adresou, včetně odkazů na internetové stránky členských států. Komise poskytuje aktualizované internetové odkazy podle informací zaslaných členskými státy.
2. Členské státy Komisi zasílají internetové adresy svých internetových stránek, jakmile byly zřízeny, a zasílají také jakékoliv následující změny mající vliv na přístupnost jejich internetové stránky z internetových stránek Unie.
3. Členské státy jmenují orgány příslušné pro zřízení a údržbu internetových stránek stanovených čl. 59 odst. 1. Informují Komisi o názvu a podrobné adrese tohoto orgánu.
KAPITOLA VII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 63
Zrušení
Nařízení (ES) č. 601/94, (ES) č. 4/2004 a (ES) č. 259/2008 se zrušují.
Nařízení (ES) č. 259/2008 se však i nadále použije pro platby za rozpočtový rok 2013. Odchylně od čl. 3 odst. 3 uvedeného nařízení zůstávají informace v něm uvedené na internetové stránce přístupné po dobu jednoho roku od data, kdy byly poprvé zveřejněny.
Článek 64
Vstup v platnost a použitelnost
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Avšak
a)
článek 10 se použije pro výdaje uskutečněné a účelově vázané příjmy vybrané členskými státy od 16. října 2014;
b)
články 34 až 40 se použijí od 1. ledna 2015. Lhůty podle čl. 34 odst. 3 a 4 se však nevztahují na šetření v rámci postupu pro schvalování souladu, u nichž bylo oznámení podle čl. 11 odst. 1 nařízení (ES) č. 885/2006 odesláno před 1. lednem 2015;
c)
kapitola VI se nevztahuje na platby uskutečněné počínaje rozpočtovým rokem 2014;
d)
informace předávané členskými státy v souladu s přílohou II sloupci V1 a V2 se poskytují počínaje rozpočtovým rokem 2016.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 6. srpna 2014.
REGOLAMENTO DI ESECUZIONE (UE) N. 908/2014 DELLA COMMISSIONE
del 6 agosto 2014
recante modalità di applicazione del regolamento (UE) n. 1306/2013 del Parlamento europeo e del Consiglio per quanto riguarda gli organismi pagatori e altri organismi, la gestione finanziaria, la liquidazione dei conti, le norme sui controlli, le cauzioni e la trasparenza
LA COMMISSIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea,
visto il regolamento (UE) n. 1306/2013 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 17 dicembre 2013, sul finanziamento, sulla gestione e sul monitoraggio della politica agricola comune e che abroga i regolamenti del Consiglio (CEE) n. 352/78, (CE) n. 165/94, (CE) n. 2799/98, (CE) n. 814/2000, (CE) n. 1290/2005 e (CE) n. 485/2008 (1), in particolare l’articolo 8, paragrafo 2, l’articolo 9, paragrafo 2, l’articolo 23, l’articolo 36, paragrafo 6, l’agricolo 46, paragrafi 5 e 6, l’articolo 50, paragrafo 2, l’articolo 53, paragrafo 1, l’articolo 57, paragrafo 2, l’articolo 62, paragrafo 2, l’articolo 66, paragrafo 4 e gli articoli 88, 104 e 114,
considerando quanto segue:
(1)
Il regolamento (UE) n. 1306/2013 fissa le norme fondamentali sul finanziamento, sulla gestione e sul monitoraggio della politica agricola comune, in particolare in merito al riconoscimento degli organismi pagatori e degli organismi di coordinamento, alle procedure di gestione finanziaria e di liquidazione dei conti, ai sistemi di controllo e alle sanzioni, compresi il controllo delle operazioni, le cauzioni e la trasparenza. Al fine di garantire il buon funzionamento e l’applicazione uniforme del nuovo quadro giuridico stabilito da tale regolamento, la Commissione è stata autorizzata ad adottare talune norme in tali settori. È opportuno che le nuove norme sostituiscano le corrispondenti disposizioni dei regolamenti (CE) n. 601/94 (2), (CE) n. 4/2004 (3), (CE) n. 883/2006 (4), (CE) n. 884/2006 (5), (CE) n. 885/2006 (6), (CE) n. 259/2008 (7) della Commissione e del regolamento di esecuzione (UE) n. 282/2012 (8) della Commissione. I regolamenti (CE) n. 883/2006, (CE) n. 884/2006, (CE) n. 885/2006 e il regolamento di esecuzione (UE) n. 282/2012 sono stati abrogati dal regolamento delegato (UE) n. 907/2014 della Commissione (9). A fini di chiarezza e di certezza del diritto è necessario abrogare con il presente regolamento i regolamenti (CE) n. 601/94, (CE) n. 4/2004 e (CE) n. 259/2008.
(2)
Gli organismi pagatori possono essere riconosciuti solo se soddisfano determinati criteri minimi stabiliti a livello dell’Unione, come previsto dall’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento delegato (UE) n. 907/2014. Tali criteri di riconoscimento sono stabiliti nell’allegato I del regolamento delegato (UE) n. 907/2014. Occorre stabilire le norme relative alle procedure per il rilascio, il riesame e la revoca del riconoscimento degli organismi pagatori e degli organismi di coordinamento.
(3)
Gli Stati membri dovrebbero tenere gli organismi pagatori sotto supervisione costante. A tal fine essi dovrebbero istituire un sistema per lo scambio di informazioni per riferire e tenere informate le autorità competenti sui possibili casi di inadempienze. Per permettere agli Stati membri di gestire tali casi deve essere istituita una procedura che preveda l’obbligo di redigere un piano di interventi correttivi per rimediare alle carenze individuate entro un termine da stabilirsi. Per quanto riguarda la spesa effettuata dagli organismi pagatori il cui riconoscimento è mantenuto dagli Stati membri anche se non hanno attuato il piano di cui sopra entro il termine fissato, la Commissione dovrebbe avere la facoltà di decidere di perseguire le inadempienze attraverso la procedura di verifica di conformità di cui all’articolo 52 del regolamento (UE) n. 1306/2013.
(4)
A norma dell’articolo 7, paragrafo 3, primo comma, lettera b), del regolamento (UE) n. 1306/2013 i soggetti incaricati dell’organismo pagatore riconosciuto devono redigere dichiarazioni di gestione riguardanti la completezza, l’esattezza e la veridicità dei conti e il corretto funzionamento dei sistemi di controllo interno, nonché la legittimità e la regolarità delle relative operazioni. Occorre definire le regole per quanto riguarda il contenuto e il formato di tali dichiarazioni di gestione.
(5)
Occorre stabilire le norme per il funzionamento degli organismi di coordinamento di cui all’articolo 7, paragrafo 4, del regolamento (UE) n. 1306/2013 e i compiti degli organismi di certificazione di cui all’articolo 9 del medesimo regolamento. Inoltre, al fine di garantire che le certificazioni e le relazioni redatte dagli organismi di certificazione siano utili alla Commissione nella procedura di liquidazione dei conti è necessario definirne il contenuto.
(6)
Per garantire la corretta gestione degli stanziamenti iscritti nel bilancio dell’Unione per il Fondo europeo agricolo di garanzia (FEAGA) e il Fondo europeo agricolo per lo sviluppo rurale (FEASR) (in seguito: «i fondi») è necessario che gli organismi pagatori tengano una contabilità separata, riservata esclusivamente ai pagamenti effettuati e alle entrate con destinazione specifica riscosse da ciascuno dei due fondi. A tale scopo, la contabilità tenuta dagli organismi pagatori deve indicare distintamente, per ciascuno dei due fondi, le spese sostenute e rispettivamente le entrate a destinazione specifica riscosse, a norma dell’articolo 4, paragrafo 1, e degli articoli 5 e 43 del regolamento (UE) n. 1306/2013, e permettere di collegare tali spese ed entrate con le risorse finanziarie messe a loro disposizione dal bilancio dell’Unione.
(7)
La politica agricola comune è finanziata in euro, anche se gli Stati membri che non hanno adottato l’euro sono autorizzati a effettuare i pagamenti ai beneficiari nella loro moneta nazionale. Al fine di permettere il consolidamento delle spese e delle entrate, è quindi necessario prevedere che gli organismi pagatori interessati debbano essere in grado di fornire i dati relativi alle spese ed alle entrate sia in euro che nella moneta nella quale le stesse sono state sostenute o riscosse.
(8)
Le spese cofinanziate dal bilancio unionale e dai bilanci nazionali per il sostegno dello sviluppo rurale nell’ambito del FEASR si basano su programmi stabiliti per misura, per tasso di contributo specifico e per aspetto specifico. Conformemente al principio della sana gestione finanziaria, è opportuno che tali spese siano monitorate e contabilizzate su questa base in modo che tutte le operazioni possano essere identificate per programma, misura, tasso di contributo specifico e aspetto specifico. In questo modo può essere verificata la corrispondenza tra le spese effettuate e le risorse finanziarie con destinazione specifica. In questo contesto occorre specificare gli elementi di cui devono tener conto gli organismi pagatori. In particolare, gli organismi pagatori devono indicare chiaramente nei conti l’origine delle risorse finanziarie, pubbliche e dell’Unione, con riferimento al finanziamento realizzato. Inoltre, gli importi che devono essere recuperati presso i beneficiari e gli importi già recuperati devono essere identificati e presentati con riferimento all’operazione originaria.
(9)
Gli Stati membri mobilitano le risorse per finanziare le spese del FEAGA di cui all’articolo 4, paragrafo 1, del regolamento (UE) n. 1306/2013 prima che la Commissione finanzi tali spese sotto forma di rimborsi mensili delle spese sostenute. In alternativa, gli Stati membri ricevono pagamenti anticipati sulla spesa del FEASR, i quali vengono successivamente liquidati nell’ambito della liquidazione contabile annuale di cui all’articolo 51 del regolamento (UE) n. 1306/2013. Per garantire una corretta gestione dei flussi finanziari, è opportuno che gli Stati membri raccolgano, ai fini dei rimborsi mensili, le informazioni necessarie per dimostrare la completezza, l’esattezza e la veridicità delle spese effettuate e le tengano a disposizione della Commissione o le trasmettano periodicamente a quest’ultima man mano che si procede all’esecuzione delle spese e delle entrate suddette. Tali informazioni devono essere trasmesse da parte degli Stati membri alla Commissione secondo una periodicità adeguata alle modalità di gestione di ciascuno dei fondi. La trasmissione delle informazioni con questa periodicità lascia impregiudicato l’obbligo per gli Stati membri di tenere a disposizione della Commissione le informazioni complete raccolte in modo da permettere un controllo adeguato delle spese.
(10)
Gli obblighi generali relativi alla tenuta dei conti degli organismi pagatori riguardano i dati necessari per la gestione e il monitoraggio dei fondi dell’Unione. Tuttavia, questi obblighi non coprono i requisiti relativi al rimborso delle spese, né i dati dettagliati che devono essere forniti alla Commissione per ottenere detti rimborsi. Occorre quindi precisare quali sono le informazioni e i dati relativi alle spese a carico dei fondi che devono essere trasmessi periodicamente alla Commissione. Le informazioni comunicate dagli Stati membri alla Commissione devono permettere a quest’ultima di utilizzare direttamente e nel modo più efficace possibile le informazioni che le sono trasmesse per la gestione dei conti dei fondi, nonché per i relativi pagamenti. Per raggiungere questo obiettivo occorre prevedere che la messa a disposizione e la trasmissione di informazioni tra gli Stati membri e la Commissione avvengano per via elettronica.
(11)
A norma dell’articolo 102, paragrafo 1, primo comma, lettera c), del regolamento (UE) n. 1306/2013, per le misure relative ad operazioni finanziate dai fondi devono essere trasmesse alla Commissione le dichiarazioni di spesa, che valgono anche come domanda di pagamento, corredate delle informazioni richieste. Per permettere agli Stati membri e agli organismi pagatori di predisporre dette dichiarazioni di spesa secondo norme armonizzate e consentire alla Commissione di prendere in considerazione le domande di pagamento, occorre determinare le condizioni secondo cui dette spese possono essere imputate ai bilanci rispettivi del FEAGA e del FEASR. Tali condizioni devono specificare le norme applicabili alla contabilizzazione delle spese e delle entrate, in particolare delle entrate con destinazione specifica, e delle eventuali rettifiche da effettuare, nonché alla loro dichiarazione materiale.
(12)
Quando, sulla base delle dichiarazioni di spesa ricevute dagli Stati membri nell’ambito del FEAGA, l’importo globale degli impegni anticipati che potrebbero essere autorizzati ai sensi dell’articolo 170, paragrafo 3, del regolamento (UE, Euratom) n. 966/2012 del Parlamento europeo e del Consiglio (10), supera il 75 % del totale degli stanziamenti dell’esercizio in corso, la Commissione è tenuta a ridurre gli importi suddetti. Conformemente al principio della sana gestione finanziaria, è opportuno ripartire tale riduzione in maniera proporzionale tra tutti gli Stati membri, sulla base delle dichiarazioni di spesa da essi trasmesse. Ai fini di un’equa ripartizione degli stanziamenti disponibili tra gli Stati membri, è opportuno disporre che i pagamenti mensili nell’ambito del FEAGA siano ridotti di una percentuale, fissata per capitolo, delle dichiarazioni di spesa trasmesse da ciascuno Stato membro e che il saldo non utilizzato nel corso di un dato mese sia riassegnato nell’ambito delle decisioni della Commissione relative ai pagamenti mensili successivi.
(13)
È opportuno che la Commissione, dopo avere deciso i pagamenti mensili, metta a disposizione degli Stati membri le risorse finanziarie necessarie alla copertura delle spese a carico dei fondi, secondo modalità pratiche e condizioni che occorre determinare sulla base delle informazioni comunicate alla Commissione dagli Stati membri e dei sistemi informatici istituiti dalla Commissione.
(14)
Una condizione per ottenere il rimborso delle spese per l’intervento pubblico sostenute dagli organismi pagatori è che tali organismi inseriscano nelle dichiarazioni di spesa i valori e gli importi registrati nella contabilità nel corso del mese successivo al mese a cui si riferiscono le operazioni di ammasso pubblico. Per garantire il corretto svolgimento della procedura di rimborso occorre specificare in che modo devono essere trasmesse alla Commissione tali informazioni, che sono necessarie per calcolare i costi e le spese.
(15)
A norma dell’articolo 3, paragrafo 3, del regolamento delegato (UE) n. 907/2014, la contabilità delle scorte pubbliche detenute nell’ambito dell’intervento deve permettere non solo di stabilire l’importo del finanziamento dell’Unione versato, ma anche di conoscere la reale situazione delle scorte di intervento. È opportuno prevedere a tal fine che gli organismi pagatori tengano una contabilità di magazzino distinta dai conti finanziari, comprensiva degli elementi necessari per il controllo delle scorte e per la gestione finanziaria delle spese e delle entrate generate dalle misure di intervento pubblico.
(16)
Per quanto riguarda le misure relative all’ammasso pubblico, gli organismi pagatori hanno l’obbligo di contabilizzare gli elementi relativi ai quantitativi, ai valori e a determinate medie. Esistono tuttavia circostanze in cui determinate operazioni e spese non dovrebbero essere contabilizzate oppure dovrebbero esserlo in applicazione di norme specifiche. Per garantire parità di trattamento e assicurare la tutela degli interessi finanziari dell’Unione occorre precisare le suddette circostanze e, se del caso, le modalità di contabilizzazione delle operazioni e delle spese.
(17)
La data di registrazione nella contabilità delle varie voci di spesa e di entrata inerenti alle misure di intervento sotto forma di ammasso pubblico dipende dalla natura delle operazioni a cui si riferiscono e può essere stabilita nell’ambito della normativa agricola settoriale pertinente. In questo contesto è necessario adottare una norma generale che specifica i vari elementi da contabilizzare alla data in cui ha luogo l’operazione materiale che scaturisce dalla misura di intervento e i casi particolari da prendere in considerazione.
(18)
Conformemente al principio della sana gestione finanziaria è opportuno che gli Stati membri forniscano alla Commissione le previsioni degli importi che restano da finanziare dal FEASR per un dato esercizio finanziario agricolo e le stime del fabbisogno di finanziamento per l’esercizio finanziario successivo. Per permettere alla Commissione di adempiere i suoi obblighi, è opportuno che tali informazioni le siano trasmesse con sufficiente anticipo e in ogni caso due volte all’anno, entro il 31 gennaio ed entro il 31 agosto.
(19)
In conformità all’articolo 36, paragrafo 6, del regolamento (UE) n. 1306/2013 è necessario fissare i termini per la preparazione delle dichiarazioni di spesa relative a operazioni contemplate dal FEASR. Tenuto conto delle specificità delle norme contabili applicate per il FEASR, dell’utilizzo di un prefinanziamento e del finanziamento delle misure per anno civile, occorre adottare disposizioni perché le spese siano dichiarate secondo una periodicità adeguata a tali condizioni specifiche.
(20)
Gli scambi di informazioni e di documenti tra gli Stati membri e la Commissione, nonché la messa a disposizione e la trasmissione di informazioni alla Commissione da parte degli Stati membri avvengono di norma per via elettronica. Per migliorare e generalizzare tali scambi di informazioni relative ai fondi, in virtù del regolamento (CE) n. 883/2006 sono stati istituiti sistemi informatici. È opportuno continuare a usare questi sistemi e perfezionarli dopo averne informato gli Stati membri attraverso il comitato dei fondi agricoli.
(21)
Le modalità di trattamento delle informazioni mediante tali sistemi informatici nonché la forma ed il contenuto dei documenti da trasmettere in applicazione del regolamento (UE) n. 1306/2013 richiedono adattamenti frequenti per tenere conto dell’evoluzione della normativa applicabile o delle esigenze legate alla gestione. È altresì necessario stabilire regole uniformi per la presentazione dei pertinenti documenti che devono essere forniti dagli Stati membri. Per conseguire tali obiettivi e al fine di semplificare le procedure e rendere immediatamente operativi i sistemi informatici di cui trattasi, è opportuno che la forma ed il contenuto dei documenti siano definiti sulla base di modelli e protocolli standardizzati, al cui adattamento e aggiornamento provvederà la Commissione previa informazione del comitato dei fondi agricoli.
(22)
A norma dell’articolo 58 del regolamento (UE) n. 1306/2013 gli Stati membri sono responsabili, attraverso i loro organismi pagatori, della gestione e del controllo delle spese dei fondi. I dati relativi alle operazioni finanziarie dovrebbero quindi essere comunicati o inseriti nei sistemi informatici ed essere aggiornati, sotto la responsabilità degli organismi pagatori, dagli stessi organismi pagatori o dagli organismi ai quali questa funzione è stata delegata, se necessario tramite l’organismo di coordinamento riconosciuto.
(23)
Per alcuni documenti o alcune dichiarazioni, previsti dall’articolo 102, paragrafo 1, primo comma, del regolamento (UE) n. 1306/2013, o per gli atti adottati dalla Commissione ai fini di tale articolo, è necessaria la firma di una persona autorizzata o l’accordo di una persona in una o più fasi della procedura. I sistemi informatici realizzati per la trasmissione di detti documenti dovrebbero in tali casi permettere di identificare ogni persona in modo inequivocabile ed offrire garanzie ragionevoli di inalterabilità del contenuto dei documenti, anche nelle diverse fasi della procedura. Ciò dovrebbe essere garantito in particolare per le dichiarazioni di spesa e per la dichiarazione di gestione acclusa ai conti annuali, di cui all’articolo 102, paragrafo 1, primo comma, lettera c), punto iii), del regolamento (UE) n. 1306/2013, e per i documenti trasmessi per via elettronica nell’ambito di tali procedure.
(24)
A norma dell’articolo 58, paragrafo 1, lettera e), del regolamento (UE) n. 1306/2013 gli Stati membri sono responsabili, attraverso i loro organismi pagatori, del recupero dei pagamenti indebitamente versati, maggiorati di interessi. Per garantire un’applicazione efficace e corretta di tali disposizioni è opportuno stabilire norme armonizzate relative agli interessi applicabili al recupero delle somme indebitamente versate. Fatto salvo il disposto dell’articolo 54, paragrafo 3, primo comma, lettere a) e b), del regolamento (UE) n. 1306/2013 gli Stati membri possono adempiere in vari modi l’obbligo di recuperare gli importi indebitamente versati. Fatte salve eventuali altre misure di esecuzione previste dalla normativa nazionale, un metodo efficace e poco oneroso per procedere al recupero di crediti è quello di dedurre gli importi da recuperare dai futuri pagamenti a favore del debitore, una volta che il debito sia stato accertato in conformità alla legislazione nazionale. Dovrebbe pertanto essere obbligatorio per gli Stati membri applicare questo metodo di recupero dei crediti e occorre stabilire condizioni comuni per la sua applicazione.
(25)
Occorre disciplinare in dettaglio la procedura di liquidazione dei conti di cui all’articolo 51 del regolamento (UE) n. 1306/2013 e la procedura di verifica di conformità di cui all’articolo 52 dello stesso regolamento, introducendo un meccanismo in virtù del quale gli importi risultanti possano essere, a seconda dei casi, detratti dai o aggiunti ai pagamenti successivi versati dalla Commissione agli Stati membri.
(26)
Per quanto riguarda la procedura di liquidazione contabile prevista dall’articolo 51 del regolamento (UE) n. 1306/2013, è necessario specificare il contenuto dei conti annuali degli organismi pagatori e stabilire una data per la trasmissione di detti conti e di altri documenti pertinenti alla Commissione. Deve inoltre essere precisato il periodo durante il quale gli organismi pagatori devono tenere a disposizione della Commissione i giustificativi relativi a tutte le spese e le entrate con destinazione specifica. È inoltre opportuno specificare che la forma e il contenuto delle informazioni contabili che gli organismi pagatori sono tenuti a trasmettere alla Commissione sono definiti da quest’ultima.
(27)
Per garantire che nei casi ordinari la procedura di verifica di conformità si concluda entro un periodo di tempo ragionevole è opportuno fissare scadenze specifiche per le diverse fasi della procedura che devono essere rispettate sia dalla Commissione che dagli Stati membri. Nello stesso tempo, tuttavia, è opportuno dare alla Commissione la possibilità di prorogare dette scadenze se la proroga è resa necessaria dalla complessità del caso in esame. La procedura di verifica di conformità dovrebbe dare agli Stati membri il diritto al procedimento in contraddittorio e permettere una corretta valutazione delle informazioni necessarie per stabilire il rischio derivante per i fondi.
(28)
In virtù dell’articolo 59, paragrafo 5, del regolamento (UE) n. 1306/2013 gli Stati membri sono tenuti a garantire un livello minimo di controlli in loco necessari ai fini di un’efficiente gestione del rischio. Tuttavia, gli Stati membri sono autorizzati, sotto la loro responsabilità, a ridurre tale livello minimo di controlli in loco se hanno riscontrato il corretto funzionamento dei lori sistemi di gestione e di controllo e se i tassi di errore si mantengono a un livello accettabile. Se da una parte i livelli minimi necessari per i controlli in loco devono essere fissati dalla legislazione settoriale agricola, dall’altra occorre fissare norme orizzontali sulla possibilità di ridurre il livello minimo di controlli in loco applicabile a tutte le misure finanziate dai fondi, insieme alle condizioni da rispettare. Oltre a tali norme orizzontali, la legislazione settoriale agricola può prevedere norme aggiuntive.
(29)
È inoltre opportuno stabilire norme relative all’esecuzione, a cura degli Stati membri, dei controlli delle operazioni previsti all’articolo 80 del regolamento (UE) n. 1306/2013, in particolare per quanto riguarda la selezione delle imprese, le percentuali e il calendario dei controlli.
(30)
In conformità con il titolo V, capo III, del regolamento (UE) n. 1306/2013 sul controllo delle operazioni, gli Stati membri devono trasmettere alla Commissione una serie di comunicazioni. Poiché la standardizzazione della forma e del contenuto di tali comunicazioni ne agevola l’uso e garantisce un approccio uniforme, è opportuno adottare modalità di applicazione riguardo a tale forma e contenuto. Inoltre, occorre stabilire norme relative alla conservazione dei documenti commerciali, alle azioni comuni che richiedono un’assistenza reciproca previste dall’articolo 83 del regolamento (UE) n. 1306/2013 e ai servizi speciali di cui all’articolo 85 del medesimo regolamento.
(31)
Il regolamento delegato (UE) n. 907/2014 stabilisce norme che integrano il quadro normativo applicabile alle cauzioni, in particolare in merito all’obbligo di costituire una cauzione, alle condizioni applicabili alle cauzioni, come pure in merito alla costituzione, allo svincolo e all’incameramento delle cauzioni. Per garantire un’applicazione uniforme di tali norme occorre adottare disposizioni relative alla forma e alle procedure di costituzione e di svincolo di una cauzione, come pure allo scambio di informazioni e alle comunicazione necessarie a tal fine.
(32)
In conformità con il titolo VII, capo IV, del regolamento (UE) n. 1306/2013 sulla trasparenza, gli Stati membri sono tenuti a pubblicare annualmente i beneficiari di stanziamenti dei fondi e, tra l’altro, gli importi percepiti da ciascun beneficiario nell’ambito di ciascuno dei due fondi. A tal fine e conformemente all’articolo 111 del regolamento (UE) n. 1306/2013 occorre stabilire la forma di tale pubblicazione. Tale pubblicazione non deve andare al di là di quanto necessario per il raggiungimento degli obiettivi di trasparenza perseguiti.
(33)
La pubblicazione deve essere conforme alle informazioni detenute dagli organismi pagatori nei loro registri e deve riguardare i pagamenti percepiti nel corso dell’esercizio finanziario precedente. Le informazioni devono essere presentate al pubblico in maniera chiara, armonizzata e interrogabile entro il 31 maggio.
(34)
A norma dell’articolo 111, paragrafo 1, primo comma, lettera c), del regolamento (UE) n. 1306/2013 devono essere pubblicati gli importi dei pagamenti percepiti dal beneficiario corrispondenti ad ogni misura finanziata dai fondi. Tuttavia, per garantire il rispetto dell’obbligo di cui all’articolo 112 del medesimo regolamento, è necessario anche stabilire la soglia al di sotto della quale il nome dei beneficiari non sarà pubblicato.
(35)
A norma dell’articolo 111, paragrafo 1, primo comma, lettera b), del regolamento (UE) n. 1306/2013 nella pubblicazione dei beneficiari dei fondi è necessario indicare il comune di residenza o di registrazione del beneficiario. Questa informazione deve essere disponibile anche per i beneficiari che sono persone fisiche e il cui nome non è pubblicato in applicazione dell’articolo 112 del medesimo regolamento. Tuttavia, per i casi in cui, a causa del numero limitato di beneficiari residenti o registrati in un dato comune, la pubblicazione del nome del comune avrebbe come conseguenza l’identificazione della persona fisica del beneficiario, occorre prevedere disposizioni che consentano di evitare violazioni sproporzionate e non necessarie della vita privata.
(36)
È opportuno che la pubblicazione delle informazioni sia realizzata su Internet per mezzo di uno strumento di ricerca in modo da dare ad un vasto pubblico la possibilità di consultarle. Lo strumento di ricerca dovrà permettere di compiere la ricerca in base a determinati criteri ed è opportuno che i risultati siano presentati in forma facilmente accessibile.
(37)
Per rispettare gli obblighi vigenti in materia di protezione dei dati appare opportuno che i beneficiari dei fondi siano informati in anticipo della pubblicazione dei dati che li riguardano. Tale informazione deve essere fornita ai beneficiari tramite i moduli di domanda di aiuto oppure al momento della raccolta dei dati. Per quanto riguarda le spese sostenute negli esercizi finanziari 2014 e 2015, nella misura in cui le informazioni relative ai beneficiari non siano disponibili al momento della raccolta dei dati personali è comunque necessario che i beneficiari siano informati entro un periodo di tempo ragionevole prima dell’effettiva pubblicazione dei loro dati.
(38)
Per facilitare l’accesso del pubblico ai dati pubblicati è opportuno che gli Stati membri creino siti Internet contenenti le informazioni relative ai beneficiari dei fondi e le soglie di cui all’articolo 112 del regolamento (UE) n. 1306/2013. Tenendo conto delle diverse strutture organizzative negli Stati membri, è opportuno che i medesimi provvedano alla designazione degli organismi a cui affidano il compito di creare e gestire il sito Internet unico e di pubblicare i dati. è opportuno che la Commissione crei un sito Internet contenente i link ai siti degli Stati membri.
(39)
È opportuno che l’articolo 10 del presente regolamento si applichi alle spese sostenute e alle entrate con destinazione specifica riscosse dagli Stati membri a partire dal 16 ottobre 2014 in modo da consentire di proseguire le comunicazioni da trasmettere nello stesso esercizio finanziario.
(40)
Per garantire la coerenza del trattamento delle procedure di verifica di conformità in corso, le scadenze fissate all’articolo 34, paragrafi 3 e 4, del presente regolamento non dovrebbero applicarsi alle procedure con riferimento alle quali la comunicazione di cui all’articolo 11, paragrafo 1, del regolamento (CE) n. 885/2006 è trasmessa anteriormente al 1o gennaio 2015.
(41)
Poiché il titolo VII, capo IV, del regolamento (UE) n. 1306/2013 sulla trasparenza si applica ai pagamenti effettuati a decorrere dall’esercizio finanziario 2014, è opportuno che le disposizioni pertinenti del presente regolamento si applichino a tali pagamenti.
(42)
Affinché gli Stati membri dispongano di un periodo sufficiente per l’attuazione, è opportuno che le informazioni trasmesse conformemente alle colonne V1 e V2 dell’allegato II siano fornite a partire dall’esercizio finanziario 2016.
(43)
Le misure di cui al presente regolamento sono conformi al parere del comitato dei fondi agricoli,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
CAPO I
ORGANISMI PAGATORI E ALTRI ORGANISMI
Articolo 1
Procedura per il riconoscimento degli organismi pagatori
1. Gli Stati membri designano un’autorità a livello ministeriale competente per:
a)
il rilascio, il riesame e la revoca del riconoscimento degli organismi pagatori;
b)
l’esecuzione dei compiti affidati all’autorità competente in virtù del presente capo.
2. L’autorità competente decide con un atto formale in merito al rilascio o, previo riesame, alla revoca del riconoscimento di un organismo pagatore in esito all’esame dei criteri di riconoscimento figuranti nell’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento delegato (UE) n. 907/2014 («i criteri di riconoscimento»). L’autorità competente informa immediatamente la Commissione dei riconoscimenti o delle loro revoche.
3. L’autorità competente designa un organismo di audit e lo incarica di eseguire un esame (riesame pre-riconoscimento) prima della concessione del riconoscimento. L’organismo di audit è un’autorità di revisione contabile, oppure un altro organismo pubblico o privato, o un’unità organizzativa di un’autorità, in possesso delle qualifiche, competenze e capacità necessarie per effettuare revisioni. L’organismo di audit è indipendente dall’organismo pagatore oggetto del riconoscimento.
L’esame (riesame pre-riconoscimento) che l’organismo di audit conduce comprende in particolare:
a)
le procedure e i sistemi posti in essere per l’autorizzazione e l’esecuzione dei pagamenti,
b)
la suddivisione delle mansioni e l’adeguatezza del controllo interno ed esterno per quanto riguarda le operazioni finanziate dal Fondo europeo agricolo di garanzia (FEAGA) e dal Fondo europeo agricolo per lo sviluppo rurale (FEASR), in appresso denominati «i fondi»;
c)
in quale misura le procedure e i sistemi posti in essere sono idonei a tutelare il bilancio dell’Unione, incluse le misure antifrode basate sul rischio;
d)
la sicurezza dei sistemi informatici;
e)
la tenuta dei registri contabili.
L’organismo di audit elabora una relazione che descrive dettagliatamente il lavoro svolto e i relativi risultati e indica se a suo giudizio l’organismo pagatore soddisfa i criteri di riconoscimento. La relazione è consegnata all’autorità competente la quale rilascia l’atto di riconoscimento se ritiene che l’organismo pagatore soddisfi i criteri di riconoscimento.
4. Se ritiene che l’organismo pagatore non soddisfi i criteri per il riconoscimento, l’autorità competente lo informa delle specifiche condizioni che è tenuto a rispettare per ottenere il riconoscimento.
In attesa che vengano attuate le modifiche necessarie per soddisfare tali condizioni specifiche, il riconoscimento può essere accordato a titolo provvisorio per un periodo da fissare in funzione della gravità dei problemi riscontrati, ma comunque non superiore a 12 mesi. In casi debitamente giustificati, la Commissione, su richiesta dello Stato membro interessato, può concedere una proroga di tale periodo.
5. Le informazioni di cui all’articolo 102, paragrafo 1, primo comma, lettera a), del regolamento (UE) n. 1306/2013 sono comunicate immediatamente dopo il primo riconoscimento dell’organismo pagatore e, in ogni caso, prima che qualunque spesa sostenuta da tale organismo sia addebitata ai fondi. Tali informazioni sono corredate da dichiarazioni e documenti concernenti:
a)
le attribuzioni dell’organismo pagatore;
b)
la ripartizione delle responsabilità tra i dipartimenti dell’organismo pagatore;
c)
i rapporti dell’organismo pagatore con altri enti, pubblici o privati, responsabili dell’esecuzione delle misure in forza delle quali l’organismo pagatore imputa le spese ai fondi;
d)
le procedure di ricevimento, verifica e approvazione delle domande e di autorizzazione, pagamento e registrazione delle spese;
e)
le disposizioni relative alla sicurezza dei sistemi informatici;
f)
la relazione del riesame pre-riconoscimento effettuato dall’organismo di audit di cui al paragrafo 3.
6. La Commissione comunica al comitato dei fondi agricoli gli organismi pagatori riconosciuti in ciascuno degli Stati membri.
Articolo 2
Riesame del riconoscimento
1. L’autorità competente esercita una costante supervisione sugli organismi pagatori che ricadono sotto la sua responsabilità, in particolare sulla base delle certificazioni e delle relazioni redatte dall’organismo di certificazione di cui all’articolo 9 del regolamento (UE) n. 1306/2013 e tiene sotto sorveglianza le eventuali lacune constatate.
Ogni tre anni, l’autorità competente invia una relazione scritta alla Commissione sulle attività di supervisione degli organismi pagatori e sul monitoraggio delle loro attività. La relazione indica se gli organismi pagatori continuano a soddisfare i criteri per il riconoscimento e comprende una sintesi dei provvedimenti presi per porre rimedio alle carenze constatate. L’autorità competente conferma se un organismo pagatore che ricade sotto la sua responsabilità continua a soddisfare i criteri di riconoscimento.
2. Gli Stati membri istituiscono un sistema per garantire che ogni informazione indicante che un organismo pagatore non soddisfa i criteri di riconoscimento sia sollecitamente comunicata all’autorità competente.
3. Se ha accertato che un organismo pagatore non rispetta più uno o più criteri di riconoscimento di modo che ne risulta compromessa la capacità eseguire i compiti ad esso affidati in virtù dell’articolo 1, paragrafo 1, del regolamento delegato (UE) n. 907/2014, l’autorità competente sottopone immediatamente a verifica il riconoscimento dell’organismo pagatore. Detta autorità stabilisce un piano che prevede interventi e scadenze per porre rimedio alle lacune accertate entro un periodo da determinare in funzione della gravità del problema, ma comunque non superiore a 12 mesi dalla data in cui il riconoscimento è sottoposto a verifica. In casi debitamente giustificati, la Commissione, su richiesta dello Stato membro interessato, può concedere una proroga di tale periodo.
4. L’autorità competente informa la Commissione della propria decisione di sottoporre a verifica il riconoscimento dell’organismo pagatore, del piano stabilito a norma del paragrafo 3 e, successivamente, dei progressi compiuti nell’attuazione del piano.
5. In caso di revoca del riconoscimento, l’autorità competente riconosce sollecitamente un altro organismo pagatore che soddisfa le condizioni previste dall’articolo 7, paragrafo 2, del regolamento (UE) n. 1306/2013 per garantire che i pagamenti ai beneficiari non vengano interrotti.
6. Se ritiene che l’autorità competente non abbia ottemperato al proprio obbligo di stabilire un piano per porre rimedio alle lacune accertate, come previsto dal paragrafo 3, o che l’organismo pagatore continui a essere riconosciuto pur non avendo attuato integralmente tale piano entro il periodo previsto, la Commissione chiede all’autorità competente di revocare il riconoscimento a tale organismo pagatore a meno che non siano effettuate le modifiche necessarie entro un periodo che la Commissione stessa stabilisce in funzione della gravità del problema. In tali circostanze la Commissione può decidere di perseguire le lacune nell’ambito della verifica di conformità di cui all’articolo 52 del regolamento (UE) n. 1306/2013.
Articolo 3
Dichiarazione di gestione
1. La dichiarazione di gestione di cui all’articolo 7, paragrafo 3, primo comma, lettera b), del regolamento (UE) n. 1306/2013 è redatta entro un termine che permetta all’organismo di certificazione di esprimere il parere di cui all’articolo 9, paragrafo 1, dello stesso regolamento.
La dichiarazione di gestione è presentata utilizzando il modello riportato nell’allegato I del presente regolamento e può essere corredata di riserve finalizzate a quantificare l’impatto finanziario potenziale. Se contiene riserve, la dichiarazione include un piano di azioni correttive corredato di un calendario preciso di attuazione.
2. La dichiarazione di gestione si basa su un’effettiva supervisione del sistema di gestione e di controllo messo in atto durante tutto l’anno.
Articolo 4
Organismo di coordinamento
1. L’organismo di coordinamento di cui all’articolo 7, paragrafo 4, del regolamento (UE) n. 1306/2013 funge da unico interlocutore della Commissione per conto dello Stato membro interessato per tutte le questioni relative ai fondi per quanto riguarda:
a)
la divulgazione delle informazioni e delle linee guida relative alle funzioni e alle operazioni degli organismi pagatori presso gli organismi pagatori stessi e gli altri organismi responsabili dell’attuazione di tali linee guida, come pure la promozione dell’applicazione armonizzata delle stesse;
b)
la comunicazione alla Commissione delle informazioni di cui agli articoli 7 e 102 del regolamento (UE) n. 1306/2013;
c)
la messa a disposizione della Commissione di tutti i dati contabili necessari a fini statistici e di controllo.
2. L’organismo pagatore può svolgere il ruolo di organismo di coordinamento, purché le due funzioni siano nettamente distinte.
3. Nell’espletamento dei suoi compiti l’organismo di coordinamento può avvalersi, a norma delle disposizioni nazionali, di altri organi o servizi amministrativi, in particolare a carattere contabile o tecnico.
4. La riservatezza, l’integrità e la disponibilità di tutti i dati informatizzati in possesso dell’organismo di coordinamento sono garantite da misure adeguate alla struttura amministrativa, al personale e all’ambiente tecnologico dei singoli organismi di coordinamento. L’impegno finanziario e tecnologico deve essere proporzionato ai rischi effettivi.
5. Le informazioni di cui all’articolo 102, paragrafo 1, primo comma, lettera a), del regolamento (UE) n. 1306/2013 sono comunicate immediatamente dopo il primo riconoscimento dell’organismo di coordinamento e, in ogni caso, prima che qualunque spesa sostenuta da tale organismo sia addebitata ai fondi. Esse sono corredate dell’atto di riconoscimento dell’organismo e di informazioni circa le modalità amministrative, contabili e di controllo interno relative al suo funzionamento.
Articolo 5
Certificazione
1. L’autorità competente designa l’organismo di certificazione di cui all’articolo 9 del regolamento (UE) n. 1306/2013.
2. L’organismo di certificazione organizza i suoi lavori in modo efficace ed efficiente e svolge i controlli entro termini appropriati tenendo conto della natura e del calendario delle operazioni relative all’esercizio finanziario in esame.
3. Il parere che l’organismo di certificazione è tenuto a fornire in conformità dell’articolo 9, paragrafo 1 del regolamento (UE) n. 1306/2013 è stilato ogni anno.
Tale parere è basato sull’attività di audit da svolgere in conformità degli articoli 6 e 7 del presente regolamento.
4. L’organismo di certificazione stende una relazione delle risultanze. Nella relazione sono prese in considerazione anche le funzioni delegate. La relazione indica se, nel periodo a cui essa si riferisce:
a)
l’organismo pagatore ha soddisfatto i criteri per il riconoscimento;
b)
le procedure applicate dall’organismo pagatore hanno offerto adeguate garanzie per quanto riguarda la conformità delle spese imputate ai fondi alle norme dell’Unione, garantendo la regolarità e la legalità delle operazioni sottostanti, e se sono state rispettate le raccomandazioni di migliorie eventualmente impartite;
c)
i conti annuali di cui all’articolo 29 del presente regolamento sono stati tenuti in conformità con i libri e registri contabili dell’organismo pagatore;
d)
le dichiarazioni di spesa e delle operazioni d’intervento sono state registrazioni veritiere, esatte e complete delle operazioni imputate ai fondi;
e)
gli interessi finanziari dell’Unione sono stati debitamente tutelati per quanto riguarda gli anticipi pagati, le garanzie ottenute, le scorte d’intervento e gli importi da percepire.
La relazione è corredata di informazioni sul numero e sulle qualifiche del personale che ha svolto l’audit, sul lavoro compiuto, sul numero di operazioni esaminate, sui livelli di rappresentatività e attendibilità ottenuti, sulle carenze riscontrate e sulle raccomandazioni di eventuali migliorie, nonché sulle operazioni svolte dall’organismo di certificazione e da altri organismi di revisione contabile, sia esterni che interni all’organismo pagatore, da cui l’organismo di certificazione abbia integralmente o parzialmente ricavato elementi di verifica in materia.
Articolo 6
Principi di audit
1. L’audit di certificazione è svolto in conformità degli standard riconosciuti a livello internazionale in materia di audit.
2. L’organismo di certificazione predispone una strategia di audit che fissa il campo di applicazione, il calendario e la direzione dell’audit di certificazione, le metodologie di audit e di campionamento utilizzate. Per ogni esercizio finanziario esaminato è elaborato un piano di audit in base al rischio stimato per l’audit. L’organismo di certificazione trasmette alla Commissione, su sua richiesta, la strategia di audit e il piano di audit.
3. Il livello ragionevole di affidabilità dell’audit che le verifiche di audit devono raggiungere si ottiene valutando il sistema di controllo, incluse le verifiche sostanziali e di conformità delle spese, costituito da test di dettaglio e procedure analitiche.
4. La Commissione stabilisce orientamenti contenenti in particolare:
a)
ulteriori chiarimenti e linee guida circa l’audit di certificazione da eseguire;
b)
la determinazione del livello ragionevole di affidabilità dell’audit che le verifiche di audit devono raggiungere.
Articolo 7
Metodologie di audit
1. Le metodologie di audit pertinenti per l’audit di certificazione sono definite nella strategia di audit di cui all’articolo 6, paragrafo 2.
2. Per realizzare gli obiettivi dell’audit e fornire il parere di cui all’articolo 9, paragrafo 1, del regolamento (UE) n. 1306/2013, le tappe dell’audit comprendono audit dei sistemi, verifiche sostanziali e la verifica delle riconciliazioni delle dichiarazioni finanziarie e di gestione.
3. La verifica sostanziale delle spese comprende la verifica della legalità e della regolarità delle operazioni sottostanti a livello dei beneficiari finali. A tal fine l’organismo di certificazione può accompagnare l’organismo pagatore quando questo effettua i controlli in loco di secondo livello. L’organismo di certificazione non può accompagnare l’organismo pagatore quando questo effettua i controlli in loco iniziali, tranne nelle situazioni in cui sarebbe materialmente impossibile ri-verificare il controllo iniziale effettuato dall’organismo pagatore. Per quanto riguarda le verifiche sostanziali, gli organismi di certificazione possono usare un approccio integrato di campionamento.
4. La Commissione stabilisce ulteriori condizioni e linee guida per la definizione delle procedure di audit, l’integrazione dei campioni, la pianificazione e l’esecuzione delle ri-verifiche in loco delle operazioni nel quadro degli orientamenti previsti all’articolo 6, paragrafo 4.
CAPO II
GESTIONE FINANZIARIA DEI FONDI
SEZIONE 1
Disposizioni generali
Articolo 8
Contabilità degli organismi pagatori
1. Ogni organismo pagatore tiene una contabilità riservata esclusivamente all’imputazione delle spese e delle entrate di cui all’articolo 4, paragrafo 1, e agli articoli 5 e 43 del regolamento (UE) n. 1306/2013 e all’utilizzazione dei mezzi finanziari messi a sua disposizione per il pagamento delle spese corrispondenti. Tale contabilità permette di distinguere e fornire separatamente i dati finanziari per il FEAGA e per il FEASR.
2. Gli organismi pagatori degli Stati membri che non hanno adottato l’euro tengono una contabilità in cui sono indicati gli importi espressi nella moneta nella quale le spese e le entrate sono state sostenute o riscosse. Tuttavia, per permettere il consolidamento del totale delle spese sostenute e delle entrate riscosse, essi devono essere in grado di fornire i dati corrispondenti in moneta nazionale e in euro.
3. Per quanto riguarda il FEASR, ogni organismo pagatore designato per un programma di sviluppo rurale tiene una contabilità che permette di identificare tutte le operazioni per programma e per misura. In tale contabilità figurano in particolare:
a)
l’importo della spesa pubblica e l’importo del contributo dell’Unione pagati per ogni operazione;
b)
gli importi da recuperare presso i beneficiari per le irregolarità o le negligenze constatate;
c)
gli importi recuperati, con identificazione dell’operazione di origine.
SEZIONE 2
Contabilità FEAGA
Articolo 9
Messa a disposizione delle informazioni da parte degli Stati membri
Gli Stati membri raccolgono e tengono a disposizione della Commissione le informazioni riguardanti l’importo totale delle spese sostenute e delle entrate con destinazione specifica riscosse ogni settimana, con le seguenti modalità:
a)
al più tardi il terzo giorno lavorativo di ogni settimana, le informazioni riguardanti l’importo totale delle spese sostenute e delle entrate con destinazione specifica riscosse dall’inizio del mese fino alla fine della settimana precedente;
b)
al più tardi il terzo giorno lavorativo del mese, quando la settimana è a cavallo di due mesi, le informazioni riguardanti l’importo totale delle spese sostenute e delle entrate con destinazione specifica riscosse nel corso del mese precedente.
Articolo 10
Comunicazione delle informazioni da parte degli Stati membri
1. Gli Stati membri trasmettono alla Commissione, ai sensi dell’articolo 102, paragrafo 1, primo comma, lettera c), punti i) e ii), del regolamento (UE) n. 1306/2013, per via elettronica, le informazioni e documenti seguenti, fatti salvi gli articoli 11 e 12 del presente regolamento:
a)
al più tardi il terzo giorno lavorativo di ogni mese, le informazioni riguardanti l’importo globale delle spese sostenute e delle entrate con destinazione specifica riscosse nel corso del mese precedente, sulla base del modello messo a disposizione degli Stati membri dalla Commissione attraverso i sistemi informatici e tutte le informazioni atte a spiegare le differenze rilevanti tra le previsioni stabilite conformemente al paragrafo 2, lettera a), punto iii), del presente articolo e le spese sostenute o le entrate con destinazione specifica riscosse;
b)
al più tardi il dodicesimo giorno di ogni mese, la dichiarazione delle spese di cui all’articolo 18, paragrafo 3, del regolamento (UE) n. 1306/2013. Tuttavia, la comunicazione relativa alle spese sostenute e alle entrate con destinazione specifica riscosse tra il 1o e il 15 ottobre è trasmessa al più tardi il giorno 27 dello stesso mese.
2. La dichiarazione delle spese di cui al paragrafo 1, lettera b), comprende:
a)
un rendiconto, redatto da ciascun organismo pagatore in base al modulo messo a disposizione degli Stati membri dalla Commissione attraverso i sistemi informatici, recante i dati ripartiti secondo la nomenclatura del bilancio dell’Unione e per tipo di spesa e di entrata, secondo una nomenclatura dettagliata messa a disposizione degli Stati membri, riguardante:
i)
le spese sostenute e le entrate con destinazione specifica riscosse nel corso del mese precedente,
ii)
l’importo totale delle spese sostenute e delle entrate con destinazione specifica riscosse dall’inizio dell’esercizio finanziario fino alla fine del mese precedente,
iii)
le previsioni di spese e di entrate con destinazione specifica, riguardanti, a seconda dei casi:
-
solamente il mese in corso e i due mesi successivi,
-
il mese in corso, i due mesi successivi e il periodo fino alla fine dell’esercizio,
iv)
dati aggiuntivi, se necessario;
b)
un riepilogo, in base al modulo messo a disposizione dello Stato membro interessato dalla Commissione attraverso i sistemi informatici, dei dati di cui alla lettera a), per tutti gli organismi pagatori di questo Stato membro;
c)
i conti giustificativi delle uscite e delle entrate relative all’intervento pubblico, di cui all’articolo 19, paragrafo 2.
3. Tutte le informazioni finanziarie richieste in applicazione del presente articolo sono comunicate in euro.
Articolo 11
Norme generali applicabili alla dichiarazione di spesa e alle entrate con destinazione specifica
1. Fatte salve le disposizioni specifiche concernenti le dichiarazioni di entrate e le dichiarazioni di spesa relative all’ammasso pubblico di cui all’articolo 12, le spese e le entrate con destinazione specifica dichiarate dagli organismi pagatori per un dato mese corrispondono ai pagamenti ed agli incassi effettivamente realizzati nel corso di tale mese.
Tali spese ed entrate sono imputate al bilancio del FEAGA per un esercizio finanziario «N».
Tuttavia:
a)
le spese che possono essere pagate prima che acquisti efficacia la disposizione in virtù della quale esse sono imputate, in tutto o in parte, al FEAGA, possono essere dichiarate esclusivamente:
-
nel mese nel corso del quale acquista efficacia la disposizione suddetta
o
-
nel mese successivo all’entrata in applicazione di tale disposizione;
b)
le entrate con destinazione specifica di cui lo Stato membro è debitore verso la Commissione sono dichiarate nel mese durante il quale scade il termine di versamento delle somme corrispondenti, previsto dalla normativa dell’Unione;
c)
le rettifiche decise dalla Commissione, nell’ambito della liquidazione dei conti e della verifica di conformità, sono detratte o aggiunte direttamente dalla Commissione ai pagamenti mensili di cui, a seconda dei casi, all’articolo 33, paragrafo 2 o all’articolo 34, paragrafo 8. Tuttavia gli Stati membri indicano gli importi relativi a tali rettifiche nella dichiarazione redatta per il mese per il quale sono effettuate dette rettifiche.
2. Le spese e le entrate con destinazione specifica sono prese in considerazione alla data in cui sono state addebitate o accreditate sul conto dell’organismo pagatore. Tuttavia, per i pagamenti, la data da prendere in considerazione può essere quella in cui l’organismo interessato ha emesso ed inviato ad un istituto finanziario o al beneficiario il titolo di pagamento. Gli organismi pagatori utilizzano lo stesso metodo durante tutto l’esercizio finanziario.
3. Le spese e le entrate con destinazione specifica dichiarate in conformità del paragrafo 1 possono comportare rettifiche dei dati dichiarati nei mesi precedenti dello stesso esercizio finanziario.
Se le rettifiche delle entrate con destinazione specifica portano, al livello di un organismo pagatore, a dichiarare per una data linea di bilancio entrate con destinazione specifica negative, le rettifiche in eccesso sono riportate al mese successivo. Se del caso, esse sono regolarizzate al momento della liquidazione contabile dell’anno di cui trattasi.
4. Gli ordini di pagamento non eseguiti, nonché i pagamenti addebitati e in seguito riaccreditati, sono contabilizzati come importi detratti dalle spese per il mese nel corso del quale la mancata esecuzione o l’annullamento sono segnalati all’organismo pagatore.
5. Ai fini dell’applicazione del paragrafo 1 i pagamenti dovuti a titolo del FEAGA gravati da crediti si considerano integralmente realizzati:
a)
alla data del pagamento della somma dovuta al beneficiario, se il credito è inferiore alla spesa liquidata,
b)
alla data della compensazione, se la spesa è inferiore o uguale al credito.
6. I dati cumulati relativi alle spese e alle entrate con destinazione specifica imputabili a un dato esercizio finanziario, da trasmettere alla Commissione entro il 27 ottobre, possono essere rettificati unicamente nell’ambito dei conti annuali da trasmettere alla Commissione in conformità dell’articolo 102, paragrafo 1, primo comma, lettera c), punto iii), del regolamento (UE) n. 1306/2013.
Articolo 12
Norme specifiche applicabili alla dichiarazione di spesa relativa all’ammasso pubblico
1. Le operazioni da prendere in considerazione per la compilazione della dichiarazione di spesa relativa all’ammasso pubblico sono quelle, approvate alla fine di un dato mese nei conti dell’organismo pagatore, che si sono prodotte dall’inizio dell’esercizio contabile, definito all’articolo 3, paragrafo 3, primo comma, lettera a), del regolamento delegato (UE) n. 907/2014, fino alla fine di tale mese.
2. Detta dichiarazione di spesa comprende i valori e gli importi, determinati in conformità degli articoli 17 e 18 del presente regolamento e dell’articolo 4 del regolamento delegato (UE) n. 906/2014 della Commissione (11), imputati dagli organismi pagatori nel corso del mese successivo a quello al quale si riferiscono le operazioni.
Tuttavia:
a)
per le operazioni realizzate nel corso del mese di settembre, i valori e gli importi sono imputati dagli organismi pagatori al più tardi il 15 ottobre;
b)
per gli importi globali del deprezzamento di cui all’articolo 3, paragrafo 1, lettera e), del regolamento delegato (UE) n. 906/2014, gli importi sono imputati alla data fissata dalla decisione che li prevede.
Articolo 13
Decisione di pagamento della Commissione
1. Sulla base dei dati trasmessi in conformità dell’articolo 10, paragrafo 1, lettera b), del presente regolamento, la Commissione decide di versare i pagamenti mensili a norma dell’articolo 18, paragrafo 3, del regolamento (UE) n. 1306/2013, fatte salve le rettifiche che possono essere imposte in virtù di decisioni successive in conformità degli articolo 51 e 52 del regolamento (UE) n. 1306/2013, e tenendo conto delle riduzioni e delle sospensioni decise in conformità dell’articolo 41 del medesimo regolamento.
2. Se il totale delle spese dichiarate dagli Stati membri, per l’esercizio finanziario successivo, supera i tre quarti della totalità degli stanziamenti dell’esercizio in corso, gli impegni anticipati di cui all’articolo 170, paragrafo 3, del regolamento (UE, Euratom) n. 966/2012 ed i pagamenti mensili corrispondenti sono concessi in misura proporzionale alle dichiarazioni di spesa, nel limite del 75 % degli stanziamenti dell’esercizio in corso. La Commissione tiene conto del saldo non rimborsato agli Stati membri nelle decisioni relative ai rimborsi successivi.
Articolo 14
Messa a disposizione degli Stati membri dei mezzi finanziari
1. Con la decisione di versare i pagamenti mensili la Commissione mette a disposizione degli Stati membri, nell’ambito degli stanziamenti di bilancio, sul conto aperto da ciascuno Stato membro, i mezzi finanziari necessari alla copertura delle spese da finanziare mediante il FEAGA, deducendo l’importo corrispondente alle entrate con destinazione specifica.
Quando i pagamenti che deve effettuare la Commissione, una volta dedotte le entrate con destinazione specifica, danno luogo in uno Stato membro ad un importo negativo, le deduzioni in eccesso sono riportate ai mesi successivi.
2. Gli Stati membri comunicano alla Commissione l’intestazione e il numero del conto di cui al paragrafo 1 secondo il formato fornito loro dalla Commissione.
Articolo 15
Comunicazione nell’ambito dell’intervento pubblico
1. Gli organismi pagatori comunicano alla Commissione:
a)
su richiesta della Commissione, i documenti e le informazioni di cui all’articolo 3, paragrafo 7 del regolamento delegato (UE) n. 907/2014 e le disposizioni amministrative nazionali complementari adottate ai fini dell’applicazione e della gestione delle misure di intervento;
b)
entro il giorno previsto all’articolo 10, paragrafo 1, lettera b), del presente regolamento, le informazioni relative all’ammasso pubblico in base ai modelli messi a disposizione degli Stati membri dalla Commissione attraverso i sistemi informatici.
2. Per effettuare gli scambi di comunicazioni e di informazioni e redigere i documenti relativi alla spesa riguardante l’intervento pubblico si utilizzano i relativi sistemi informatici di cui all’articolo 24.
Articolo 16
Contenuto della contabilità delle scorte pubbliche tenuta dagli organismi pagatori
1. Nella contabilità di magazzino di cui all’articolo 3, paragrafo 3, primo comma, lettera a), del regolamento delegato (UE) n. 907/2014 sono registrate separatamente le seguenti voci:
a)
le quantità di prodotti registrate in entrata e in uscita dalle scorte, con o senza movimento fisico;
b)
le quantità utilizzate ai fini della distribuzione gratuita agli indigenti nell’ambito del Fondo di aiuti europei agli indigenti e contabilizzate a norma dell’articolo 4, paragrafo 3, del regolamento delegato (UE) n. 906/2014, distinguendo quelle oggetto di un trasferimento a un altro Stato membro;
c)
le quantità oggetto di prelievo di campioni, con indicazione distinta dei prelievi eseguiti dagli acquirenti;
d)
le quantità che non è più possibile imballare nuovamente dopo un esame visivo compiuto nel quadro dell’inventario annuale o all’atto di un controllo dopo la presa in consegna all’intervento e che sono vendute mediante trattativa privata;
e)
le quantità mancanti per cause identificabili o non identificabili, comprese quelle corrispondenti alle tolleranze ammesse;
f)
le quantità deteriorate;
g)
le quantità in eccesso;
h)
le quantità mancanti che superano i limiti di tolleranza;
i)
le quantità entrate in magazzino che risultano non soddisfare i requisiti previsti, la cui presa in consegna è stata pertanto rifiutata;
j)
le quantità nette in giacenza alla fine di ogni mese o alla fine dell’esercizio contabile, che sono riportate al mese successivo o all’esercizio contabile successivo.
2. Nella contabilità finanziaria di cui all’articolo 3, paragrafo 3, primo comma, lettera a), del regolamento delegato (UE) n. 907/2014 sono registrati:
a)
il valore delle quantità di cui al paragrafo 1, lettera a), del presente articolo, indicando separatamente il valore delle quantità acquistate e delle quantità vendute;
b)
il valore contabile delle quantità utilizzate o imputate al regime di distribuzione gratuita di cui al paragrafo 1, lettera b), del presente articolo;
c)
le spese finanziarie di cui all’articolo 3, paragrafo 1, lettera a), del regolamento delegato (UE) n. 906/2014;
d)
le spese relative alle operazioni materiali di cui all’articolo 3, paragrafo 1, lettere b) e c), del regolamento delegato (UE) n. 906/2014;
e)
gli importi derivanti dai deprezzamenti di cui all’articolo 3, paragrafo 1, lettera e), del regolamento delegato (UE) n. 906/2014;
f)
gli importi riscossi o recuperati presso i venditori, gli acquirenti e gli enti assuntori, diversi da quelli di cui all’articolo 20, paragrafo 2, del presente regolamento;
g)
l’importo ottenuto dalle vendite mediante trattativa privata realizzate dopo l’inventario annuale o dopo i controlli successivi alla presa in consegna dei prodotti nelle scorte di intervento;
h)
le perdite e i ricavi sulle uscite di prodotti, tenendo conto dei deprezzamenti di cui alla lettera e) del presente paragrafo;
i)
gli altri elementi di credito o di debito, in particolare quelli corrispondenti ai quantitativi a cui si riferisce il disposto del paragrafo 1, lettere da c) a g) del presente articolo;
j)
il valore contabile medio, per tonnellata o per ettolitro a seconda dei casi.
Articolo 17
Contabilizzazione relativa all’intervento pubblico
1. Le voci di cui all’articolo 16 sono contabilizzate per i quantitativi, i valori, gli importi e le medie effettivamente registrati dagli organismi pagatori o per i valori e gli importi calcolati in base a forfait fissati dalla Commissione.
2. Le constatazioni e i calcoli di cui al paragrafo 1 si effettuano fatta salva l’applicazione delle regole seguenti:
a)
le spese di uscita, relative a quantitativi mancanti o deteriorati, secondo le regole di cui agli allegati VI e VII del regolamento delegato (UE) n. 906/2014, sono contabilizzate solo limitatamente alle quantità effettivamente vendute e uscite dai magazzini,
b)
le quantità risultate mancanti in occasione di un trasferimento tra Stati membri non sono considerate entrate in magazzino nello Stato membro di destinazione e non beneficiano di spese forfettarie di entrata,
c)
in caso di trasporto o di trasferimento, le spese di entrata e le spese di uscita fissate forfettariamente sono contabilizzate qualora, secondo la normativa dell’Unione, non siano considerate parte integrante delle spese di trasporto,
d)
fatte salve disposizioni particolari della normativa dell’Unione, non sono contabilizzati nei libri contabili del FEAGA eventuali importi provenienti dalla vendita di prodotti deteriorati, né eventuali altri importi riscossi in questo contesto,
e)
le quantità in eccesso eventualmente constatate sono contabilizzate in negativo nella situazione e nei movimenti delle scorte tra i quantitativi mancanti. Tali quantità entrano nella determinazione dei quantitativi che superano il limite di tolleranza;
f)
i campioni diversi da quelli prelevati dagli acquirenti sono contabilizzati a norma dell’allegato VII, punto 2, lettera a), del regolamento delegato (UE) n. 906/2014.
3. La Commissione informa il comitato dei fondi agricoli delle rettifiche apportate ai dati di cui all’articolo 16 dell’esercizio contabile in corso. Tali rettifiche possono essere comunicate agli Stati membri nell’ambito di una decisione di pagamento mensile o, in mancanza di essa, nell’ambito della decisione relativa alla liquidazione dei conti. Esse sono contabilizzate dagli organismi pagatori alle condizioni indicate in tale decisione.
Articolo 18
Date di contabilizzazione delle spese, delle entrate e dei movimenti dei prodotti nei registri dell’intervento pubblico
1. Le varie voci di spesa e di entrata sono contabilizzate alla data in cui avviene l’operazione materiale che scaturisce dalla misura di intervento usando il tasso di cambio di cui all’articolo 3, paragrafo 2, del regolamento delegato (UE) n. 906/2014.
Tuttavia, nei casi sotto descritti si applicano le seguenti date:
a)
la data di ricevimento, nel caso degli importi ricevuti o recuperati, a norma dell’articolo 16, paragrafo 2, lettere f) e g), del presente regolamento;
b)
la data del pagamento effettivo delle spese relative alle operazioni materiali se tali spese non sono coperte da importi forfettari.
2. Le varie voci relative ai movimenti fisici dei prodotti e alla gestione delle scorte sono contabilizzate alla data in cui avviene l’operazione materiale che scaturisce dalla misura di intervento.
Tuttavia, nei casi sotto descritti si applicano le seguenti date:
a)
la data della presa in consegna dei prodotti da parte dell’organismo pagatore, a norma dell’articolo 31, paragrafo 2, e dell’articolo 33 del regolamento (UE) n. 1272/2009 della Commissione (12), per i quantitativi che entrano all’ammasso pubblico senza cambiamento di luogo di ammasso;
b)
la data di constatazione dei fatti per i quantitativi mancanti o deteriorati e per i quantitativi in eccesso;
c)
il giorno dell’uscita effettiva dei prodotti dal magazzino, per le vendite mediante trattativa privata di prodotti che restano in magazzino e che non è più possibile imballare nuovamente dopo un esame visivo compiuto nel quadro dell’inventario annuale o all’atto di un controllo dopo la presa in consegna all’intervento;
d)
l’ultimo giorno dell’esercizio contabile per le eventuali perdite che superano il limite di tolleranza di cui all’articolo 4, paragrafo 2, del regolamento delegato (UE) n. 907/2014.
Articolo 19
Importi finanziati nell’ambito dell’intervento pubblico
1. L’importo da finanziare per una misura di intervento contemplata all’articolo 2 del regolamento delegato (UE) n. 906/2014 è determinato in base ai conti stabiliti e tenuti dagli organismi pagatori, a norma dell’articolo 3, paragrafo 3, primo comma, lettera a), del regolamento delegato (UE) n. 907/2014, nei quali sono addebitati o accreditati i vari elementi che compongono le spese o le entrate di cui all’articolo 16 del presente regolamento, prendendo in considerazione, se del caso, gli importi delle spese fissate dalla normativa agricola settoriale.
2. Gli organismi pagatori o, se del caso, gli organismi di coordinamento, trasmettono alla Commissione, ogni mese e ogni anno, per via elettronica, in base ai modelli messi a disposizione degli Stati membri dalla Commissione attraverso i sistemi informatici, le informazioni necessarie per il finanziamento delle spese di ammasso pubblico e i conti giustificativi delle spese e delle entrate relative all’ammasso pubblico, in forma di tabelle (tabelle P-STO), entro il giorno previsto all’articolo 10, paragrafo 1, lettera b), ed entro la data prevista dall’articolo 30, paragrafo 2.
Articolo 20
Dichiarazioni delle spese e delle entrate nell’ambito dell’intervento pubblico
1. Il finanziamento del FEAGA nel quadro delle misure di intervento di cui all’articolo 2 del regolamento delegato (UE) n. 906/2014 è pari alle spese, calcolate in base ai dati comunicati dall’organismo pagatore, previa detrazione delle entrate eventuali originate dalle misure di intervento, convalidate dal sistema informatico posto in essere dalla Commissione e incluse dall’organismo pagatore nella propria dichiarazione delle spese compilata a norma dell’articolo 12 del presente regolamento.
2. Gli importi recuperati ai sensi dell’articolo 54 del regolamento (UE) n. 1306/2013 e gli importi riscossi o recuperati presso i venditori, gli acquirenti e gli enti assuntori, rispondenti ai criteri di cui all’articolo 43 del medesimo regolamento, sono dichiarati nel bilancio del FEAGA alle condizioni stabilite dall’articolo 10, paragrafo 2, lettera a), del presente regolamento.
SEZIONE 3
Contabilità del FEASR
Articolo 21
Previsione del fabbisogno finanziario
Per ciascun programma di sviluppo rurale di cui all’articolo 6 del regolamento (UE) n. 1305/2013 del Parlamento europeo e del Consiglio (13) e in conformità dell’articolo 102, paragrafo 1, primo comma, lettera c), punto ii), del regolamento (UE) n. 1306/2013, gli Stati membri trasmettono alla Commissione due volte all’anno, entro il 31 gennaio ed entro il 31 agosto, le previsioni relative agli importi che dovranno essere finanziati dal FEASR nell’esercizio finanziario in corso. Inoltre, gli Stati membri trasmettono una stima aggiornata delle domande di finanziamento per l’esercizio finanziario successivo.
Tali previsioni e la stima aggiornata sono trasmesse per mezzo di dati strutturati avvalendosi del sistema informatico SFC2014 di cui al capo I del regolamento di esecuzione (UE) n. 184/2014 della Commissione (14).
Articolo 22
Dichiarazioni di spesa
1. Gli organismi pagatori redigono dichiarazioni di spesa per ciascun programma di sviluppo rurale di cui all’articolo 6 del regolamento (UE) n. 1305/2013.
Per ciascuna misura di sviluppo rurale, nella dichiarazione di spesa gli organismi pagatori specificano:
a)
l’importo della spesa pubblica ammissibile per la quale l’organismo pagatore ha effettivamente versato il contributo corrispondente del FEASR durante ciascuno dei periodi di riferimento indicati al paragrafo 2 del presente articolo,
b)
l’informazione aggiuntiva sugli strumenti finanziari di cui alla parte II, titolo IV, del regolamento (UE) n. 1303/2013 del Parlamento europeo e del Consiglio (15),
c)
l’informazione aggiuntiva sugli anticipi versati ai beneficiari, di cui all’articolo 75, paragrafo 1, del regolamento (UE) n. 1306/2013,
d)
l’importo recuperato nel periodo in corso di cui al paragrafo 2 del presente articolo.
2. Dopo che la Commissione ha approvato un programma di sviluppo rurale, gli Stati membri le trasmettono, in conformità dell’articolo 102, paragrafo 1, primo comma, lettera c), punto i), del regolamento (UE) n. 1306/2013, le dichiarazioni di spesa rispettando i termini seguenti:
a)
entro il 30 aprile, per le spese del periodo che va dal 1o gennaio al 31 marzo;
b)
entro il 31 luglio, per le spese del periodo che va dal 1o aprile al 30 giugno;
c)
entro il 10 novembre, per le spese del periodo che va dal 1o luglio al 15 ottobre;
d)
entro il 31 gennaio, per le spese del periodo che va dal 16 ottobre al 31 dicembre.
Tuttavia, tutte le spese versate dagli organismi pagatori ai beneficiari in conformità dell’articolo 65, paragrafo 2, del regolamento (UE) n. 1303/2013 prima dell’approvazione di un programma di sviluppo rurale di cui all’articolo 6 del regolamento (UE) n. 1305/2013, sono sostenute sotto la responsabilità degli Stati membri e devono essere dichiarate alla Commissione nella prima dichiarazione di spesa successiva all’adozione del programma. La stessa regola si applica, mutatis mutandis, in caso di modifica del programma di sviluppo rurale ai sensi dell’articolo 11 del regolamento (UE) n. 1305/2013.
3. Gli organismi pagatori presentano le dichiarazioni di spesa sotto forma di dati strutturati per i programmi di sviluppo rurale nel sistema informatico SFC2014 di cui al capo I del regolamento di esecuzione (UE) n. 184/20014 della Commissione.
4. Se la Commissione richiede ulteriori verifiche a causa di informazioni incomplete o non chiare che le sono fornite o a motivo di disaccordi, divergenze di interpretazione o qualsiasi altro tipo di incoerenze relative alle dichiarazioni di spesa per un dato periodo di riferimento, risultanti in particolare dalla mancata comunicazione delle informazioni richieste a norma del regolamento (UE) n. 1305/2013 e degli atti adottati dalla Commissione in applicazione del medesimo regolamento, o perché vi siano indizi fondati che facciano presumere che nelle spese riportate nella dichiarazione di spesa vi sono irregolarità, ovvero che vi possono essere carenze nel funzionamento del sistema di gestione e di controllo per lo sviluppo rurale, lo Stato membro interessato, su richiesta della Commissione, fornisce informazioni supplementari entro un termine fissato in tale richiesta secondo la gravità del problema constatato.
Il termine di esecuzione dei pagamenti intermedi di cui all’articolo 36, paragrafo 5, del regolamento (UE) n. 1306/2013 può essere interrotto, per tutto l’importo oggetto della domanda di pagamento o per parte di esso, a decorrere dalla data di invio della richiesta di informazioni fino alla ricezione delle informazioni richieste, ma non al di là del periodo massimo fissato dall’articolo 83, paragrafo 1, del regolamento (UE) n. 1303/2013.
In assenza di risposta dello Stato membro alla richiesta di informazioni supplementari entro il termine ivi fissato, oppure se la risposta è ritenuta insoddisfacente o indica che la normativa applicabile non è stata rispettata o che si è in presenza di un’utilizzazione impropria dei fondi dell’Unione, la Commissione può ridurre o sospendere i pagamenti a norma dell’articolo 41, del regolamento (UE) n. 1306/2013.
5. Le spese dichiarate per un dato periodo possono comportare rettifiche dei dati dichiarati per periodi di dichiarazione precedenti dello stesso esercizio finanziario.
Le rettifiche delle spese e delle entrate con destinazione specifica imputabili all’esercizio finanziario non introdotte nelle dichiarazioni di cui al paragrafo 2, lettere a), b) e c), possono essere effettuate unicamente nell’ambito dei conti annuali da trasmettere alla Commissione in conformità dell’articolo 102, paragrafo 1, primo comma, lettera c), punto iii), del regolamento (UE) n. 1306/2013.
Articolo 23
Calcolo dell’importo da pagare
1. Il contributo dell’Unione da pagare per le spese pubbliche ammissibili è calcolato per ogni misura e per ogni periodo di riferimento sulla base del piano di finanziamento di cui all’articolo 8, paragrafo 1, lettera h), del regolamento (UE) n. 1305/2013 in vigore il primo giorno di tale periodo. Il calcolo tiene conto delle rettifiche del contributo dell’Unione dichiarate nella dichiarazione di spesa per tale periodo.
2. Fatto salvo il massimale di cui all’articolo 34, paragrafo 2, del regolamento (UE) n. 1306/2013, quando il cumulo del contributo dell’Unione versato al programma di sviluppo rurale supera il totale programmato per una data misura di sviluppo rurale, l’importo da pagare è limitato all’importo programmato per tale misura. Il contributo dell’Unione così escluso può essere versato successivamente, purché lo Stato membro abbia presentato un piano di finanziamento adattato e la Commissione lo abbia accettato.
3. Il contributo dell’Unione è versato dalla Commissione, in funzione delle disponibilità di bilancio, sul conto o sui conti aperti da ciascuno Stato membro.
Le intestazioni o i numeri dei conti sono comunicati dagli Stati membri alla Commissione, secondo il formato fornito dalla Commissione.
SEZIONE 4
Disposizioni comuni al FEAGA e al FEASR
Articolo 24
Scambio elettronico di informazioni e documenti
1. La Commissione definisce i sistemi informatici che permettono gli scambi di documenti e di informazioni per via elettronica con gli Stati membri, relativamente alle comunicazioni e alle richieste di informazioni di cui all’articolo 102 del regolamento (UE) n. 1306/2013, e prevede la necessarie modalità per la loro applicazione. Essa informa gli Stati membri delle condizioni generali di attuazione di tali sistemi tramite il comitato dei fondi agricoli.
2. I sistemi informatici di cui al paragrafo 1 possono in particolare trattare:
a)
i dati necessari alle operazioni finanziarie, in particolare quelli relativi ai conti mensili ed annuali degli organismi pagatori, alle dichiarazioni delle spese e delle entrate ed alla trasmissione delle informazioni e dei documenti di cui all’articolo 3 del regolamento delegato (UE) n. 907/2014 e agli articoli 10, 11, 14, 15, 19, 20, 23 e 29 del presente regolamento;
b)
i documenti di comune interesse che permettono il controllo dei conti mensili e annuali e la consultazione delle informazioni e dei documenti che gli organismi pagatori devono mettere a disposizione della Commissione;
c)
i testi dell’Unione e gli orientamenti della Commissione in materia di finanziamento della politica agricola comune da parte delle autorità autorizzate e designate in applicazione del regolamento (UE) n. 1306/2013, nonché gli orientamenti relativi all’applicazione armonizzata delle normative pertinenti.
3. La Commissione mette a disposizione degli Stati membri attraverso i sistemi informatici i modelli che presentano la forma e il contenuto dei documenti di cui agli articoli 10, 19, 20, 23 e all’articolo 30, paragrafo 1, lettere a), b) e d).
Tali modelli sono adattati ed aggiornati dalla Commissione, previa informazione del comitato dei fondi agricoli.
4. I sistemi informatici di cui al paragrafo 1 possono comprendere gli strumenti necessari che consentono alla Commissione di archiviare i dati e di gestire i conti dei fondi, nonché quelli necessari per calcolare le spese forfettarie o le spese che richiedono l’impiego di metodi uniformi, con particolare riguardo alle spese finanziarie e ai deprezzamenti.
5. I dati relativi alle operazioni finanziarie sono comunicati, introdotti ed aggiornati nei sistemi informatici di cui al paragrafo 1, sotto la responsabilità dell’organismo pagatore, dallo stesso organismo pagatore o dall’organismo al quale è stata delegata tale funzione, se del caso tramite gli organismi di coordinamento riconosciuti in conformità dell’articolo 7, paragrafo 4, del regolamento (UE) n. 1306/2013.
6. Quando un documento o una procedura, previsti dal regolamento (UE) n. 1306/2013 o dagli atti adottati dalla Commissione a norma di tale regolamento, richiedono la firma di una persona autorizzata o l’accordo di una persona in una o più fasi della procedura, i sistemi informatici istituiti per la trasmissione di tali documenti devono permettere di identificare ogni persona in modo inequivocabile ed offrire garanzie ragionevoli di inalterabilità del contenuto dei documenti, anche per le diverse fasi della procedura, in conformità della normativa unionale. Per quanto riguarda le dichiarazioni di spesa e la dichiarazione di gestione unita ai conti annuali, di cui all’articolo 102, paragrafo 1, primo comma, lettera c), punti i) e iii), del regolamento (UE) n. 1306/2013, i documenti trasmessi per via elettronica sono conservati, nella loro forma originale, dagli organismi pagatori o, se del caso, dagli organismi di coordinamento riconosciuti in conformità dell’articolo 7, paragrafi 2 e 4, del suddetto regolamento.
7. La conservazione dei documenti elettronici e digitalizzati è garantita per tutto il periodo previsto dall’articolo 32.
8. In caso di disfunzione di un sistema informatico o di collegamento instabile, lo Stato membro può, con l’accordo preliminare della Commissione, inviare i documenti sotto un’altra forma, secondo modalità da essa determinate.
Articolo 25
Sospensione del pagamento in caso di presentazione tardiva
Gli atti di esecuzione che determinano i pagamenti mensili di cui all’articolo 18, paragrafo 3, del regolamento (UE) n. 1306/2013, o i pagamenti intermedi di cui all’articolo 36 del medesimo regolamento, tengono conto della sospensione dei pagamenti decisa a norma dell’articolo 42 del medesimo regolamento.
Articolo 26
Acquisizione di immagini satellitari
1. Ai fini dell’articolo 21 del regolamento (UE) n. 1306/2013, ogni Stato membro comunica alla Commissione entro il 1o novembre di ogni anno:
a)
se desidera che la Commissione acquisisca le immagini satellitari necessarie per il proprio programma di controlli o per la valutazione della qualità del sistema di identificazione delle parcelle agricole;
b)
la superficie da controllare e il numero delle zone di controllo programmate.
2. Gli Stati membri che chiedono alla Commissione di fornire loro le immagini satellitari procedono alla finalizzazione, in cooperazione con la Commissione, entro il 15 gennaio successivo alla data della comunicazione di cui al paragrafo 1, delle zone interessate e del calendario per l’ottenimento delle immagini.
3. La Commissione fornisce gratuitamente le immagini satellitari acquisite agli agenti autorizzati degli Stati membri. Detti agenti devono osservare le disposizioni riguardanti il diritto d’autore contenute nei contratti con i fornitori e restituiscono le immagini al termine dei lavori.
4. Se il totale delle richieste degli Stati membri supera il bilancio disponibile per l’applicazione dell’articolo 21 del regolamento (UE) n. 1306/2013, la Commissione decide un limite delle immagini satellitari da fornire, nell’intento di fare l’uso più efficiente possibile delle risorse disponibili.
CAPO III
LIQUIDAZIONE DEI CONTI
SEZIONE 1
Recupero dei crediti
Articolo 27
Interessi applicabili al recupero di pagamenti indebiti
1. Salvo diversa disposizione della legislazione settoriale agricola, gli interessi sui pagamenti indebitamente erogati da recuperare a seguito di irregolarità o negligenze sono calcolati per il periodo intercorso tra la scadenza del termine di pagamento per il beneficiario indicato nell’ordine di recupero e la data del rimborso o della detrazione. Il termine di pagamento non può essere superiore a 60 giorni a partire dalla data dell’ordine di recupero.
2. Il tasso di interesse da applicare non è in ogni caso inferiore al tasso di interesse previsto dalla legislazione nazionale per il recupero di spese indebite comparabili o per la riscossione di crediti esigibili.
Articolo 28
Recupero mediante compensazione
Fatte salve eventuali altre misure di esecuzione previste dalla legislazione nazionale, gli Stati membri deducono gli importi dei debiti in essere di un beneficiario, accertati in conformità della legislazione nazionale, dai futuri pagamenti a favore del medesimo beneficiario effettuati dall’organismo pagatore responsabile del recupero del debito dello stesso beneficiario.
SEZIONE 2
Liquidazione
Articolo 29
Contenuto dei conti annuali
I conti annuali di cui all’articolo 102, paragrafo 1, primo comma, lettera c), punto iii), del regolamento (UE) n. 1306/2013 includono:
a)
le entrate con destinazione specifica di cui all’articolo 43 di tale regolamento;
b)
le spese del FEAGA previa deduzione dei pagamenti indebiti non recuperati alla fine dell’esercizio finanziario diversi da quelli di cui alla lettera f) del presente articolo, inclusi i relativi interessi, ripartite in base alle pertinenti voci e sottovoci del bilancio dell’Unione;
c)
le spese del FEASR, ripartite per programma, misura e aliquota di contributo specifico. La dichiarazione annuale delle spese include anche le informazioni relative agli importi recuperati. Alla chiusura del programma, i pagamenti indebiti non recuperati diversi da quelli di cui alla lettera f) del presente articolo, inclusi i relativi interessi, sono dedotti dalla spesa dell’esercizio finanziario di cui trattasi;
d)
una tabella che illustri le differenze per voce e sottovoce o, nel caso del FEASR, per programma, misura, aliquota di contributo specifico e aspetto specifico, tra le spese e le entrate con destinazione specifica dichiarate nei conti annuali e quelle dichiarate, per il medesimo periodo, nei documenti di cui all’articolo 10, paragrafo 1, lettera b), del presente regolamento per il FEAGA e di cui all’articolo 22, paragrafo 2, del presente regolamento per il FEASR, corredata di spiegazioni per ogni differenza;
e)
separatamente, gli importi a carico, rispettivamente, dello Stato membro interessato e dell’Unione, a norma dell’articolo 54, paragrafo 2, primo comma, e dell’articolo 54, paragrafo 3, del regolamento (UE) n. 1306/2013;
f)
la tabella dei pagamenti indebiti da recuperare alla fine dell’esercizio finanziario a seguito di irregolarità ai sensi dell’articolo 1, paragrafo 2, del regolamento (CE, Euratom) n. 2988/95 del Consiglio (16), incluse le sanzioni previste dalla normativa settoriale unionale applicabile, e i relativi interessi, secondo il modello riportato nell’allegato II del presente regolamento;
g)
un estratto, dal registro dei debitori, degli importi da recuperare e da accreditare al FEAGA o al FEASR diversi da quelli di cui alle lettere b), c) e f), del presente articolo, incluse le sanzioni e i relativi interessi, secondo il modello riportato nell’allegato III del presente regolamento;
h)
un sommario delle operazioni di intervento, con l’indicazione dell’entità e dell’ubicazione delle scorte alla fine dell’esercizio finanziario;
i)
la conferma che le spese, le entrate con destinazione specifica e i dati dettagliati relativi a ogni singolo movimento nei magazzini di intervento sono conservati negli archivi e nella contabilità dell’organismo pagatore;
j)
il saldo di chiusura alla fine dell’esercizio finanziario degli anticipi cumulati non utilizzati o non liquidati, versati dagli Stati membri ai beneficiari, ripartito nel caso del FEAGA per misura e nel caso del FEASR per programma e comprensivo, per il FEASR, degli strumenti finanziari. Per gli strumenti finanziari, il saldo di chiusura riguarda gli importi pagati dalla Commissione che non sono stati usati dagli Stati membri per pagamenti ai destinatari finali né sono stati impegnati per contratti di garanzia a norma dell’articolo 42, paragrafo 1, del regolamento (UE) n. 1303/2013.
Articolo 30
Trasmissione di informazioni
1. Ai fini della liquidazione dei conti di cui all’articolo 51 del regolamento (UE) n. 1306/2013, gli Stati membri trasmettono alla Commissione:
a)
gli elementi che compongono i conti annuali, secondo il disposto dell’articolo 29 del presente regolamento;
b)
il parere e le relazioni dell’organismo o degli organismi di certificazione, come indicato all’articolo 5, paragrafi 3 e 4, del presente regolamento;
c)
la registrazione completa di tutti i dati contabili necessari a fini statistici e di controllo;
d)
la dichiarazione di gestione a norma dell’articolo 3 del presente regolamento.
2. I documenti e le informazioni contabili di cui al paragrafo 1 sono inviati alla Commissione entro il 15 febbraio dell’anno successivo alla fine dell’esercizio finanziario a cui si riferiscono. I documenti di cui alle lettere a), b) e d) del suddetto paragrafo sono inviati in un’unica copia, più una copia elettronica, secondo il formato e alle condizioni stabilite dalla Commissione ai sensi dell’articolo 24.
3. Su richiesta della Commissione o su iniziativa dello Stato membro, altre informazioni relative alla liquidazione dei conti possono essere trasmesse alla Commissione entro un termine che quest’ultima stabilisce, tenendo conto della quantità di lavoro occorrente per raccogliere le informazioni. In mancanza di tali informazioni, la Commissione può effettuare la liquidazione dei conti sulla base delle informazioni in suo possesso.
4. La Commissione può accogliere le richieste di proroga del termine di trasmissione delle informazioni in casi debitamente giustificati e purché la richiesta le sia stata inoltrata prima della scadenza del termine stesso.
Articolo 31
Forma e contenuto delle informazioni contabili
1. La forma e il contenuto delle informazioni contabili di cui all’articolo 30, paragrafo 1, lettera c), e le modalità per la loro trasmissione alla Commissione sono stabiliti in conformità del regolamento di esecuzione (UE) n. 991/2013 della Commissione (17).
2. Le informazioni contabili sono utilizzate dalla Commissione al solo scopo di:
a)
svolgere le proprie funzioni nell’ambito della liquidazione dei conti ai sensi del regolamento (UE) n. 1306/2013;
b)
monitorare gli sviluppi e fornire previsioni nel settore agricolo.
La Corte dei conti europea e l’Ufficio europeo per la lotta antifrode (OLAF) possono accedere a tali informazioni ai fini dell’esercizio delle loro funzioni.
3. I dati personali contenuti nelle informazioni contabili raccolte sono trattati esclusivamente per gli scopi indicati al paragrafo 2. In particolare, se utilizza le informazioni contabili per gli scopi indicati al paragrafo 2, primo comma, lettera b), la Commissione rende tali dati anonimi e li tratta esclusivamente in forma aggregata.
4. Eventuali richieste relative al trattamento dei propri dati personali sono indirizzate dalle persone interessate alla Commissione come indicato nell’allegato IV.
5. La Commissione garantisce la riservatezza e la sicurezza delle informazioni contabili.
Articolo 32
Conservazione delle informazioni contabili
1. I documenti giustificativi relativi alle spese finanziate e alle entrate con destinazione specifica che devono essere riscosse dal FEAGA sono tenuti a disposizione della Commissione almeno sino alla fine del terzo anno successivo a quello in cui la Commissione liquida i conti per l’esercizio finanziario considerato, ai sensi dell’articolo 51 del regolamento (UE) n. 1306/2013.
2. I documenti giustificativi relativi alle spese finanziate e alle entrate con destinazione specifica che devono essere riscosse dal FEASR sono tenuti a disposizione della Commissione almeno sino alla fine del terzo anno successivo a quello in cui l’organismo pagatore ha effettuato il pagamento definitivo.
3. Nei casi di irregolarità o negligenza, i documenti giustificativi di cui ai paragrafi 1 e 2 sono tenuti a disposizione della Commissione almeno sino alla fine del terzo anno successivo a quello in cui gli importi sono stati interamente recuperati dal beneficiario e accreditati ai fondi o a quello in cui le conseguenze finanziarie di un mancato recupero sono determinate ai sensi dell’articolo 54, paragrafo 2, del regolamento (UE) n. 1306/2013.
4. Nel caso della procedura di verifica di conformità di cui all’articolo 52 del regolamento (UE) n. 1306/2013, i documenti giustificativi di cui ai paragrafi 1 e 2 del presente articolo sono tenuti a disposizione della Commissione almeno sino alla fine del primo anno successivo a quello in cui si è conclusa la procedura o, qualora la decisione sulla conformità formi oggetto di un procedimento davanti alla Corte di giustizia dell’Unione europea, almeno sino alla fine del primo anno successivo a quello in cui si è concluso il procedimento.
5. I documenti giustificativi di cui ai paragrafi da 1 a 4 sono tenuti a disposizione della Commissione in formato cartaceo e/o elettronico.
I documenti possono essere conservati in formato esclusivamente elettronico soltanto se la legislazione nazionale dello Stato membro in questione ammette i documenti in formato elettronico come elementi di prova delle relative operazioni nei procedimenti giudiziari nazionali.
Se i documenti sono conservati soltanto in formato elettronico, il sistema utilizzato è conforme all’allegato I, sezione 3, parte B), del regolamento delegato (UE) n. 907/2014.
Articolo 33
Liquidazione dei conti
1. La decisione della Commissione sulla liquidazione contabile di cui all’articolo 51 del regolamento (UE) n. 1306/2013 determina l’ammontare delle spese effettuate in ciascuno Stato membro durante l’esercizio finanziario in questione, che sono riconosciute imputabili ai fondi sulla base dei conti di cui all’articolo 29 del presente regolamento e delle eventuali riduzioni e sospensioni di cui all’articolo 41 del regolamento (UE) n. 1306/2013.
La decisione di liquidazione dei conti determina anche gli importi a carico dell’Unione e dello Stato membro interessato ai sensi dell’articolo 54, paragrafo 2, del regolamento (UE) n. 1306/2013.
Per quanto riguarda il FEASR, l’importo determinato nella decisione di liquidazione dei conti comprende i fondi che possono essere riutilizzati mediante riassegnazione da parte dello Stato membro interessato conformemente all’articolo 56, secondo comma, del regolamento (UE) n. 1306/2013.
2. Per quanto riguarda il FEAGA, l’importo che, in conseguenza della decisione di liquidazione dei conti, deve essere recuperato da, o erogato a ciascuno Stato membro, è determinato detraendo i pagamenti mensili erogati durante l’esercizio finanziario in questione dalle spese riconosciute per lo stesso esercizio a norma del paragrafo 1. La Commissione detrae tale importo dai pagamenti mensili relativi alle spese effettuate nel secondo mese successivo alla decisione di liquidazione dei conti, o lo aggiunge agli stessi.
Per quanto riguarda il FEASR, l’importo che, in conseguenza della decisione di liquidazione dei conti, deve essere recuperato da, o erogato a ciascuno Stato membro, è determinato detraendo i pagamenti intermedi erogati durante l’esercizio finanziario in questione dalle spese riconosciute per lo stesso esercizio a norma del paragrafo 1.
La Commissione detrae tale importo dal primo pagamento per cui lo Stato membro presenta la dichiarazione di spesa dopo l'adozione della decisione di cui all'articolo 51 del regolamento (UE) n. 1306/2013, o lo aggiunge allo stesso.
3. Entro il 30 aprile successivo alla chiusura dell’esercizio finanziario, la Commissione comunica allo Stato membro interessato i risultati delle proprie verifiche sulle informazioni trasmessele, nonché le eventuali modifiche proposte.
4. Qualora, per cause imputabili allo Stato membro, non possa liquidare i conti di uno Stato membro prima del 31 maggio dell’anno successivo, la Commissione notifica allo stesso Stato membro le indagini supplementari che intende effettuare a norma dell’articolo 47 del regolamento (UE) n. 1306/2013.
5. I paragrafi da 1 a 4 si applicano, mutatis mutandis, alle entrate con destinazione specifica ai sensi dell’articolo 43 del regolamento (UE) n. 1306/2013.
Articolo 34
Verifica di conformità
1. Per stabilire gli importi da escludere dal finanziamento dell’Unione, qualora constati che le spese non sono state sostenute in conformità delle norme dell’Unione, la Commissione usa le proprie risultanze e tiene conto delle informazioni messe a sua disposizione dagli Stati membri, purché tali informazioni le siano fornite entro i termini da essa stabiliti nell’ambito della procedura di verifica di conformità svolta a norma dell’articolo 52 del regolamento (UE) n. 1306/2013 e in conformità del presente articolo.
2. Qualora a seguito di un’indagine ritenga che le spese non sono state sostenute in conformità delle norme dell’Unione, la Commissione comunica le proprie risultanze allo Stato membro interessato specificando i provvedimenti correttivi da adottare per garantire, in futuro, l’osservanza di tali norme e indica il livello provvisorio della rettifica finanziaria che in questa fase della procedura ritiene corrispondere alle proprie risultanze. Tale comunicazione indica anche la previsione di una riunione bilaterale entro quattro mesi dalla scadenza del termine di risposta concesso allo Stato membro. La comunicazione deve fare riferimento al presente articolo.
Lo Stato membro è tenuto a rispondere entro due mesi dalla ricezione della comunicazione. Nella loro risposta gli Stati membri hanno la possibilità, in particolare, di:
a)
dimostrare alla Commissione che l’effettiva portata dell’inadempienza o il rischio per i fondi sono inferiori a quanto indicato dalla Commissione;
b)
informare la Commissione dei provvedimenti correttivi adottati per assicurare il rispetto delle norme dell’Unione e della data effettiva della loro attuazione.
In casi giustificati la Commissione, su richiesta motivata dello Stato membro interessato, può autorizzare una proroga di due mesi al massimo del suddetto termine di due mesi. La richiesta deve essere trasmessa alla Commissione prima della scadenza di tale periodo.
Se ritiene che la riunione bilaterale non sia necessaria, lo Stato membro ne informa la Commissione nella risposta alla comunicazione di cui sopra.
3. Nella riunione bilaterale entrambe le parti si adoperano per raggiungere un accordo sulle misure da adottare, come pure sulla valutazione della gravità dell’inosservanza e del danno finanziario causato al bilancio dell’Unione.
Entro i 30 giorni lavorativi successivi alla riunione bilaterale la Commissione elabora il relativo verbale e lo trasmette agli Stati membri. Gli Stati membri possono trasmettere alla Commissione le loro osservazioni entro 15 giorni lavorativi dal ricevimento del verbale.
Entro i sei mesi successivi alla trasmissione del verbale della riunione bilaterale la Commissione comunica formalmente le proprie conclusioni allo Stato membro sulla base delle informazioni ricevute nell’ambito della procedura di verifica di conformità. La comunicazione contiene la valutazione delle spese da escludere dal finanziamento dell’Unione a norma dell’articolo 52 del regolamento (UE) n. 1306/2013 e dell’articolo 12 del regolamento delegato (UE) n. 907/2014. La comunicazione fa riferimento all’articolo 40, paragrafo 1, del presente regolamento.
4. Se lo Stato membro si è avvalso della procedura di conciliazione di cui all’articolo 40, la Commissione è tenuta a comunicargli le proprie conclusioni non oltre sei mesi:
a)
dal ricevimento della relazione dell’organo di conciliazione, o
b)
dal ricevimento di informazioni supplementari dallo Stato membro entro il termine stabilito a norma dell’articolo 40, paragrafo 3, secondo comma, purché siano rispettate le condizioni stabilite al paragrafo 6 del presente articolo.
5. Per l’applicazione dei paragrafi 3 e 4 entro i rispettivi periodi ivi previsti, la Commissione deve disporre di tutte le informazioni pertinenti per la specifica fase della procedura. Ove ritenga che le manchino determinate informazioni la Commissione può, in qualsiasi momento nei periodi fissati ai paragrafi 3 e 4:
a)
chiedere informazioni supplementari allo Stato membro; a questa richiesta lo Stato membro è tenuto a rispondere entro due mesi dal ricevimento della comunicazione; e/o
b)
informare lo Stato membro che intende compiere una missione di audit supplementare per eseguire le verifiche necessarie.
In tal caso, i periodi di cui ai paragrafi 3 e 4 decorrono nuovamente a partire dal ricevimento, da parte della Commissione, delle informazioni supplementari richieste oppure dall’ultimo giorno della missione di audit supplementare.
6. Ai fini della valutazione della spesa da escludere dal finanziamento dell’Unione le informazioni trasmesse dagli Stati membri dopo la comunicazione formale della Commissione di cui al paragrafo 3, secondo comma, possono essere prese in considerazione soltanto:
a)
se ciò è necessario per evitare di sovrastimare il danno finanziario causato al bilancio dell’Unione e
b)
se la trasmissione tardiva delle informazioni è giustificata da fattori esterni e non compromette la tempestiva adozione, da parte della Commissione, della decisione ai sensi dell’articolo 52 del regolamento (UE) n. 1306/2013.
7. La Commissione, dopo aver comunicato le proprie conclusioni agli Stati membri a norma dell’articolo 34, paragrafo 3 o paragrafo 4, del presente regolamento, adotta, se necessario, una o più decisioni a norma dell’articolo 52 del regolamento (UE) n. 1306/2013 per escludere dal finanziamento unionale la spesa interessata dall’inosservanza delle norme dell’Unione. La Commissione ha facoltà di portare avanti procedure consecutive di verifica di conformità fino a quando lo Stato membro abbia effettivamente attuato i provvedimenti correttivi.
8. Per quanto riguarda il FEAGA, le detrazioni dal finanziamento dell’Unione sono operate dalla Commissione sui pagamenti mensili relativi alle spese effettuate nel secondo mese successivo alla decisione a norma dell’articolo 52 del regolamento (UE) n. 1306/2013.
Per quanto riguarda il FEASR, le detrazioni dal finanziamento dell’Unione sono operate dalla Commissione sul pagamento per cui lo Stato membro presenta la dichiarazione di spesa dopo l’adozione della decisione a norma dell’articolo 52 del regolamento (UE) n. 1306/2013.
Tuttavia, la Commissione può adottare, su richiesta dello Stato membro e previa consultazione del comitato dei fondi agricoli, una decisione che fissa una data diversa per le detrazioni, oppure ne autorizza il rimborso in una o più rate, se ciò è giustificato dall’entità delle detrazioni secondo quanto previsto da un atto di esecuzione adottato a norma dell’articolo 52 del regolamento (UE) n. 1306/2013.
9. In casi debitamente giustificati comunicati allo Stato membro interessato la Commissione può prorogare i periodi fissati ai paragrafi 3 e 4.
10. I paragrafi da 1 a 9 si applicano, mutatis mutandis, alle entrate con destinazione specifica ai sensi dell’articolo 43 del regolamento (UE) n. 1306/2013.
Articolo 35
Decisione di non avviare o di non proseguire un’indagine nell’ambito della verifica di conformità
1. La Commissione può decidere di non avviare o di non portare avanti un’indagine di verifica di conformità a norma dell’articolo 52 del regolamento (UE) n. 1306/2013 se, a suo giudizio, la possibile rettifica finanziaria risultante dall’inosservanza emersa da un’indagine di cui all’articolo 34, paragrafo 2, non supera i 50 000 EUR e il 2 % della spesa interessata o degli importi da recuperare.
2. Se riduce i pagamenti mensili in applicazione dell’articolo 41, paragrafo 1, del regolamento (UE) n. 1306/2013, la Commissione può decidere di non avviare o di non portare avanti un’indagine di verifica di conformità a norma dell’articolo 52 di tale regolamento purché lo Stato membro interessato non abbia sollevato obiezioni contro l’applicazione del presente paragrafo nell’ambito della procedura di cui all’articolo 41, paragrafo 1, del medesimo regolamento.
Articolo 36
Organo di conciliazione
Ai fini della procedura di verifica di conformità di cui all’articolo 52 del regolamento (UE) n. 1306/2013, è costituito un organo di conciliazione. L’organo di conciliazione svolge i seguenti compiti:
a)
esamina i ricorsi presentati da uno Stato membro che ha ricevuto una comunicazione formale da parte della Commissione ai sensi dell’articolo 34, paragrafo 3, secondo comma, del presente regolamento, compresa una valutazione della spesa che la Commissione intende escludere dal finanziamento dell’Unione;
b)
cerca di conciliare le posizioni divergenti della Commissione e dello Stato membro interessato;
c)
al termine della valutazione, redige una relazione sui risultati della sua opera di conciliazione, formulando le osservazioni che ritiene opportune nel caso in cui i punti controversi siano rimasti del tutto o in parte irrisolti.
Articolo 37
Composizione dell’organo di conciliazione
1. L’organo di conciliazione è composto da almeno cinque membri scelti tra personalità eminenti che offrano tutte le garanzie di indipendenza e che siano altamente qualificate in materia di finanziamento della politica agricola comune, compreso lo sviluppo rurale, o di pratiche di audit finanziario.
I membri devono essere cittadini di Stati membri diversi.
2. Il presidente, i membri e i membri supplenti sono nominati dalla Commissione per un primo mandato della durata di tre anni, previa consultazione del comitato dei fondi agricoli.
Il mandato può essere rinnovato una sola volta per la durata di un anno, previa informazione del comitato dei fondi agricoli. Tuttavia, se il presidente da nominare è già membro dell’organo di conciliazione, il suo primo mandato come presidente ha durata di tre anni.
I nominativi del presidente, dei membri e dei membri supplenti sono pubblicati nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea, serie C.
3. I membri dell’organo di conciliazione sono remunerati in funzione del tempo che dedicano a questo incarico. I costi sono compensati in conformità delle norme in vigore per il personale della Commissione.
4. Alla scadenza del loro mandato, il presidente e i membri restano in carica sino alla loro sostituzione o al rinnovo del mandato.
5. Previa consultazione del comitato dei fondi agricoli, la Commissione può mettere fine al mandato di membri che non soddisfino più le condizioni richieste per l’espletamento dei loro compiti in seno all’organo di conciliazione o che, per qualunque ragione, non siano disponibili per un lasso di tempo indeterminato.
In questo caso il membro in questione è sostituito da un membro supplente per la durata residua del suo mandato, previa informazione del comitato dei fondi agricoli.
Se il mandato del presidente viene interrotto, la Commissione, previa consultazione del comitato dei fondi agricoli, nomina in tale carica un membro che svolge le funzioni di presidente per la durata residua del mandato per cui il presidente sollevato dall’incarico era stato originariamente nominato.
Articolo 38
Indipendenza dell’organo di conciliazione
1. I membri dell’organo di conciliazione svolgono le loro funzioni in tutta indipendenza, senza chiedere o accettare istruzioni né dalla Commissione né da qualsiasi governo o organismo.
I membri non possono partecipare ai lavori dell’organo di conciliazione o firmarne una relazione se, nel corso di precedenti incarichi, si sono occupati personalmente delle questioni in discussione.
2. Fatte salve le disposizioni dell’articolo 287 del trattato, i membri sono tenuti a non divulgare le informazioni di cui sono venuti a conoscenza attraverso i lavori dell’organo di conciliazione. Tali informazioni sono riservate e soggette all’obbligo del segreto professionale.
Articolo 39
Modalità di lavoro
1. Le riunioni dell’organo di conciliazione si tengono nelle sedi della Commissione. I lavori sono preparati e organizzati dal presidente. In sua assenza, e fatte salve le disposizioni dell’articolo 37, paragrafo 5, primo comma, le riunioni sono presiedute dal membro più anziano.
Il segretariato dell’organo di conciliazione è assicurato dalla Commissione.
2. Fatto salvo il disposto dell’articolo 38, paragrafo 1, secondo comma, le relazioni sono adottate a maggioranza assoluta del membri presenti. Il quorum è fissato a tre.
Le relazioni sono firmate dal presidente e dai membri che hanno preso parte alle deliberazioni e controfirmate dal segretariato.
Articolo 40
Procedura di conciliazione
1. Uno Stato membro può presentare ricorso all’organo di conciliazione entro 30 giorni lavorativi dal ricevimento della comunicazione formale della Commissione di cui all’articolo 34, paragrafo 3, secondo comma, inviando al segretariato una richiesta motivata di conciliazione.
La procedura da seguire e l’indirizzo del segretariato sono comunicati agli Stati membri per il tramite del comitato dei fondi agricoli.
2. Una richiesta di conciliazione è ammissibile solo quando l’importo che si prevede di escludere dal finanziamento dell’Unione conformemente alla comunicazione della Commissione:
a)
è superiore a 1 milione di EUR
o
b)
rappresenta almeno il 25 % della spesa annua totale dello Stato membro nella voce di bilancio interessata.
Inoltre, se nel corso di precedenti discussioni lo Stato membro ha sostenuto e dimostrato che la questione di cui trattasi è una questione di principio relativa all’applicazione del diritto dell’Unione, il presidente dell’organo di conciliazione può dichiarare ammissibile la richiesta di conciliazione. La richiesta non è tuttavia ammissibile se riguarda esclusivamente un problema di interpretazione giuridica.
3. L’organo di conciliazione esegue le sue ricerche nel modo più sollecito e informale possibile, basandosi esclusivamente sulle informazioni di cui dispone la Commissione al momento della comunicazione formale delle sue conclusioni a norma dell’articolo 34, paragrafo 3, e su un’audizione imparziale della Commissione e delle autorità nazionali interessate.
Se tuttavia lo Stato membro ritiene necessario presentare, nella sua richiesta di conciliazione, informazioni che non sono ancora state comunicate alla Commissione, l’organo di conciliazione può invitare la Commissione a valutare queste nuove informazioni solo se sono soddisfatte le condizioni di cui all’articolo 34, paragrafo 6. Tali informazioni sono comunicate alla Commissione entro i due mesi successivi alla trasmissione della relazione di cui all’articolo 36, lettera c).
4. Se, entro quattro mesi dalla presentazione del ricorso, l’organo di conciliazione non è stato in grado di conciliare le posizioni della Commissione e dello Stato membro, la procedura di conciliazione si considera fallita.
La relazione di cui all’articolo 36, lettera c), riporta i motivi per cui non è stato possibile conciliare le posizioni. Essa indica se, nel corso della procedura, sia stato raggiunto un accordo parziale e se l’organo di conciliazione invita la Commissione a valutare le nuove informazioni in conformità del paragrafo 3, secondo comma.
La relazione è inviata:
a)
allo Stato membro interessato;
b)
alla Commissione, affinché la esamini prima di comunicare le proprie conclusioni allo Stato membro;
c)
agli altri Stati membri nell’ambito del comitato dei fondi agricoli.
CAPO IV
REGOLE IN MATERIA DI CONTROLLI
SEZIONE 1
Regole generali
Articolo 41
Riduzione dei controlli in loco
1. Gli Stati membri possono decidere di ridurre il livello minimo dei controlli in loco, in applicazione dell’articolo 59, paragrafo 5, del regolamento (UE) n. 1306/2013, qualora siano soddisfatte tutte le condizioni seguenti:
a)
l’organismo di certificazione ha espresso un parere, a norma dell’articolo 9 del regolamento (UE) n. 1306/2013, che conferma che il sistema di controllo interno funziona correttamente e che il tasso di errore relativo alla popolazione esaminata è inferiore alla soglia di rilevanza del 2,0 % per almeno gli ultimi due esercizi finanziari consecutivi che precedono l’esercizio in cui si intende applicare il tasso ridotto di controlli;
b)
la Commissione non ha informato lo Stato membro interessato di non poter accettare il parere di cui alla lettera a) del presente paragrafo espresso dall’organismo di certificazione nel contesto dell’articolo 9 del regolamento (UE) n. 1306/2013 e
c)
la Commissione:
i)
non ha informato lo Stato membro interessato, a norma dell’articolo 52 del regolamento (UE) n. 1306/2013, di lacune nel sistema di controllo del singolo regime di sostegno o della singola misura esaminati, o
ii)
è soddisfatta, nell’applicazione dell’articolo 34 del presente regolamento, dei provvedimenti correttivi attuati dallo Stato membro interessato dopo essere stato informato, in applicazione dell’articolo 52 del regolamento (UE) n. 1306/2013, di lacune nel suo sistema di controllo del singolo regime di sostegno o della singola misura esaminati e ne ha dato debita comunicazione a detto Stato membro.
2. Gli Stati membri possono decidere di ridurre il livello minimo di controlli in loco in conformità ai livelli e, se del caso, alle condizioni supplementari stabilite nella legislazione specifica del settore.
Gli Stati membri informano la Commissione della decisione di ridurre il livello minimo di controlli in loco immediatamente dopo la sua adozione. Tale informazione indica quanto segue:
a)
il regime di sostegno o la misura in questione;
b)
il periodo di applicazione del livello minimo ridotto di controlli in loco;
c)
il livello minimo di controlli in loco ridotto da applicare.
3. Non appena non siano più soddisfatte le condizioni cumulative di cui al paragrafo 1 o qualsiasi altra condizione supplementare prevista dalla normativa specifica del settore, gli Stati membri sono tenuti a revocare immediatamente le decisioni di riduzione del livello minimo di controlli in loco e ad applicare, a partire dall’anno di domanda successivo, il livello minimo di controlli in loco fissato dalla normativa agricola settoriale.
SEZIONE 2
Controllo delle operazioni
Articolo 42
Controllo ad opera degli Stati membri
1. Il controllo sistematico dei documenti commerciali delle imprese, di cui all’articolo 80, paragrafo 1, del regolamento (UE) n. 1306/2013, si applica, per ciascuno dei periodi di cui al paragrafo 4 del presente articolo, a un numero di imprese che non può essere inferiore a metà delle imprese le cui entrate o i cui pagamenti, o la loro somma, nell’ambito del sistema di finanziamento del FEAGA superano i 150 000 EUR per l’esercizio finanziario FEAGA precedente l’inizio del periodo di controllo in questione.
2. Per ogni periodo di controllo gli Stati membri selezionano le imprese da controllare, fermi restando i loro obblighi stabiliti dall’articolo 80, paragrafo 1, del regolamento (UE) n. 1306/2013, in base a un’analisi di rischio per tutte le misure che si prestano a questo tipo di analisi. Gli Stati membri presentano alla Commissione la proposta di avvalersi dell’analisi di rischio con almeno 6 mesi di anticipo rispetto all’inizio del periodo di controllo. Tale proposta contiene tutte le informazioni pertinenti circa l’approccio, le tecniche e i dati utilizzati per l’analisi, nonché i criteri e i metodi previsti di attuazione delle verifiche da eseguire. La proposta è redatta in base all’allegato V del presente regolamento. Ogni Stato membro tiene conto delle osservazioni della Commissione in merito alla proposta di analisi di rischio, che sono formulate nelle otto settimane successive al ricevimento della proposta stessa.
3. Per le misure per le quali lo Stato membro ritiene che l’analisi del rischio non sia praticabile, devono obbligatoriamente essere controllate le imprese la cui somma delle entrate o dei pagamenti, ovvero la somma di questi due importi, nel quadro del sistema di finanziamento del FEAGA ha superato 350 000 EUR e che non sono state controllate ai sensi del presente regolamento e del titolo V, capo III, del regolamento (UE) n. 1306/2013 durante uno dei due periodi di controllo precedenti.
4. Il periodo di controllo va dal 1o luglio al 30 giugno dell’anno seguente. Il controllo si riferisce a un periodo di almeno dodici mesi con termine durante il periodo di controllo precedente; esso può essere esteso per periodi, che lo Stato membro determina, che precedono o seguono il periodo di dodici mesi.
Articolo 43
Accesso ai documenti commerciali
Le imprese conservano i documenti commerciali per almeno tre anni, a decorrere dalla fine dell’anno in cui sono stati redatti. Gli Stati membri possono prevedere un periodo più lungo per l’obbligo di conservare detti documenti.
Articolo 44
Azioni congiunte
La Commissione, di propria iniziativa o su proposta di uno Stato membro e con l’accordo degli Stati membri interessati, può decidere di coordinare azioni congiunte che implicano assistenza reciproca tra due o più Stati membri, conformemente all’articolo 83, paragrafo 1, del regolamento (UE) n. 1306/2013.
Articolo 45
Assistenza reciproca
1. Durante i primi tre mesi successivi all’esercizio finanziario FEAGA del pagamento, gli Stati membri comunicano un elenco delle imprese di cui all’articolo 83, paragrafo 1, del regolamento (UE) n. 1306/2013 a ciascuno Stato membro in cui tali imprese sono stabilite. Detto elenco comprende tutti i dettagli che consentono allo Stato membro destinatario di identificare le imprese e di assolvere i propri obblighi in materia di controllo. Lo Stato membro destinatario è responsabile del controllo di tali imprese, a norma dell’articolo 80 del regolamento (UE) n. 1306/2013. Una copia di ogni elenco è inviata alla Commissione.
Lo Stato membro in cui il pagamento è stato effettuato o percepito può chiedere allo Stato membro in cui l’impresa è stabilita di controllare alcune delle imprese di tale elenco a norma dell’articolo 80 del regolamento (UE) n. 1306/2013, indicando il motivo che giustifica tale richiesta e in particolare i rischi connessi.
Lo Stato membro che riceve la richiesta tiene nel debito conto i rischi connessi con l’impresa che gli sono stati comunicati dallo Stato membro richiedente.
Lo Stato membro che riceve la richiesta informa lo Stato richiedente dell’esito della stessa. Lo Stato membro che ha effettuato il controllo di un’impresa inclusa in tale elenco informa dei risultati dello stesso lo Stato membro richiedente entro tre mesi dalla fine del periodo di controllo.
Entro un mese dalla fine di ciascun trimestre è inviato alla Commissione un compendio trimestrale di tali richieste. La Commissione può chiedere una copia di ogni richiesta.
L’elenco delle imprese di cui al primo comma è redatto secondo il modello riportato nell’allegato VI.
2. L’elenco delle imprese di cui all’articolo 83, paragrafo 2, del regolamento (UE) n. 1306/2013 è redatto secondo il modello riportato nell’allegato VII del presente regolamento.
3. La richiesta, da parte di uno Stato membro, di un controllo su un’impresa in un altro Stato membro, come previsto al paragrafo 1, secondo comma e all’articolo 83, paragrafo 3, del regolamento (UE) n. 1306/2013, è formulata secondo il modello riportato nell’allegato VIII del presente regolamento.
4. Le informazioni circa i risultati dei controlli di cui al paragrafo 1, secondo comma e all’articolo 83, paragrafo 3, del regolamento (UE) n. 1306/2013 sono trasmesse secondo il modello riportato nell’allegato IX del presente regolamento.
5. Il compendio delle richieste di cui al paragrafo 1, quinto comma e all’articolo 83, paragrafo 3, del regolamento (UE) n. 1306/2013, insieme ai risultati dei controlli, è trasmesso secondo il modello riportato nell’allegato X del presente regolamento.
6. Le informazioni da fornire a norma del paragrafo 1 sono comunicate in forma elettronica, secondo il formato prescritto nell’allegato II, sezione 2, del regolamento di esecuzione (UE) n. 991/2013 della Commissione.
Articolo 46
Programmi e relazioni annuali
1. Il programma annuale dei controlli di cui all’articolo 84 del regolamento (UE) n. 1306/2013 è redatto secondo il modello riportato nell’allegato XI del presente regolamento.
2. La relazione annuale di cui all’articolo 86, paragrafo 1, del regolamento (UE) n. 1306/2013 indica le eventuali difficoltà incontrate e le misure adottate per superarle e contiene, se opportuno, suggerimenti di miglioramenti.
Essa contiene informazioni dettagliate su ciascuno degli aspetti dell’applicazione del titolo V, capo III, del regolamento (UE) n. 1306/2013 elencati nell’allegato XII del presente regolamento, riportate in sezioni nettamente distinte secondo i capitoli indicati nello stesso allegato.
3. Le informazioni da comunicare a norma del presente articolo e dell’articolo 45 possono essere trasmesse in forma cartacea o in forma elettronica, in un formato da concordare tra il mittente e il destinatario.
4. La Commissione valuta annualmente i progressi realizzati nella sua relazione finanziaria annuale sull’amministrazione dei fondi, di cui all’articolo 109 del regolamento (UE) n. 1306/2013.
Articolo 47
Servizi speciali
1. I servizi speciali di cui all’articolo 85 del regolamento (UE) n. 1306/2013 sono competenti, oltre che dei compiti precisati in detto articolo, di quanto segue:
a)
della formazione degli agenti nazionali incaricati dei controlli di cui alla presente sezione, affinché acquisiscano le nozioni necessarie all’espletamento dei loro compiti;
b)
della gestione delle relazioni di controllo e di tutta la documentazione relativa ai controlli effettuati e previsti dal titolo V, capo III, del regolamento (UE) n. 1306/2013;
c)
della redazione e della comunicazione dei programmi di cui all’articolo 84 del regolamento (UE) n. 1306/2013 e delle relazioni di cui all’articolo 86, paragrafo 1, dello stesso regolamento.
2. Gli Stati membri delegano ai servizi speciali tutti i poteri necessari per svolgere i compiti precisati al paragrafo 1.
Tali servizi sono composti da agenti il cui numero e la cui formazione sono adeguati all’espletamento dei suddetti compiti.
3. Gli Stati membri in cui il numero minimo di imprese da controllare è inferiore a 10 non sono tenuti a istituire un servizio speciale.
CAPO V
CAUZIONI
SEZIONE 1
Portata, tecnologie dell’informazione, forza maggiore
Articolo 48
Portata
Il presente capo si applica in tutti i casi in cui la normativa settoriale agricola prevede la costituzione di una cauzione, indipendentemente dal fatto che sia utilizzato o no il termine «cauzione».
Il presente capo non si applica alle cauzioni costituite a garanzia del pagamento di dazi all’importazione o all’esportazione di cui al regolamento (CEE) n. 2913/92 del Consiglio (18).
Articolo 49
Amministrazione elettronica
Le comunicazioni, i documenti e le cauzioni possono essere prodotti, processati e gestiti utilizzando le tecnologie dell’informazione (IT) a condizione che i sistemi applicabili siano gestiti secondo protocolli di sicurezza e di qualità ufficialmente riconosciuti idonei per tali sistemi.
Se le autorità competenti non possono accedere ai documenti richiesti per l’esecuzione di verifiche a causa di differenze nei sistemi IT, è necessario che tali documenti siano stampati e autenticati dall’autorità competente della gestione di tali sistemi IT («l’autorità di emissione») oppure da un’autorità competente delle autenticazioni di documenti.
Le stampe di tali documenti possono essere sostituite da un messaggio elettronico dell’autorità di emissione al beneficiario o all’autorità competente, purché l’autorità di emissione sia in grado di fornire un protocollo di certificazione ufficialmente riconosciuto che garantisce l’autenticità del messaggio.
Articolo 50
Limiti di tempo per la forza maggiore
1. Il presente articolo si applica ogni volta che un regolamento vi rinvia.
2. Le richieste di riconoscimento di un caso di forza maggiore non sono ammissibili se pervengono all’autorità competente oltre 30 giorni di calendario:
a)
dopo la data alla quale l’operatore è stato informato dall’autorità competente dell’accertato mancato rispetto del relativo obbligo, ai sensi dell’articolo 23, paragrafo 2, del regolamento delegato (UE) n. 907/2014, dopo la scadenza del termine per il soddisfacimento del relativo obbligo ai sensi dell’articolo 23, paragrafo 3, di tale regolamento oppure dopo la scadenza del termine per la presentazione della prova del soddisfacimento del relativo obbligo ai sensi dell’articolo 23, paragrafo 4, di tale regolamento;
b)
dopo la chiusura dei termini di presentazione di offerte in un paese terzo se l’offerta è connessa alla fissazione anticipata di un titolo di restituzione all’esportazione.
3. Gli operatori forniscono la prova, giudicata soddisfacente dall’autorità competente, delle circostanze che a loro giudizio costituiscono un caso di forza maggiore entro 181 giorni di calendario dalla scadenza del termine entro il quale l’obbligo doveva essere interamente soddisfatto. Gli operatori possono beneficiare di una proroga se sono nell’incapacità di fornire la prova richiesta entro il termine suddetto sebbene si siano fatti parte diligente per ottenerla e inoltrarla.
4. Gli Stati membri comunicano alla Commissione i casi di forza maggiore che hanno riconosciuto, insieme alle relative informazioni per ciascun caso.
SEZIONE 2
Forma delle cauzioni
Articolo 51
Forma
1. La cauzione può essere costituita nelle seguenti forme:
a)
in contanti, a norma dell’articolo 19, paragrafi 2 e 3, del regolamento delegato (UE) n. 907/2014; e/o
b)
mediante il ricorso a un fideiussore quale definito all’articolo 21 del regolamento delegato (UE) n. 907/2014.
2. L’autorità competente può autorizzare la costituzione della garanzia nelle seguenti forme:
a)
deposito bancario;
b)
credito riconosciuto nei confronti di un ente pubblico o di un fondo pubblico, validamente esigibile ed avente precedenza su qualsiasi altro; e/o
c)
collaterali negoziabili nello Stato membro interessato, a condizione che siano emessi o garantiti dallo Stato membro stesso.
3. Le autorità competenti possono stabilire condizioni supplementari per l’accettazione di cauzioni dei tipi elencati al paragrafo 2.
Articolo 52
Collaterali negoziabili
1. Al momento della costituzione della garanzia, i collaterali negoziabili di cui all’articolo 51, paragrafo 2, lettera c), devono avere un valore realizzabile pari almeno al 115 % del valore della garanzia prescritta.
2. L’autorità competente può accettare le garanzie di cui all’articolo 51, paragrafo 2, lettera c), soltanto se l’interessato si impegna per iscritto a costituire una garanzia complementare o a sostituire la garanzia originaria ove il valore realizzabile del bene, dei titoli o delle obbligazioni risulti, per un periodo di tre mesi, inferiore al 105 % del valore della garanzia prescritta. Tale impegno scritto non è necessario qualora così disponga la legislazione nazionale. L’autorità competente rivede periodicamente il valore di tale garanzia.
3. Il valore realizzabile delle garanzie di cui all’articolo 51, paragrafo 2, lettera c), è calcolato dall’autorità competente tenendo conto delle spese di realizzo previste.
4. Il valore realizzabile delle garanzie deve essere calcolato in base all’ultima quotazione disponibile.
5. Su richiesta dell’autorità competente, la persona che costituisce la garanzia deve comprovare il valore realizzabile della garanzia.
Articolo 53
Sostituzione e destinazione
1. Ogni forma di garanzia può essere sostituita da un’altra garanzia.
Tuttavia, la sostituzione della garanzia è subordinata all’autorizzazione dell’autorità competente qualora:
a)
la garanzia originaria sia divenuta escutibile, ma non sia ancora stata incamerata o
b)
la garanzia sostitutiva rientri in uno dei tipi di garanzia elencati all’articolo 51, paragrafo 2.
2. La garanzia cumulativa può essere sostituita da un’altra garanzia cumulativa a condizione che quest’ultima copra almeno la parte della garanzia cumulativa originaria destinata, al momento della sostituzione, a garantire l’adempimento degli obblighi in essere.
3. Non appena una parte della garanzia cumulativa sia stata destinata ad un determinato obbligo, va annotato il saldo disponibile.
SEZIONE 3
Svincolo e incameramento
Articolo 54
Svincolo parziale
Ove specifiche norme dell’Unione non prevedano alcun quantitativo minimo, l’autorità competente può limitare il numero degli svincoli parziali ammessi per ogni singola garanzia o fissare un importo minimo per gli svincoli parziali.
Prima di svincolare interamente o parzialmente la garanzia, l’autorità competente può esigere che sia presentata domanda scritta di svincolo.
Nel caso di garanzie che coprano più del 100 % dell’importo da garantire, la parte della garanzia eccedente il 100 % è svincolata quando la parte restante è definitivamente svincolata o escussa.
Articolo 55
Incameramento
1. Quando ha avuto conoscenza delle circostanze che determinano l’escussione totale o parziale della garanzia, l’autorità competente chiede senza indugio al soggetto titolare dell’obbligo il pagamento dell’importo escutibile, concedendo un termine massimo di trenta giorni dalla ricezione della domanda.
Se il pagamento non viene eseguito entro tale termine, l’autorità competente:
a)
incassa senza indugio definitivamente la garanzia di cui all’articolo 51, paragrafo 1, lettera a);
b)
chiede senza indugio il pagamento al fideiussore di cui all’articolo 51, paragrafo 1, lettera b), concedendo un termine massimo di trenta giorni dalla ricezione della domanda di pagamento;
c)
adotta senza indugio i provvedimenti necessari affinché:
i)
le garanzie di cui all’articolo 51, paragrafo 2, lettere b) e c), siano convertite in denaro sufficiente per recuperare l’importo dovuto;
ii)
i depositi bancari di cui all’articolo 51, paragrafo 2, lettera a), siano trasferiti sul proprio conto.
L’autorità competente può incassare definitivamente le garanzie del tipo di cui all’articolo 51, paragrafo 1, lettera a), senza chiedere preventivamente il pagamento all’interessato.
2. Fatto salvo il disposto del paragrafo 1:
a)
se l’escussione della garanzia è stata decisa, ma viene successivamente differita a seguito di un ricorso di diritto nazionale, l’interessato è tenuto a pagare gli interessi sull’importo effettivamente escutibile per il periodo che inizia 30 giorni dopo la data di ricezione della domanda di pagamento di cui al paragrafo 1 e che termina il giorno precedente il pagamento dell’importo effettivamente escutibile;
b)
se in seguito all’esito del ricorso viene chiesto all’interessato di pagare entro 30 giorni l’importo escutibile, lo Stato membro può considerare, per il calcolo degli interessi, che il pagamento è effettuato il ventesimo giorno successivo alla data della richiesta;
c)
il tasso d’interesse applicabile è calcolato in conformità del diritto nazionale e, in ogni caso, non è inferiore al tasso di interesse applicabile per la riscossione degli importi secondo le procedure nazionali;
d)
gli organismi pagatori detraggono gli interessi pagati dalla spesa a carico del FEAGA o del FEASR, in conformità al regolamento (UE) n. 1306/2013;
e)
gli Stati membri possono chiedere periodicamente un’integrazione della garanzia per gli interessi applicabili.
3. Qualora la garanzia sia stata escussa e il suo importo sia stato accreditato ai fondi, ma debba, in seguito all’esito di un ricorso, essere interamente o parzialmente restituito, con gli interessi al tasso stabilito dalla legislazione nazionale, la restituzione è a carico dei fondi a meno che non sia imputabile a negligenza o errore grave delle autorità amministrative o di altri organismi degli Stati membri.
SEZIONE 4
Informazione
Articolo 56
Informazione sulle cauzioni incamerate, sui tipi di cauzioni e sui fideiussori
1. Gli Stati membri tengono a disposizione della Commissione, per ciascun esercizio, i dati relativi al numero totale e all’importo totale delle garanzie divenute escutibili, indipendentemente dalla fase raggiunta dai procedimenti di cui all’articolo 55, indicando separatamente quelle accreditate ai bilanci nazionali e quelle accreditate al bilancio dell’Unione. I dati sono conservati per tutte le garanzie di importo superiore a 1 000 EUR divenute escutibili e per ciascuna disposizione dell’Unione che preveda la costituzione di una garanzia. I dati riguardano sia le somme pagate direttamente dagli interessati, sia quelle riscosse mediante realizzo della garanzia.
2. Gli Stati membri tengono a disposizione della Commissione l’elenco:
a)
dei tipi di istituti abilitati a prestare fideiussioni, nonché dei requisiti necessari al riguardo;
b)
dei tipi di garanzie accettate ai sensi dell’articolo 51, paragrafo 2, nonché delle relative condizioni.
CAPO VI
TRASPARENZA
Articolo 57
Contenuto della pubblicazione
1. Le informazioni di cui all’articolo 111, paragrafo 1, lettere c) e d), del regolamento (UE) n. 1306/2013 includono:
a)
la ripartizione degli importi dei pagamenti di cui alla lettera c) di tale articolo per ogni misura elencata nell’allegato XIII del presente regolamento, e la somma di tali importi ricevuti da ogni beneficiario nell’esercizio finanziario in questione;
b)
una descrizione delle misure finanziate dai fondi, in conformità della lettera d) di tale articolo, elencate nell’allegato XIII del presente regolamento, indicando la natura e l’obiettivo di ogni misura.
2. Gli importi di cui al paragrafo 1 sono espressi in euro negli Stati membri che hanno adottato l’euro e in moneta nazionale negli altri Stati membri.
3. Gli Stati membri possono pubblicare informazioni più dettagliate di quelle previste ai paragrafi 1 e 2, ferma restando le necessaria protezione della vita privata.
Articolo 58
Pubblicazione del comune
Quando la pubblicazione delle informazioni ai fini dell’articolo 112, terzo comma, del regolamento (UE) n. 1306/2013 permetta di identificare una persona fisica come beneficiario, a causa del numero limitato di beneficiari residenti o registrati in un dato comune, lo Stato membro pubblica, in quanto informazione ai fini dell’applicazione dell’articolo 111, paragrafo 1, primo comma, lettera b), del suddetto regolamento, il nome dell’entità amministrativa più ampia di cui fa parte il comune considerato.
Articolo 59
Forma e data della pubblicazione
1. Le informazioni da mettere a disposizione su un sito Internet unico, a norma dell’articolo 111, paragrafo 1, secondo comma, del regolamento (UE) n. 1306/2013, sono accessibili attraverso uno strumento di ricerca che permette all’utente di cercare i beneficiari per nome o per comune, come previsto dall’articolo 58 del presente regolamento, oppure per importi percepiti o per misura o una combinazione di tali dati, e di estrarre le informazioni corrispondenti sotto forma di un insieme unico di dati. Tali informazioni sono fornite nella lingua o nelle lingue dello Stato membro e/o in una delle tre lingue di lavoro della Commissione.
2. Le informazioni di cui al paragrafo 1 sono pubblicate entro il 31 maggio di ogni anno con riferimento all’esercizio finanziario precedente.
3. In conformità di detto articolo le informazioni restano disponibili sul sito Internet per due anni dalla pubblicazione iniziale.
Articolo 60
Informazione dei beneficiari
L’informazione dei beneficiari, di cui all’articolo 113 del regolamento (UE) n. 1306/2013, è fornita loro inserendola nei moduli di domanda di aiuto o di sostegno dei fondi, oppure in altro modo al momento della raccolta dei dati.
In deroga al primo comma, per i dati relativi ai pagamenti percepiti nel corso degli esercizi finanziari 2014 e 2015, l’informazione è fornita ai beneficiari con almeno due mesi di anticipo rispetto alla data della pubblicazione.
Articolo 61
Pubblicazione delle soglie relative al regime dei piccoli agricoltori
Gli importi comunicati dagli Stati membri in applicazione dell’articolo 112, secondo comma, del regolamento (UE) n. 1306/2013, sono pubblicati sul sito dell’Unione di cui all’articolo 62, paragrafo 1, del presente regolamento.
Articolo 62
Cooperazione fra la Commissione e gli Stati membri
1. La Commissione costituisce e gestisce un sito Internet dell’Unione a partire dall’indirizzo del proprio sito Internet centrale, con collegamenti ai siti degli Stati membri. La Commissione offre link aggiornati in base alle informazioni trasmesse dagli Stati membri.
2. Gli Stati membri trasmettono alla Commissione gli indirizzi Internet dei propri siti non appena li hanno costituiti ed ogni ulteriore modifica che abbia incidenza sull’accessibilità ai medesimi a partire dal sito Internet dell’Unione.
3. Gli Stati membri designano l’organismo incaricato di costituire e gestire il sito unico di cui all’articolo 59, paragrafo 1. Essi comunicano alla Commissione il nome e l’indirizzo di tale organismo.
CAPO VII
DISPOSIZIONI FINALI
Articolo 63
Abrogazioni
Sono abrogati i regolamenti (CE) n. 601/94, (CE) n. 4/2004 e (CE) n. 259/2008.
Tuttavia, il regolamento (CE) n. 259/2008 continua ad applicarsi ai pagamenti effettuati per l’esercizio finanziario 2013. In deroga all’articolo 3, paragrafo 3, di tale regolamento, le informazioni di cui a tale articolo restano disponibili sul sito Internet per un anno a decorrere dalla data della pubblicazione iniziale.
Articolo 64
Entrata in vigore e applicazione
Il presente regolamento entra in vigore il settimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Tuttavia:
a)
l’articolo 10 si applica alle spese sostenute e alle entrate con destinazione specifica riscosse dagli Stati membri a partire dal 16 ottobre 2014;
b)
gli articoli da 34 a 40 si applicano a partire dal 1o gennaio 2015. Tuttavia, i periodi di tempo previsti all’articolo 34, paragrafi 3 e 4, non si applicano alle indagini di verifica di conformità per le quali la comunicazione di cui all’articolo 11, paragrafo 1, del regolamento (CE) n. 885/2006 è stata trasmessa anteriormente al 1o gennaio 2015;
c)
il capo VI si applica ai pagamenti effettuati a partire dall’esercizio finanziario 2014;
d)
le informazioni trasmesse dagli Stati membri conformemente alle colonne V1 e V2 dell’allegato II sono fornite a partire dall’esercizio finanziario 2016.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, il 6 agosto 2014