SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2013/53/EU
ze dne 20. listopadu 2013
o rekreačních plavidlech a vodních skútrech a o zrušení směrnice 94/25/ES
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/25/ES ze dne 16. června 1994 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se rekreačních plavidel (3) byla přijata v souvislosti s vytvářením jednotného trhu za účelem harmonizace bezpečnostních charakteristik rekreačních plavidel ve všech členských státech a odstranění překážek obchodu s rekreačními plavidly mezi členskými státy.
(2)
Směrnice 94/25/ES se původně vztahovala pouze na rekreační plavidla s minimální délkou trupu 2,5 m a maximální délkou trupu 24 m. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/44/ES ze dne 16. června 2003, kterou se mění směrnice 94/25/ES (4), rozšířila oblast působnosti směrnice 94/25/ES na vodní skútry a zahrnula do této pozměněné směrnice požadavky ochrany životního prostředí přijetím mezních hodnot výfukových emisí (CO, HC, NOx a částice) a mezních hodnot hluku pro hnací motory, a to pro vznětové i zážehové motory.
(3)
Směrnice 94/25/ES je založena na zásadách nového přístupu, které byly stanoveny v usnesení Rady ze dne 7. května 1985 o novém přístupu k technické harmonizaci a normám (5). Stanoví proto pouze základní požadavky vztahující se na rekreační plavidla, zatímco technické podrobnosti přijímá Evropský výbor pro normalizaci (CEN) a Evropský výbor pro normalizaci v elektrotechnice (Cenelec) v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti (6). Shoda s takto stanovenými harmonizovanými normami, na něž byl zveřejněn odkaz v Úředním věstníku Evropské unie, vede k předpokladu shody s požadavky směrnice 94/25/ES. Zkušenosti ukazují, že tyto základní zásady fungují v tomto odvětví dobře a měly by být zachovány a dále prosazovány.
(4)
Technologický vývoj na trhu však vyvolává nové problémy, pokud jde o požadavky směrnice 94/25/ES týkající se ochrany životního prostředí. Za účelem zohlednění tohoto vývoje a objasnění právního rámce pro uvádění výrobků, jichž se týká tato směrnice, na trh je nutno některé aspekty směrnice 94/25/ES revidovat a posílit a v zájmu jasnosti by uvedená směrnice měla být zrušena a nahrazena touto směrnicí.
(5)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 765/2008 ze dne 9. července 2008, kterým se stanoví požadavky na akreditaci a dozor nad trhem týkající se uvádění výrobků na trh (7), obsahuje horizontální ustanovení o akreditaci subjektů posuzování shody, označení CE a o rámci pro dozor nad trhem Unie pro výrobky, které vstupují na trh Unie, a o jejich kontrolách, která se vztahují rovněž na výrobky, jichž se týká tato směrnice.
(6)
Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 768/2008/ES ze dne 9. července 2008 o společném rámci pro uvádění výrobků na trh (8) obsahuje společné zásady a referenční ustanovení pro účely právních předpisů založených na zásadách nového přístupu. V zájmu zajištění souladu s ostatními odvětvovými právními předpisy týkajícími se konkrétních výrobků je vhodné uvést určitá ustanovení této směrnice do souladu se zmíněným rozhodnutím, pokud zvláštnosti daného odvětví nevyžadují jiné řešení. Některé definice, obecné povinnosti hospodářských subjektů, předpoklad shody, pravidla týkající se označení CE, požadavky na subjekty posuzování shody a postupy oznamování a ustanovení týkající se postupů pro nakládání s výrobky představujícími riziko by proto měly být uvedeny do souladu s uvedeným rozhodnutím. Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1025/2012 ze dne 25. října 2012 o evropské normalizaci (9) stanoví postup pro námitky proti harmonizovaným normám, pokud tyto normy zcela nesplňují požadavky této směrnice.
(7)
V zájmu usnadnění pochopení a jednotného uplatňování této směrnice hospodářskými subjekty a vnitrostátními orgány je nutno objasnit oblast působnosti směrnice 94/25/ES a definice v ní obsažené. Zejména je třeba ujasnit, že z oblasti působnosti této směrnice jsou vyloučena obojživelná plavidla. Rovněž je nezbytné upřesnit, který druh kánoí a kajaků je z oblasti působnosti této směrnice vyloučen, a objasnit, že se tato směrnice vztahuje pouze na vodní skútry určené pro sportovní a rekreační účely.
(8)
Je rovněž vhodné uvést definici „plavidla vyrobeného pro vlastní potřebu“, „délky trupu“ a „soukromého dovozce“, které jsou pro toto odvětví specifické, s cílem usnadnit pochopení a jednotné provádění této směrnice. Je nutné rozšířit stávající definici „hnacího motoru“, aby zahrnovala rovněž inovativní řešení pohonu.
(9)
Výrobky, na něž se vztahuje tato směrnice a které jsou uváděny na trh Unie nebo do provozu, by měly splňovat příslušné právní předpisy Unie a odpovědnost za shodu výrobku by měly nést hospodářské subjekty podle své úlohy v dodavatelském řetězci, aby byla zajištěna vysoká úroveň ochrany veřejných zájmů, jako je zdraví a bezpečnost, a ochrana spotřebitele a životního prostředí a zaručena spravedlivá hospodářská soutěž na trhu Unie.
(10)
Všechny hospodářské subjekty zapojené do dodavatelského a distribučního řetězce by měly přijmout vhodná opatření s cílem zajistit, aby výrobky, na něž se vztahuje tato směrnice, neohrožovaly zdraví a bezpečnost osob, majetek nebo životní prostředí, jsou-li správně vyrobeny a udržovány, a aby na trh dodávaly pouze výrobky, které splňují příslušné právní předpisy Unie. Tato směrnice by měla stanovit jasné a přiměřené rozdělení povinností odpovídající úloze každého subjektu v dodavatelském a distribučním řetězci.
(11)
Jelikož některé úkoly může provádět pouze výrobce, je nezbytné jasně rozlišovat mezi výrobcem a subjekty, které následují v distribučním řetězci. Je rovněž nezbytné jasně rozlišovat mezi dovozcem a distributorem vzhledem k tomu, že dovozce uvádí na trh Unie výrobky ze třetích zemí. Dovozce by proto měl zajistit, aby tyto výrobky byly v souladu s platnými požadavky Unie.
(12)
Výrobce může díky svým podrobným znalostem procesu navrhování a výroby nejlépe provést celkový postup posouzení shody. Posuzování shody by proto mělo zůstat pouze povinností výrobce.
(13)
Je nezbytné zajistit, aby výrobky, na něž se vztahuje tato směrnice a které vstupují na trh Unie ze třetích zemí, splňovaly všechny platné požadavky Unie, a zejména aby je jejich výrobci podrobili řádným postupům posuzování shody. Mělo by být proto stanoveno, že dovozci mají zajistit, aby výrobky, které uvádějí na trh, byly v souladu s platnými požadavky a aby na trh neuváděli výrobky, které s těmito požadavky v souladu nejsou či představují riziko. Ze stejného důvodu by mělo být stanoveno, že dovozci mají zajistit, aby byly provedeny postupy posuzování shody a aby označení CE a dokumentace vypracovaná výrobci byly k dispozici ke kontrole prováděné orgány dozoru nad trhem.
(14)
Jestliže distributor dodává výrobek, na nějž se vztahuje tato směrnice, na trh poté, co jej na trh uvedl výrobce nebo dovozce, měl by jednat s náležitou péčí, aby zajistil, že jeho nakládání s daným výrobkem nepříznivě neovlivní jeho soulad s touto směrnicí. Očekává se, že dovozci i distributoři budou při uvádění nebo dodávání výrobků na trh jednat s náležitou péčí ve vztahu k platným požadavkům.
(15)
Při uvedení výrobku, na nějž se vztahuje tato směrnice, na trh, by na něm dovozci měli uvést své jméno a adresu, na níž je lze kontaktovat. Pokud to velikost nebo povaha součásti neumožňuje, měly by být možné výjimky.
(16)
Každý hospodářský subjekt, který buď uvede výrobek na trh pod svým vlastním jménem nebo ochrannou známkou, nebo jej upraví tak, že to může ovlivnit shodu s platnými požadavky, by měl být považován za výrobce a měl by převzít povinnosti výrobce.
(17)
Jelikož jsou distributoři a dovozci blízko trhu, měli by být zapojeni do úkolů dozoru nad trhem, které provádějí příslušné vnitrostátní orgány, a měli by být připraveni aktivně se zúčastnit a poskytovat těmto orgánům všechny nezbytné informace týkající se dotčeného výrobku.
(18)
Zvláštním znakem tohoto odvětví je dovoz rekreačních plavidel a vodních skútrů ze třetích zemí do Unie fyzickými nebo právnickými osobami usazenými v Unii. Směrnice 94/25/ES však obsahuje jen málo ustanovení, jež se týkají soukromých dovozců s ohledem na provádění posouzení shody (posouzení po zhotovení) nebo u nichž by se mohlo mít za to, že se těchto dovozců týkají. Je proto nutno objasnit ostatní povinnosti soukromých dovozců, které by měly být v zásadě harmonizovány s povinnostmi výrobce, s určitými výjimkami, jež souvisejí s neobchodní povahou jejich činnosti.
(19)
Zajištění zpětné vysledovatelnosti výrobku v celém dodavatelském řetězci napomáhá zjednodušení a zvýšení účinnosti dozoru nad trhem. Účinný systém zpětné vysledovatelnosti usnadňuje orgánům dozoru nad trhem jejich úkol vysledovat hospodářské subjekty, které dodaly na trh nevyhovující výrobek.
(20)
Z důvodu jasnosti a souladu s ostatními směrnicemi nového přístupu je nutné výslovně uvést, že výrobky, na něž se vztahuje tato směrnice, lze uvádět na trh nebo do provozu pouze tehdy, splňují-li obecný požadavek, aby neohrožovaly zdraví a bezpečnost osob, majetek nebo životní prostředí, a pouze tehdy, splňují-li základní požadavky stanovené v této směrnici.
(21)
Pro motory upravené pro použití na moři jakožto hnací motory, u nichž je typ zdrojového motoru již schválen v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 97/68/ES ze dne 16. prosince 1997 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze spalovacích motorů určených pro nesilniční pojízdné stroje (10) nebo s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 595/2009 ze dne 18. června 2009 o schvalování typu motorových vozidel a motorů z hlediska emisí z těžkých nákladních vozidel (Euro VI) a o přístupu k informacím o opravách a údržbě vozidel (11), by osoby provádějící úpravu motorů měly mít možnost používat potvrzení o shodě vystavené původním výrobcem motoru, pokud tyto úpravy nezměnily vlastnosti týkající se výfukových emisí.
(22)
Možnosti dalšího snížení mezních hodnot výfukových emisí motorů rekreačních plavidel pro použití na moři byly posouzeny ve zprávě o možnostech dalšího zlepšení environmentálních charakteristik motorů rekreačních plavidel, předložené podle článku 2 směrnice 2003/44/ES. V této zprávě byl vyvozen závěr, že je vhodné stanovit přísnější mezní hodnoty, než jsou hodnoty stanovené ve směrnici 2003/44/ES. Tyto mezní hodnoty by měly být stanoveny na úrovni, která odráží technický vývoj čistších technologií motorů pro použití na moři a která umožňuje pokrok směrem k harmonizaci mezních hodnot výfukových emisí na celosvětové úrovni. Je však nutno zvýšit mezní hodnoty emisí CO, aby bylo možno dosáhnout významného snížení množství ostatních látek znečišťujících ovzduší, zohlednit technologickou uskutečnitelnost a dosáhnout co nejrychlejšího provádění, a současně zajistit, aby sociálně-ekonomické dopady na toto hospodářské odvětví byly přijatelné.
(23)
V závislosti na kategorii paliva a výkonu by měly být použity zkušební cykly pro motory pro použití na moři, které jsou popsány v příslušné harmonizované normě, a dokud tyto nejsou k dispozici, pak zkušební cykly popsané v příslušné normě ISO, s přihlédnutím k hodnotám stanoveným v bodě 2.3 části B přílohy I. Měly by být vytvořeny zkušební cykly pro všechny spalovací motory, jež jsou součástí pohonného systému, včetně hybridních pohonných zařízení.
(24)
Zkušební paliva použitá při posuzování shody plavidla s mezními hodnotami výfukových emisí by měla odrážet skladbu paliv používaných na relevantním trhu, a proto by se při schvalování typu v Unii měla používat evropská zkušební paliva. Jelikož však výrobci ze třetích zemí nemusí mít přístup k evropským referenčním palivům, je nutné povolit, aby schvalující orgány mohly akceptovat zkoušky motorů provedené s jinými referenčními palivy. Výběr referenčních paliv by však měl být omezen na specifikace stanovené v příslušné normě ISO, aby byla zajištěna kvalita a srovnatelnost výsledků zkoušek.
(25)
S cílem přispět k ochraně mořského prostředí je vhodné přijmout požadavek, který ukládá povinnou instalaci fekálních nádrží na plavidlech vybavených toaletami.
(26)
Statistiky nehod prokazují, že riziko převrácení obytných vícetrupových rekreačních plavidel je nízké. Ačkoli je uvedené riziko nízké, je vhodné předpokládat, že toto riziko převrácení obytných vícetrupových rekreačních plavidel existuje, a pokud jsou tato plavidla k převrácení náchylná, měla by v převrácené poloze setrvat na hladině a z praktického hlediska by mělo být možné z plavidla uniknout.
(27)
V souladu se zásadou subsidiarity by ustanovení této směrnice neměla zasahovat do oprávnění členských států stanovovat pro plavbu v některých vodách takové požadavky na ochranu životního prostředí, a to i na jeho ochranu před znečištěním hlukem, strukturu vodních cest a zajištění bezpečnosti vodních cest, které považují za nezbytné, a to za předpokladu, že tyto předpisy nevyžadují úpravu plavidla, které je ve shodě s touto směrnicí, a že jsou odůvodněné a přiměřené cílům, jichž má být dosaženo.
(28)
Označení CE, jež označuje shodu výrobku, je viditelným výsledkem celého postupu zahrnujícího posouzení shody v širším smyslu. Obecné zásady, jimiž se označení CE řídí, jsou stanoveny v nařízení (ES) č. 765/2008. V této směrnici by měla být stanovena pravidla, jimiž se řídí připojení označení CE k plavidlům, součástem a hnacím motorům. Je vhodné rozšířit povinnost týkající se připojení označení CE rovněž na všechny vestavěné motory a záďové motory bez zabudovaného výfukového systému, u nichž se předpokládá splnění základních požadavků stanovených v této směrnici.
(29)
Je důležité výrobcům, soukromým dovozcům i uživatelům ozřejmit, že připojením označení CE k výrobku výrobce prohlašuje, že výrobek je ve shodě se všemi platnými požadavky, a přebírá za to plnou odpovědnost.
(30)
Označení CE by mělo být jediným označením shody vypovídajícím o tom, že výrobek, na nějž se vztahuje tato směrnice, je ve shodě s harmonizačními právními předpisy Unie. Měla by však být povolena i jiná označení, pokud přispívají ke zlepšení ochrany spotřebitele a nevztahují se na ně harmonizační právní předpisy Unie.
(31)
Aby bylo zajištěno plnění základních požadavků, je nutné stanovit vhodné postupy posuzování shody, které výrobce musí dodržovat. Tyto postupy by měly být stanoveny odkazem na moduly posuzování shody uvedené v rozhodnutí č. 768/2008/ES. Tyto postupy by měly být navrženy s ohledem na úroveň nebezpečí, kterou mohou vykazovat plavidla, motory a součásti. Z uvedených důvodů by měl pro každou kategorii shody existovat vhodný postup nebo možnost volby mezi několika rovnocennými postupy.
(32)
Zkušenosti ukazují, že je vhodné povolit širší škálu modulů posuzování shody pro součásti. Pokud jde o posouzení shody s požadavky týkajícími se výfukových emisí a emisí hluku, je třeba rozlišovat mezi případy, kdy byly použity harmonizované normy, a kdy nikoli, jelikož v posledně uvedených případech je odůvodněné vyžadovat přísnější postup posouzení shody. Mimoto by měla být jako nadbytečná zrušena možnost použít u zkoušek emisí hluku údaje pro referenční plavidlo, jelikož se v praxi nevyužívá.
(33)
V zájmu poskytnutí jasných informací o přijatelném prostředí pro provozování plavidel by měly být názvy kategorií plavidel založeny pouze na podmínkách prostředí, jež jsou pro navigaci podstatné, a to na síle větru a výšce vln. Pro účely návrhu jsou hodnoty síly větru a významné výšky vln rozděleny do čtyř rozmezí, označených jako kategorie A, B, C a D; tyto kategorie jsou pak doplněny vysvětlivkami.
(34)
Směrnice 94/25/ES obsahuje pravidla týkající se posouzení rekreačních plavidel po zhotovení, jež provádí fyzická nebo právnická osoba usazená v Unii, která uvádí výrobek na trh nebo do provozu, a to v případech, kdy výrobce neplní povinnosti týkající se shody výrobku s touto směrnicí. V zájmu jednotnosti je vhodné rozšířit oblast působnosti tohoto postupu tak, aby se nevztahovala pouze na rekreační plavidla, nýbrž rovněž na vodní skútry. Z důvodu jasnosti je třeba uvést, ve kterých případech lze posouzení po zhotovení použít. Pokud jde o dovoz, jeho použití by mělo být navíc omezeno na dovoz soukromými dovozci pro neobchodní účely, aby se zamezilo zneužití posouzení po zhotovení k obchodním účelům. Je rovněž nutné rozšířit povinnost osoby, která žádá o posouzení po zhotovení, s ohledem na poskytnutí dokumentů oznámenému subjektu s cílem zajistit spolehlivé posouzení shody výrobku oznámeným subjektem.
(35)
Jelikož je nezbytné zajistit, aby úroveň posuzování shody výrobků, na něž se vztahuje tato směrnice, všemi subjekty, které je provádějí, byla v celé Unii stejně vysoká, a jelikož by všechny tyto subjekty měly své úkoly plnit na stejné úrovni a za podmínek rovné hospodářské soutěže, měly by být stanoveny závazné požadavky na subjekty posuzování shody, které si přejí být oznámeny za účelem poskytování služeb posuzování shody podle této směrnice.
(36)
V zájmu zajištění jednotné úrovně kvality při provádění posuzování shody výrobků, na něž se vztahuje tato směrnice, je nutné nejen konsolidovat požadavky, které musí splnit subjekty posuzování shody, které si přejí být oznámeny, nýbrž současně stanovit rovněž požadavky, které musí splňovat oznamující orgány a ostatní subjekty zapojené do posuzování, oznamování a kontroly oznámených subjektů.
(37)
Nařízení (ES) č. 765/2008 doplňuje a posiluje stávající rámec pro dozor nad trhem výrobků, na něž se vztahují harmonizační právní předpisy Unie, včetně výrobků, na něž se vztahuje tato směrnice. Členské státy by proto měly organizovat a vykonávat dozor nad trhem těchto výrobků v souladu s uvedeným nařízením a případně v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/95/ES ze dne 3. prosince 2001 o obecné bezpečnosti výrobků (12).
(38)
V zájmu zvýšení transparentnosti a zkrácení doby zpracování je nezbytné zdokonalit stávající ochranný postup, který Komisi umožňuje přezkoumat odůvodněnost opatření, které členský stát přijal proti výrobkům, jež považuje za nevyhovující, s cílem dosáhnout jeho větší účinnosti a využít odborných znalostí, které jsou v členských státech dostupné.
(39)
Stávající systém by měl být doplněn o postup umožňující, aby byly zúčastněné strany informovány o přijatých opatřeních, pokud jde o výrobky, na něž se vztahuje tato směrnice a které představují riziko pro zdraví a bezpečnost osob nebo pro ochranu jiných veřejných zájmů. Měl by rovněž orgánům dozoru nad trhem umožňovat, aby ve spolupráci s příslušnými hospodářskými subjekty začaly jednat ve vztahu k těmto výrobkům co nejdříve.
(40)
Pokud se členské státy a Komise shodují, že opatření přijaté členským státem je odůvodněné, neměl by se vyžadovat žádný další zásah Komise.
(41)
Za účelem zohlednění pokroku v oblasti technických poznatků a nových vědeckých důkazů by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud jde o změny bodů 2.3, 2.4 a 2.5 a oddílu 3 části B a oddílu 3 části C přílohy I, jakož i příloh V, VII a IX. V budoucnu tak Komise bude moci zahrnout zkušební cykly pro hybridní motory a zavést zkušební paliva s příměsí biopaliv do tabulky zkušebních paliv, jakmile budou tato zkušební paliva mezinárodně uznána. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(42)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení této směrnice by měly být prováděcí pravomoci svěřeny Komisi. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (13).
(43)
Pro přijímání prováděcích aktů, jimiž se oznamující členský stát žádá, aby přijal nezbytná nápravná opatření vůči oznámeným subjektům, které nesplňují nebo přestaly splňovat požadavky pro své oznámení, by se měl používat poradní postup.
(44)
Pro přijímání prováděcích aktů zajišťujících jednotné provádění této směrnice, zejména co se týče dodatečných ustanovení vymezených v článku 24 o postupech posuzování shody a požadavků na kategorie plavidel, identifikaci plavidel, štítek výrobce, příručku uživatele, plynové soustavy, zabránění odtoku nečistot, dotazník pro předkládání zpráv a navigační světla, by se měl používat přezkumný postup.
(45)
Komise by měla prostřednictvím prováděcích aktů, vzhledem k jejich zvláštní povaze bez použití nařízení (EU) č. 182/2011, určovat, zda jsou opatření přijatá členskými státy ve vztahu k výrobku představujícímu riziko pro zdraví či bezpečnost osob, majetek nebo životní prostředí odůvodněná, či nikoli.
(46)
V řádně odůvodněných případech týkajících se posouzení shody, kategorií plavidel, navigačních světel, zabránění odtoku nečistot a plynových zařízení představujících riziko pro zdraví či bezpečnost osob, majetek nebo životní prostředí by měla Komise přijmout okamžitě použitelné prováděcí akty, pokud to vyžadují závažné naléhavé důvody.
(47)
V souladu se zavedenými postupy může výbor zřízený touto směrnicí užitečným způsobem přispívat k posuzování záležitostí týkajících se uplatňování této směrnice, na něž v souladu s jeho jednacím řádem upozorní předseda výboru nebo zástupce členského státu.
(48)
V zájmu prosazování sledování a účinnosti této směrnice by členské státy měly vyplnit dotazník o jejím uplatňování. Komise by poté měla vypracovat a zveřejnit zprávu o uplatňování této směrnice.
(49)
Členské státy by měly stanovit pravidla pro ukládání sankcí použitelná v případě porušení této směrnice a zajistit jejich uplatňování. Tyto sankce by měly být účinné, přiměřené a odrazující.
(50)
Aby měli výrobci a další hospodářské subjekty dostatek času přizpůsobit se požadavkům stanoveným touto směrnicí, je nezbytné stanovit dostatečné přechodné období po vstupu této směrnice v platnost, během něhož bude možno nadále uvádět na trh výrobky, jež jsou v souladu se směrnicí 94/25/ES.
(51)
Aby tuto směrnici mohli snáze uplatňovat malí a střední výrobci přívěsných zážehových hnacích motorů s výkonem 15 kilowattů nebo nižším a aby měli možnost přizpůsobit se novým požadavkům, je vhodné pro tyto výrobce stanovit zvláštní přechodné období.
(52)
Jelikož cíle této směrnice, totiž zajištění vysoké úrovně ochrany lidského zdraví a bezpečnosti a ochrany životního prostředí při současném zaručení fungování vnitřního trhu stanovením harmonizovaných požadavků pro výrobky, na něž se vztahuje tato směrnice, a minimálních požadavků týkajících se dozoru nad trhem, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jej může být z důvodu rozsahu a účinků lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(53)
Směrnice 94/25/ES by proto měla být zrušena,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Tato směrnice stanoví požadavky na návrh a zhotovení výrobků uvedených v čl. 2 odst. 1 a pravidla pro jejich volný pohyb v Unii.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na tyto výrobky:
a)
rekreační plavidla a částečně hotová rekreační plavidla;
b)
vodní skútry a částečně hotové vodní skútry;
c)
součásti uvedené v příloze II, jestliže jsou uváděny na trh Unie samostatně, na něž se dále odkazuje jako na „součásti“;
d)
hnací motory, které jsou instalovány nebo speciálně určeny k instalaci na plavidlech nebo uvnitř nich;
e)
hnací motory instalované na plavidlech nebo uvnitř nich a podrobené větší úpravě motoru;
f)
plavidla podrobená větší úpravě plavidla.
2. Tato směrnice se nevztahuje na tyto výrobky:
a)
s ohledem na požadavky na návrh a konstrukci stanovené v části A přílohy I:
i)
plavidla určená výhradně pro závodění, včetně závodních veslic a tréninkových veslic, a jako taková výrobcem označená,
ii)
kánoe a kajaky navržené tak, aby byly poháněny pouze lidskou silou, gondoly a šlapadla,
iii)
surfy navržené tak, aby byly poháněny pouze větrem a ovládány osobou nebo osobami vestoje,
iv)
surfy,
v)
původní historická plavidla navržená před rokem 1950 a jejich jednotlivé repliky, vyrobené převážně z originálních materiálů a jako takové výrobcem označené,
vi)
pokusná plavidla, nejsou-li uváděna na trh Unie,
vii)
plavidla vyrobená pro vlastní potřebu za předpokladu, že nebudou v průběhu pěti let následujících od jejich uvedení do provozu uvedena na trh Unie,
viii)
aniž je dotčen odstavec 3, plavidla s vlastní posádkou speciálně určená pro komerční dopravu cestujících, bez ohledu na počet cestujících,
ix)
ponorná plavidla,
x)
vznášedla,
xi)
lodě s nosnými křídly,
xii)
plavidla na parní pohon s vnějším spalovacím zařízením na uhlí, koks, dřevo, olej nebo plyn,
xiii)
obojživelná vozidla, tedy motorová vozidla, kolová nebo pásová, jež mohou být provozována na vodě i na souši;
b)
s ohledem na požadavky týkající se výfukových emisí stanovené v části B přílohy I:
i)
hnací motory, které jsou instalovány nebo speciálně určeny k instalaci:
-
na plavidlech určených výhradně pro závodění a jako takových výrobcem označených,
-
na pokusných plavidlech, nejsou-li uváděna na trh Unie,
-
na plavidlech s vlastní posádkou speciálně určených pro komerční dopravu cestujících, aniž je dotčen odstavec 3, bez ohledu na počet cestujících,
-
na ponorných plavidlech,
-
na vznášedlech,
-
na lodích s nosnými křídly,
-
na obojživelných vozidlech, tedy motorových vozidlech, kolových nebo pásových, jež mohou být provozována na vodě i na souši,
ii)
původní historické hnací motory a jejich jednotlivé repliky zhotovené podle návrhu z doby před rokem 1950, nevyráběné sériově a instalované na plavidlech podle písm. a) bodů v) nebo vii),
iii)
hnací motory vyrobené pro vlastní potřebu za předpokladu, že následně nebudou v průběhu pěti let následujících od uvedení plavidla do provozu uvedeny na trh Unie;
c)
s ohledem na požadavky týkající se emisí hluku uvedené v části C přílohy I:
i)
všechna plavidla podle písmene b),
ii)
plavidla vyrobená pro vlastní potřebu za předpokladu, že poté nebudou v průběhu pěti let následujících od jejich uvedení do provozu uvedena na trh Unie.
3. Skutečnost, že plavidlo lze rovněž použít k pronájmu nebo pro sportovní a rekreační trénink, nebrání tomu, aby se na ně tato směrnice vztahovala, je-li uvedeno na trh Unie pro rekreační účely.
Článek 3
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
1)
„plavidlem“ jakékoli rekreační plavidlo nebo vodní skútr;
2)
„rekreačním plavidlem“ plavidlo jakéhokoli druhu kromě vodních skútrů, jež je určeno pro sportovní a rekreační účely, o délce trupu od 2,5 m do 24 m, bez ohledu na druh pohonu;
3)
„vodním skútrem“ plavidlo určené pro sportovní a rekreační trénink, o délce trupu menší než 4 m, používající jako hlavní zdroj pohonu hnací motor s hydroreaktivním systémem a navržené tak, aby bylo ovládáno osobou nebo osobami vsedě, vestoje nebo vkleče na trupu, nikoli uvnitř něho;
4)
„plavidlem vyrobeným pro vlastní potřebu“ plavidlo z větší části zhotovené/vyrobené převážně budoucím uživatelem pro vlastní potřebu;
5)
„hnacím motorem“ vznětový nebo zážehový spalovací motor používaný přímo nebo nepřímo k hnacím účelům;
6)
„větší úpravou motoru“ úprava hnacího motoru, která by mohla způsobit, že motor překročí mezní hodnoty emisí uvedené v části B přílohy I, nebo zvyšuje jmenovitý výkon motoru o více než 15 %;
7)
„větší úpravou plavidla“ úprava plavidla, která mění druh pohonu plavidla, zahrnuje větší úpravu motoru nebo mění plavidlo do té míry, že existuje možnost, že plavidlo již nebude splňovat příslušné zásadní požadavky bezpečnosti a ochrany životního prostředí stanovené v této směrnici;
8)
„druhem pohonu“ způsob, kterým je plavidlo poháněno;
9)
„skupinou motorů“ výrobcem stanovená skupina motorů, u kterých je možno s ohledem na jejich návrh předpokládat podobné vlastnosti, pokud se týká výfukových emisí nebo emisí hluku;
10)
„délkou trupu“ délka trupu měřená v souladu s příslušnou harmonizovanou normou;
11)
„dodáním na trh“ dodání výrobku k distribuci, spotřebě nebo použití na trhu Unie v rámci obchodní činnosti, ať už za úplatu, nebo bezplatně;
12)
„uvedením na trh“ první dodání výrobku na trh Unie;
13)
„uvedením do provozu“ první použití výrobku, na nějž se vztahuje tato směrnice, koncovým uživatelem v Unii;
14)
„výrobcem“ fyzická nebo právnická osoba uvádějící na trh pod svým jménem nebo ochrannou známkou výrobek, který vyrábí nebo který si nechává navrhnout nebo vyrobit;
15)
„zplnomocněným zástupcem“ fyzická nebo právnická osoba usazená v Unii, která byla písemně pověřena výrobcem, aby jednala jeho jménem při plnění konkrétních úkolů;
16)
„dovozcem“ fyzická nebo právnická osoba usazená v Unii, která uvede na trh Unie výrobek ze třetí země;
17)
„soukromým dovozcem“ fyzická nebo právnická osoba usazená v Unii, která v rámci neobchodní činnosti doveze do Unie výrobek ze třetí země za účelem jeho uvedení do provozu pro vlastní potřebu;
18)
„distributorem“ fyzická nebo právnická osoba v dodavatelském řetězci, jiná než výrobce či dovozce, která výrobek dodává na trh;
19)
„hospodářskými subjekty“ výrobce, zplnomocněný zástupce, dovozce a distributor;
20)
„harmonizovanou normou“ harmonizovaná norma ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) č. 1025/2012;
21)
„akreditací“ akreditace ve smyslu čl. 2 bodu 10 nařízení (ES) č. 765/2008;
22)
„vnitrostátním akreditačním orgánem“ vnitrostátní akreditační orgán ve smyslu čl. 2 bodu 11 nařízení (ES) č. 765/2008;
23)
„posouzením shody“ postup prokazující, zda byly splněny požadavky této směrnice týkající se výrobku;
24)
„subjektem posuzování shody“ subjekt, který vykonává činnosti posuzování shody, včetně kalibrace, zkoušení, certifikace a kontroly;
25)
„stažením z oběhu“ opatření, jehož cílem je navrácení výrobku, který byl již zpřístupněn koncovému uživateli;
26)
„stažením z trhu“ opatření, jehož cílem je zabránit, aby byl výrobek, který se nachází v dodavatelském řetězci, dodán na trh;
27)
„dozorem nad trhem“ činnosti a opatření orgánů veřejné správy, které mají zajistit, aby byly výrobky v souladu s příslušnými požadavky stanovenými v harmonizačních právních předpisech Unie a aby neohrožovaly zdraví a bezpečnost osob nebo jiný veřejný zájem;
28)
„označením CE“ označení, kterým výrobce vyjadřuje, že výrobek je ve shodě s příslušnými požadavky stanovenými v harmonizačních právních předpisech Unie, které upravují jeho připojování;
29)
„harmonizačními právními předpisy Unie“ veškeré právní předpisy Unie harmonizující podmínky pro uvádění výrobků na trh.
Článek 4
Základní požadavky
1. Výrobky uvedené v čl. 2 odst. 1 mohou být dodány na trh nebo uvedeny do provozu pouze v případě, že neohrožují zdraví a bezpečnost osob, majetek nebo životní prostředí, jsou-li správně udržovány a používány v souladu s určeným účelem, a pouze pod podmínkou, že splňují platné základní požadavky stanovené v příloze I.
2. Členské státy zajistí, aby výrobky uvedené v čl. 2 odst. 1 nebyly dodávány na trh nebo uváděny do provozu, pokud nesplňují požadavky stanovené v odstavci 1.
Článek 5
Vnitrostátní předpisy týkající se plavby
Tato směrnice nebrání členským státům v přijímání předpisů pro plavbu v určitých vodách za účelem ochrany životního prostředí, struktury vodních cest a zajištění bezpečnosti vodních cest, za předpokladu, že tyto předpisy nevyžadují úpravu plavidla, které je ve shodě s touto směrnicí, a že tyto předpisy jsou odůvodněné a přiměřené.
Článek 6
Volný pohyb
1. Členské státy nebrání tomu, aby byla na jejich území dodávána na trh plavidla, která jsou v souladu s touto směrnicí, nebo aniž je dotčen článek 5, aby byla tato plavidla na jejich území uváděna do provozu.
2. Členské státy nebrání dodávání částečně dokončených plavidel na trh, jestliže výrobce nebo dovozce v souladu přílohou III prohlásí, že jsou určena k dokončení jinými výrobci.
3. Členské státy nebrání tomu, aby byly na trh dodávány součásti, které jsou v souladu s touto směrnicí a které jsou určeny k montáži do plavidel v souladu s prohlášením výrobce nebo dovozce podle článku 15, nebo aby byly tyto části uváděny do provozu.
4. Členské státy nebrání dodávání na trh nebo uvádění do provozu v případě žádného z následujících hnacích motorů:
a)
motory splňující požadavky této směrnice bez ohledu na to, zda jsou zabudovány do plavidla, či nikoli;
b)
motory zabudované do plavidla, jejichž typ byl schválen podle směrnice 97/68/ES a jež jsou ve shodě s mezními hodnotami emisí etap IIIA, IIIB nebo IV pro vznětové motory používané k jinému účelu než k pohonu vnitrozemských plavidel, lokomotiv a motorových vozů podle bodu 4.1.2 přílohy I uvedené směrnice, jsou-li v souladu s touto směrnicí, s výjimkou požadavků na výfukové emise podle přílohy I části B;
c)
motory zabudované do plavidla, jejichž typ byl schválen podle nařízení (ES) č. 595/2009, jsou-li v souladu s touto směrnicí, s výjimkou požadavků na výfukové emise podle přílohy I části B.
Písmena b) a c) prvního pododstavce se použijí za podmínky, že v případě motoru upravovaného pro instalaci na plavidle osoba provádějící danou úpravu zajistí, aby byla úprava provedena při plném zohlednění údajů a dalších informací dostupných od výrobce motoru, aby bylo zaručeno, že po instalaci provedené v souladu s návodem k instalaci poskytnutým osobou provádějící danou úpravu bude motor i nadále splňovat požadavky týkající se výfukových emisí, a to buď podle směrnice 97/68/ES, nebo podle nařízení (ES) č. 595/2009, v souladu s prohlášením výrobce. Osoba provádějící úpravu motoru prohlásí v souladu s článkem 15, že po instalaci provedené v souladu s návodem k instalaci poskytnutým osobou provádějící danou úpravu bude motor nadále splňovat požadavky týkající se výfukových emisí, a to buď podle směrnice 97/68/ES, nebo podle nařízení (ES) č. 595/2009, v souladu s prohlášením výrobce.
5. Členské státy na veletrzích, výstavách, při předvádění a jiných podobných událostech nebrání předvádění výrobků podle čl. 2 odst. 1, které nevyhovují této směrnici, za předpokladu, že viditelné označení zřetelně udává, že tyto výrobky nevyhovují této směrnici a nesmí být dodány na trh nebo uvedeny do provozu v Unii, dokud nebude zajištěn jejich soulad se směrnicí.
KAPITOLA II
POVINNOSTI HOSPODÁŘSKÝCH SUBJEKTŮ A SOUKROMÝCH DOVOZCŮ
Článek 7
Povinnosti výrobců
1. Při uvádění výrobků na trh musí výrobci zajistit, aby tyto výrobky byly navrhovány a vyrobeny v souladu s požadavky stanovenými v čl. 4 odst. 1 a v příloze I.
2. Výrobci vyhotoví technickou dokumentaci v souladu s článkem 25 a provedou nebo si nechají provést příslušný postup posouzení shody v souladu s články 19 až 22 a článkem 24.
Byl-li soulad výrobku s platnými požadavky takovým postupem prokázán, vypracují výrobci prohlášení podle článku 15 a výrobek označí a připojí označení CE podle článků 17 a 18.
3. Výrobci uchovávají technickou dokumentaci a kopii prohlášení podle článku 15 po dobu 10 let od uvedení výrobku na trh.
4. Výrobci zajistí, aby byly zavedeny postupy, díky nimž sériová výroba zůstane ve shodě. Je třeba patřičně přihlédnout ke změnám návrhu nebo parametrů výrobku a změnám harmonizovaných norem, na jejichž základě se prohlašuje shoda výrobku.
Ve všech případech, kdy to je považováno za vhodné vzhledem k rizikům, která výrobek představuje, provádějí výrobci za účelem ochrany zdraví a bezpečnosti spotřebitelů zkoušky vzorků výrobků dodaných na trh, provádějí šetření a v případě nutnosti vedou knihy stížností, nevyhovujících výrobků a stažení výrobků z oběhu a průběžně o všech těchto kontrolních činnostech informují distributory.
5. Výrobci zajistí, aby bylo na jejich výrobcích uvedeno číslo typu, šarže nebo série nebo jiný prvek umožňující jejich identifikaci, nebo v případech, kdy to velikost nebo povaha součástí neumožňuje, aby byla požadovaná informace uvedena na obalu nebo v dokladu přiloženém k výrobku.
6. Výrobci uvedou na výrobku, nebo není-li to možné, na obalu nebo v dokladu přiloženém k výrobku, své jméno, zapsaný obchodní název nebo zapsanou ochrannou známku a adresu, na níž je lze kontaktovat. Adresa musí uvádět jediné místo, na kterém lze výrobce kontaktovat.
7. Výrobci zajistí, aby byly k výrobku v příručce uživatele přiloženy pokyny a bezpečnostní informace v jazyce nebo jazycích, kterým spotřebitelé a ostatní koncoví uživatelé mohou snadno rozumět a které určí dotčený členský stát.
8. Výrobci, kteří se domnívají nebo mají důvod se domnívat, že výrobek, který uvedli na trh, není ve shodě s touto směrnicí, přijmou okamžitě nezbytná nápravná opatření k uvedení výrobku do shody nebo k jeho případnému stažení z trhu nebo z oběhu. Dále, pokud výrobek představuje riziko, neprodleně o tom výrobci informují příslušné vnitrostátní orgány členských států, v nichž výrobek dodávali na trh, a uvedou podrobnosti, zejména o nesouladu a o přijatých nápravných opatřeních.
9. Výrobci předloží příslušnému vnitrostátnímu orgánu na základě jeho odůvodněné žádosti všechny informace a dokumentaci nezbytné k prokázání shody výrobku v jazyce, kterému tento orgán může snadno rozumět. Spolupracují s tímto orgánem na jeho žádost při činnostech, jejichž cílem je vyloučit rizika vyvolaná výrobky, které uvedli na trh.
Článek 8
Zplnomocnění zástupci
1. Výrobce může písemným pověřením jmenovat zplnomocněného zástupce.
2. Povinnosti stanovené v čl. 7 odst. 1 a vypracování technické dokumentace nesmí být součástí pověření zplnomocněného zástupce.
3. Zplnomocněný zástupce vykonává úkoly stanovené v pověření, které obdržel od výrobce. Pověření musí zplnomocněnému zástupci umožnit alespoň:
a)
uchovávat kopii prohlášení podle článku 15 a technickou dokumentaci pro potřeby vnitrostátních orgánů dozoru po dobu 10 let od uvedení výrobku na trh;
b)
poskytovat příslušnému vnitrostátnímu orgánu na základě jeho odůvodněné žádosti všechny informace a dokumentaci nezbytné k prokázání shody výrobku;
c)
spolupracovat s příslušnými vnitrostátními orgány na jejich žádost na opatřeních k vyloučení rizika vyvolaného výrobky, na které se vztahuje jeho pověření.
Článek 9
Povinnosti dovozců
1. Dovozci uvádějí na trh Unie pouze výrobky, které jsou v souladu s požadavky této směrnice.
2. Před uvedením výrobku na trh dovozci zajistí, aby výrobce provedl příslušný postup posouzení shody. Zajistí, aby výrobce vypracoval technickou dokumentaci, aby výrobek nesl označení CE podle článku 17, aby k němu byly přiloženy požadované doklady podle článku 15 a bodu 2.5 části A přílohy I, bodu 4 části B přílohy I a bodu 2 části C přílohy I a aby výrobce splnil požadavky stanovené v čl. 7 odst. 5 a 6.
Domnívá-li se dovozce nebo má-li důvod se domnívat, že výrobek není ve shodě s požadavky stanovenými v čl. 4 odst. 1 a v příloze I, nesmí uvést výrobek na trh, dokud nebude uveden do shody. Dále, pokud výrobek představuje riziko, informuje o tom dovozce výrobce, jakož i orgány dozoru nad trhem.
3. Dovozci uvedou na výrobku, nebo v případě součástí, kdy to není možné, na obalu nebo v dokladu přiloženém k výrobku své jméno, zapsaný obchodní název nebo zapsanou ochrannou známku a adresu, na níž je lze kontaktovat.
4. Dovozci zajistí, aby byly k výrobku v příručce uživatele přiloženy pokyny a bezpečnostní informace v jazyce nebo jazycích, kterým spotřebitelé a ostatní koncoví uživatelé mohou snadno rozumět a které určí dotčený členský stát.
5. Dovozci zajistí, aby v době, kdy nesou za výrobek odpovědnost, skladovací nebo přepravní podmínky neohrožovaly soulad výrobku s požadavky stanovenými v čl. 4 odst. 1 a v příloze I.
6. Ve všech případech, kdy to je považováno za vhodné vzhledem k rizikům, která výrobek představuje, provádějí dovozci za účelem ochrany zdraví a bezpečnosti spotřebitelů zkoušky vzorků výrobků dodaných na trh, provádějí šetření a v případě nutnosti vedou knihy stížností, nevyhovujících výrobků a stažení výrobků z oběhu a průběžně o všech těchto kontrolních činnostech informují distributory.
7. Dovozci, kteří se domnívají nebo mají důvod se domnívat, že výrobek, který uvedli na trh, není ve shodě s touto směrnicí, přijmou okamžitě nezbytná nápravná opatření k uvedení výrobku do shody nebo k jeho případnému stažení z trhu nebo z oběhu. Dále, pokud výrobek představuje riziko, neprodleně o tom dovozci informují příslušné vnitrostátní orgány členských států, v nichž výrobek dodávali na trh, a uvedou podrobnosti, zejména o nesouladu a o přijatých nápravných opatřeních.
8. Dovozci po dobu 10 let od uvedení výrobku na trh uchovávají kopii prohlášení podle článku 15 pro potřeby orgánů dozoru nad trhem a zajistí, aby těmto orgánům mohla být na vyžádání předložena technická dokumentace.
9. Dovozci předloží příslušnému vnitrostátnímu orgánu na základě jeho odůvodněné žádosti všechny informace a dokumentaci nezbytné k prokázání shody výrobku v jazyce, kterému tento orgán může snadno rozumět. Spolupracují s tímto orgánem na jeho žádost při činnostech, jejichž cílem je vyloučit rizika vyvolaná výrobky, které uvedli na trh.
Článek 10
Povinnosti distributorů
1. Při dodávání výrobku na trh distributoři jednají s řádnou péčí, pokud jde o požadavky této směrnice.
2. Distributoři před dodáním výrobku na trh ověří, zda nese označení CE podle článku 17, zda jsou k němu přiloženy požadované doklady podle čl. 7 odst. 7, článku 15 a bodu 2.5 části A přílohy I, bodu 4 části B přílohy I a bodu 2 části C přílohy I a pokyny a bezpečnostní informace v jazyce nebo jazycích, kterým spotřebitelé a ostatní koncoví uživatelé v členském státě, v němž má být výrobek dodáván na trh, mohou snadno rozumět, a zda výrobce a dovozce splnili požadavky stanovené v čl. 7 odst. 5 a 6 a v čl. 9 odst. 3.
Domnívá-li se distributor nebo má-li důvod se domnívat, že výrobek není ve shodě s požadavky stanovenými v čl. 4 odst. 1 a v příloze I, nesmí výrobek dodávat na trh, dokud nebude uveden do shody. Dále, pokud výrobek představuje riziko, informuje o tom distributor výrobce nebo dovozce, jakož i orgány dozoru nad trhem.
3. Distributoři zajistí, aby v době, kdy nesou za výrobek odpovědnost, skladovací a přepravní podmínky neohrožovaly jeho soulad s požadavky stanovenými v čl. 4 odst. 1 a v příloze I.
4. Distributoři, kteří se domnívají nebo mají důvod se domnívat, že výrobek, který dodali na trh, není ve shodě s touto směrnicí, zajistí, aby byla přijata nezbytná nápravná opatření k uvedení výrobku do shody nebo k jeho případnému stažení z trhu nebo z oběhu. Dále, pokud výrobek představuje riziko, neprodleně o tom distributoři informují příslušné vnitrostátní orgány členských států, v nichž výrobek dodávali na trh, a uvedou podrobnosti, zejména o nesouladu a o přijatých nápravných opatřeních.
5. Distributoři předloží příslušnému vnitrostátnímu orgánu na základě jeho odůvodněné žádosti všechny informace a dokumentaci nezbytné k prokázání shody výrobku. Spolupracují s tímto orgánem na jeho žádost při činnostech, jejichž cílem je vyloučit rizika vyvolaná výrobky, které dodali na trh.
Článek 11
Případy, kdy se povinnosti výrobců vztahují na dovozce a distributory
Dovozce nebo distributor je pro účely této směrnice považován za výrobce a vztahují se na něj povinnosti výrobce podle článku 7, pokud uvede výrobek na trh pod svým jménem nebo ochrannou známkou nebo pokud upraví výrobek, jenž byl na trh již uveden, takovým způsobem, který může ovlivnit jeho soulad s požadavky této směrnice.
Článek 12
Povinnosti soukromých dovozců
1. Pokud výrobce neplní povinnosti týkající se shody výrobku s touto směrnicí, soukromý dovozce před uvedením výrobku do provozu zajistí, aby byl výrobek navržen a vyroben v souladu s požadavky čl. 4 odst. 1 a přílohy I a povinnosti výrobce stanovené v čl. 7 odst. 2, 3, 7 a 9 splní nebo nechá splnit.
2. Není-li požadovaná technická dokumentace dostupná u výrobce, nechá ji soukromý dovozce vyhotovit s využitím příslušných odborných znalostí.
3. Soukromý dovozce zajistí, aby byly na výrobku uvedeny název a adresa oznámeného subjektu, který provedl posouzení shody výrobku.
Článek 13
Identifikace hospodářských subjektů
1. Hospodářské subjekty musí na žádost orgánů dozoru nad trhem identifikovat:
a)
každý hospodářský subjekt, který jim dodal výrobek;
b)
každý hospodářský subjekt, kterému dodaly výrobek.
Hospodářské subjekty musí být schopny poskytnout informace uvedené v prvním pododstavci po dobu 10 let poté, co jim byl výrobek dodán, a po dobu 10 let poté, co dodaly výrobek.
2. Soukromí dovozci na žádost orgánů dozoru nad trhem identifikují hospodářský subjekt, který jim výrobek dodal.
Soukromí dovozci musí být schopni poskytnout informace uvedené v prvním pododstavci po dobu 10 let poté, co jim byl výrobek dodán.
KAPITOLA III
SHODA VÝROBKU
Článek 14
Předpoklad shody
Předpokládá se, že výrobky, které jsou ve shodě s harmonizovanými normami nebo jejich částmi, na něž byly odkazy zveřejněny v Úředním věstníku Evropské unie, jsou ve shodě s požadavky, na které se tyto normy nebo jejich části vztahují, stanovenými v čl. 4 odst. 1 a v příloze I.
Článek 15
EU prohlášení o shodě a prohlášení podle přílohy III
1. EU prohlášení o shodě potvrzuje, že bylo prokázáno splnění požadavků uvedených v čl. 4 odst. 1 a v příloze I nebo požadavků uvedených v čl. 6 odst. 4 písm. b) nebo c).
2. EU prohlášení o shodě se vypracuje podle vzoru uvedeného v příloze IV této směrnice, obsahuje prvky stanovené v příslušných modulech uvedených v příloze II rozhodnutí č. 768/2008/ES a v příloze V této směrnice a je průběžně aktualizováno. Přeloží se do jazyka nebo jazyků požadovaných členským státem, v němž se výrobek dodává na trh nebo uvádí do provozu.
3. Vypracováním EU prohlášení o shodě přebírá výrobce, soukromý dovozce nebo osoba provádějící úpravu motoru podle čl. 6 odst. 4 písm. b) a c) odpovědnost za shodu výrobku.
4. EU prohlášení o shodě podle odstavce 3 se při dodávání na trh nebo uvádění do provozu přikládá k těmto výrobkům:
a)
plavidla;
b)
součásti, jsou-li uváděny na trh samostatně;
c)
hnací motory.
5. Prohlášení výrobce nebo dovozce podle přílohy III týkající se částečně dokončeného plavidla obsahuje prvky uvedené v uvedené příloze a přikládá se k částečně dokončenému plavidlu. Přeloží se do jazyka nebo jazyků požadovaných členským státem, v němž se výrobek dodává na trh.
Článek 16
Obecné zásady označení CE
Označení CE podléhá obecným zásadám uvedeným v článku 30 nařízení (ES) č. 765/2008.
Článek 17
Výrobky, které musí nést označení CE
1. Označením CE musí být při dodání na trh nebo uvedení do provozu opatřeny tyto výrobky:
a)
plavidla;
b)
součásti;
c)
hnací motory.
2. Členské státy předpokládají, že výrobky uvedené v odstavci 1, které nesou označení CE, jsou v souladu s touto směrnicí.
Článek 18
Pravidla a podmínky připojování označení CE
1. Označení CE se viditelně, čitelně a nesmazatelně připojí k výrobkům uvedeným v čl. 17 odst. 1. Pokud to v případě součástí není vzhledem k velikosti nebo povaze výrobku možné nebo odůvodněné, připojí se k obalu a průvodním dokumentům. V případě plavidel se označení CE připojí ke štítku výrobce, jenž je připevněn odděleně od identifikačního čísla plavidla. V případě hnacích motorů se označení CE připojí k motoru.
2. Označení CE se připojí před uvedením výrobku na trh nebo do provozu. Za označením CE a identifikačním číslem uvedeným v odstavci 3 může následovat piktogram nebo jakákoli jiná značka označující zvláštní riziko nebo použití.
3. Za označením CE následuje identifikační číslo oznámeného subjektu, je-li tento subjekt zapojen do kontrolní fáze výroby nebo do posouzení po zhotovení.
Identifikační číslo oznámeného subjektu připojí sám subjekt nebo je připojí podle jeho pokynů výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce či osoba uvedená v čl. 19 odst. 2, 3 nebo 4.
KAPITOLA IV
POSUZOVÁNÍ SHODY
Článek 19
Použitelné postupy posouzení shody
1. Výrobce použije před uvedením výrobků uvedených v čl. 2 odst. 1 na trh postupy stanovené v modulech uvedených v článcích 20, 21 a 22.
2. Soukromý dovozce použije před uvedením výrobku uvedeného v čl. 2 odst. 1 do provozu postup stanovený v článku 23, pokud posouzení shody dotčeného výrobku neprovedl výrobce.
3. Osoba, která uvádí hnací motor nebo plavidlo po větší úpravě na trh nebo do provozu, nebo osoba, která mění určený účel plavidla, na něž se nevztahuje tato směrnice, takovým způsobem, že plavidlo poté spadá do její působnosti, použije před uvedením výrobku na trh nebo do provozu postup stanovený v článku 23.
4. Osoba, která uvádí na trh plavidlo vyrobené pro vlastní potřebu před uplynutím pětiletého období uvedeného v čl. 2 odst. 2 písm. a) bodě vii), použije před uvedením výrobku na trh postup stanovený v článku 23.
Článek 20
Návrh a konstrukce
1. Pokud jde o návrh a konstrukci rekreačních plavidel, použijí se tyto postupy stanovené v příloze II rozhodnutí č. 768/2008/ES:
a)
u kategorií A a B uvedených v bodě 1 části A přílohy I:
i)
u rekreačních plavidel o délce trupu od 2,5 m do 12 m kterýkoli z těchto modulů:
-
modul A1 (interní řízení výroby a zkoušení výrobků pod dohledem),
-
modul B (EU přezkoušení typu) spolu s modulem C, D, E nebo F,
-
modul G (shoda založená na ověření každého jednotlivého výrobku),
-
modul H (shoda založená na úplném zabezpečení jakosti),
ii)
u rekreačních plavidel o délce trupu od 12 m do 24 m kterýkoli z těchto modulů:
-
modul B (EU přezkoušení typu) spolu s modulem C, D, E nebo F,
-
modul G (shoda založená na ověření každého jednotlivého výrobku),
-
modul H (shoda založená na úplném zabezpečení jakosti);
b)
u kategorie C uvedené v bodě 1 části A přílohy I:
i)
u rekreačních plavidel o délce trupu od 2,5 m do 12 m kterýkoli z těchto modulů:
-
jsou-li splněny harmonizované normy týkající se bodů 3.2 a 3.3 části A přílohy I: modul A (interní řízení výroby), modul A1 (interní řízení výroby a zkoušení výrobků pod dohledem), modul B (EU přezkoušení typu) spolu s modulem C, D, E nebo F, modul G (shoda založená na ověření každého jednotlivého výrobku) nebo modul H (shoda založená na úplném zabezpečení jakosti),
-
nejsou-li splněny harmonizované normy týkající se bodů 3.2 a 3.3 části A přílohy I: modul A1 (interní řízení výroby a zkoušení výrobků pod dohledem), modul B (EU přezkoušení typu) spolu s modulem C, D, E nebo F, modul G (shoda založená na ověření každého jednotlivého výrobku) nebo modul H (shoda založená na úplném zabezpečení jakosti),
ii)
u rekreačních plavidel o délce trupu od 12 m do 24 m kterýkoli z těchto modulů:
-
modul B (EU přezkoušení typu) spolu s modulem C, D, E nebo F,
-
modul G (shoda založená na ověření každého jednotlivého výrobku),
-
modul H (shoda založená na úplném zabezpečení jakosti);
c)
u kategorie D uvedené v bodě 1 části A přílohy I:
u rekreačních plavidel o délce trupu od 2,5 m do 24 m kterýkoli z těchto modulů:
-
modul A (interní řízení výroby),
-
modul A1 (interní řízení výroby a zkoušení výrobků pod dohledem),
-
modul B (EU přezkoušení typu) spolu s modulem C, D, E nebo F,
-
modul G (shoda založená na ověření každého jednotlivého výrobku),
-
modul H (shoda založená na úplném zabezpečení jakosti).
2. Pokud jde o návrh a konstrukci vodních skútrů, použije se kterýkoli z těchto postupů stanovených v příloze II rozhodnutí č. 768/2008/ES:
a)
modul A (interní řízení výroby);
b)
modul A1 (interní řízení výroby a zkoušení výrobků pod dohledem);
c)
modul B (EU přezkoušení typu) spolu s modulem C, D, E nebo F;
d)
modul G (shoda založená na ověření každého jednotlivého výrobku);
e)
modul H (shoda založená na úplném zabezpečení jakosti).
3. Pokud jde o návrh a konstrukci součástí, použije se kterýkoli z těchto postupů stanovených v příloze II rozhodnutí č. 768/2008/ES:
a)
modul B (EU přezkoušení typu) spolu s modulem C, D, E nebo F;
b)
modul G (shoda založená na ověření každého jednotlivého výrobku);
c)
modul H (shoda založená na úplném zabezpečení jakosti).
Článek 21
Výfukové emise
Pokud jde o výfukové emise, u výrobků uvedených v čl. 2 odst. 1 písm. d) a e) použije výrobce motoru tyto postupy stanovené v příloze II rozhodnutí č. 768/2008/ES:
a)
provádějí-li se zkoušky podle harmonizované normy, kterýkoli z těchto modulů:
i)
modul B (EU přezkoušení typu) spolu s modulem C, D, E nebo F,
ii)
modul G (shoda založená na ověření každého jednotlivého výrobku),
iii)
modul H (shoda založená na úplném zabezpečení jakosti);
b)
provádějí-li se zkoušky bez použití harmonizované normy, kterýkoli z těchto modulů:
i)
modul B (EU přezkoušení typu) spolu s modulem C1,
ii)
modul G (shoda založená na ověření každého jednotlivého výrobku).
Článek 22
Emise hluku
1. Pokud jde o emise hluku u rekreačních plavidel se záďovými hnacími motory bez zabudovaného výfukového systému nebo s vestavěnými hnacími motory a u rekreačních plavidel se záďovými hnacími motory bez zabudovaného výfukového systému nebo s vestavěnými hnacími motory, u nichž byla provedena větší úprava a které jsou následně uvedeny na trh do pěti let po této úpravě, použije výrobce tyto postupy stanovené v příloze II rozhodnutí č. 768/2008/ES:
a)
provádějí-li se zkoušky podle harmonizované normy pro měření hluku, kterýkoli z těchto modulů:
i)
modul A1 (interní řízení výroby a zkoušení výrobků pod dohledem),
ii)
modul G (shoda založená na ověření každého jednotlivého výrobku),
iii)
modul H (shoda založená na úplném zabezpečení jakosti);
b)
provádějí-li se zkoušky bez použití harmonizované normy pro měření hluku, modul G (shoda založená na ověření každého jednotlivého výrobku);
c)
použije-li se k posouzení postup založený na Froudeho čísle a určení poměru výkon/výtlak, kterýkoli z těchto modulů:
i)
modul A (interní řízení výroby),
ii)
modul G (shoda založená na ověření každého jednotlivého výrobku),
iii)
modul H (shoda založená na úplném zabezpečení jakosti).
2. Pokud jde o emise hluku u vodních skútrů a přívěsných hnacích motorů a záďových hnacích motorů se zabudovaným výfukovým systémem, které jsou určeny k instalaci na rekreačních plavidlech, použije výrobce vodního skútru nebo motoru tyto postupy stanovené v příloze II rozhodnutí č. 768/2008/ES:
a)
provádějí-li se zkoušky podle harmonizované normy pro měření hluku, kterýkoli z těchto modulů:
i)
modul A1 (interní řízení výroby a zkoušení výrobků pod dohledem),
ii)
modul G (shoda založená na ověření každého jednotlivého výrobku),
iii)
modul H (shoda založená na úplném zabezpečení jakosti);
b)
provádějí-li se zkoušky bez použití harmonizované normy pro měření hluku, modul G (shoda založená na úplném zabezpečení jakosti).
Článek 23
Posuzování po zhotovení
Posuzování po zhotovení uvedené v čl. 19 odst. 2, 3 a 4 se provádí podle přílohy V.
Článek 24
Dodatečné požadavky
1. Použije-li se modul B podle přílohy II rozhodnutí č. 768/2008/ES, provede se EU přezkoušení typu způsobem popsaným v druhé odrážce bodu 2 zmíněného modulu.
Výrobní typ uvedený v modulu B může zahrnovat více variant výrobku, pokud:
a)
rozdíly mezi variantami neovlivňují úroveň bezpečnosti a ostatní požadavky týkající se způsobilosti výrobku a
b)
varianty výrobku jsou uvedeny v odpovídajícím certifikátu EU přezkoušení typu, v případě potřeby i prostřednictvím změn původního certifikátu.
2. Použije-li se modul A1 podle přílohy II rozhodnutí č. 768/2008/ES, provedou se zkoušky výrobku na jednom či více plavidlech představujících výrobu výrobce a použijí se dodatečné požadavky stanovené v příloze VI této směrnice.
3. Možnost využít akreditovaných vnitropodnikových subjektů, jak je uvedeno v modulech A1 a C1 podle přílohy II rozhodnutí č. 768/2008/ES, není použitelná.
4. Použije-li se modul F podle přílohy II rozhodnutí č. 768/2008/ES, použije se k posouzení shody s požadavky týkajícími se výfukových emisí postup popsaný v příloze VII této směrnice.
5. Použije-li se modul C podle přílohy II rozhodnutí č. 768/2008/ES, pokud jde o posouzení shody s požadavky této směrnice týkajícími se výfukových emisí, a jestliže výrobce nepoužívá příslušný systém jakosti popsaný v modulu H podle přílohy II rozhodnutí č. 768/2008/ES, oznámený subjekt, jejž si výrobce zvolil, provede nebo nechá provést kontroly výrobku v náhodně zvolených intervalech stanovených tímto subjektem, aby se ověřila kvalita interní kontroly výrobku. Pokud se zdá, že úroveň kvality není uspokojivá nebo že je nutné ověřit platnost údajů poskytnutých výrobcem, použije se postup stanovený v příloze VIII této směrnice.
Článek 25
Technická dokumentace
1. Technická dokumentace uvedená v čl. 7 odst. 2 obsahuje veškeré příslušné údaje a podrobnosti o prostředcích použitých výrobcem k zajištění toho, aby výrobek splňoval požadavky stanovené v čl. 4 odst. 1 a v příloze I. Obsahuje zejména příslušné dokumenty uvedené v příloze IX.
2. Technická dokumentace zajišťuje, aby byly návrh, konstrukce, fungování a posouzení shody jasně srozumitelné.
KAPITOLA V
OZNAMOVÁNÍ SUBJEKTŮ POSUZOVÁNÍ SHODY
Článek 26
Oznámení
Členské státy oznámí Komisi a ostatním členským státům subjekty, které jsou oprávněné vykonávat jako třetí strany úkoly posuzování shody podle této směrnice.
Článek 27
Oznamující orgány
1. Členské státy určí oznamující orgán odpovědný za vytvoření a provádění nezbytných postupů posuzování a oznamování subjektů posuzování shody pro účely této směrnice a za kontrolu oznámených subjektů, včetně souladu s ustanoveními článku 32.
2. Členské státy mohou rozhodnout o tom, že posuzování a kontrolu uvedené v odstavci 1 provádí vnitrostátní akreditační orgán ve smyslu nařízení (ES) č. 765/2008 a v souladu s ním.
3. Pokud oznamující orgán přenese posuzování, oznamování nebo kontrolu uvedené v odstavci 1 na subjekt, který není ústředním orgánem veřejné správy, nebo takový subjekt těmito úkoly jinak pověří, musí být tento subjekt právnickou osobou a musí obdobně splňovat požadavky stanovené v článku 28. Dále musí tento subjekt přijmout opatření, aby byla pokryta odpovědnost vyplývající z jeho činností.
4. Oznamující orgán nese za úkoly vykonávané subjektem uvedeným v odstavci 3 plnou odpovědnost.
Článek 28
Požadavky týkající se oznamujících orgánů
1. Oznamující orgán je zřízen takovým způsobem, aby nedocházelo k žádnému střetu zájmů se subjekty posuzování shody.
2. Oznamující orgán je organizován a funguje tak, aby zabezpečil objektivitu a nestrannost svých činností.
3. Oznamující orgán je organizován takovým způsobem, aby každé rozhodnutí týkající se oznámení subjektu posuzování shody bylo přijato jinými příslušnými osobami než osobami, které provedly posouzení.
4. Oznamující orgán nenabízí ani neposkytuje žádné činnosti, které provádějí subjekty posuzování shody, ani neposkytuje poradenské služby na komerčním či konkurenčním základě.
5. Oznamující orgán zachovává důvěrnost informací, které obdržel.
6. Oznamující orgán má k dispozici dostatečný počet odborně způsobilých pracovníků, aby mohl řádně vykonávat své úkoly.
Článek 29
Informační povinnost oznamujících orgánů
Členské státy informují Komisi o svých postupech pro posuzování a oznamování subjektů posuzování shody a kontrolu oznámených subjektů a o veškerých změnách týkajících se těchto postupů.
Komise tyto informace zveřejní.
Článek 30
Požadavky týkající se oznámených subjektů
1. Pro účely oznámení podle této směrnice musí subjekt posuzování shody splňovat požadavky stanovené v odstavcích 2 až 11.
2. Subjekt posuzování shody je zřízen podle vnitrostátních právních předpisů a má právní subjektivitu.
3. Subjekt posuzování shody je třetím subjektem nezávislým na organizaci nebo výrobku, které posuzuje.
Za takovýto subjekt může být považován subjekt patřící k hospodářskému sdružení nebo profesnímu svazu, které zastupují podniky zapojené do navrhování, výroby, dodávání, montáže, používání nebo údržby výrobků, které tento subjekt posuzuje, pokud je prokázána jeho nezávislost a neexistence jakéhokoli střetu zájmů.
4. Subjekt posuzování shody, jeho nejvyšší vedení a pracovníci odpovědní za vykonávání úkolů posuzování shody nesmí být osobami, které navrhují, vyrábějí, dodávají, instalují, nakupují, vlastní, používají nebo udržují výrobky, jež posuzují, ani zástupci jakékoli z těchto stran. To nevylučuje používání posuzovaných výrobků, které jsou nezbytné pro činnost subjektu posuzování shody, ani používání takových výrobků k osobním účelům.
Subjekt posuzování shody, jeho nejvyšší vedení a pracovníci odpovědní za vykonávání úkolů posuzování shody se nesmějí přímo podílet na navrhování či výrobě, uvádění na trh, instalaci, používání nebo údržbě těchto výrobků ani nesmějí zastupovat strany, které se těmito činnostmi zabývají. Nesmějí vykonávat žádnou činnost, která by mohla ohrozit jejich nezávislý úsudek nebo důvěryhodnost ve vztahu k činnostem posuzování shody, pro něž byly tyto osoby oznámeny. To platí zejména pro poradenské služby.
Subjekty posuzování shody zajistí, aby činnosti jejich dceřiných společností nebo subdodavatelů neohrožovaly důvěrnost, objektivitu nebo nestrannost jejich činností posuzování shody.
5. Subjekt posuzování shody a jeho pracovníci provádějí posuzování shody na nejvyšší úrovni profesionální důvěryhodnosti a požadované odborné způsobilosti v konkrétní oblasti a nesmějí být vystaveni žádným tlakům a podnětům, zejména finančním, které by mohly ovlivnit jejich úsudek nebo výsledky jejich činností posuzování shody, zejména pokud jde o osoby nebo skupiny osob, které mají na výsledcích těchto činností zájem.
6. Subjekt posuzování shody musí být schopen vykonávat úkoly posuzování shody, které tomuto subjektu ukládají články 19 až 24 a pro něž byl oznámen, ať již tyto úkoly vykonává subjekt posuzování shody sám, nebo jsou vykonávány jeho jménem a na jeho odpovědnost.
Subjekt posuzování shody musí mít vždy a pro každý postup posuzování shody a každý druh nebo kategorii výrobků, pro něž byl oznámen, k dispozici potřebné:
a)
pracovníky s odbornými znalostmi a dostatečnými zkušenostmi potřebnými k plnění úkolů posuzování shody;
b)
popisy postupů, podle nichž je posuzování shody prováděno a jež zajišťují transparentnost těchto postupů a možnost jejich reprodukování.
Má zavedenu náležitou politiku a postupy pro rozlišení mezi úkoly, jež vykonává jako oznámený subjekt, a dalšími činnostmi;
c)
postupy pro výkon činností, jež řádně zohledňují velikost a strukturu podniku, odvětví, v němž působí, míru složitosti dané technologie výrobku a hromadnou nebo sériovou povahu výrobního procesu.
Subjekt posuzování shody musí mít prostředky nezbytné k řádnému plnění technických a administrativních úkolů spojených s činnostmi posuzování shody a musí mít přístup k veškerému potřebnému vybavení nebo zařízení.
7. Pracovníci odpovědní za výkon činností posuzování shody musí mít:
a)
dobrou technickou a odbornou přípravu zahrnující všechny činnosti posuzování shody, pro něž byl subjekt posuzování shody oznámen;
b)
uspokojivou znalost požadavků souvisejících s posuzováním, které provádějí, a odpovídající pravomoc toto posuzování provádět;
c)
náležité znalosti základních požadavků, příslušných harmonizovaných norem a příslušných harmonizačních právních předpisů Unie a příslušných vnitrostátních právních předpisů a musí jim rozumět;
d)
schopnost vypracovávat certifikáty, protokoly a zprávy prokazující, že byla posouzení provedena.
8. Musí být zaručena nestrannost subjektu posuzování shody, jeho nejvyššího vedení a pracovníků, kteří posuzování provádějí.
Odměňování nejvyššího vedení a pracovníků subjektu posuzování shody, kteří provádějí posuzování, nezávisí na počtu provedených posouzení ani na výsledcích těchto posouzení.
9. Subjekty posuzování shody uzavřou pojištění odpovědnosti za škodu, pokud tuto odpovědnost nepřevzal členský stát v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo pokud není za posuzování shody přímo odpovědný sám členský stát.
10. Pracovníci subjektu posuzování shody jsou povinni zachovávat služební tajemství, pokud jde o veškeré informace, které obdrželi při plnění svých úkolů podle článků 19 až 24 nebo podle jakéhokoli ustanovení vnitrostátních právních předpisů, kterým se provádějí, s výjimkou styku s příslušnými orgány členského státu, v němž vykonávají svou činnost. Vlastnická práva jsou chráněna.
11. Subjekty posuzování shody se podílejí na příslušných normalizačních činnostech a na činnostech koordinační skupiny oznámeného subjektu zřízené podle článku 42 nebo zajistí, aby byli jejich pracovníci, kteří provádějí posuzování, o těchto činnostech informováni, a jakožto všeobecné pokyny používají správní rozhodnutí a dokumenty, které jsou výsledkem práce této skupiny.
Článek 31
Předpoklad shody
Pokud subjekt posuzování shody prokáže svou shodu s kritérii stanovenými v příslušných harmonizovaných normách nebo jejich částech, na něž byly zveřejněny odkazy v Úředním věstníku Evropské unie, předpokládá se, že splňuje požadavky stanovené v článku 30 v rozsahu, v němž se použitelné harmonizované normy na tyto požadavky vztahují.
Článek 32
Pobočky oznámených subjektů a zadávání subdodávek
1. Pokud oznámený subjekt zadá konkrétní úkoly týkající se posuzování shody subdodavateli nebo dceřiné společnosti, zajistí, aby subdodavatel nebo dceřiná společnost splňovali požadavky stanovené v článku 30, a informuje o tom oznamující orgán.
2. Oznámené subjekty nesou plnou odpovědnost za úkoly provedené subdodavateli nebo dceřinými společnostmi bez ohledu na to, kde jsou tito subdodavatelé nebo dceřiné společnosti usazeni.
3. Činnosti lze zadat subdodavateli nebo dceřiné společnosti pouze se souhlasem zákazníka.
4. Oznámené subjekty uchovávají pro potřebu oznamujícího orgánu příslušné doklady týkající se posouzení kvalifikací subdodavatele nebo dceřiné společnosti a práce provedené subdodavatelem nebo dceřinou společností podle článků 19 až 24.
Článek 33
Žádost o oznámení
1. Subjekt posuzování shody podává žádost o oznámení oznamujícímu orgánu členského státu, v němž je usazen.
2. Součástí žádosti podle odstavce 1 je popis činností posuzování shody, modulu nebo modulů posuzování shody a výrobku nebo výrobků, pro něž se subjekt prohlašuje za způsobilý, jakož i osvědčení o akreditaci, pokud existuje, vydané vnitrostátním akreditačním orgánem, které potvrzuje, že subjekt posuzování shody splňuje požadavky stanovené v článku 30.
3. Nemůže-li dotčený subjekt posuzování shody předložit osvědčení o akreditaci, poskytne oznamujícímu orgánu veškeré doklady nezbytné k ověření, uznání a pravidelné kontrole svého souladu s požadavky stanovenými v článku 30.
Článek 34
Postup oznamování
1. Oznamující orgány mohou oznámit pouze subjekty posuzování shody, které splňují požadavky stanovené v článku 30.
2. Oznamující orgány oznamují Komisi a ostatním členským státům s použitím elektronického nástroje pro oznamování vyvinutého a spravovaného Komisí.
3. Oznámení obsahuje veškeré podrobnosti o činnostech posuzování shody, modulu nebo modulech posuzování shody, dotčeném výrobku nebo výrobcích a příslušné potvrzení o způsobilosti.
4. Pokud se oznámení nezakládá na osvědčení o akreditaci uvedeném v čl. 33 odst. 2, poskytne oznamující orgán Komisi a ostatním členským státům podklady, které prokazují způsobilost subjektu posuzování shody, a informace o zavedených opatřeních k zajištění toho, aby byl subjekt pravidelně kontrolován a i v budoucnu splňoval požadavky stanovené v článku 30.
5. Dotčený subjekt může vykonávat činnosti oznámeného subjektu pouze tehdy, pokud Komise nebo ostatní členské státy proti tomu nevznesly námitky do dvou týdnů po oznámení, pokud se použije osvědčení o akreditaci, nebo do dvou měsíců po oznámení, pokud se akreditace nepoužije.
Pouze takový subjekt se pro účely této směrnice považuje za oznámený subjekt.
6. Komisi a ostatním členským státům je třeba oznámit jakékoli následné významné změny týkající se oznámení.
Článek 35
Identifikační čísla a seznamy oznámených subjektů
1. Komise každému oznámenému subjektu přidělí identifikační číslo.
Přidělí mu jediné číslo i v případě, že je subjekt oznámen podle několika aktů Unie.
Oznámenému subjektu, jenž byl oznamujícím orgánem oprávněn k provádění posouzení shody po zhotovení, členské státy kromě toho přidělí identifikační kód.
2. Komise zveřejní seznam subjektů oznámených podle této směrnice, včetně přidělených identifikačních čísel a případně kódů, a činností, pro něž byly oznámeny.
Komise zajistí, aby byl tento seznam průběžně aktualizován.
Článek 36
Změny v oznámeních
1. Pokud oznamující orgán zjistí nebo je upozorněn na to, že oznámený subjekt již nesplňuje požadavky stanovené v článku 30 nebo neplní své povinnosti, omezí, pozastaví nebo případně zruší oznámení podle toho, jak je neplnění těchto požadavků nebo povinností závažné. Informuje o tom neprodleně Komisi a ostatní členské státy.
2. V případě omezení, pozastavení nebo zrušení oznámení nebo v případě, že oznámený subjekt ukončil svou činnost, zajistí oznamující členský stát, aby byly spisy tohoto subjektu buď zpracovány jiným oznámeným subjektem, nebo byly k dispozici příslušným oznamujícím orgánům a orgánům dozoru nad trhem na vyžádání.
Článek 37
Zpochybnění způsobilosti oznámených subjektů
1. Komise vyšetří všechny případy, v nichž má pochybnosti nebo je upozorněna na pochybnosti o způsobilosti oznámeného subjektu nebo o tom, zda oznámený subjekt nadále splňuje požadavky a povinnosti, které jsou mu uloženy.
2. Oznamující členský stát předloží Komisi na vyžádání všechny informace týkající se podkladů pro oznámení nebo zachování způsobilosti dotčeného subjektu.
3. Komise zajistí, aby se se všemi citlivými informacemi získanými v průběhu tohoto šetření nakládalo jako s důvěrnými.
4. Pokud Komise zjistí, že oznámený subjekt nesplňuje nebo přestal splňovat požadavky pro své oznámení, přijme prováděcí akt, jímž požádá oznamující členský stát, aby přijal nezbytná nápravná opatření, včetně případného zrušení oznámení.
Tento prováděcí akt se přijímá poradním postupem podle čl. 50 odst. 2.
Článek 38
Povinnosti týkající se činnosti oznámených subjektů
1. Oznámené subjekty provádějí posuzování shody v souladu s postupy posuzování shody stanovenými v článcích 19 až 24.
2. Posuzování shody se provádí přiměřeným způsobem, aby se zabránilo zbytečné zátěži hospodářských subjektů a soukromých dovozců. Subjekty posuzování shody při výkonu své činnosti řádně zohlední velikost a strukturu dotčeného podniku, odvětví, v němž působí, míru složitosti dané technologie výrobku a hromadnou nebo sériovou povahu výrobního procesu.
Tyto subjekty musí ovšem dodržovat míru přísnosti a úroveň ochrany, jež jsou vyžadovány, aby byl výrobek v souladu s touto směrnicí.
3. Pokud oznámený subjekt zjistí, že výrobce či soukromý dovozce nesplnili požadavky stanovené v čl. 4 odst. 1 a v příloze I nebo v odpovídajících harmonizovaných normách, vyžaduje, aby výrobce či soukromý dovozce přijali vhodná nápravná opatření, a nevydá certifikát shody.
4. Pokud v průběhu kontroly shody po vydání certifikátu oznámený subjekt zjistí, že výrobek již nesplňuje požadavky, vyžaduje, aby výrobce přijal vhodná nápravná opatření, a v případě nutnosti platnost certifikátu pozastaví nebo certifikát odejme.
5. Pokud nejsou nápravná opatření přijata nebo nemají požadovaný účinek, oznámený subjekt certifikáty omezí, pozastaví jejich platnost nebo je případně odejme.
Článek 39
Postup odvolání
Členské státy zajistí, aby bylo možné se proti rozhodnutím oznámených subjektů odvolat.
Článek 40
Informační povinnost oznámených subjektů
1. Oznámené subjekty informují oznamující orgán:
a)
o všech zamítnutích, omezeních, pozastaveních nebo odnětích certifikátu;
b)
o všech okolnostech majících vliv na rozsah a podmínky oznámení;
c)
o všech žádostech o informace o činnostech posuzování shody, které obdržely od orgánů dozoru nad trhem;
d)
na vyžádání o činnostech posuzování shody vykonaných v rámci působnosti jejich oznámení a o jakékoli jiné vykonané činnosti, včetně přeshraničních činností a zadávání subdodávek.
2. Oznámené subjekty poskytnou ostatním subjektům oznámeným podle této směrnice, které provádějí obdobné činnosti posuzování shody týkající se stejných výrobků, příslušné informace o otázkách týkajících se negativních a na vyžádání i pozitivních výsledků posuzování shody.
Článek 41
Výměna zkušeností
Komise organizačně zabezpečuje výměnu zkušeností mezi orgány členských států, které jsou zodpovědné za politiku oznamování.
Článek 42
Koordinace oznámených subjektů
Komise zajistí zavedení a řádné provádění vhodné koordinace a spolupráce mezi subjekty oznámenými podle této směrnice ve formě odvětvové skupiny nebo skupin oznámených subjektů.
Členské státy zajistí, aby se jimi oznámené subjekty účastnily práce této skupiny nebo skupin, a to přímo nebo prostřednictvím určených zástupců.
KAPITOLA VI
DOZOR NAD TRHEM UNIE, KONTROLA VÝROBKŮ VSTUPUJÍCÍCH NA TRH UNIE A OCHRANNÉ POSTUPY
Článek 43
Dozor nad trhem Unie a kontrola výrobků, které vstupují na trh Unie
Pro výrobky, na něž se vztahuje tato směrnice, se použije čl. 15 odst. 3 a články 16 až 29 nařízení (ES) č. 765/2008.
Článek 44
Postup pro nakládání s výrobky představujícími riziko na vnitrostátní úrovni
1. Pokud orgány dozoru nad trhem jednoho členského státu mají dostatečné důvody domnívat se, že výrobek, na nějž se vztahuje tato směrnice, představuje riziko pro zdraví či bezpečnost osob, majetek nebo životní prostředí, provedou hodnocení, zda dotčený výrobek splňuje všechny příslušné požadavky stanovené touto směrnicí. Příslušné hospodářské subjekty nebo soukromý dovozce podle potřeby spolupracují s orgány dozoru nad trhem.
Pokud v případě hospodářského subjektu orgány dozoru nad trhem v průběhu tohoto hodnocení zjistí, že výrobek nesplňuje požadavky stanovené touto směrnicí, vyžadují neprodleně, aby dotčený hospodářský subjekt přijal vhodná nápravná opatření k uvedení výrobku do souladu s těmito požadavky nebo aby výrobek stáhl z trhu nebo z oběhu ve lhůtě, kterou mohou stanovit a která je přiměřená povaze rizika.
Pokud v případě soukromého dovozce orgány dozoru nad trhem v průběhu tohoto hodnocení zjistí, že výrobek nesplňuje požadavky stanovené touto směrnicí, soukromý dovozce je neprodleně informován o vhodných nápravných opatřeních, která je třeba udělat k uvedení výrobku do souladu s těmito požadavky, nebo požádán, aby pozastavil uvádění výrobku do provozu nebo pozastavil jeho používání, a to způsobem přiměřeným povaze rizika.
Orgány dozoru nad trhem o tom informují příslušný oznámený subjekt.
Na opatření uvedená v druhém a třetím pododstavci se použije článek 21 nařízení (ES) č. 765/2008.
2. Domnívají-li se orgány dozoru nad trhem, že se nesoulad netýká pouze území daného členského státu, informují Komisi a ostatní členské státy o výsledcích hodnocení a o opatřeních, která má dotčený hospodářský subjekt na jejich žádost přijmout.
3. Hospodářský subjekt zajistí, aby byla vhodná nápravná opatření přijata u všech dotčených výrobků, které dodával na trh v celé Unii.
Soukromý dovozce zajistí, aby byla vhodná nápravná opatření přijata u výrobku, který dovezl do Unie pro vlastní potřebu.
4. Pokud příslušný hospodářský subjekt ve lhůtě zmíněné v odst. 1 druhém pododstavci nepřijme přiměřená nápravná opatření, přijmou orgány dozoru nad trhem všechna vhodná předběžná opatření s cílem zakázat nebo omezit dodávání výrobku na trh daného členského státu nebo výrobek stáhnout z trhu či z oběhu.
Pokud soukromý dovozce nepřijme přiměřená nápravná opatření, přijmou orgány dozoru nad trhem všechna vhodná předběžná opatření s cílem zakázat uvádění předmětného výrobku do provozu nebo zakázat či omezit jeho používání na území daného členského státu.
Orgány dozoru nad trhem o takových opatřeních informují neprodleně Komisi a ostatní členské státy.
5. Součástí informací uvedených v odstavci 4 jsou všechny dostupné podrobnosti, zejména údaje nezbytné pro identifikaci nevyhovujícího výrobku, údaje o původu výrobku, povaze uvedeného nesouladu a souvisejícího rizika, povaze a době trvání přijatých vnitrostátních opatření a argumenty dotčeného hospodářského subjektu nebo soukromého dovozce. Orgány dozoru nad trhem zejména uvedou, zda je důvodem nesouladu některý z těchto nedostatků:
a)
výrobek nesplňuje požadavky týkající se ochrany zdraví nebo bezpečnosti osob, ochrany majetku nebo životního prostředí stanovené v této směrnici; nebo
b)
nedostatky v harmonizovaných normách uvedených v článku 14, které jsou základem pro předpoklad shody.
6. Členské státy jiné než členský stát, který zahájil postup podle tohoto článku, neprodleně informují Komisi a ostatní členské státy o veškerých opatřeních, která přijaly, a o všech dostupných doplňujících údajích o nesouladu dotčeného výrobku a v případě nesouhlasu s oznámeným vnitrostátním opatřením o svých námitkách.
7. Pokud do tří měsíců od obdržení informací uvedených v odstavci 4 žádný členský stát ani Komise nevznese námitku proti předběžnému opatření přijatému členským státem, považuje se opatření za odůvodněné.
8. Členské státy zajistí, aby byla v souvislosti s dotčeným výrobkem neprodleně přijata vhodná omezující opatření, jako je stažení výrobku z jejich trhu.
Článek 45
Ochranný postup Unie
1. Pokud jsou po ukončení postupu stanoveného v čl. 44 odst. 3 a 4 vzneseny námitky proti opatření členského státu nebo pokud se Komise domnívá, že je vnitrostátní opatření v rozporu s právními předpisy Unie, zahájí Komise neprodleně konzultace s členskými státy a příslušným hospodářským subjektem nebo subjekty či se soukromým dovozcem a provede hodnocení vnitrostátního opatření. Na základě výsledků tohoto hodnocení Komise přijme prováděcí akt, jímž určí, zda je vnitrostátní opatření oprávněné, či nikoli.
Rozhodnutí Komise je určeno všem členským státům a Komise o něm neprodleně informuje členské státy a příslušný hospodářský subjekt nebo subjekty či soukromého dovozce.
2. Pokud je vnitrostátní opatření považováno za odůvodněné, všechny členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby byl nevyhovující výrobek stažen z jejich trhu, a informují o tom Komisi. Je-li vnitrostátní opatření považováno za neodůvodněné, dotčený členský stát toto opatření zruší.
3. Pokud je vnitrostátní opatření považováno za odůvodněné a nesoulad výrobku je přisuzován nedostatkům v harmonizovaných normách, jak je uvedeno v čl. 44 odst. 5 písm. b) této směrnice, Komise použije postup podle článku 11 nařízení (EU) č. 1025/2012.
Článek 46
Formální nesoulad
1. Aniž je dotčen článek 44, členský stát vyžaduje, aby příslušný hospodářský subjekt nebo soukromý dovozce odstranili nesoulad, pokud zjistí jeden z následujících nedostatků:
a)
označení CE bylo připojeno v rozporu s články 16, 17 nebo 18;
b)
označení CE podle článku 17 nebylo připojeno;
c)
nebylo vypracováno EU prohlášení o shodě ani prohlášení podle přílohy III;
d)
EU prohlášení o shodě nebo prohlášení podle přílohy III nebylo vypracováno správně;
e)
technická dokumentace chybí nebo je neúplná;
f)
informace podle čl. 7 odst. 6 nebo čl. 9 odst. 3 chybějí nebo jsou nepravdivé či neúplné;
g)
není splněn jakýkoli jiný správní požadavek stanovený v článku 7 či 9.
2. Pokud nesoulad uvedený v odstavci 1 nadále trvá, dotčený členský stát přijme všechna vhodná opatření a omezí nebo zakáže dodávání výrobku na trh nebo zajistí, aby byl výrobek stažen z oběhu nebo z trhu, nebo v případě výrobku dovezeného soukromým dovozcem pro vlastní potřebu, aby bylo zakázáno nebo omezeno jeho používání.
KAPITOLA VII
AKTY V PŘENESENÉ PRAVOMOCI A PROVÁDĚCÍ AKTY
Článek 47
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 48 s cílem změnit:
a)
v zájmu zohlednění pokroku v oblasti technických poznatků a nových vědeckých důkazů:
i)
body 2.3, 2.4 a 2.5 a oddíl 3 části B a oddíl 3 části C přílohy I,
ii)
přílohy VII a IX a
b)
přílohu V v zájmu zohlednění pokroku v oblasti technických poznatků, patřičnosti zajištění rovnocenné shody a nových vědeckých důkazů.
Článek 48
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článku 47 je svěřena Komisi na dobu pěti let od 17. ledna 2014. Komise vypracuje zprávu o přenesené pravomoci nejpozději devět měsíců před koncem tohoto pětiletého období. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví proti tomuto prodloužení námitku nejpozději tři měsíce před koncem každého z těchto období.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 47 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku dnem následujícím po zveřejnění rozhodnutí v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článku 47 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament ani Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 49
Prováděcí akty
1. V zájmu zohlednění pokroku v oblasti technických poznatků a za účelem zajištění jednotného uplatňování této směrnice může Komise přijmout prováděcí akty týkající se těchto oblastí:
a)
podrobné postupy k provádění článku 24, při zohlednění konkrétních potřeb posuzování shody u výrobků, na něž se vztahuje tato směrnice;
b)
podrobnosti k uplatňování kategorií plavidel podle bodu 1 části A přílohy I, včetně pokynů k používání meteorologické terminologie a měřicích stupnic, jež jsou v uvedeném bodu použity;
c)
podrobné postupy identifikace plavidla podle bodu 2.1 části A přílohy I, včetně objasnění terminologie, a postupy přidělování a správy kódů výrobce udělených výrobcům usazeným mimo Unii;
d)
informace uváděné na štítku výrobce podle bodu 2.2 části A přílohy I;
e)
uplatňování předpisů o navigačních světlech uvedených v bodu 5.7 části A přílohy I;
f)
opatření pro zabránění odtoku nečistot podle bodu 5.8 části A přílohy I, zejména pokud jde o nakládání s fekálními nádržemi;
g)
instalace a testování plynových zařízení a trvale instalovaných plynových soustav na plavidle;
h)
formát a obsah příručky uživatele plavidla;
i)
formát a obsah dotazníku pro podávání zpráv, jejž mají členské státy vyplnit podle článku 51.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 50 odst. 3.
2. V závažných, naléhavých a řádně odůvodněných případech, kdy určitý výrobek představuje závažné riziko pro zdraví a bezpečnost osob, majetek nebo životní prostředí, přijme Komise s ohledem na odst. 1 písm. a), b), e), f) a g) okamžitě použitelné prováděcí akty postupem podle čl. 50 odst. 4.
Článek 50
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 4 nařízení (EU) č. 182/2011.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
4. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 8 nařízení (EU) č. 182/2011 ve spojení s článkem 5 uvedeného nařízení.
5. Výbor je Komisí konzultován v jakékoli záležitosti, v jejímž případě konzultaci odvětvových odborníků vyžaduje nařízení (EU) č. 1025/2012 nebo jakékoli jiné právní předpisy Unie.
6. Výbor může mimoto přezkoumávat jakoukoli další otázku týkající se uplatňování této směrnice, kterou může v souladu s jeho jednacím řádem vznést předseda nebo zástupce některého členského státu.
KAPITOLA VIII
ZVLÁŠTNÍ SPRÁVNÍ USTANOVENÍ
Článek 51
Podávání zpráv
Do 18. ledna 2021 a poté každých pět let vyplní členské státy dotazník vydaný Komisí ohledně uplatňování této směrnice.
Do 18. ledna 2022 a poté každých pět let Komise s ohledem na odpovědi členských států uvedené v dotazníku podle odstavce 1 vypracuje zprávu o provádění této směrnice a předloží ji Evropskému parlamentu a Radě.
Článek 52
Přezkum
Do 18. ledna 2022 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o:
a)
technické proveditelnosti dalšího snížení emisí hnacích motorů pro použití na moři a zavedení požadavků týkajících se emisí způsobených vypařováním a palivových nádrží ve vztahu k hnacím motorům a systémům, a to se zřetelem k nákladové účinnosti technologií a k potřebě dohodnout pro dané odvětví celosvětově harmonizované hodnoty, při zohlednění veškerých významných tržních iniciativ, a
b)
dopadu kategorií plavidel uvedených v příloze I, založených na odolnosti vůči síle větru a významné výšce vln, na informace pro spotřebitele a na výrobce, zejména na malé a střední podniky, s přihlédnutím k vývoji v oblasti mezinárodní normalizace. Tato zpráva obsahuje hodnocení otázky, zda je třeba kategorie plavidel dále upřesnit nebo členit, a případně návrhy dalších podkategorií.
Zprávy podle prvního pododstavce písm. a) a b) jsou případně doplněny legislativními návrhy.
Článek 53
Sankce
Členské státy stanoví pravidla pro ukládání sankcí použitelná v případě porušení vnitrostátních předpisů přijatých na základě této směrnice, přičemž tyto sankce mohou zahrnovat trestní sankce za vážná porušení, a přijmou veškerá opatření nezbytná pro zajištění jejich uplatňování.
Stanovené sankce jsou účinné, přiměřené a odrazující a mohou být zvýšeny, pokud se příslušný hospodářský subjekt nebo soukromý dovozce již dříve dopustil podobného porušení této směrnice.
KAPITOLA IX
ZÁVĚREČNÁ A PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
Článek 54
Provedení
1. Členské státy nejpozději do 18. ledna 2016 přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí. Znění těchto předpisů neprodleně sdělí Komisi.
Členské státy použijí tyto předpisy ode dne 18. ledna 2016. Tyto předpisy přijaté členskými státy obsahují odkaz na tuto směrnici nebo je takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 55
Přechodné období
1. Členské státy nebrání tomu, aby výrobky, na něž se vztahuje směrnice 94/25/ES, byly dodávány na trh nebo byly uváděny do provozu, pokud jsou v souladu s uvedenou směrnicí a pokud byly uvedeny na trh nebo do provozu před 18. lednem 2017.
2. Členské státy nebrání tomu, aby přívěsné zážehové hnací motory s výkonem 15 kW nebo nižším byly dodávány na trh nebo uváděny do provozu, pokud splňují mezní hodnoty výfukových emisí pro etapu I stanovené v bodě 2.1 části B přílohy I a byly vyrobeny malými a středními podniky vymezenými v doporučení Komise 2003/361/ES (14) a uvedeny na trh před 18. lednem 2020.
Článek 56
Zrušení
Směrnice 94/25/ES se zrušuje s účinkem ode dne 18. ledna 2016. Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici.
Článek 57
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 58
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 20. listopadu 2013.
DIRETTIVA 2013/53/UE DEL PARLAMENTO EUROPEO E DEL CONSIGLIO
del 20 novembre 2013
relativa alle imbarcazioni da diporto e alle moto d’acqua e che abroga la direttiva 94/25/CE
(Testo rilevante ai fini del SEE)
IL PARLAMENTO EUROPEO E IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea, in particolare l’articolo 114,
vista la proposta della Commissione europea,
previa trasmissione del progetto di atto legislativo ai parlamenti nazionali,
visto il parere del Comitato economico e sociale europeo (1),
deliberando secondo la procedura legislativa ordinaria (2),
considerando quanto segue:
(1)
La direttiva 94/25/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 16 giugno 1994, sul ravvicinamento delle disposizioni legislative, regolamentari ed amministrative degli Stati membri riguardanti le imbarcazioni da diporto (3), è stata adottata nel quadro della realizzazione del mercato interno al fine di armonizzare le caratteristiche di sicurezza delle imbarcazioni da diporto in tutti gli Stati membri e di rimuovere gli ostacoli al commercio delle imbarcazioni da diporto tra Stati membri.
(2)
In origine, la direttiva 94/25/CE si applicava unicamente alle imbarcazioni da diporto aventi una lunghezza minima dello scafo di 2,5 metri e una lunghezza massima di 24 metri. La direttiva 2003/44/CE del Consiglio e del Parlamento europeo, del 16 giugno 2003, che modifica la direttiva 94/25/CE (4), ha esteso l’ambito di applicazione della direttiva 94/25/CE, includendovi le moto d’acqua, e ha integrato i requisiti di protezione ambientale nella direttiva modificata, adottando limiti di emissione di gas di scarico (CO, HC, NOx e particolato) e limiti di rumorosità per i motori di propulsione, sia ad accensione spontanea che ad accensione comandata.
(3)
La direttiva 94/25/CE è basata sui principi del nuovo approccio, stabiliti nella risoluzione del Consiglio, del 7 maggio 1985, relativa ad una nuova strategia in materia di armonizzazione tecnica e di normalizzazione (5). Essa stabilisce dunque unicamente i requisiti essenziali applicabili alle imbarcazioni da diporto, mentre i dettagli tecnici sono adottati dal Comitato europeo di normalizzazione (CEN) e del Comitato europeo di normalizzazione elettrotecnica (Cenelec), conformemente alla direttiva 98/34/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 22 giugno 1998, che prevede una procedura d’informazione nel settore delle norme e delle regolamentazioni tecniche e delle regole relative ai servizi della società dell’informazione (6). La conformità alle norme armonizzate così adottate, i cui numeri di riferimento sono pubblicati nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea, pone in essere una presunzione di conformità alle prescrizioni della direttiva 94/25/CE. L’esperienza dimostra che tali principi di base hanno dato buoni risultati in questo settore e che dovrebbero essere mantenuti e anche ulteriormente promossi.
(4)
Gli sviluppi tecnologici del mercato, tuttavia, hanno sollevato nuovi problemi riguardo ai requisiti ambientali della direttiva 94/25/CE. Per tenere conto di tali sviluppi e chiarire il quadro nell’ambito del quale i prodotti oggetto della presente direttiva possono essere commercializzati, è opportuno rivedere e migliorare alcuni aspetti della direttiva 94/25/CE e, per chiarezza, abrogare tale direttiva e sostituirla con la presente direttiva.
(5)
Il regolamento (CE) n. 765/2008 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 9 luglio 2008, che pone norme in materia di accreditamento e vigilanza del mercato per quanto riguarda la commercializzazione dei prodotti (7), stabilisce disposizioni orizzontali sull’accreditamento degli organismi di valutazione della conformità, sulla marcatura CE e sul quadro dell’Unione in materia di vigilanza del mercato nonché sui controlli dei prodotti che entrano nel mercato dell’Unione, che si applicano anche ai prodotti oggetto della presente direttiva.
(6)
La decisione n. 768/2008/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 9 luglio 2008, relativa a un quadro comune per la commercializzazione dei prodotti (8), prevede principi comuni e disposizioni di riferimento ai fini della normativa basata sui principi del nuovo approccio. Per assicurare la coerenza con la normativa di settore relativa ad altri prodotti, è opportuno allineare alcune disposizioni della presente direttiva a tale decisione, a meno che aspetti settoriali specifici non richiedano soluzioni differenti. È opportuno pertanto allineare a detta decisione alcune definizioni, gli obblighi generali degli operatori economici, la presunzione di conformità, le norme sulla marcatura CE, le prescrizioni relative agli organismi di valutazione della conformità e alle procedure di notifica, nonché le disposizioni riguardanti le procedure relative a prodotti che comportano rischi. Il regolamento (UE) n. 1025/2012 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 25 ottobre 2012, sulla normazione europea (9), prevede una procedura per le obiezioni alle norme armonizzate laddove tali norme non soddisfino completamente le prescrizioni della presente direttiva.
(7)
Al fine di facilitare la comprensione e l’applicazione uniforme della presente direttiva da parte degli operatori economici e delle autorità nazionali, è opportuno chiarire l’ambito di applicazione e le definizioni della direttiva 94/25/CE. In particolare, è opportuno chiarire che i mezzi anfibi sono esclusi dall’ambito di applicazione della presente direttiva. È inoltre necessario specificare che tipi di canoe e kayak sono esclusi dall’ambito di applicazione della presente direttiva e chiarire che quest’ultima riguarda solo le moto d’acqua destinate ad attività sportive e ricreative.
(8)
È inoltre opportuno fornire le definizioni di «unità da diporto costruita per uso personale», di «lunghezza dello scafo» e di «importatore privato» specifiche a questo settore al fine di facilitare la comprensione e l’applicazione uniforme della presente direttiva. È necessario estendere l’attuale definizione di «motore di propulsione» anche alle soluzioni di propulsione innovative.
(9)
I prodotti oggetto della presente direttiva che sono immessi sul mercato dell’Unione o messi in servizio dovrebbero soddisfare la pertinente normativa dell’Unione e gli operatori economici dovrebbero essere responsabili della conformità dei prodotti, in funzione del loro ruolo rispettivo nella catena di fornitura, in modo da garantire un elevato livello di protezione degli interessi pubblici, quali la salute e la sicurezza e la protezione dei consumatori e dell’ambiente, e da garantire una concorrenza leale sul mercato dell’Unione.
(10)
Tutti gli operatori economici che intervengono nella catena di fornitura e di distribuzione dovrebbero adottare opportune misure per garantire che i prodotti oggetto della presente direttiva non mettano in pericolo la salute e la sicurezza delle persone, le cose o l’ambiente quando siano fabbricati in modo corretto e sottoposti ad una corretta manutenzione e che siano messi a disposizione sul mercato solo i prodotti che soddisfano la pertinente normativa dell’Unione. La presente direttiva dovrebbe prevedere una ripartizione chiara e proporzionata degli obblighi corrispondenti al ruolo di ogni operatore nella catena di fornitura e di distribuzione.
(11)
Poiché taluni compiti possono essere assolti solo dal fabbricante, è necessario distinguere chiaramente tra fabbricante e operatori successivi nella catena di distribuzione. Occorre anche distinguere chiaramente tra importatore e distributore, in quanto l’importatore introduce nel mercato dell’Unione prodotti originari di paesi terzi. L’importatore dovrebbe dunque assicurarsi che tali prodotti siano conformi alle pertinenti prescrizioni dell’Unione.
(12)
Il fabbricante, che possiede conoscenze dettagliate del processo di progettazione e di produzione, è nella posizione migliore per eseguire la procedura completa di valutazione della conformità. La valutazione della conformità dovrebbe quindi rimanere obbligo del solo fabbricante.
(13)
È necessario garantire che i prodotti oggetto della presente direttiva che entrano nel mercato dell’Unione da paesi terzi siano conformi a tutte le prescrizioni dell’Unione applicabili e, in particolare, che i fabbricanti abbiano eseguito adeguate procedure di valutazione in relazione a tali prodotti. È pertanto opportuno prevedere che gli importatori si assicurino che i prodotti che immettono sul mercato siano conformi alle prescrizioni applicabili e che non immettano sul mercato prodotti che non sono conformi a tali prescrizioni o sono pericolosi. Per lo stesso motivo è anche opportuno prevedere che gli importatori si assicurino che siano state eseguite procedure di valutazione della conformità e che la marcatura CE e la documentazione predisposta dai fabbricanti siano disponibili per controlli da parte delle autorità di vigilanza.
(14)
Se il distributore mette a disposizione sul mercato un prodotto oggetto della presente direttiva dopo che questo sia stato immesso sul mercato dal fabbricante o dall’importatore, esso dovrebbe agire con la dovuta diligenza per garantire che la manipolazione del prodotto da parte sua non incida negativamente sulla conformità. Sia gli importatori che i distributori sono tenuti ad agire con la dovuta diligenza in relazione alle prescrizioni applicabili ogniqualvolta immettono o mettono a disposizione prodotti sul mercato.
(15)
All’atto dell’immissione sul mercato di un prodotto oggetto della presente direttiva, gli importatori dovrebbero indicare sul prodotto il proprio nome e l’indirizzo al quale possono essere contattati. Dovrebbero essere previste eccezioni qualora le dimensioni o la natura di un componente non consentano tale indicazione.
(16)
Qualsiasi operatore economico che immetta sul mercato un prodotto con il proprio nome o marchio commerciale oppure modifichi un prodotto in modo tale da incidere sulla conformità alle prescrizioni applicabili dovrebbe essere considerato il fabbricante e dovrebbe pertanto assumersi i relativi obblighi.
(17)
I distributori e gli importatori, vista la loro vicinanza al mercato, dovrebbero essere coinvolti nei compiti di vigilanza del mercato eseguiti dalle competenti autorità nazionali e dovrebbero essere disposti a parteciparvi attivamente, fornendo a tali autorità tutte le informazioni necessarie sul prodotto in questione.
(18)
L’importazione nell’Unione di imbarcazioni da diporto e di moto d’acqua originari di paesi terzi da parte di persone fisiche o giuridiche stabilite nell’Unione è una caratteristica specifica di questo settore. Tuttavia, la direttiva 94/25/CE contiene un numero limitato di disposizioni che si applicano o che si potrebbe considerare si applichino agli importatori privati per quanto riguarda l’esecuzione della valutazione della conformità (valutazione post-costruzione). Pertanto, è necessario chiarire gli altri obblighi degli importatori privati che in linea di principio dovrebbero essere armonizzati con quelli dei fabbricanti, con alcune eccezioni relative al carattere non commerciale delle loro attività.
(19)
Garantire la rintracciabilità di un prodotto in tutta la catena di fornitura contribuisce a semplificare la vigilanza del mercato e a migliorarne l’efficienza. Un sistema efficiente di rintracciabilità facilita il compito delle autorità di vigilanza del mercato di rintracciare gli operatori economici che hanno messo a disposizione sul mercato prodotti non conformi.
(20)
Per ragioni di chiarezza e di coerenza con altre direttive fondate sul nuovo approccio, è necessario specificare in modo esplicito che i prodotti oggetto della presente direttiva possono essere immessi sul mercato o messi in servizio unicamente se soddisfano la prescrizione generale di non mettere in pericolo la salute e la sicurezza delle persone, le cose o l’ambiente, e solo a condizione che soddisfino i requisiti essenziali stabiliti nella presente direttiva.
(21)
Per quanto riguarda i motori adattati per uso marino come motori di propulsione, nel caso in cui il motore di origine sia già omologato conformemente alla direttiva 97/68/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 16 dicembre 1997, concernente il ravvicinamento delle legislazioni degli Stati membri relative ai provvedimenti da adottare contro l’emissione di inquinanti gassosi e particolato inquinante prodotti dai motori a combustione interna destinati all’installazione su macchine mobili non stradali (10), o al regolamento (CE) n. 595/2009 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 18 giugno 2009, relativo all’omologazione dei veicoli a motore e dei motori riguardo alle emissioni dei veicoli pesanti (euro VI) e all’accesso alle informazioni relative alla riparazione e alla manutenzione del veicolo (11), le persone che adattano i motori dovrebbero poter fare affidamento sulla prova di conformità rilasciata dal fabbricante del motore originale qualora tali adattamenti non abbiano alterato le caratteristiche di emissione di gas di scarico.
(22)
Nella relazione sulle possibilità di ulteriori miglioramenti delle caratteristiche ambientali dei motori delle imbarcazioni da diporto, presentata a norma dell’articolo 2 della direttiva 2003/44/CE, sono state valutate opzioni per ridurre ulteriormente i limiti di emissione di gas di scarico dei motori delle imbarcazioni da diporto. Tale relazione ha concluso che è opportuno fissare limiti più severi di quelli previsti nella direttiva 2003/44/CE. Tali limiti dovrebbero essere fissati ad un livello che rifletta l’evoluzione tecnica delle tecnologie più pulite per i motori marini e che permetta di progredire verso l’armonizzazione dei limiti di emissione di gas di scarico a livello mondiale. I limiti di CO dovrebbero invece essere innalzati per consentire una significativa riduzione di altri inquinanti atmosferici al fine di riflettere la fattibilità tecnologica e di ottenere l’applicazione più rapida possibile, garantendo nel contempo che l’impatto socioeconomico su questo settore economico sia accettabile.
(23)
A seconda della categoria di carburante e potenza, per i motori per applicazioni marine si dovrebbero utilizzare i cicli di prova descritti nella pertinente norma armonizzata e, finché sono disponibili, quelli descritti nella pertinente norma ISO, tenendo conto dei valori fissati all’allegato I, parte B, punto 2.3. È opportuno sviluppare cicli di prova per tutti i motori a combustione che fanno parte del sistema di propulsione, compresi gli impianti ibridi.
(24)
I carburanti di prova utilizzati per valutare la conformità delle imbarcazioni ai limiti di emissione di gas di scarico dovrebbero rispecchiare la composizione dei carburanti utilizzati nel mercato in questione e pertanto si dovrebbero usare carburanti di prova europei per l’omologazione nell’Unione. Tuttavia, poiché i fabbricanti di paesi terzi possono non avere accesso ai carburanti di riferimento europei, occorre permettere alle autorità di omologazione di accettare che i motori siano testati con altri carburanti di riferimento. La scelta dei carburanti di riferimento, tuttavia, dovrebbe limitarsi alle specifiche previste dalla pertinente norma ISO al fine di garantire la qualità e la comparabilità dei risultati delle prove.
(25)
Al fine di contribuire alla protezione dell’ambiente marino, è opportuno adottare una prescrizione che imponga l’installazione obbligatoria di serbatoi sulle unità da diporto fornite di servizi igienici.
(26)
Le statistiche sugli incidenti mostrano che il rischio di rovesciamento delle imbarcazioni da diporto multiscafo abitabili è basso. Nonostante il rischio ridotto, è opportuno considerare che esiste un rischio di rovesciamento delle imbarcazioni da diporto multiscafo abitabili e, se suscettibili di rovesciamento, tali imbarcazioni dovrebbero restare a galla in posizione rovesciata e offrire la possibilità di evacuazione.
(27)
Conformemente al principio di sussidiarietà, le disposizioni della presente direttiva non dovrebbero pregiudicare la facoltà degli Stati membri di adottare le prescrizioni che reputino necessarie in materia di navigazione in determinate acque ai fini della tutela dell’ambiente, anche dall’inquinamento acustico, e della configurazione delle vie navigabili, nonché per garantire la sicurezza sulle vie navigabili, purché tali disposizioni non obblighino ad apportare modifiche alle unità da diporto conformi alla presente direttiva e siano giustificate e proporzionate agli obiettivi da raggiungere.
(28)
La marcatura CE, che indica la conformità di un prodotto, è la conseguenza visibile di un intero processo che comprende la valutazione della conformità in senso lato. I principi generali che disciplinano la marcatura CE sono enunciati nel regolamento (CE) n. 765/2008. Nella presente direttiva dovrebbero essere fissate norme relative all’apposizione della marcatura CE sulle unità da diporto, sui componenti e sui motori di propulsione. È opportuno estendere l’obbligo di apporre la marcatura CE anche a tutti i motori entrobordo ed entrobordo con comando a poppa senza scarico integrato considerati conformi alle prescrizioni essenziali stabilite nella presente direttiva.
(29)
È indispensabile chiarire per i fabbricanti, gli importatori privati e gli utenti che, apponendo la marcatura CE sul prodotto, il fabbricante ne dichiara la conformità a tutte le prescrizioni applicabili e se ne assume la piena responsabilità.
(30)
La marcatura CE dovrebbe essere l’unica marcatura di conformità da cui risulti che il prodotto oggetto della presente direttiva è conforme alla normativa di armonizzazione dell’Unione. È tuttavia opportuno permettere l’uso di altre marcature, purché contribuiscano a migliorare la protezione dei consumatori e non siano disciplinate dalla normativa di armonizzazione dell’Unione.
(31)
Per garantire il rispetto delle prescrizioni essenziali, è necessario stabilire adeguate procedure di valutazione della conformità cui i fabbricanti devono attenersi. Tali procedure dovrebbero essere stabilite facendo riferimento ai moduli di valutazione della conformità di cui alla decisione n. 768/2008/CE. Tali procedure dovrebbero essere concepite in funzione del grado di rischio che possono comportare le unità da diporto, i motori e i componenti. Pertanto, per ogni categoria di conformità dovrebbe essere prevista una procedura adeguata o la possibilità di scegliere tra varie procedure equivalenti.
(32)
L’esperienza ha dimostrato che è opportuno consentire una più ampia gamma di moduli di valutazione della conformità per i componenti. Riguardo alla valutazione della conformità alle prescrizioni sulle emissioni di gas di scarico e sulle emissioni acustiche, si dovrebbe distinguere tra i casi in cui le norme armonizzate sono state utilizzate e i casi in cui non lo sono state, dato che in questi ultimi casi è giustificato esigere una procedura di valutazione della conformità più rigorosa. Inoltre è opportuno eliminare, perché superflua, la possibilità di usare i dati sull’imbarcazione di riferimento ai fini delle prove per le emissioni acustiche, dal momento che non è stata utilizzata nella pratica.
(33)
Al fine di fornire informazioni chiare circa l’ambiente operativo accettabile delle unità da diporto, i titoli delle categorie di progettazione delle unità da diporto dovrebbero essere basati unicamente sulle condizioni ambientali essenziali per la navigazione, ossia la forza del vento e l’altezza d’onda significativa. Quattro categorie di progettazione, A, B, C e D, precisano le scale di forza del vento e di altezza d’onda significativa ai fini della progettazione e sono corredate di note esplicative.
(34)
La direttiva 94/25/CE contiene norme sulla valutazione post-costruzione delle imbarcazioni da diporto condotta da qualsiasi persona fisica o giuridica stabilita nell’Unione che immette il prodotto sul mercato o lo mette in servizio nel caso in cui il fabbricante non ottemperi alle responsabilità relative alla conformità del prodotto alla direttiva. Per ragioni di coerenza, è opportuno estendere l’ambito di applicazione della valutazione post-costruzione per coprire non solo le imbarcazioni da diporto, ma anche le moto d’acqua. Ai fini di chiarezza, è opportuno specificare in quali situazioni si può utilizzare la valutazione post-costruzione. Inoltre, con riguardo all’importazione, è opportuno limitare il suo uso ai casi di importazione non commerciale da parte di importatori privati per evitare abusi della valutazione post-costruzione a scopi commerciali. È altresì necessario ampliare l’obbligo della persona che chiede la valutazione post-costruzione di fornire documenti all’organismo notificato al fine di garantire un’attendibile valutazione della conformità del prodotto da parte dell’organismo notificato.
(35)
Poiché è necessario garantire un livello uniformemente elevato delle prestazioni degli organismi che effettuano la valutazione della conformità dei prodotti oggetto della presente direttiva in tutta l’Unione e dal momento che tutti questi organismi dovrebbero svolgere le loro funzioni allo stesso livello e in condizioni di concorrenza leale, è opportuno stabilire prescrizioni obbligatorie per gli organismi di valutazione della conformità che desiderano essere notificati al fine di fornire servizi di valutazione della conformità a norma della presente direttiva.
(36)
Per garantire un livello coerente di qualità nella prestazione della valutazione della conformità dei prodotti oggetto della presente direttiva, è necessario non solo consolidare le prescrizioni cui si devono attenere gli organismi di valutazione della conformità che desiderano essere notificati, ma anche, parallelamente, stabilire le prescrizioni cui si devono attenere le autorità di notifica e gli altri organismi coinvolti nella valutazione, nella notifica e nel monitoraggio degli organismi notificati.
(37)
Il regolamento (CE) n. 765/2008 completa e rafforza l’attuale quadro in materia di vigilanza del mercato dei prodotti oggetto della normativa di armonizzazione dell’Unione, compresi i prodotti oggetto della presente direttiva. Pertanto, gli Stati membri dovrebbero organizzare ed effettuare la vigilanza del mercato per tali prodotti conformemente a tale regolamento e, se del caso, alla direttiva 2001/95/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 3 dicembre 2001, relativa alla sicurezza generale dei prodotti (12).
(38)
Per aumentare la trasparenza e ridurre i tempi procedurali è necessario migliorare l’attuale procedura di salvaguardia che consente alla Commissione di esaminare la giustificazione di una misura adottata da uno Stato membro nei confronti di prodotti che ritiene non conformi, con l’obiettivo di renderla più efficiente e di valorizzare le competenze disponibili negli Stati membri.
(39)
Il sistema attuale dovrebbe essere completato da una procedura che consenta alle parti interessate di essere informate delle misure adottate nei confronti dei prodotti oggetto della presente direttiva che comportano un rischio per la salute e la sicurezza delle persone o per altri aspetti legati alla tutela dell’interesse pubblico. Esso dovrebbe consentire inoltre alle autorità di vigilanza del mercato, in cooperazione con gli operatori economici interessati, di intervenire in una fase precoce per quanto riguarda tali prodotti.
(40)
Nei casi in cui gli Stati membri e la Commissione concordino sul fatto che una misura adottata da uno Stato membro sia giustificata, non dovrebbero essere previsti ulteriori interventi da parte della Commissione.
(41)
Al fine di tener conto dei progressi delle conoscenze tecniche e dei nuovi dati scientifici, dovrebbe essere delegato alla Commissione il potere di adottare atti conformemente all’articolo 290 del trattato sul funzionamento dell’Unione europea per modificare l’allegato I, punti 2.3, 2.4 e 2.5 nonché la parte B, sezione 3, e la parte C, sezione 3, nonché gli allegati V, VII e IX. In futuro, ciò consentirà alla Commissione di includere cicli di prova per motori ibridi e di introdurre carburanti di prova miscelati con biocarburanti nella tabella dei carburanti di prova una volta che tali carburanti di prova siano stati accettati a livello internazionale. È di particolare importanza che durante i lavori preparatori la Commissione svolga adeguate consultazioni, anche a livello di esperti. Nella preparazione e nell’elaborazione degli atti delegati la Commissione dovrebbe provvedere alla contestuale, tempestiva e appropriata trasmissione dei documenti pertinenti al Parlamento europeo e al Consiglio.
(42)
Al fine di garantire condizioni uniformi di esecuzione della presente direttiva, dovrebbero essere attribuite alla Commissione competenze di esecuzione. Tali competenze dovrebbero essere esercitate conformemente al regolamento (UE) n. 182/2011 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 16 febbraio 2011, che stabilisce le regole e i principi generali relativi alle modalità di controllo da parte degli Stati membri dell’esercizio delle competenze di esecuzione attribuite alla Commissione (13).
(43)
Per l’adozione di atti di esecuzione con cui si chiede allo Stato membro notificante di adottare le necessarie misure correttive nei confronti degli organismi notificati che non soddisfano o non soddisfano più le prescrizioni relative alla loro notifica, si dovrebbe far ricorso alla procedura consultiva.
(44)
Per l’adozione di atti di esecuzione intesi a garantire l’applicazione uniforme della presente direttiva, in particolare per quanto riguarda le disposizioni aggiuntive di cui all’articolo 24 sulle procedure di valutazione della conformità e le prescrizioni relative alle categorie di progettazione delle unità da diporto, all’identificazione delle unità da diporto, alla targhetta del costruttore, al manuale del proprietario, all’impianto del gas, alla prevenzione degli scarichi, al questionario informativo e ai fanali di navigazione, si dovrebbe far ricorso alla procedura d’esame.
(45)
La Commissione dovrebbe determinare, mediante atti di esecuzione e, in virtù della loro natura speciale, senza applicare il regolamento (UE) n. 182/2011, se le misure adottate dagli Stati membri in relazione ad un prodotto che comporti un rischio per la salute o la sicurezza delle persone, per le cose o per l’ambiente siano giustificate.
(46)
Ove sussistano, in casi debitamente giustificati connessi alla valutazione della conformità, alle categorie di progettazione delle unità da diporto, ai fanali di navigazione, alla prevenzione degli scarichi e agli apparecchi a gas che comportano un rischio per la salute o la sicurezza delle persone, per le cose o per l’ambiente, imperativi motivi di urgenza, la Commissione dovrebbe adottare atti di esecuzione immediatamente applicabili.
(47)
In linea con la prassi in uso, il comitato istituito dalla presente direttiva può svolgere un ruolo utile esaminando le questioni concernenti l’applicazione della presente direttiva che possono essere sollevate dal suo presidente o dal rappresentante di uno Stato membro conformemente al suo regolamento interno.
(48)
Per garantire il monitoraggio e l’efficacia della presente direttiva, gli Stati membri dovrebbero compilare un questionario sull’applicazione della presente direttiva. La Commissione dovrebbe in seguito redigere e pubblicare una relazione sull’applicazione della presente direttiva.
(49)
Gli Stati membri dovrebbero stabilire le norme sulle sanzioni applicabili in caso di violazione della presente direttiva e garantirne l’applicazione. Tali sanzioni dovrebbero essere effettive, proporzionate e dissuasive.
(50)
Per concedere ai fabbricanti e ad altri operatori economici il tempo sufficiente per adeguarsi alle prescrizioni stabilite dalla presente direttiva, è necessario prevedere un congruo periodo transitorio dopo l’entrata in vigore della presente direttiva, durante il quale i prodotti conformi alla direttiva 94/25/CE possano ancora essere immessi sul mercato.
(51)
Per facilitare l’applicazione della presente direttiva da parte di piccoli e medi fabbricanti di motori di propulsione fuoribordo ad accensione comandata con una potenza pari o inferiore a 15 kW e per consentire loro di adeguarsi alle nuove prescrizioni, è opportuno prevedere un periodo transitorio specifico per tali fabbricanti.
(52)
Poiché l’obiettivo della presente direttiva, segnatamente garantire un livello elevato di protezione della salute e della sicurezza umana e di tutela dell’ambiente, al contempo garantendo il funzionamento del mercato interno mediante l’introduzione di prescrizioni armonizzate per i prodotti oggetto della presente direttiva e di requisiti minimi in materia di vigilanza del mercato, non può essere conseguito in misura sufficiente dagli Stati membri ma, a motivo della sua portata e dei suoi effetti, può essere conseguito meglio a livello di Unione, quest’ultima può intervenire in base al principio di sussidiarietà sancito dall’articolo 5 del trattato sull’Unione europea. La presente direttiva si limita a quanto è necessario per conseguire tale obiettivo in ottemperanza al principio di proporzionalità enunciato nello stesso articolo.
(53)
È opportuno pertanto abrogare la direttiva 94/25/CE,
HANNO ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
CAPO I
DISPOSIZIONI GENERALI
Articolo 1
Oggetto
La presente direttiva stabilisce i requisiti per la progettazione e la fabbricazione dei prodotti di cui all’articolo 2, paragrafo 1, e le norme sulla loro libera circolazione nell’Unione.
Articolo 2
Ambito di applicazione
1. La presente direttiva si applica ai seguenti prodotti:
a)
imbarcazioni da diporto e imbarcazioni da diporto parzialmente completate;
b)
moto d’acqua e moto d’acqua parzialmente completate;
c)
componenti elencati all’allegato II se immessi sul mercato dell’Unione separatamente, in prosieguo denominati «componenti»;
d)
motori di propulsione installati o specificamente destinati a essere installati su o in unità da diporto;
e)
motori di propulsione installati su o in unità da diporto oggetto di una modifica rilevante del motore;
f)
unità da diporto oggetto di una trasformazione rilevante.
2. La presente direttiva non si applica ai seguenti prodotti:
a)
per quanto riguarda i requisiti di progettazione e di costruzione di cui all’allegato I, parte A:
i)
unità da diporto destinate unicamente alle regate, comprese le imbarcazioni a remi e le imbarcazioni per l’addestramento al canottaggio, e identificate in tal senso dal fabbricante;
ii)
canoe e kayak progettati unicamente per la propulsione umana, gondole e pedalò;
iii)
tavole da surf progettate unicamente per la propulsione eolica e per essere manovrate da una o più persone in piedi;
iv)
tavole da surf;
v)
riproduzioni storiche originali e singole di unità da diporto storiche, progettate prima del 1950, ricostruite principalmente con i materiali originali e identificate in tal senso dal fabbricante;
vi)
unità da diporto sperimentali, a condizione che non siano immesse sul mercato dell’Unione;
vii)
unità da diporto costruite per uso personale, a condizione che non siano successivamente immesse sul mercato dell’Unione durante un periodo di cinque anni a decorrere dalla messa in servizio dell’unità da diporto;
viii)
unità da diporto specificamente destinate a essere dotate di equipaggio e a trasportare passeggeri a fini commerciali, fatto salvo il paragrafo 3, indipendentemente dal numero di passeggeri;
ix)
sommergibili;
x)
veicoli a cuscino d’aria;
xi)
aliscafi;
xii)
unità da diporto a vapore a combustione esterna, alimentate a carbone, coke, legna, petrolio o gas;
xiii)
mezzi anfibi, ossia veicoli a motore, su ruote o cingoli, in grado di operare sia sull’acqua sia sulla terraferma;
b)
per quanto riguarda i requisiti relativi alle emissioni di scarico di cui all’allegato I, parte B:
i)
motori di propulsione installati o specificamente destinati a essere installati sui seguenti prodotti:
-
unità da diporto destinate unicamente alle regate e identificate in tal senso dal fabbricante,
-
unità da diporto sperimentali, a condizione che non siano immesse sul mercato dell’Unione,
-
unità da diporto specificamente destinate a essere dotate di equipaggio e a trasportare passeggeri a fini commerciali, fatto salvo il paragrafo 3, indipendentemente dal numero di passeggeri,
-
sommergibili,
-
veicoli a cuscino d’aria,
-
aliscafi,
-
mezzi anfibi, ossia veicoli a motore, su ruote o cingoli, in grado di operare sia sull’acqua sia sulla terraferma;
ii)
riproduzioni originali e singole di motori di propulsione storici, basati su un progetto anteriore al 1950, non prodotti in serie e montati sulle unità da diporto di cui alla lettera a), punti v) o vii);
iii)
motori di propulsione costruiti per uso personale, a condizione che non siano successivamente immessi sul mercato dell’Unione durante un periodo di cinque anni a decorrere dalla messa in servizio dell’unità da diporto;
c)
per quanto riguarda i requisiti per le emissioni acustiche di cui all’allegato I, parte C:
i)
tutte le unità da diporto di cui alla lettera b);
ii)
unità da diporto costruite per uso personale, a condizione che non siano successivamente immesse sul mercato dell’Unione durante un periodo di cinque anni a decorrere dalla messa in servizio dell’unità da diporto.
3. Il fatto che la stessa unità da diporto possa essere utilizzata anche per noleggio o per l’addestramento per attività sportive e ricreative non la esclude dall’ambito d’applicazione della presente direttiva quando è immessa sul mercato dell’Unione a fini di diporto.
Articolo 3
Definizioni
Ai fini della presente direttiva si intende per:
1)
«unità da diporto», un’imbarcazione da diporto o una moto d’acqua;
2)
«imbarcazione da diporto», un’unità da diporto di qualsiasi tipo, escluse le moto d’acqua, destinata ad attività sportive e ricreative con lunghezza dello scafo compresa tra 2,5 e 24 metri, indipendentemente dal mezzo di propulsione;
3)
«moto d’acqua», un’unità da diporto destinata ad attività sportive e ricreative con lunghezza dello scafo inferiore a 4 metri che utilizza un motore di propulsione con una pompa a getto d’acqua come fonte primaria di propulsione e destinata a essere azionata da una o più persone sedute, in piedi, o inginocchiate sullo scafo, anziché al suo interno;
4)
«unità da diporto costruita per uso personale», un’unità da diporto costruita prevalentemente dal suo utente futuro per il proprio uso personale;
5)
«motore di propulsione», qualsiasi motore a combustione interna, ad accensione comandata o spontanea, utilizzato direttamente o indirettamente a fini di propulsione;
6)
«modifica rilevante del motore», la modifica di un motore di propulsione che potrebbe avere per effetto il superamento dei valori limite di emissione stabiliti all’allegato I, parte B, o che determina un aumento superiore al 15 % della potenza nominale del motore;
7)
«trasformazione rilevante dell’imbarcazione», una trasformazione di un’unità da diporto che ne modifica il mezzo di propulsione, che comporta una modifica rilevante del motore o che altera l’unità da diporto in misura tale che potrebbe non soddisfare i requisiti essenziali applicabili in materia di sicurezza e ambiente previsti dalla presente direttiva;
8)
«mezzo di propulsione», il metodo con cui è assicurata la propulsione dell’unità da diporto;
9)
«famiglia di motori», il raggruppamento, effettuato dal fabbricante, di motori che, per la loro progettazione, presentano caratteristiche di emissione di gas di scarico o acustiche simili;
10)
«lunghezza dello scafo», la lunghezza dello scafo misurata conformemente alla norma armonizzata;
11)
«messa a disposizione sul mercato», la fornitura di un prodotto per la distribuzione, il consumo o l’uso sul mercato dell’Unione nel quadro di un’attività commerciale, a titolo oneroso o gratuito;
12)
«immissione sul mercato», la prima messa a disposizione di un prodotto sul mercato dell’Unione;
13)
«messa in servizio», il primo impiego nell’Unione di un prodotto oggetto della presente direttiva da parte del suo utilizzatore finale;
14)
«fabbricante», qualsiasi persona fisica o giuridica che fabbrica un prodotto o lo fa progettare o fabbricare e lo commercializza sotto il proprio nome o marchio;
15)
«rappresentante autorizzato», qualsiasi persona fisica o giuridica stabilita nell’Unione che ha ricevuto dal fabbricante un mandato scritto che la autorizza ad agire per suo conto in relazione a determinati compiti;
16)
«importatore», qualsiasi persona fisica o giuridica stabilita nell’Unione che immette sul mercato dell’Unione un prodotto originario di un paese terzo;
17)
«importatore privato», qualsiasi persona fisica o giuridica stabilita nell’Unione che importa nell’Unione, nel quadro di un’attività non commerciale, un prodotto originario di un paese terzo al fine della sua messa in servizio per uso proprio;
18)
«distributore», qualsiasi persona fisica o giuridica nella catena di fornitura, diversa dal fabbricante o dall’importatore, che mette a disposizione sul mercato un prodotto;
19)
«operatori economici», il fabbricante, il rappresentante autorizzato, l’importatore e il distributore;
20)
«norma armonizzata», una norma armonizzata quale definita all’articolo 2, punto 1, lettera c), del regolamento (UE) n. 1025/2012;
21)
«accreditamento», l’accreditamento quale definito all’articolo 2, punto 10, del regolamento (CE) n. 765/2008;
22)
«organismo nazionale di accreditamento», un organismo nazionale di accreditamento quale definito all’articolo 2, punto 11, del regolamento (CE) n. 765/2008;
23)
«valutazione della conformità», la procedura atta a dimostrare se le prescrizioni della presente direttiva relative ad un prodotto siano state rispettate;
24)
«organismo di valutazione della conformità», un organismo che svolge attività di valutazione della conformità, fra cui tarature, prove, certificazioni e ispezioni;
25)
«richiamo», qualsiasi provvedimento volto a ottenere la restituzione di un prodotto che è già stato messo a disposizione dell’utilizzatore finale;
26)
«ritiro», qualsiasi provvedimento volto a impedire la messa a disposizione sul mercato di un prodotto nella catena di fornitura;
27)
«vigilanza del mercato», le attività svolte e i provvedimenti adottati dalle pubbliche autorità per garantire che i prodotti siano conformi ai requisiti applicabili stabiliti nella normativa di armonizzazione dell’Unione e non pregiudichino la salute, la sicurezza o qualsiasi altro aspetto legato alla tutela dell’interesse pubblico;
28)
«marcatura CE», una marcatura mediante cui il fabbricante indica che il prodotto è conforme ai requisiti applicabili stabiliti nella normativa di armonizzazione dell’Unione che ne prevede l’apposizione;
29)
«normativa di armonizzazione dell’Unione», la normativa dell’Unione che armonizza le condizioni di commercializzazione dei prodotti.
Articolo 4
Requisiti essenziali
1. I prodotti di cui all’articolo 2, paragrafo 1, possono essere messi a disposizione o messi in servizio solo se non mettono in pericolo la salute e la sicurezza delle persone, le cose o l’ambiente quando siano sottoposti a manutenzione in modo corretto e utilizzati conformemente alla loro destinazione, e solo a condizione che soddisfino i requisiti essenziali di cui all’allegato I.
2. Gli Stati membri garantiscono che i prodotti di cui all’articolo 2, paragrafo 1, non siano messi a disposizione sul mercato o messi in servizio salvo che essi soddisfino i requisiti di cui al paragrafo 1.
Articolo 5
Disposizioni nazionali in materia di navigazione
La presente direttiva non osta a che gli Stati membri adottino disposizioni sulla navigazione in determinate acque per proteggere l’ambiente e la configurazione delle vie navigabili e per garantire la sicurezza sulle vie navigabili, purché tali disposizioni non comportino l’obbligo di modificare unità da diporto conformi alla presente direttiva e siano giustificate e proporzionate.
Articolo 6
Libera circolazione
1. Gli Stati membri non impediscono la messa a disposizione sul mercato o, fatto salvo l’articolo 5, la messa in servizio nel loro territorio di unità da diporto conformi alla presente direttiva.
2. Gli Stati membri non impediscono la messa a disposizione sul mercato di unità da diporto parzialmente completate nel caso in cui il fabbricante o l’importatore dichiari, conformemente all’allegato III, che sono destinate a essere completate da altri.
3. Gli Stati membri non impediscono la messa a disposizione sul mercato o la messa in servizio di componenti conformi alla presente direttiva destinati a essere incorporati in unità da diporto conformemente alla dichiarazione del fabbricante o dell’importatore di cui all’articolo 15.
4. Gli Stati membri non impediscono la messa a disposizione sul mercato o la messa in servizio dei seguenti motori di propulsione:
a)
motori, anche se non installati in unità da diporto, conformi alla presente direttiva;
b)
motori installati in unità da diporto e omologati conformemente alla direttiva 97/68/CE che sono conformi ai limiti di emissione della fase III A, della fase III B o della fase IV per i motori ad accensione spontanea (AS) utilizzati in applicazioni diverse dalla propulsione di navi della navigazione interna, di locomotive e di automotrici ferroviarie, come previsto all’allegato I, punto 4.1.2, di tale direttiva, conformi alla presente direttiva, ad esclusione dei requisiti relativi alle emissioni di scarico di cui all’allegato I, parte B;
c)
motori installati in unità da diporto e omologati conformemente al regolamento (CE) n. 595/2009, conformi alla presente direttiva, ad esclusione dei requisiti relativi alle emissioni di scarico di cui all’allegato I, parte B.
Il primo comma, lettere b) e c), si applica a condizione che, in caso di adattamento di un motore ai fini dell’installazione in un’unità da diporto, la persona che procede all’adattamento assicuri che quest’ultimo tenga pienamente conto dei dati e delle altre informazioni resi disponibili dal fabbricante del motore per garantire che, se installato secondo le istruzioni d’installazione fornite dalla persona che adatta il motore, quest’ultimo continuerà a soddisfare i requisiti relativi alle emissioni di scarico di cui alla direttiva 97/68/CE o al regolamento (CE) n. 595/2009, come dichiarato dal fabbricante del motore. La persona che adatta il motore dichiara, ai sensi dell’articolo 15, che il motore continuerà a soddisfare i requisiti relativi alle emissioni di scarico di cui alla direttiva 97/68/CE o al regolamento (CE) n. 595/2009, come dichiarato dal fabbricante del motore, se installato secondo le istruzioni di installazione da essa fornite.
5. In occasione di fiere, mostre, dimostrazioni e altri eventi analoghi, gli Stati membri non impediscono la presentazione dei prodotti di cui all’articolo 2, paragrafo 1, che non sono conformi alla presente direttiva, purché un’indicazione visibile indichi chiaramente che detti prodotti non sono conformi alla presente direttiva e non saranno messi a disposizione o messi in servizio nell’Unione fino a che non saranno resi conformi.
CAPO II
OBBLIGHI DEGLI OPERATORI ECONOMICI E DEGLI IMPORTATORI PRIVATI
Articolo 7
Obblighi dei fabbricanti
1. All’atto dell’immissione dei loro prodotti sul mercato, i fabbricanti garantiscono che siano stati progettati e fabbricati conformemente ai requisiti di cui all’articolo 4, paragrafo 1 e all’allegato I.
2. I fabbricanti preparano la documentazione tecnica conformemente all’articolo 25 ed eseguono, o fanno eseguire, la procedura di valutazione della conformità applicabile conformemente agli articoli da 19 a 22 e all’articolo 24.
Qualora la conformità di un prodotto ai requisiti applicabili sia stata dimostrata da tale procedura, i fabbricanti redigono una dichiarazione ai sensi dell’articolo 15 e attribuiscono e appongono la marcatura CE secondo quanto previsto agli articoli 17 e 18.
3. I fabbricanti conservano la documentazione tecnica e una copia della dichiarazione di cui all’articolo 15 per un periodo di dieci anni dalla data in cui il prodotto è stato immesso sul mercato.
4. I fabbricanti garantiscono che siano predisposte le procedure necessarie affinché la produzione in serie continui a essere conforme. Si tiene debitamente conto delle modifiche della progettazione o delle caratteristiche del prodotto nonché delle modifiche delle norme armonizzate in riferimento a cui è dichiarata la conformità di un prodotto.
Ove ritenuto opportuno alla luce dei rischi presentati da un prodotto, i fabbricanti, per proteggere la salute e la sicurezza dei consumatori, eseguono prove a campione dei prodotti messi a disposizione sul mercato, esaminano i reclami e, se necessario, tengono un registro dei reclami, dei prodotti non conformi e dei richiami di prodotti e informano i distributori di tale monitoraggio.
5. I fabbricanti garantiscono che i loro prodotti rechino un numero di tipo, di lotto o di serie o qualsiasi altro elemento che ne consenta l’identificazione, oppure, qualora le dimensioni o la natura dei componenti non lo consentano, a che le informazioni prescritte siano fornite sull’imballaggio o in un documento di accompagnamento del prodotto.
6. I fabbricanti indicano il loro nome, la loro denominazione commerciale registrata o il loro marchio registrato e l’indirizzo al quale possono essere contattati sul prodotto oppure, ove ciò non sia possibile, sull’imballaggio o in un documento di accompagnamento del prodotto. L’indirizzo indica un unico punto in cui il fabbricante può essere contattato.
7. I fabbricanti provvedono a che il prodotto sia accompagnato da istruzioni e informazioni sulla sicurezza nel manuale del proprietario in una o più lingue che possono essere facilmente comprese dai consumatori e dagli altri utilizzatori finali, secondo quanto determinato dallo Stato membro interessato.
8. I fabbricanti che ritengono o hanno motivo di credere che un prodotto che hanno immesso sul mercato non sia conforme alla presente direttiva adottano immediatamente le misure correttive necessarie per rendere conforme tale prodotto o, se del caso, per ritirarlo o richiamarlo. Inoltre, qualora il prodotto presenti un rischio, i fabbricanti ne informano immediatamente le competenti autorità nazionali degli Stati membri in cui hanno messo a disposizione il prodotto, fornendo in particolare i dettagli relativi alla non conformità e a qualsiasi misura correttiva adottata.
9. I fabbricanti, a seguito di una richiesta motivata di un’autorità nazionale competente, forniscono a quest’ultima tutte le informazioni e la documentazione necessarie per dimostrare la conformità del prodotto in una lingua che può essere facilmente compresa da tale autorità. Essi cooperano con tale autorità, su sua richiesta, a qualsiasi azione intrapresa per eliminare i rischi presentati dai prodotti che hanno immesso sul mercato.
Articolo 8
Rappresentanti autorizzati
1. Un fabbricante può, mediante mandato scritto, nominare un rappresentante autorizzato.
2. Gli obblighi di cui all’articolo 7, paragrafo 1, e l’elaborazione della documentazione tecnica non rientrano nel mandato del rappresentante autorizzato.
3. Il rappresentante autorizzato esegue i compiti specificati nel mandato ricevuto dal fabbricante. Il mandato consente al rappresentante autorizzato almeno:
a)
di tenere a disposizione delle autorità nazionali di vigilanza una copia della dichiarazione di cui all’articolo 15 e la documentazione tecnica per dieci anni dalla data in cui il prodotto è stato immesso sul mercato;
b)
a seguito di una richiesta motivata di un’autorità nazionale competente, di fornire a quest’ultima tutte le informazioni e la documentazione necessarie per dimostrare la conformità di un prodotto;
c)
di cooperare con le autorità nazionali competenti, su loro richiesta, a qualsiasi azione intrapresa per eliminare i rischi presentati dai prodotti che rientrano nel suo mandato.
Articolo 9
Obblighi degli importatori
1. Gli importatori immettono sul mercato dell’Unione solo prodotti conformi.
2. Prima di immettere un prodotto sul mercato, gli importatori si accertano che il fabbricante abbia eseguito l’appropriata procedura di valutazione della conformità. Essi si assicurano che il fabbricante abbia elaborato la documentazione tecnica, che il prodotto rechi la marcatura CE di cui all’articolo 17 e sia corredato dei documenti necessari conformemente all’articolo 15 e all’allegato I, parte A, punto 2.5, all’allegato I, parte B, punto 4, e all’allegato I, parte C, punto 2, e che il fabbricante abbia rispettato le prescrizioni di cui all’articolo 7, paragrafi 5 e 6.
Se l’importatore ritiene o ha motivo di credere che un prodotto non sia conforme ai requisiti di cui all’articolo 4, paragrafo 1 e all’allegato I, esso non immette il prodotto sul mercato finché non sia stato reso conforme. Inoltre, qualora il prodotto presenti un rischio, l’importatore ne informa il fabbricante e le autorità di vigilanza del mercato.
3. Gli importatori indicano sul prodotto oppure, ove ciò non sia possibile nel caso di componenti, sull’imballaggio o in un documento che accompagna il prodotto il loro nome, la loro denominazione commerciale registrata o il loro marchio registrato e l’indirizzo al quale possono essere contattati.
4. Gli importatori assicurano che il prodotto sia accompagnato da istruzioni e informazioni sulla sicurezza nel manuale del proprietario in una o più lingue che possono essere facilmente comprese dai consumatori e dagli altri utilizzatori finali, secondo quanto determinato dallo Stato membro interessato.
5. Gli importatori garantiscono che, mentre un prodotto è sotto la loro responsabilità, le condizioni di immagazzinamento o di trasporto non ne mettano a rischio la conformità ai requisiti di cui all’articolo 4, paragrafo 1 e all’allegato I.
6. Ove ritenuto opportuno alla luce dei rischi presentati da un prodotto, gli importatori, per proteggere la salute e la sicurezza dei consumatori, eseguono prove a campione dei prodotti messi a disposizione sul mercato, esaminano i reclami e, se necessario, tengono un registro dei reclami, dei prodotti non conformi e dei richiami di prodotti e informano i distributori di tale monitoraggio.
7. Gli importatori che ritengono o hanno motivo di credere che un prodotto che hanno immesso sul mercato non sia conforme alla presente direttiva adottano immediatamente le misure correttive necessarie per rendere conforme tale prodotto o, se del caso, per ritirarlo o richiamarlo. Inoltre, qualora il prodotto presenti un rischio, gli importatori ne informano immediatamente le competenti autorità nazionali degli Stati membri in cui hanno messo a disposizione il prodotto, fornendo in particolare i dettagli relativi alla non conformità e a qualsiasi misura correttiva adottata.
8. Per un periodo di dieci anni a decorrere dalla data in cui il prodotto è stato immesso sul mercato, gli importatori tengono una copia della dichiarazione di cui all’articolo 15 a disposizione delle autorità di vigilanza del mercato e assicurano che la documentazione tecnica possa essere resa disponibile, su richiesta, a dette autorità.
9. Gli importatori, a seguito di una richiesta motivata di un’autorità nazionale competente, forniscono a quest’ultima tutte le informazioni e la documentazione necessarie per dimostrare la conformità di un prodotto in una lingua che può essere facilmente compresa da tale autorità. Essi cooperano con tale autorità, su sua richiesta, a qualsiasi azione intrapresa per eliminare i rischi presentati dai prodotti che hanno immesso sul mercato.
Articolo 10
Obblighi dei distributori
1. Quando mettono un prodotto a disposizione sul mercato, i distributori agiscono con la dovuta diligenza in relazione alle prescrizioni della presente direttiva.
2. Prima di mettere un prodotto a disposizione sul mercato, i distributori verificano che il prodotto rechi la marcatura CE di cui all’articolo 17, che sia accompagnato dai documenti di cui all’articolo 7, paragrafo 7, all’articolo 15, all’allegato I, parte A, punto 2.5, all’allegato I, parte B, punto 4 e all’allegato I, parte C, punto 2, nonché da istruzioni e informazioni sulla sicurezza in una o più lingue che possono essere facilmente comprese dai consumatori e dagli altri utilizzatori finali nello Stato membro in cui il prodotto deve essere messo a disposizione sul mercato e che il fabbricante e l’importatore abbiano rispettato le prescrizioni di cui all’articolo 7, paragrafi 5 e 6, e all’articolo 9, paragrafo 3.
Se il distributore ritiene o ha motivo di credere che un prodotto non sia conforme ai requisiti di cui all’articolo 4, paragrafo 1 e all’allegato I, non mette il prodotto a disposizione sul mercato finché non sia stato reso conforme. Inoltre, qualora il prodotto presenti un rischio, il distributore ne informa il fabbricante o l’importatore e le autorità di vigilanza del mercato.
3. I distributori garantiscono che, mentre un prodotto è sotto la loro responsabilità, le condizioni di immagazzinamento o di trasporto non mettano a rischio la conformità ai requisiti di cui all’articolo 4, paragrafo 1 e all’allegato I.
4. I distributori che ritengono o hanno motivo di credere che un prodotto che hanno messo a disposizione sul mercato non sia conforme alla presente direttiva si assicurano che siano adottate le misure correttive necessarie per rendere conforme tale prodotto o, se del caso, per ritirarlo o richiamarlo. Inoltre, qualora il prodotto presenti un rischio, i distributori ne informano immediatamente le competenti autorità nazionali degli Stati membri in cui hanno messo a disposizione sul mercato il prodotto, fornendo in particolare i dettagli relativi alla non conformità e a qualsiasi misura correttiva adottata.
5. I distributori, a seguito di una richiesta motivata di un’autorità nazionale competente, forniscono a quest’ultima tutte le informazioni e la documentazione necessarie per dimostrare la conformità del prodotto. Essi cooperano con tale autorità, su sua richiesta, a qualsiasi azione intrapresa per eliminare i rischi presentati dai prodotti che hanno messo a disposizione sul mercato.
Articolo 11
Casi in cui gli obblighi dei fabbricanti si applicano agli importatori e ai distributori
Un importatore o un distributore che immette un prodotto sul mercato con il proprio nome o marchio commerciale oppure modifica un prodotto già immesso sul mercato in modo tale da poterne influenzare la conformità ai requisiti di cui alla presente direttiva è considerato un fabbricante ai fini della presente direttiva ed è soggetto agli obblighi del fabbricante di cui all’articolo 7.
Articolo 12
Obblighi degli importatori privati
1. Se il fabbricante non ottempera alle responsabilità ai fini della conformità del prodotto alla presente direttiva, un importatore privato, prima di mettere il prodotto in servizio, si accerta che esso sia stato progettato e fabbricato conformemente ai requisiti di cui all’articolo 4, paragrafo 1 e all’allegato I e assolve o fa assolvere gli obblighi del fabbricante di cui all’articolo 7, paragrafi 2, 3, 7 e 9.
2. Se la documentazione tecnica necessaria non è resa disponibile da parte del fabbricante, l’importatore privato la fa elaborare ricorrendo a competenze adeguate.
3. L’importatore privato provvede affinché il nome e l’indirizzo dell’organismo notificato che ha effettuato la valutazione della conformità del prodotto siano indicati sul prodotto.
Articolo 13
Identificazione degli operatori economici
1. Su richiesta, gli operatori economici identificano per le autorità di vigilanza del mercato:
a)
qualsiasi operatore economico che abbia fornito loro un prodotto;
b)
qualsiasi operatore economico cui essi abbiano fornito un prodotto.
Gli operatori economici sono in grado di presentare le informazioni di cui al primo comma per un periodo di dieci anni dal momento in cui sia stato loro fornito il prodotto e per un periodo di dieci anni dal momento in cui essi abbiano fornito il prodotto.
2. Gli importatori privati, su richiesta, indicano alle autorità di vigilanza del mercato l’operatore economico che ha fornito loro il prodotto.
Gli importatori privati sono in grado di presentare le informazioni di cui al primo comma per un periodo di dieci anni dal momento che sia stato loro fornito il prodotto.
CAPO III
CONFORMITÀ DEL PRODOTTO
Articolo 14
Presunzione di conformità
I prodotti conformi alle norme armonizzate o a parti di esse i cui riferimenti sono stati pubblicati nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea si presumono conformi ai requisiti oggetto di dette norme o parti di esse di cui all’articolo 4, paragrafo 1 e all’allegato I.
Articolo 15
Dichiarazione di conformità UE e dichiarazione conformemente all’allegato III
1. La dichiarazione di conformità UE attesta che è stato dimostrato il rispetto dei requisiti specificati all’articolo 4, paragrafo 1 e all’allegato I o di quelli di cui all’articolo 6, paragrafo 4, lettere b) o c).
2. La dichiarazione di conformità UE ha la struttura del modello di cui all’allegato IV della presente direttiva, contiene gli elementi specificati nei pertinenti moduli stabiliti nell’allegato II della decisione n. 768/2008/CE nonché nell’allegato V della presente direttiva ed è continuamente aggiornata. Essa è tradotta nella lingua o nelle lingue richieste dallo Stato membro sul cui mercato il prodotto è messo a disposizione o messo in servizio.
3. Redigendo la dichiarazione di conformità UE, il fabbricante, l’importatore privato o la persona che adatta il motore di cui all’articolo 6, paragrafo 4, lettere b) e c), si assume la responsabilità della conformità del prodotto.
4. La dichiarazione di conformità UE di cui al paragrafo 3 accompagna i seguenti prodotti quando sono messi a disposizione sul mercato o messi in servizio:
a)
unità da diporto;
b)
componenti immessi sul mercato separatamente;
c)
motori di propulsione.
5. La dichiarazione del fabbricante o dell’importatore di cui all’allegato III per le unità da diporto parzialmente completate contiene gli elementi specificati in tale allegato e accompagna le unità da diporto parzialmente completate. Essa è tradotta nella lingua o nelle lingue richieste dallo Stato membro sul cui mercato il prodotto è messo a disposizione.
Articolo 16
Principi generali della marcatura CE
La marcatura CE è soggetta ai principi generali stabiliti all’articolo 30 del regolamento (CE) n. 765/2008.
Articolo 17
Prodotti soggetti alla marcatura CE
1. I seguenti prodotti sono soggetti alla marcatura CE quando sono messi a disposizione sul mercato o messi in servizio:
a)
unità da diporto;
b)
componenti;
c)
motori di propulsione.
2. Gli Stati membri presumono che i prodotti di cui al paragrafo 1 che recano la marcatura CE siano conformi alla presente direttiva.
Articolo 18
Norme e condizioni per l’apposizione della marcatura CE
1. La marcatura CE è apposta in modo visibile, leggibile e indelebile sui prodotti di cui all’articolo 17, paragrafo 1. Nel caso di componenti, laddove ciò non sia possibile o giustificato a causa delle dimensioni o della natura del prodotto, la marcatura CE è apposta sull’imballaggio e sui documenti di accompagnamento. Nel caso di unità da diporto, la marcatura CE è apposta sulla targhetta del costruttore dell’unità da diporto, separata dal numero d’identificazione dell’unità da diporto. Nel caso di un motore di propulsione, la marcatura CE è apposta sul motore.
2. La marcatura CE è apposta prima che il prodotto sia immesso sul mercato o messo in servizio. La marcatura CE e il numero di identificazione di cui al paragrafo 3 possono essere seguiti da un pittogramma o da qualsiasi altro marchio indicante un rischio o un impiego particolare.
3. La marcatura CE è seguita dal numero di identificazione dell’organismo notificato, qualora tale organismo intervenga nella fase di controllo della produzione o nella valutazione post-costruzione.
Il numero di identificazione dell’organismo notificato è apposto dall’organismo stesso o, in base alle sue istruzioni, dal fabbricante o dal suo rappresentante autorizzato, oppure dalla persona di cui all’articolo 19, paragrafi 2, 3 o 4.
CAPO IV
VALUTAZIONE DELLA CONFORMITÀ
Articolo 19
Procedure di valutazione della conformità applicabili
1. Il fabbricante applica le procedure indicate nei moduli di cui agli articoli 20, 21 e 22 prima dell’immissione sul mercato dei prodotti di cui all’articolo 2, paragrafo 1.
2. L’importatore privato applica la procedura di cui all’articolo 23 prima della messa in servizio di un prodotto di cui all’articolo 2, paragrafo 1, se il fabbricante non ha effettuato la valutazione della conformità per il prodotto in questione.
3. Chiunque immetta sul mercato o metta in servizio un motore di propulsione o un’unità da diporto dopo una modifica o conversione rilevante dello stesso o della stessa, o chiunque modifichi la destinazione d’uso di un’unità da diporto non contemplata dalla presente direttiva in modo tale da farla rientrare nel suo ambito di applicazione applica la procedura di cui all’articolo 23 prima dell’immissione sul mercato o della messa in servizio del prodotto.
4. Chiunque immetta sul mercato un’unità da diporto costruita per uso personale prima della scadenza del periodo di cinque anni di cui all’articolo 2, paragrafo 2, lettera a), punto vii), applica la procedura di cui all’articolo 23 prima dell’immissione sul mercato del prodotto.
Articolo 20
Progettazione e costruzione
1. Per quanto riguarda la progettazione e la costruzione di imbarcazioni da diporto si applicano le seguenti procedure di cui all’allegato II della decisione n. 768/2008/CE:
a)
per le categorie di progettazione A e B di cui all’allegato I, parte A, punto 1:
i)
per le imbarcazioni da diporto con lunghezza dello scafo pari o superiore a 2,5 metri e inferiore a 12 metri, uno dei seguenti moduli:
-
modulo A1 (controllo interno della produzione unito a prove ufficiali del prodotto),
-
modulo B (esame UE per tipo) insieme al modulo C, D, E o F,
-
modulo G (conformità basata sulla verifica dell’unità),
-
modulo H (conformità basata sulla garanzia qualità totale);
ii)
per le imbarcazioni da diporto con lunghezza dello scafo compresa tra 12 e 24 metri, uno dei seguenti moduli:
-
modulo B (esame UE per tipo) insieme al modulo C, D, E o F,
-
modulo G (conformità basata sulla verifica dell’unità),
-
modulo H (conformità basata sulla garanzia qualità totale);
b)
per la categoria di progettazione C di cui all’allegato I, parte A, punto 1:
i)
per le imbarcazioni da diporto con lunghezza dello scafo pari o superiore a 2,5 metri e inferiore a 12 metri, uno dei seguenti moduli:
-
se le norme armonizzate relative all’allegato I, parte A, punti 3.2 e 3.3, sono rispettate: modulo A (controllo interno della produzione), modulo A1 (controllo interno della produzione unito a prove ufficiali del prodotto), modulo B (esame UE per tipo) insieme al modulo C, D, E o F, modulo G (conformità basata sulla verifica dell’unità) o modulo H (conformità basata sulla garanzia qualità totale),
-
se le norme armonizzate relative all’allegato I, parte A, punti 3.2 e 3.3, non sono rispettate: modulo A1 (controllo interno della produzione unito a prove ufficiali del prodotto), modulo B (esame UE per tipo) insieme al modulo C, D, E o F, modulo G (conformità basata sulla verifica dell’unità) o modulo H (conformità basata sulla garanzia qualità totale);
ii)
per le imbarcazioni da diporto con lunghezza dello scafo compresa tra 12 e 24 metri, uno dei seguenti moduli:
-
modulo B (esame UE per tipo) insieme al modulo C, D, E o F,
-
modulo G (conformità basata sulla verifica dell’unità),
-
modulo H (conformità basata sulla garanzia qualità totale);
c)
per la categoria di progettazione D di cui all’allegato I, parte A, punto 1:
per le imbarcazioni da diporto con lunghezza dello scafo compresa tra 2,5 metri e 24 metri, uno dei seguenti moduli:
-
modulo A (controllo interno della produzione),
-
modulo A1 (controllo interno della produzione unito a prove ufficiali del prodotto),
-
modulo B (esame UE per tipo) insieme al modulo C, D, E o F,
-
modulo G (conformità basata sulla verifica dell’unità),
-
modulo H (conformità basata sulla garanzia qualità totale).
2. Per quanto riguarda la progettazione e la costruzione di moto d’acqua si applica una delle seguenti procedure di cui all’allegato II della decisione n. 768/2008/CE:
a)
modulo A (controllo interno della produzione);
b)
modulo A1 (controllo interno della produzione unito a prove ufficiali del prodotto);
c)
modulo B (esame UE per tipo) insieme al modulo C, D, E o F;
d)
modulo G (conformità basata sulla verifica dell’unità);
e)
modulo H (conformità basata sulla garanzia qualità totale).
3. Per quanto riguarda la progettazione e la costruzione di componenti si applica una delle seguenti procedure di cui all’allegato II della decisione n. 768/2008/CE:
a)
modulo B (esame UE per tipo) insieme al modulo C, D, E o F;
b)
modulo G (conformità basata sulla verifica dell’unità);
c)
modulo H (conformità basata sulla garanzia qualità totale).
Articolo 21
Emissioni di gas di scarico
Riguardo all’emissione di gas di scarico, per i prodotti di cui all’articolo 2, paragrafo 1, lettere d) ed e), il fabbricante del motore applica le seguenti procedure di cui all’allegato II della decisione n. 768/2008/CE:
a)
se le prove sono effettuate applicando la norma armonizzata, uno dei seguenti moduli:
i)
modulo B (esame UE per tipo) insieme al modulo C, D, E o F;
ii)
modulo G (conformità basata sulla verifica dell’unità);
iii)
modulo H (conformità basata sulla garanzia qualità totale);
b)
se le prove sono effettuate senza applicare la norma armonizzata, uno dei seguenti moduli:
i)
modulo B (esame UE per tipo) insieme al modulo C 1;
ii)
modulo G (conformità basata sulla verifica dell’unità).
Articolo 22
Emissioni acustiche
1. Per quanto riguarda le emissioni acustiche delle imbarcazioni da diporto dotate di motore di propulsione entrobordo o entrobordo con comando a poppa senza scarico integrato e delle imbarcazioni da diporto dotate di motore di propulsione entrobordo o entrobordo con comando a poppa senza scarico integrato oggetto di una trasformazione rilevante e successivamente immesse sul mercato entro cinque anni dalla trasformazione, il fabbricante applica le seguenti procedure di cui all’allegato II della decisione n. 768/2008/CE:
a)
se le prove sono effettuate applicando la norma armonizzata per la misurazione del rumore, uno dei seguenti moduli:
i)
modulo A1 (controllo interno della produzione unito a prove ufficiali del prodotto);
ii)
modulo G (conformità basata sulla verifica dell’unità);
iii)
modulo H (conformità basata sulla garanzia qualità totale);
b)
se le prove sono effettuate senza applicare la norma armonizzata per la misurazione del rumore, il modulo G (conformità basata sulla verifica dell’unità);
c)
se per la valutazione si utilizzano il numero di Froude e il rapporto potenza/dislocamento, uno dei seguenti moduli:
i)
modulo A (controllo interno della produzione);
ii)
modulo G (conformità basata sulla verifica dell’unità);
iii)
modulo H (conformità basata sulla garanzia qualità totale).
2. Per quanto riguarda le emissioni acustiche delle moto d’acqua, dei motori di propulsione fuoribordo e dei motori di propulsione entrobordo con comando a poppa con scarico integrato destinati all’installazione su imbarcazioni da diporto, il fabbricante della moto d’acqua o del motore applica le seguenti procedure di cui all’allegato II della decisione n. 768/2008/CE:
a)
se le prove sono effettuate applicando la norma armonizzata per la misurazione del rumore, uno dei seguenti moduli:
i)
modulo A1 (controllo interno della produzione unito a prove ufficiali del prodotto);
ii)
modulo G (conformità basata sulla verifica dell’unità);
iii)
modulo H (conformità basata sulla garanzia qualità totale);
b)
se le prove sono effettuate senza applicare la norma armonizzata per la misurazione del rumore, il modulo G (conformità basata sulla verifica dell’unità).
Articolo 23
Valutazione post-costruzione
La valutazione post-costruzione di cui all’articolo 19, paragrafi 2, 3 e 4 è effettuata come indicato nell’allegato V.
Articolo 24
Requisiti supplementari
1. Quando si usa il modulo B dell’allegato II della decisione n. 768/2008/CE, l’esame UE per tipo è effettuato secondo le modalità indicate nel punto 2, secondo trattino, di tale modulo.
Un tipo di produzione di cui al modulo B può applicarsi a più varianti di un prodotto, a condizione che:
a)
le differenze tra le varianti non influiscano sul livello di sicurezza e su altri requisiti riguardanti le prestazioni del prodotto; e
b)
le varianti del prodotto siano indicate nel corrispondente certificato di esame UE per tipo, se necessario attraverso modifiche al certificato originale.
2. Quando si usa il modulo A1 dell’allegato II della decisione n. 768/2008/CE, i controlli sul prodotto sono effettuati su uno o più unità da diporto che rappresentino la produzione del fabbricante e si applicano i requisiti supplementari di cui all’allegato VI della presente direttiva.
3. Non si applica la possibilità di ricorrere a organismi interni accreditati di cui ai moduli A1 e C1 dell’allegato II della decisione n. 768/2008/CE.
4. Quando si usa il modulo F dell’allegato II della decisione n. 768/2008/CE, si applica la procedura descritta all’allegato VII della presente direttiva per la valutazione della conformità ai requisiti relativi alle emissioni di gas di scarico.
5. Quando si usa il modulo C dell’allegato II della decisione n. 768/2008/CE, per quanto riguarda la valutazione della conformità ai requisiti relativi alle emissioni di gas di scarico della presente direttiva e se il fabbricante non opera a norma di un adeguato sistema qualità quale descritto nel modulo H dell’allegato II della decisione n. 768/2008/CE, un organismo notificato scelto dal fabbricante esegue o fa eseguire controlli sui prodotti a intervalli casuali determinati da tale organismo, al fine di verificare la qualità dei controlli interni sul prodotto. Se il livello qualitativo risulta insoddisfacente o se appare necessario verificare la validità dei dati presentati dal fabbricante, si applica la procedura di cui all’allegato VIII della presente direttiva.
Articolo 25
Documentazione tecnica
1. La documentazione tecnica di cui all’articolo 7, paragrafo 2, contiene tutti i dati e i dettagli pertinenti relativi ai mezzi utilizzati dal fabbricante per garantire la conformità del prodotto ai requisiti di cui all’articolo 4, paragrafo 1 e all’allegato I. Essa contiene, in particolare, i documenti pertinenti elencati all’allegato IX.
2. La documentazione tecnica assicura che la progettazione, la costruzione, il funzionamento e la valutazione della conformità possano essere compresi chiaramente.
CAPO V
NOTIFICA DEGLI ORGANISMI DI VALUTAZIONE DELLA CONFORMITÀ
Articolo 26
Notifica
Gli Stati membri notificano alla Commissione e agli altri Stati membri gli organismi autorizzati a svolgere in qualità di terzi compiti di valutazione della conformità a norma della presente direttiva.
Articolo 27
Autorità notificanti
1. Gli Stati membri designano un’autorità notificante responsabile dell’istituzione ed esecuzione delle procedure necessarie per la valutazione e la notifica degli organismi di valutazione della conformità ai fini della presente direttiva e per il controllo degli organismi notificati, inclusa il rispetto delle disposizioni dell’articolo 32.
2. Gli Stati membri possono decidere che la valutazione e il controllo di cui al paragrafo 1 siano eseguiti da un organismo nazionale di accreditamento ai sensi e conformemente al regolamento (CE) n. 765/2008.
3. Se l’autorità notificante delega o altrimenti affida la valutazione, la notifica o il controllo di cui al paragrafo 1 a un organismo che non sia un ente pubblico, detto organismo è una persona giuridica e rispetta mutatis mutandis le prescrizioni di cui all’articolo 28. Inoltre, tale organismo adotta disposizioni per coprire la responsabilità civile connessa alle proprie attività.
4. L’autorità notificante si assume la piena responsabilità per i compiti svolti dall’organismo di cui al paragrafo 3.
Articolo 28
Prescrizioni relative alle autorità notificanti
1. L’autorità notificante è stabilita in modo che non sorgano conflitti di interesse con gli organismi di valutazione della conformità.
2. L’autorità notificante è organizzata e gestita in modo che sia salvaguardata l’obiettività e l’imparzialità delle sue attività.
3. L’autorità notificante è organizzata in modo che ogni decisione relativa alla notifica di un organismo di valutazione della conformità sia presa da persone competenti, diverse da quelle che hanno eseguito la valutazione.
4. L’autorità notificante non offre e non fornisce attività eseguite da organismi di valutazione della conformità né servizi di consulenza su base commerciale o concorrenziale.
5. L’autorità notificante garantisce la riservatezza delle informazioni da essa ottenute.
6. L’autorità notificante ha a sua disposizione un numero di dipendenti competenti sufficiente per l’adeguata esecuzione dei suoi compiti.
Articolo 29
Obbligo di informazione a carico delle autorità notificanti
Gli Stati membri informano la Commissione delle loro procedure per la valutazione e la notifica degli organismi di valutazione della conformità e il controllo degli organismi notificati, nonché di eventuali relative modifiche.
La Commissione rende pubbliche tali informazioni.
Articolo 30
Prescrizioni relative agli organismi notificati
1. Ai fini della notifica a norma della presente direttiva, un organismo di valutazione della conformità rispetta le prescrizioni di cui ai paragrafi da 2 a 11.
2. Un organismo di valutazione della conformità è stabilito a norma del diritto nazionale e ha personalità giuridica.
3. Un organismo di valutazione della conformità è un organismo terzo indipendente dall’organizzazione o dal prodotto che valuta.
Un organismo appartenente a un’associazione di imprese o a una federazione professionale che rappresenti le imprese coinvolte nella progettazione, nella fabbricazione, nella fornitura, nell’assemblaggio, nell’utilizzo o nella manutenzione dei prodotti che esso valuta può essere considerato un organismo di tale tipo, a condizione che siano dimostrate la sua indipendenza e l’assenza di qualsiasi conflitto di interesse.
4. Un organismo di valutazione della conformità, i suoi alti dirigenti e il personale incaricato di svolgere le funzioni di valutazione della conformità non sono né il progettista, né il fabbricante, né il fornitore, né l’installatore, né l’acquirente, né il proprietario, né l’utilizzatore o il responsabile della manutenzione dei prodotti che essi valutano, né il rappresentante di uno di tali soggetti. Ciò non preclude l’uso dei prodotti valutati che sono necessari per il funzionamento dell’organismo di valutazione della conformità o l’uso di tali prodotti per scopi privati.
L’organismo di valutazione della conformità, i suoi alti dirigenti e il personale incaricato di svolgere le funzioni di conformità non intervengono direttamente nella progettazione o fabbricazione, nella commercializzazione, nell’installazione, nell’utilizzo o nella manutenzione di tali prodotti, né rappresentano i soggetti impegnati in tali attività. Essi non intraprendono alcuna attività che possa essere in conflitto con la loro indipendenza di giudizio o la loro integrità per quanto riguarda le attività di valutazione della conformità per cui sono notificati. Ciò vale in particolare per i servizi di consulenza.
Gli organismi di valutazione della conformità garantiscono che le attività delle loro affiliate o dei loro subappaltatori non si ripercuotano sulla riservatezza, sull’obiettività o sull’imparzialità delle loro attività di valutazione della conformità.
5. Gli organismi di valutazione della conformità e il loro personale svolgono le attività di valutazione della conformità con il massimo grado di integrità professionale e competenza tecnica richiesta nel campo specifico e sono liberi da qualsiasi pressione e incentivo, soprattutto di ordine finanziario, che possa influenzare il loro giudizio o i risultati delle loro attività di valutazione della conformità, in particolare da parte di persone o gruppi di persone interessati ai risultati di tali attività.
6. Un organismo di valutazione della conformità è in grado di svolgere le funzioni di valutazione della conformità a esso conferite dalle disposizioni degli articoli da 19 a 24 e per i quali è stato notificato, indipendentemente dal fatto che tali funzioni siano svolte dall’organismo di valutazione della conformità stesso oppure per suo conto e sotto la sua responsabilità.
In ogni momento, per ogni procedura di valutazione della conformità e per ogni tipo o categoria di prodotti per i quali è stato notificato, l’organismo di valutazione della conformità ha a sua disposizione:
a)
personale necessario con conoscenze tecniche ed esperienza sufficiente e appropriata per svolgere le funzioni di valutazione della conformità;
b)
descrizioni adeguate delle procedure secondo le quali avviene la valutazione della conformità, garantendo la trasparenza e la riproducibilità di tali procedure.
Esso predispone una politica e procedure appropriate che distinguono le funzioni svolte in qualità di organismo notificato dalle altre attività;
c)
procedure per svolgere le attività che tengano debitamente conto delle dimensioni di un’impresa, del settore in cui opera, della sua struttura, del grado di complessità della tecnologia del prodotto in questione e della natura seriale o di massa del processo produttivo.
Esso dispone dei mezzi necessari per svolgere le funzioni tecniche e amministrative connesse alle attività di valutazione della conformità in modo appropriato e ha accesso a tutti gli strumenti o impianti necessari.
7. Il personale responsabile dell’esecuzione delle attività di valutazione della conformità dispone di quanto segue:
a)
solida formazione tecnica e professionale per tutte le attività di valutazione della conformità in relazione alle quali l’organismo di valutazione della conformità è stato notificato;
b)
soddisfacenti conoscenze delle prescrizioni relative alle valutazioni che esegue e un’adeguata autorità per eseguire tali valutazioni;
c)
conoscenza e comprensione adeguate dei requisiti essenziali, delle norme armonizzate applicabili, della pertinente normativa di armonizzazione dell’Unione e della normativa nazionale applicabile;
d)
capacità di redigere certificati, verbali e relazioni atti a dimostrare che le valutazioni sono state eseguite.
8. È garantita l’imparzialità degli organismi di valutazione della conformità, dei loro alti dirigenti e del personale addetto alle valutazioni.
La remunerazione degli alti dirigenti e del personale addetto alle valutazioni di un organismo di valutazione della conformità non dipende dal numero di valutazioni eseguite o dai risultati di tali valutazioni.
9. Gli organismi di valutazione della conformità sottoscrivono un contratto di assicurazione di responsabilità civile, a meno che tale responsabilità non sia coperta dallo Stato membro conformemente al proprio diritto nazionale o che lo Stato membro stesso non sia direttamente responsabile della valutazione della conformità.
10. Il personale di un organismo di valutazione della conformità è tenuto al segreto professionale su tutte le informazioni di cui viene a conoscenza nell’esercizio delle proprie funzioni a norma degli articoli da 19 a 24 o di qualsiasi disposizione di diritto interno che vi dà effetto, tranne nei confronti delle autorità competenti dello Stato membro in cui esercita le sue attività. Sono tutelati i diritti di proprietà.
11. Gli organismi di valutazione della conformità partecipano alle attività di normalizzazione pertinenti e alle attività del gruppo di coordinamento degli organismi notificati istituito a norma dell’articolo 42, o garantiscono che il loro personale addetto alle valutazioni ne sia informato, e applicano come orientamenti generali le decisioni ed i documenti amministrativi prodotti da tale gruppo.
Articolo 31
Presunzione di conformità
Qualora dimostri la propria conformità ai criteri stabiliti nelle pertinenti norme armonizzate o in parti di esse i cui riferimenti sono stati pubblicati nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea, un organismo di valutazione della conformità è considerato conforme alle prescrizioni di cui all’articolo 30, nella misura in cui le norme applicabili armonizzate coprano tali prescrizioni.
Articolo 32
Affiliate e subappaltatori degli organismi notificati
1. Un organismo notificato, qualora subappalti funzioni specifiche connesse alla valutazione della conformità oppure ricorra a un’affiliata, garantisce che il subappaltatore o l’affiliata rispettino le prescrizioni di cui all’articolo 30 e ne informa l’autorità notificante.
2. Gli organismi notificati si assumono la completa responsabilità delle funzioni eseguite da subappaltatori o affiliate, ovunque questi siano stabiliti.
3. Le attività possono essere subappaltate o eseguite da un’affiliata solo con il consenso del cliente.
4. Gli organismi notificati mantengono a disposizione dell’autorità notificante i documenti pertinenti riguardanti la valutazione delle qualifiche del subappaltatore o dell’affiliata e del lavoro eseguito da questi ultimi a norma degli articoli da 19 a 24.
Articolo 33
Domanda di notifica
1. L’organismo di valutazione della conformità presenta una domanda di notifica all’autorità notificante dello Stato membro in cui è stabilito.
2. La domanda di cui al paragrafo 1 è accompagnata da una descrizione delle attività di valutazione della conformità, del modulo o dei moduli di valutazione della conformità e del prodotto o dei prodotti per i quali tale organismo dichiara di essere competente, nonché da un certificato di accreditamento, se disponibile, rilasciato da un organismo nazionale di accreditamento che attesti che l’organismo di valutazione della conformità è conforme alle prescrizioni di cui all’articolo 30.
3. Qualora non possa fornire un certificato di accreditamento, l’organismo di valutazione della conformità fornisce all’autorità notificante tutte le prove documentali necessarie per la verifica, il riconoscimento e il controllo periodico della sua conformità alle prescrizioni di cui all’articolo 30.
Articolo 34
Procedura di notifica
1. Le autorità notificanti possono notificare solo gli organismi di valutazione della conformità che rispettino le prescrizioni di cui all’articolo 30.
2. Le autorità notificanti notificano alla Commissione e agli altri Stati membri utilizzando lo strumento elettronico di notifica elaborato e gestito dalla Commissione.
3. La notifica include tutti i dettagli delle attività di valutazione della conformità, il modulo o i moduli di valutazione della conformità, il prodotto o i prodotti interessati e la relativa attestazione di competenza.
4. Qualora una notifica non sia basata su un certificato di accreditamento di cui all’articolo 33, paragrafo 2, l’autorità notificante fornisce alla Commissione e agli altri Stati membri le prove documentali che attestino la competenza dell’organismo di valutazione della conformità nonché le disposizioni predisposte per fare in modo che tale organismo sarà controllato periodicamente e continuerà a soddisfare le prescrizioni di cui all’articolo 30.
5. L’organismo interessato può eseguire le attività di organismo notificato solo se non sono sollevate obiezioni da parte della Commissione o degli altri Stati membri entro due settimane dalla notifica, qualora sia usato un certificato di accreditamento, o entro i due mesi successivi a una notifica, qualora non sia usato un accreditamento.
Solo tale organismo è considerato un organismo notificato ai fini della presente direttiva.
6. Eventuali modifiche pertinenti successive riguardanti la notifica sono comunicate alla Commissione e agli altri Stati membri.
Articolo 35
Numeri di identificazione ed elenchi degli organismi notificati
1. La Commissione assegna un numero di identificazione a ciascun organismo notificato.
Essa assegna un numero unico anche se l’organismo è notificato a norma di diversi atti dell’Unione.
Gli Stati membri assegnano inoltre un codice di identificazione all’organismo notificato che è stato autorizzato da un’autorità notificante ad effettuare le valutazioni della conformità post-costruzione.
2. La Commissione rende pubblico l’elenco degli organismi notificati a norma della presente direttiva, inclusi i numeri e, se del caso, i codici di identificazione loro assegnati e le attività per le quali sono stati notificati.
La Commissione garantisce che tale elenco sia tenuto aggiornato.
Articolo 36
Modifiche delle notifiche
1. Qualora accerti o sia informata del fatto che un organismo notificato non è più conforme alle prescrizioni di cui all’articolo 30 o non adempie ai suoi obblighi, l’autorità notificante limita, sospende o ritira la notifica, a seconda dei casi, in funzione della gravità del mancato rispetto di tali prescrizioni o dell’inadempimento di tali obblighi. L’autorità notificante ne informa immediatamente la Commissione e gli altri Stati membri.
2. In caso di limitazione, sospensione o ritiro della notifica, o quando l’organismo notificato abbia cessato la propria attività, lo Stato membro notificante adotta le misure appropriate per garantire che le pratiche di tale organismo siano evase da un altro organismo notificato o siano messe a disposizione delle autorità notificanti e di vigilanza del mercato responsabili, su loro richiesta.
Articolo 37
Contestazione della competenza degli organismi notificati
1. La Commissione indaga su tutti i casi in cui abbia dubbi o siano portati alla sua attenzione dubbi sulla competenza di un organismo notificato o sul rispetto di un organismo notificato delle prescrizioni e responsabilità cui è soggetto.
2. Lo Stato membro notificante fornisce alla Commissione, su richiesta, tutte le informazioni relative alla base della notifica o del mantenimento della competenza dell’organismo in questione.
3. La Commissione garantisce la riservatezza di tutte le informazioni sensibili raccolte nel corso delle sue indagini.
4. La Commissione, qualora accerti che un organismo notificato non soddisfa o non soddisfa più le prescrizioni per la sua notifica, adotta un atto di esecuzione con cui chiede allo Stato membro notificante di adottare le misure correttive necessarie, incluso, se necessario, il ritiro della notifica.
Tale atto di esecuzione è adottato secondo la procedura consultiva di cui all’articolo 50, paragrafo 2.
Articolo 38
Obblighi operativi degli organismi notificati
1. Gli organismi notificati eseguono le valutazioni della conformità secondo le procedure di valutazione della conformità di cui agli articoli da 19 a 24.
2. Le valutazioni della conformità sono eseguite in modo proporzionale, evitando oneri superflui per gli operatori economici e gli importatori privati. Gli organismi di valutazione della conformità svolgono le loro attività tenendo debitamente conto delle dimensioni di un’impresa, del settore in cui opera, della sua struttura, del grado di complessità della tecnologia del prodotto in questione e della natura di massa o seriale del processo produttivo.
Nel far ciò essi rispettano tuttavia il grado di rigore e il livello di protezione necessari per la conformità del prodotto alla presente direttiva.
3. Qualora un organismo notificato riscontri che i requisiti di cui all’articolo 4, paragrafo 1, e all’allegato I o alle norme armonizzate corrispondenti non sono state rispettate da un fabbricante o da un importatore privato, chiede a tale fabbricante o importatore privato di adottare le misure correttive appropriate e non rilascia un certificato di conformità.
4. Un organismo notificato che nel corso del monitoraggio della conformità successivo al rilascio di un certificato riscontri che un prodotto non è più conforme chiede al fabbricante di adottare le misure correttive opportune e, se necessario, sospende o ritira il certificato.
5. Qualora non siano adottate misure correttive o queste non producano il risultato richiesto, l’organismo notificato limita, sospende o ritira i certificati, a seconda dei casi.
Articolo 39
Procedura di ricorso
Gli Stati membri garantiscono la disponibilità di una procedura di ricorso contro le decisioni degli organismi notificati.
Articolo 40
Obbligo di informazione a carico degli organismi notificati
1. Gli organismi notificati informano l’autorità notificante:
a)
di qualunque rifiuto, limitazione, sospensione o ritiro di un certificato;
b)
di qualunque circostanza che possa influire sull’ambito e sulle condizioni della notifica;
c)
di eventuali richieste di informazioni che abbiano ricevuto dalle autorità di vigilanza del mercato in relazione alle attività di valutazione della conformità;
d)
su richiesta, delle attività di valutazione della conformità eseguite nell’ambito della loro notifica e di qualsiasi altra attività, incluse quelle transfrontaliere e di subappalto.
2. Gli organismi notificati forniscono agli altri organismi notificati a norma della presente direttiva che esercitano attività di valutazione della conformità simili che coprono gli stessi prodotti, informazioni pertinenti sulle questioni relative ai risultati negativi e, su richiesta, ai risultati positivi delle valutazioni della conformità.
Articolo 41
Scambio di esperienze
La Commissione provvede all’organizzazione di uno scambio di esperienze tra le autorità nazionali degli Stati membri responsabili della politica di notifica.
Articolo 42
Coordinamento degli organismi notificati
La Commissione garantisce che sia istituito un appropriato sistema di coordinamento e di cooperazione tra organismi notificati a norma della presente direttiva e che funzioni correttamente sotto forma di gruppo settoriale o di gruppo di organismi notificati.
Gli Stati membri garantiscono che gli organismi da essi notificati partecipino al lavoro di tale o tali gruppi direttamente o mediante rappresentanti designati.
CAPO VI
VIGILANZA DEL MERCATO DELL’UNIONE, CONTROLLO DEI PRODOTTI CHE ENTRANO NEL MERCATO DELL’UNIONE E PROCEDURE DI SALVAGUARDIA
Articolo 43
Vigilanza del mercato dell’Unione e controllo dei prodotti che entrano nel mercato dell’Unione
L’articolo 15, paragrafo 3 e gli articoli da 16 a 29 del regolamento (CE) n. 765/2008 si applicano ai prodotti oggetto della presente direttiva.
Articolo 44
Procedura a livello nazionale per i prodotti che comportano rischi
1. Le autorità di vigilanza del mercato di uno degli Stati membri, qualora abbiano sufficienti ragioni per ritenere che un prodotto oggetto della presente direttiva rappresenti un rischio per la salute o la sicurezza delle persone, per le cose o per l’ambiente, effettuano una valutazione del prodotto interessato che investa i requisiti pertinenti di cui alla presente direttiva. Gli operatori economici interessati o l’importatore privato cooperano, ove necessario, con le autorità di vigilanza del mercato.
Nel caso di un operatore economico, se, attraverso tale valutazione, le autorità di vigilanza del mercato concludono che il prodotto non rispetta i requisiti di cui alla presente direttiva, esse chiedono tempestivamente all’operatore economico interessato di adottare le opportune misure correttive al fine di rendere il prodotto conforme ai suddetti requisiti, di ritirarlo dal mercato o di richiamarlo entro un termine ragionevole, proporzionato alla natura del rischio, da esse prescritto.
Nel caso di un importatore privato, qualora, nel corso di tale valutazione, le autorità di vigilanza del mercato constatino che il prodotto non rispetta i requisiti di cui alla presente direttiva, l’importatore privato è informato tempestivamente delle opportune misure correttive da adottare al fine di rendere il prodotto conforme a detti requisiti, sospenderne la messa in servizio o sospenderne l’uso, in proporzione alla natura del rischio.
Le autorità di vigilanza del mercato ne informano l’organismo notificato competente.
L’articolo 21 del regolamento (CE) n. 765/2008 si applica alle misure di cui al presente paragrafo, secondo e terzo comma.
2. Qualora ritengano che la non conformità non sia limitata al territorio nazionale, le autorità di vigilanza del mercato informano la Commissione e gli altri Stati membri dei risultati della valutazione e dei provvedimenti che hanno chiesto all’operatore economico interessato di adottare.
3. L’operatore economico assicura che siano adottate le opportune misure correttive nei confronti di tutti i prodotti interessati che esso ha messo a disposizione sul mercato in tutta l’Unione.
L’importatore privato assicura che siano adottate le opportune misure correttive nei confronti del prodotto che ha importato nell’Unione per uso proprio.
4. Qualora l’operatore economico interessato non adotti le misure correttive adeguate entro il termine di cui al paragrafo 1, secondo comma, le autorità di vigilanza del mercato adottano tutte le opportune misure provvisorie per proibire o limitare la messa a disposizione del prodotto sul loro mercato nazionale, per ritirarlo da tale mercato o per richiamarlo.
Qualora l’importatore privato non adotti le misure correttive adeguate, le autorità di vigilanza del mercato adottano tutte le opportune misure provvisorie per proibire la messa in servizio del prodotto o vietarne o limitarne l’uso nel loro territorio.
Le autorità di vigilanza del mercato informano senza indugio la Commissione e gli altri Stati membri di tali misure.
5. Le informazioni di cui al paragrafo 4 includono tutti gli elementi disponibili, in particolare i dati necessari per identificare il prodotto non conforme, la sua origine, la natura della presunta non conformità e dei rischi connessi, la natura e la durata delle misure nazionali adottate, nonché gli argomenti espressi dall’operatore economico interessato o dall’importatore privato. In particolare, le autorità di vigilanza del mercato indicano se la non conformità sia dovuta:
a)
alla mancata rispondenza del prodotto alle prescrizioni relative alla salute o alla sicurezza delle persone e alla tutela delle cose o dell’ambiente previste dalla presente direttiva; o
b)
a carenze delle norme armonizzate di cui all’articolo 14 che conferiscono la presunzione di conformità.
6. Gli Stati membri diversi dallo Stato membro che ha avviato la procedura a norma del presente articolo informano senza indugio la Commissione e gli altri Stati membri di tutti i provvedimenti adottati, di ogni informazione supplementare a loro disposizione sulla non conformità del prodotto interessato e, in caso di disaccordo con la misura nazionale notificata, delle loro obiezioni.
7. Qualora, entro tre mesi dal ricevimento delle informazioni di cui al paragrafo 4, uno Stato membro o la Commissione non sollevino obiezioni contro la misura provvisoria adottata da uno Stato membro, tale misura è ritenuta giustificata.
8. Gli Stati membri garantiscono che siano adottate senza indugio le opportune misure restrittive in relazione al prodotto in questione, quale il ritiro del prodotto dal loro mercato.
Articolo 45
Procedura di salvaguardia dell’Unione
1. Se, al termine della procedura di cui all’articolo 44, paragrafi 3 e 4, sono sollevate obiezioni contro una misura adottata da uno Stato membro o se la Commissione ritiene la misura nazionale contraria alla normativa dell’Unione, la Commissione si consulta senza indugio con gli Stati membri e con l’operatore o gli operatori economici interessati o l’importatore privato e valuta la misura nazionale. Sulla base dei risultati di tale valutazione, la Commissione adotta un atto di esecuzione inteso a determinare se la misura nazionale sia giustificata o meno.
La Commissione indirizza la propria decisione a tutti gli Stati membri e la comunica immediatamente ad essi e all’operatore o agli operatori economici interessati o all’importatore privato.
2. Se la misura nazionale è ritenuta giustificata, tutti gli Stati membri adottano le misure necessarie a garantire che il prodotto non conforme sia ritirato dal loro mercato e ne informano la Commissione. Se la misura nazionale è ritenuta ingiustificata, lo Stato membro interessato provvede a ritirarla.
3. Se la misura nazionale è ritenuta giustificata e la non conformità del prodotto è attribuita a carenze delle norme armonizzate di cui all’articolo 44, paragrafo 5, lettera b), della presente direttiva, la Commissione applica la procedura di cui all’articolo 11 del regolamento (UE) n. 1025/2012.
Articolo 46
Non conformità formale
1. Fatto salvo l’articolo 44, se uno Stato membro giunge a una delle seguenti conclusioni, chiede all’operatore economico interessato o all’importatore privato di porre fine allo stato di non conformità in questione:
a)
la marcatura CE è stata apposta in violazione dell’articolo 16, dell’articolo 17 o dell’articolo 18;
b)
la marcatura CE di cui all’articolo 17 non è stata apposta;
c)
la dichiarazione di conformità UE o la dichiarazione di cui all’allegato III non è stata redatta;
d)
la dichiarazione di conformità UE o la dichiarazione di cui all’allegato III non sono state redatte correttamente;
e)
la documentazione tecnica non è disponibile o non è completa;
f)
le informazioni di cui all’articolo 7, paragrafo 6, o all’articolo 9, paragrafo 3, sono assenti, false o incomplete;
g)
qualsiasi altra prescrizione amministrativa di cui all’articolo 7 o all’articolo 9 non è rispettata.
2. Se la non conformità di cui al paragrafo 1 permane, lo Stato membro interessato adotta tutte le opportune misure per limitare o proibire la messa a disposizione sul mercato del prodotto o garantisce che sia richiamato o ritirato dal mercato oppure, nel caso di un prodotto importato da un importatore privato per uso proprio, che il suo uso sia vietato o limitato.
CAPO VII
ATTI DELEGATI E ATTI DI ESECUZIONE
Articolo 47
Delega di potere
Alla Commissione è conferito il potere di adottare atti delegati conformemente all’articolo 48 per modificare quanto segue:
a)
al fine di tener conto dei progressi delle conoscenze tecniche e dei nuovi dati scientifici:
i)
l’allegato I, punti 2.3, 2.4 e 2.5 nonché la parte B, sezione 3, e la parte C, sezione 3;
ii)
gli allegati VII e IX; e
b)
l’allegato V al fine di tener conto dei progressi delle conoscenze tecniche, dell’opportunità di assicurare la conformità equivalente e dei nuovi dati scientifici.
Articolo 48
Esercizio della delega
1. Il potere di adottare atti delegati è conferito alla Commissione alle condizioni stabilite nel presente articolo.
2. Il potere di adottare atti delegati di cui all’articolo 47 è conferito alla Commissione per un periodo di cinque anni a decorrere dal 17 gennaio 2014. La Commissione elabora una relazione sulla delega di potere al più tardi nove mesi prima della scadenza del periodo di cinque anni. La delega di potere è tacitamente prorogata per periodi di identica durata, a meno che il Parlamento europeo o il Consiglio non si oppongano a tale proroga al più tardi tre mesi prima della scadenza di ciascun periodo.
3. La delega di potere di cui all’articolo 47 può essere revocata in qualsiasi momento dal Parlamento europeo o dal Consiglio. La decisione di revoca pone fine alla delega di potere ivi specificata. Gli effetti della decisione decorrono dal giorno successivo alla pubblicazione della decisione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea o da una data successiva ivi specificata. Essa non pregiudica la validità degli atti delegati già in vigore.
4. Non appena adotta un atto delegato, la Commissione ne dà contestualmente notifica al Parlamento europeo e al Consiglio.
5. L’atto delegato adottato ai sensi dell’articolo 47 entra in vigore solo se né il Parlamento europeo né il Consiglio hanno sollevato obiezioni entro il termine di due mesi dalla data in cui esso è stato loro notificato o se, prima della scadenza di tale termine, sia il Parlamento europeo che il Consiglio hanno informato la Commissione che non intendono sollevare obiezioni. Tale termine è prorogato di due mesi su iniziativa del Parlamento europeo o del Consiglio.
Articolo 49
Atti di esecuzione
1. Al fine di tener conto dei progressi delle conoscenze tecniche e assicurare l’applicazione uniforme della presente direttiva, la Commissione può adottare atti di esecuzione in merito a quanto segue:
a)
procedure particolareggiate per l’attuazione dell’articolo 24, tenendo conto delle specifiche esigenze della valutazione della conformità dei prodotti oggetto della presente direttiva;
b)
l’applicazione dettagliata delle categorie di progettazione delle unità da diporto di cui all’allegato I, parte A, punto 1, anche con riguardo all’uso della terminologia relativa alle condizioni atmosferiche e le scale di misurazione ivi utilizzate;
c)
procedure particolareggiate per l’identificazione dell’unità da diporto di cui all’allegato I, parte A, punto 2.1, compresi il chiarimento della terminologia e l’assegnazione e la gestione dei codici dei fabbricanti assegnati ai fabbricanti stabiliti fuori dell’Unione;
d)
le informazioni sulla targhetta del costruttore di cui all’allegato I, parte A, punto 2.2;
e)
l’applicazione delle normative sui fanali di navigazione di cui all’allegato I, parte A, punto 5.7;
f)
disposizioni relative alla prevenzione degli scarichi di cui all’allegato I, parte A, punto 5.8, in particolare per quanto riguarda il funzionamento dei serbatoi;
g)
l’installazione e il collaudo degli apparecchi a gas e degli impianti del gas fissi sulle unità da diporto;
h)
il formato e il contenuto dei manuali del proprietario;
i)
il formato e il contenuto del questionario informativo che deve essere compilato dagli Stati membri previsto all’articolo 51.
Tali atti di esecuzione sono adottati secondo la procedura d’esame di cui all’articolo 50, paragrafo 3.
2. Per imperativi motivi di urgenza debitamente giustificati, qualora un prodotto comporti un rischio grave per la sicurezza e la salute delle persone, per le cose o per l’ambiente, con riguardo al paragrafo 1, lettere a), b), e), f) e g), la Commissione adotta atti di esecuzione immediatamente applicabili secondo la procedura di cui all’articolo 50, paragrafo 4.
Articolo 50
Procedura di comitato
1. La Commissione è assistita da un comitato. Esso è un comitato ai sensi del regolamento (UE) n. 182/2011.
2. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applica l’articolo 4 del regolamento (UE) n. 182/2011.
3. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applica l’articolo 5 del regolamento (UE) n. 182/2011.
4. Nei casi in cui è fatto riferimento al presente paragrafo, si applica l’articolo 8 del regolamento (UE) n. 182/2011, in combinato disposto con l’articolo 5.
5. Il comitato è consultato dalla Commissione su qualsiasi questione per la quale il regolamento (UE) n. 1025/2012 o altra normativa dell’Unione richiedono la consultazione di esperti di settore.
6. Il comitato può inoltre esaminare qualsiasi altra questione relativa all’applicazione della presente direttiva sollevata dal suo presidente o da un rappresentante di uno Stato membro conformemente al suo regolamento interno.
CAPO VIII
DISPOSIZIONI AMMINISTRATIVE SPECIFICHE
Articolo 51
Informazione
Entro il 18 gennaio 2021, e successivamente ogni cinque anni, gli Stati membri compilano un questionario predisposto dalla Commissione sull’applicazione della presente direttiva.
Entro il 18 gennaio 2022, e successivamente ogni cinque anni, la Commissione, tenuto conto delle risposte degli Stati membri al questionario di cui al primo comma, elabora e presenta al Parlamento europeo e al Consiglio una relazione sull’applicazione della presente direttiva.
Articolo 52
Riesame
Entro il 18 gennaio 2022 la Commissione riferisce al Parlamento europeo e al Consiglio su quanto segue:
a)
la fattibilità tecnica di un’ulteriore riduzione delle emissioni dei motori di propulsione marini e dell’introduzione di requisiti per le emissioni evaporative e i sistemi di alimentazione del carburante applicabili a motori e sistemi di propulsione, tenendo conto dell’efficienza in termini di costi delle tecnologie e della necessità di concordare valori armonizzati a livello mondiale per il settore, tenendo in considerazione eventuali importanti iniziative di mercato; e
b)
l’impatto sulle informazioni al consumatore e sui fabbricanti, in particolare le piccole e medie imprese, delle categorie di progettazione delle unità da diporto di cui all’allegato I, che si basano sulla resistenza alla forza del vento e all’altezza d’onda significativa, tenendo conto dell’evoluzione nella normalizzazione internazionale. Tale relazione comprende una valutazione dell’opportunità di prevedere ulteriori specifiche o suddivisioni per le categorie di progettazione delle unità da diporto e propone, se del caso, ulteriori sottocategorie.
Le relazioni di cui al primo comma, lettere a) e b), sono corredate, se del caso, di proposte legislative.
Articolo 53
Sanzioni
Gli Stati membri stabiliscono le norme sulle sanzioni, che possono comprendere sanzioni penali per le violazioni gravi, applicabili in caso di violazione delle disposizioni nazionali adottate a norma della presente direttiva e adottano tutte le misure necessarie per garantirne l’applicazione.
Le sanzioni previste sono effettive, proporzionate e dissuasive e possono essere inasprite se l’operatore economico o l’importatore privato interessato ha precedentemente commesso un’analoga violazione della presente direttiva.
CAPO IX
DISPOSIZIONI TRANSITORIE E FINALI
Articolo 54
Recepimento
1. Gli Stati membri adottano e pubblicano, entro il 18 gennaio 2016, le disposizioni legislative, regolamentari e amministrative necessarie per conformarsi alla presente direttiva. Essi comunicano immediatamente alla Commissione il testo di tali disposizioni.
Essi applicano tali disposizioni a decorrere dal 18 gennaio 2016. Le disposizioni adottate dagli Stati membri contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate di tale riferimento all’atto della pubblicazione ufficiale. Le modalità del riferimento sono stabilite dagli Stati membri.
2. Gli Stati membri comunicano alla Commissione il testo delle disposizioni fondamentali di diritto interno che adottano nel settore disciplinato dalla presente direttiva.
Articolo 55
Periodo transitorio
1. Gli Stati membri non impediscono la messa a disposizione sul mercato o la messa in servizio dei prodotti contemplati dalla direttiva 94/25/CE conformi a tale direttiva e immessi sul mercato o messi in servizio prima del 18 gennaio 2017.
2. Gli Stati membri non impediscono la messa a disposizione sul mercato o la messa in servizio dei motori di propulsione ad accensione comandata (AC) fuoribordo con potenza pari o inferiore a 15 kW conformi ai limiti di emissione di gas di scarico della fase I di cui all’allegato I, parte B, punto 2.1, fabbricati da piccole e medie imprese come definite nella raccomandazione 2003/361/CE della Commissione (14) e immessi sul mercato prima del 18 gennaio 2020.
Articolo 56
Abrogazione
La direttiva 94/25/CE è abrogata a decorrere dal 18 gennaio 2016. I riferimenti alla direttiva abrogata si intendono fatti alla presente direttiva.
Articolo 57
Entrata in vigore
La presente direttiva entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Articolo 58
Destinatari
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Strasburgo, il 20 novembre 2013