PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) 2015/262
ze dne 17. února 2015,
kterým se stanoví pravidla podle směrnic Rady 90/427/EHS a 2009/156/ES, pokud jde o metody identifikace koňovitých (nařízení o průkazu koňovitých)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Rady 90/427/EHS ze dne 26. června 1990 o zootechnických a genealogických podmínkách pro obchod s koňovitými uvnitř Společenství (1), a zejména na čl. 4 odst. 2 písm. c) a d), čl. 6 odst. 2 druhou odrážku a čl. 8 odst. 1 první pododstavec uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 2009/156/ES ze dne 30. listopadu 2009 o veterinárních pravidlech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí (2), a zejména na čl. 4 odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice 90/427/EHS stanoví zootechnické podmínky pro obchod s koňovitými uvnitř Unie. V souladu s touto směrnicí mají členské státy zajistit, aby evidované koňovité při jejich přesunu doprovázel identifikační doklad vydaný schválenými plemenářskými organizacemi či sdruženími chovatelů uvedenými ve směrnici.
(2)
Směrnice 2009/156/ES stanoví veterinární pravidla pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí. Stanoví, že evidovaní koňovití musí být identifikováni prostřednictvím identifikačního dokladu vydaného v souladu se směrnicí 90/427/EHS nebo mezinárodním sdružením či organizací, která je odpovědná za dostihové a závodní koně. Koňovití pro chov a produkci se mají identifikovat pomocí metody stanovené Komisí.
(3)
Nařízení Komise (ES) č. 504/2008 (3), které je použitelné ode dne 1. července 2009, stanoví pravidla pro identifikaci koňovitých narozených v Unii nebo dovezených do Unie a zavádí identifikační doklad pro koňovité (průkaz koně), jenž představuje víceúčelový doklad v oblasti zdraví zvířat, veřejného zdraví, zootechniky i jezdeckého sportu. Toto nařízení, které považuje identifikační doklad za zásadní prvek systému pro identifikaci koňovitých, počítá pouze s možností začlenit informace obsažené v databázích různých vydávajících orgánů do centrální databáze nebo tyto databáze propojit s centrální databází.
(4)
Členské státy se potýkají s určitými obtížemi při provádění opatření stanovených v nařízení (ES) č. 504/2008. Tyto obtíže se převážně týkají metody identifikace koňovitých prostřednictvím identifikačního dokladu.
(5)
Ze šetření provedených členskými státy vyplynulo, že identifikační doklad bývá předmětem závažných podvodů. Hlavní riziko zde představuje nezákonné znovuuvádění koňovitých, kteří byli dříve vyloučeni z porážky k lidské spotřebě a léčeni přípravky nepovolenými pro zvířata určená k produkci potravin, do potravinového řetězce. V důsledku přijetí rozhodnutí Komise 2000/68/ES (4) byly tisíce koňovitých definitivně vyloučeny z porážky k lidské spotřebě. Nedostatek alternativ k celoživotní péči o nadbytečné a nechtěné koňovité, kteří byli vyloučeni z porážky k lidské spotřebě, vedl k jejich zanedbávání či opuštění, což má závažné dopady na zdraví a dobré životní podmínky zvířat. Situace se ještě zhoršila v důsledku stávajících ekonomických poměrů, kdy si chovatelé často nemohou dovolit držet koňovité na konci jejich produktivního života. V některých členských státech tyto problémy nabyly takového významu, že příslušné orgány zahájily programy pro porážku nadbytečných koňovitých mimo potravinový řetězec.
(6)
V posledních letech se vyskytl nový jev, nezákonná pastva, postihující majitele pastvin, neboť ti se z právního hlediska stali držiteli koňovitých, a tak neúmyslně nabyli odpovědností podle nařízení (ES) č. 504/2008. Nejasný status těchto koňovitých může též hrát roli při správném uplatňování pravidel Unie v jiných oblastech.
(7)
Ukázalo se, že informace zaznamenané v databázi vydávajícího orgánu v okamžiku vydání identifikačního dokladu rychle ztrácejí na aktuálnosti. Je tedy nesmírně obtížné, ne-li zcela neproveditelné, aby příslušné orgány v rámci osvědčení nebo kontroly totožnosti ověřily, zda je daný identifikační doklad pravý či nikoli a zda jsou informace v něm obsažené aktuální a věrohodné a nedošlo k jejich podvodným změnám, zejména pokud jde o status zvířat jako určených na porážku, ale také z hlediska uplatňování příznivějších podmínek týkajících se zdraví a dobrých životních podmínek zvířat při přesunech evidovaných koňovitých.
(8)
Ve většině členských států nejsou databáze jednotlivých orgánů vydávajících průkazy navzájem propojeny, přičemž z právních a administrativních důvodů nebude v blízké době možné ustanovit jediný vydávající orgán. Proto se zavedení centralizované databáze jeví jako nejúčinnější řešení pro výměnu a synchronizaci údajů mezi jednotlivými subjekty podle směrnic 90/427/EHS a 2009/156/ES, jakož i nezbytné pro správu identifikačních dokladů koňovitých s cílem nejen poskytovat požadované záruky v oblasti zdraví zvířat, ale též umožnit provádění těch ustanovení právních předpisů Unie o dobrých životních podmínkách zvířat a veřejném zdraví, u nichž je nezbytnou podmínkou správná a spolehlivá identifikace koňovitých.
(9)
Šetření provedené Komisí v souvislosti s událostmi týkajícími se koňského masa v roce 2013 ukázalo, že dvacet tři členských států zřídilo centrální databázi a dva členské státy mají jednu databázi pro evidované koňovité a druhou pro koňovité pro chov a produkci. Tři členské státy, jež představují kolem 20 % z celkového počtu 6,7 milionu koňovitých v Unii, nemají žádnou centralizovanou databázi.
(10)
Je tudíž nezbytné revidovat systém Unie pro identifikaci koňovitých v zájmu zajištění jeho bezpečnosti, jakož i uživatelské vstřícnosti.
(11)
Na dovoz koňovitých na území uvedená v příloze I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 (5) se vztahují podmínky stanovené podle směrnice 2009/156/ES a je povolen ze třetích zemí uvedených v příloze rozhodnutí Komise 2004/211/ES (6). Obvykle jsou do Unie každoročně dovezeny přibližně 4 000 evidovaných koňovitých a koňovitých pro chov a produkci v souladu s podmínkami stanovenými v rozhodnutí Komise 93/197/EHS (7).
(12)
Použijí-li se celní postupy stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 (8), je třeba navíc odkázat na nařízení Rady (EHS) č. 706/73 (9). Nařízení (EHS) č. 706/73 stanoví, že od 1. září 1973 se na britské Normanské ostrovy a Ostrov Man vztahují pravidla Unie v oblasti veterinárních právních předpisů.
(13)
Rozhodnutí Komise 96/78/ES (10) stanoví kritéria pro zápis a evidování koňovitých do plemenných knih pro chovné účely. Uvedené rozhodnutí mimo jiné vyžaduje, že aby mohl být koňovitý zapsán do hlavního oddílu plemenné knihy svého plemene, musí být označen podle pravidel stanovených v plemenné knize jako hříbě pod matkou, což musí být přinejmenším doloženo potvrzením o pokrytí. V zájmu jednotnosti právních předpisů Unie a usnadnění jejich používání by neměla pravidla týkající se identifikačního dokladu bránit uplatňování pravidel týkajících se identifikace koňovitých pro účely jejich zápisu do plemenných knih.
(14)
Metody pro identifikaci koňovitých stanovené v tomto nařízení by rovněž měly být v souladu se zásadami, které zavedly chovatelské organizace schválené podle rozhodnutí Komise 92/353/EHS (11). V souladu s uvedeným rozhodnutím je na dané organizaci nebo spolku, které vedou plemennou knihu o původu daného plemene, aby stanovily zásady ohledně identifikace koňovitých a zásady pro rozčlenění plemenné knihy do tříd a linií zapisovaných do plemenné knihy.
(15)
V zájmu zajištění vysoké kvality identifikačních dokladů a záznamů o všech koňovitých v Unii by měly členské státy zajistit, aby systémy pro identifikaci evidovaných koňovitých, kteří byli zapsáni nebo evidováni do plemenných knih založených schválenými nebo uznanými chovatelskými organizacemi nebo sdruženími chovatelů, splňovaly, pokud jde o vydávání identifikačních dokladů, stanovené podmínky, kterými se musí řídit příslušné orgány při určování orgánů vydávajících identifikační doklady pro koňovité pro chov a produkci.
(16)
Definice „koňovitých“, přesně odpovídající oblasti působnosti čl. 2 písm. b) směrnice 2009/156/ES, by měla být v souladu s taxonomií používanou v právních předpisech Unie, např. v přílohách nařízení Rady (EHS) č. 3626/82 (12) a nařízení Komise (EU) č. 206/2010 (13).
(17)
Jelikož definice hospodářství stanovená ve směrnici Rady 92/35/EHS (14) zahrnuje přírodní rezervace, v nichž koňovití žijí volně, a je tudíž širší než definice stanovená ve směrnici 2009/156/ES, bylo by vhodné, aby definice hospodářství podle tohoto nařízení rovněž zahrnovala přírodní rezervace, ve kterých žijí koňovití volně.
(18)
Veterinární dozor nezbytný pro zajištění záruk v oblasti zdraví zvířat požadovaných v souladu se směrnicí 2009/156/ES lze zabezpečit pouze tehdy, je-li hospodářství, jak je definováno v uvedené směrnici, známo příslušnému orgánu. Obdobné požadavky vyplývají z použití části A kapitoly II oddílu I přílohy I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004 (15), pokud jde o koňovité určené k produkci potravin. Ovšem vzhledem k tomu, jak často k přesunům koňovitých dochází, není na místě zavádět systém, díky němuž by koňovití mohli být sledováni v reálném čase. Namísto toho by měly být identifikační údaje dostupné příslušnému orgánu, a proto je nezbytné, aby v každém členském státě existovala centrální databáze, která by spravovala informace o koňovitých držených v daném státě.
(19)
Právní předpisy Unie rozlišují mezi vlastníky a držiteli zvířat. Pojem „držitel“ zvířat je definován a používán v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1760/2000 (16). Oproti tomu směrnice 2009/156/ES odkazuje na majitele nebo chovatele zvířat. Kombinovaná definice majitele a držitele je stanovena ve směrnici 92/35/EHS. Vzhledem k tomu, že podle právních předpisů Unie i jednotlivých členských států nemusí být majitel koňovitého nutně osobou odpovědnou za dané zvíře, je vhodné objasnit, že za identifikaci koňovitých v souladu s tímto nařízením odpovídá v první řadě držitel daného zvířete, který může, ale nemusí být jeho majitelem.
(20)
V souladu s právními přepisy členských států nebo na základě požadavku některých vydávajících orgánů se mají do identifikačního dokladu, a tudíž i do databáze vedené vydávajícím orgánem zapisovat informace o majiteli zvířete. Tyto údaje o vlastnictví, jakož i o změně vlastnictví, lze poskytnout prostřednictvím různých forem dokladů o vlastnictví nebo registračních karet, včetně tzv. „imatrikulační karty“ úspěšně používané v jednom z členských států.
(21)
Směrnice Rady 2008/73/ES (17) stanoví, že členské státy vypracují a průběžně aktualizují seznamy schválených zařízení ve veterinární a zootechnické oblasti a zpřístupňují je ostatním členským státům a veřejnosti. S cílem usnadnit přístup ostatních členských států a veřejnosti k seznamům schválených zařízení by měly členské státy dát tyto seznamy k dispozici elektronicky prostřednictvím informačních stránek na internetu. Komise by měla být členským státům nápomocna při zpřístupňování těchto seznamů ostatním členským státům a veřejnosti tím, že poskytne internetovou adresu stránky, na které budou uvedeny odkazy na informační internetové stránky jednotlivých členských států.
(22)
Pro usnadnění výměny informací mezi členskými státy elektronickou cestou a pro zajištění transparentnosti a srozumitelnosti je důležité, aby byly seznamy v celé Unii vytvářeny podle jednotného vzoru. Rozhodnutí Komise 2009/712/ES (18) proto stanoví vzory výše uvedených seznamů na internetových informačních stránkách zřízených členskými státy.
(23)
Nařízení (ES) č. 504/2008 stanoví, že koňovití nemohou být drženi, pokud nejsou identifikováni v souladu s uvedeným nařízením. Komise musela reagovat na četné stížnosti týkající se populací koně domácího žijících mimo hospodářství za podmínek, které neodpovídají podmínkám popsaným v uvedeném nařízení jako polodivoké podmínky. Je proto nezbytné upřesnit, že koňovití žijící v Unii musí být identifikováni, a dále stanovit výjimku pro případy, kdy tuto podmínku nelze splnit.
(24)
Koňovití žijící v Unii by měli být identifikováni prostřednictvím celoživotního identifikačního dokladu, v němž je uveden slovní a grafický popis koňovitého a záznamy o individuálních odznacích daného zvířete pro účely ověření totožnosti. Tyto odznaky mohou být vrozené, např. více než tři chlupové víry, kaštánky, barevné odznaky, neobvyklé poruchy oční pigmentace, specifické svalové prohlubně, ale též vysoce detailní struktury duhovky nebo sítnice či specifické genetické markery (DNA profil), nebo mohou být získané, např. depigmentace po otlaku sedlem, jizvy, včetně jizev po kastraci hřebců, nebo výžeh.
(25)
Identifikační doklady by měly být vydány pouze tehdy, jsou-li v nich vyplněny požadované identifikační údaje, které je třeba zaznamenat do databáze vydávajícího orgánu v souladu s tímto nařízením.
(26)
Kromě toho by mělo osvědčení o původu stanovené ve směrnici 90/427/EHS, které má být součástí identifikačního dokladu, uvádět všechny nezbytné informace, aby bylo zajištěno, že koňovití, kteří jsou převáděni mezi různými plemennými knihami, jsou zapsáni do třídy v plemenné knize, jejíž kritéria splňují.
(27)
V souladu s rozhodnutím Komise 96/510/ES (19) musí potvrzení o původu zvířete a osvědčení o plemenné příslušnosti u evidovaných koňovitých odpovídat identifikačnímu dokladu stanovenému v rozhodnutí Komise 93/623/EHS (20). Jelikož rozhodnutí 93/623/ES a 2000/68/ES byla zrušena nařízením (ES) č. 504/2008, je třeba jasně uvést, že veškeré odkazy na uvedená rozhodnutí by měly být pokládány za odkazy na toto nařízení.
(28)
Orgány vydávající identifikační doklady pro evidované koňovité by měly být organizace nebo sdružení, které vedou či zakládají plemenné knihy pro evidované koňovité a jsou úředně schváleny nebo uznány příslušným orgánem členského státu v souladu s rozhodnutím 92/353/EHS, nebo správní orgán dotyčného členského státu, který vede plemennou knihu, do níž je koňovitý zapsán nebo zaevidován pro chovné účely v souladu s rozhodnutím 96/78/ES. Jako orgány vydávající identifikační doklady pro evidované koňovité by měly mít možnost působit rovněž národní pobočky mezinárodních organizací nebo sdružení, které jsou odpovědné za dostihové a závodní koně a mají své sídlo v daném členském státě.
(29)
Členské státy by měly mít větší prostor pro vlastní rozhodování, pokud jde o vydávající orgány, které vydávají identifikační doklady pro koňovité pro chov a produkci. Mělo by být umožněno, aby tyto identifikační doklady vydával příslušný orgán, do jehož působnosti spadá hospodářství, kde je koňovitý v době identifikace držen, nebo vydávající orgán určený a kontrolovaný tímto příslušným orgánem.
(30)
Příslušný orgán odpovědný za schválení nebo uznání organizací či sdružení zakládajících plemenné knihy v souladu s přílohou rozhodnutí 92/353/EHS by měl spolupracovat s příslušným orgánem uvedeným v nařízení (ES) č. 882/2004 s cílem zajistit, případně i prostřednictvím přeshraniční spolupráce, aby byly identifikační doklady pro koňovité vydávány a používány v souladu s tímto nařízením.
(31)
Jelikož by všichni koňovití narození v Unii nebo do Unie dovezení měli být identifikováni v souladu s tímto nařízením prostřednictvím jedinečného identifikačního dokladu vydaného na celý jejich život, je třeba přijmout zvláštní ustanovení pro případy, kdy je status těchto zvířat jako „koňovitých pro chov a produkci“ změněn na status „evidovaných koňovitých“ ve smyslu směrnice 2009/156/ES. Vzhledem k dalekosáhlým dopadům takovéto změny na přesun koňovitých, obchod s nimi a jejich dovoz do Unie ze třetích zemí z hlediska použitelných veterinárních pravidel stanovených ve směrnici 2009/156/ES, ale též z hlediska pravidel týkajících se dobrých životních podmínek zvířat, která takové přesuny upravují v souladu s nařízením Rady (ES) č. 1/2005 (21), je nezbytné, aby měl příslušný orgán jednotné místo pro přístup, tzn. centrální databázi, k ověření identifikačních údajů koňovitých požadovaných pro účely osvědčení nebo úředních kontrol.
(32)
Pro zajištění souladu s definicí hospodářství stanovenou ve směrnici 92/35/EHS by měly být členské státy schopny zavést zvláštní režimy pro identifikaci koňovitých pohybujících se volně nebo v polodivokých podmínkách ve vymezených oblastech nebo územích, včetně přírodních rezervací. Takové odchylky od obecné povinnosti identifikovat koňovité by nicméně měly být poskytovány pouze v případech, kdy jsou tyto vymezené populace koňovitých žijících volně nebo v polodivokých podmínkách skutečně odděleny od koňovitých, kteří jsou jakýmkoli způsobem domestikováni, a nejenže nepodléhají lidské kontrole z hlediska jejich přežití a reprodukce, ale zůstávají též mimo oblast působnosti směrnice Rady 98/58/ES (22), která se nevztahuje na volně žijící zvířata.
(33)
Pro účely ověření totožnosti určitého koňovitého by měl identifikační doklad obsahovat především vysoce kvalitní popis zvířete sestávající ze slovního popisu koňovitého a jeho odznaků a z podrobného schématu s vyobrazením individuálních a rozlišujících odznaků daného koňovitého.
(34)
S cílem zajistit, aby byli koňovití v identifikačních dokladech, které je doprovázejí, správně popsáni, by se měly vydávající orgány řídit osvědčenými postupy a zajistit proškolení zaměstnanců pověřených popisem zvířat, například s pomocí pokynů Mezinárodní jezdecké federace (23) nebo společnosti Weatherbys (24).
(35)
Odznaky koňovitého a použité prostředky identifikace, které se společně využívají k ověření jeho totožnosti, by měly nejen vytvořit jednoznačnou spojitost mezi určitým koňovitým a jeho identifikačním dokladem, ale rovněž prokázat, že tento koňovitý podstoupil proces identifikace v souladu s tímto nařízením, takže pro jedno zvíře není vydán více než jeden identifikační doklad. Na mezinárodní úrovni se již u koňovitých v praxi široce využívají elektronické identifikátory (dále jen „elektronické odpovídače“). Tato technologie by měla být používána k zajištění úzké spojitosti mezi daným koňovitým a jeho identifikačním dokladem, ale měly by být umožněny i jiné metody ověřování totožnosti daného zvířete za předpokladu, že tyto alternativní metody poskytují rovnocenné záruky pro zabránění vícečetnému vydávání identifikačních dokladů.
(36)
Elektronické odpovídače používané k označování koňovitých a čtecí zařízení pro zobrazení kódu zabudovaného v odpovídači by měly splňovat mezinárodně dohodnuté normy. Tyto normy stanoví dva odlišné systémy pro zajištění jedinečnosti kódu elektronického odpovídače. Většina členských států provedla nařízení (ES) č. 504/2008 tak, že používá trojmístný alfanumerický kód země a řídí distribuci elektronických odpovídačů prostřednictvím svých příslušných orgánů.
(37)
Tento systém zajištění jedinečnosti kódu elektronického odpovídače by měl být začleněn do databází vedených vydávajícími orgány a do centrální databáze a uplatňován tak, aby nebyl narušen obchod a dovoz do Unie v případě koňovitých, kteří jsou označeni pomocí elektronického odpovídače zobrazujícího alfanumerický kód v jiné formě.
(38)
Směrnice Rady 90/425/EHS (25) stanoví veterinární kontroly, které se mají provádět u některých zvířat a produktů v místě určení. Stanoví zejména, že odesílatelé uvedení na osvědčení nebo dokladu stanoveném v uvedené směrnici musí na žádost příslušného orgánu členského státu určení a v míře nezbytné k provedení těchto kontrol ohlásit předem příjezd zvířat a produktů z jiného členského státu, a zejména pak povahu zásilky a předpokládané datum příjezdu. Toto oznámení se nevyžaduje u evidovaných koní vybavených identifikačními doklady podle směrnice 90/427/EHS.
(39)
Koňovití musí být sice vždy doprovázeni svým identifikačním dokladem v souladu s platnými právními předpisy Unie, ale měly by být umožněny výjimky z tohoto požadavku v případě, že je to nemožné nebo dokonce neproveditelné s ohledem na uchování identifikačního dokladu po celý život daného zvířete, nebo když tento doklad nebyl vydán s ohledem na to, že zvíře bude poraženo dříve, než dosáhne požadované věkové hranice pro identifikaci.
(40)
Členským státům by mělo být také umožněno povolovat zjednodušený identifikační doklad pro koňovité, kteří jsou přesouváni v rámci jejich území. V různých oblastech byly jako zařízení pro ukládání informací zavedeny plastikové karty se zabudovaným počítačovým čipem (dále jen „čipové karty“). Mělo by být umožněno vydávat tyto čipové karty jako další možnost kromě identifikačního dokladu a používat je za určitých podmínek místo identifikačního dokladu doprovázejícího evidované koňovité nebo koňovité pro chov a produkci při jejich přesunu v rámci členského státu.
(41)
Dále je třeba vzít v úvahu případy, kdy se původní identifikační doklad vydaný v souladu s tímto nařízením na celý život koňovitého ztratí, není již čitelný nebo obsahuje nesprávné informace nevyplývající z nezákonných praktik. Tato ustanovení by měla co nejlépe vylučovat nezákonné držení více než jednoho identifikačního dokladu, aby byl správně popsán status koňovitého jako určeného na porážku k lidské spotřebě. Tam, kde jsou k dispozici dostatečné a ověřitelné informace, by měl být vydán duplikát identifikačního dokladu, který se takto označí a který obvykle vylučuje daného koňovitého z porážky k lidské spotřebě. V ostatních případech by měl být vydán náhradní identifikační doklad, rovněž takto označený a vylučující daného koňovitého z porážky k lidské spotřebě, který by měl nadto dané zvíře klasifikovat jako koňovitého pro chov a produkci.
(42)
Uvedené postupy by se měly použít také u koňovitých, u nichž se přistoupí k identifikaci po lhůtě stanovené pro první identifikaci, neboť zde nemohou být vyloučeny podvodné praktiky a úmysl získat další identifikační doklad.
(43)
V některých případech, kdy jsou koňovití zapsáni nebo evidováni pro zápis do plemenných knih vedených chovatelskými organizacemi ve třetích zemích, jsou nezbytná zvláštní ustanovení umožňující, aby koňovitý zůstal evidován v takové plemenné knize, a současně zajišťující jeho vyloučení z potravinového řetězce příslušným zápisem do identifikačního dokladu.
(44)
V souladu se směrnicí 2009/156/ES je identifikační doklad nástrojem pro omezení přesunu koňovitých v případě výskytu ohniska nákazy v hospodářství, kde jsou drženi nebo chováni. Proto je třeba v případě ohniska určitých nákaz zajistit pozastavení platnosti tohoto identifikačního dokladu pro účely přesunu příslušným zápisem do identifikačního dokladu.
(45)
Směrnice 2009/156/ES kromě toho vyžaduje, aby byli evidovaní koňovití při opuštění hospodářství identifikováni prostřednictvím identifikačního dokladu, který musí zejména osvědčovat, že tito koňovití nepocházejí z hospodářství podléhajícího určitým zákazům. Je proto žádoucí stanovit, aby bylo vyplnění příslušného oddílu ve vzorovém identifikačním dokladu povinné u všech koňovitých, a odpovídajícím způsobem upravit jeho znění.
(46)
V případě, že koňovitý uhyne jinak než porážkou na jatkách, by měl orgán dohlížející na zpracování mrtvého zvířete v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009 (26) nebo na spálení v nízkokapacitních spalovacích zařízeních uvedených v kapitole III přílohy III nařízení Komise (EU) č. 142/2011 (27) vrátit vydávajícímu orgánu identifikační doklad, pokud podle vnitrostátních právních předpisů doprovází tělo zvířete, a mělo by být zajištěno, aby elektronický odpovídač nebo jiné alternativní prostředky použité k ověření totožnosti koňovitých nemohly být recyklovány.
(47)
Maso koňovitých, u nichž nebylo možno v době porážky vyjmout elektronický odpovídač, by mělo být prohlášeno za nevhodné k lidské spotřebě v souladu s kapitolou V oddílu II přílohy I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004, aby se tyto elektronické odpovídače nedostaly do potravinového řetězce. Aby se implantované elektronické odpovídače daly snadno lokalizovat, mělo by být stanoveno standardní místo implantace, které se zaznamená v identifikačních dokladech.
(48)
V souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 (28) jsou živá zvířata připravená pro uvedení na trh k lidské spotřebě definována jako potravina. Uvedené nařízení stanoví dalekosáhlé odpovědnosti provozovatelů potravinářských podniků ve všech stadiích produkce potravin, včetně sledovatelnosti zvířat určených k produkci potravin.
(49)
Koňovití pro chov a produkci, jakož i evidovaní koňovití se mohou stát v určitém stadiu života jatečnými koňovitými podle definice ve směrnici 2009/156/ES. Maso lichokopytníků, tj. koňovitých, je definováno v bodě 1 přílohy I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 (29), kterým se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu.
(50)
Poté, co byla v souladu s nařízením Komise (ES) č. 2076/2005 (30) ukončena přechodná opatření pro provádění nařízení (ES) č. 853/2004, (ES) č. 854/2004 a (ES) č. 882/2004, začaly od 1. ledna 2010 platit požadavky na informace o potravinovém řetězci u koňovitých.
(51)
Nařízení (ES) č. 853/2004 stanoví, že provozovatelé jatek mají obdržet a zkontrolovat informace o potravinovém řetězci s podrobnými údaji o původu, anamnéze a léčbě zvířat určených k produkci potravin a podle nich jednat. Příslušný orgán může povolit zaslání informací o potravinovém řetězci týkajících se domácích lichokopytníků najatka zároveň se zvířaty, a nikoli předem. Identifikační doklad doprovázející jatečné koňovité by měl proto být součástí informací o potravinovém řetězci.
(52)
Nařízení (ES) č. 854/2004 stanoví, že úřední veterinární lékař musí ověřit, zda daný provozovatel potravinářského podniku splnil svou povinnost zajistit, aby byla zvířata přijatá na porážku k lidské spotřebě řádně identifikována.
(53)
Nařízení (ES) č. 853/2004 stanoví, že provozovatelé potravinářských podniků musí zkontrolovat průkazy domácích lichokopytníků a ujistit se, že je dané zvíře určeno na porážku k lidské spotřebě, a pokud přijmou určité zvíře na porážku, musí odevzdat průkaz úřednímu veterinárnímu lékaři.
(54)
Vzhledem ke specifické situaci koňovitých, kteří se narodili jako zvířata druhů určených k produkci potravin, avšak nejsou vždy chováni za tímto účelem a ve většině případů nejsou po celou dobu svého života drženi provozovateli potravinářských podniků definovanými v čl. 3 odst. 3 nařízení (ES) č. 178/2002, je zapotřebí stanovit postup, kterým se zajistí plynulá návaznost od kontrol identifikačního dokladu z důvodů veřejného zdraví až po správu tohoto dokladu v souladu se směrnicí 2009/156/ES. Je tedy nezbytné, aby v každém členském státě existovala centrální databáze, aby bylo možné ověřit určité informace o identifikačním dokladu a v tomto dokladu předtím, než se přijme rozhodnutí o přijetí dotyčného zvířete na porážku k lidské spotřebě. V případě, kdy se informace o vyloučení z porážky k lidské spotřebě v oddílu II identifikačního dokladu neshodují s informacemi zaznamenanými v centrální databázi, měla by být rozhodující informace vedoucí k vyloučení daného koňovitého z porážky k lidské spotřebě, bez ohledu na to, kde je uvedena.
(55)
Směrnice Rady 96/22/ES (31) se vztahuje na hospodářská zvířata, včetně domácích lichokopytníků, jakož i na volně žijící zvířata těchto druhů, která byla odchována v hospodářství. Podle článku 7 uvedené směrnice je povoleno obchodovat před uplynutím ochranné lhůty s evidovanými koňovitými, kterým byla ze zootechnických důvodů podána veterinární léčiva obsahující allyltrenbolon nebo betasympatomimetika, pokud jsou splněny podmínky pro podání a druh i datum ošetření jsou uvedeny v osvědčení nebo v průvodních listinách doprovázejících tato zvířata.
(56)
V čl. 2 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 470/2009 (32) jsou zvířata určená k produkci potravin definována jako „zvířata chovaná, odchovaná, držená, poražená nebo odchycená za účelem produkce potravin“. Článek 16 uvedeného nařízení stanoví, že zvířatům určeným k produkci potravin je v Unii možné podávat pouze farmakologicky účinné látky, které jsou klasifikovány podle čl. 14 odst. 2 písm. a), b) nebo c) uvedeného nařízení, za předpokladu, že je toto podávání v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/82/ES (33).
(57)
Článek 6 směrnice 2001/82/ES stanoví, že veterinární léčivý přípravek smí být zaregistrován pro účely podání jednomu nebo více druhům zvířat určených k produkci potravin pouze v případě, že farmakologicky účinné látky, které obsahuje, jsou uvedeny v přílohách I, II nebo III nařízení (EHS) č. 2377/90. Pravidla obsažená v uvedených přílohách jsou nyní stanovena v nařízení Komise (EU) č. 37/2010 (34). Odchylně od těchto pravidel však může být veterinární léčivý přípravek obsahující farmakologicky účinné látky neuvedené v přílohách I, II nebo III nařízení (EHS) č. 2377/90 zaregistrován pro určitá zvířata z čeledi koňovitých, která byla v souladu s právními předpisy Unie v oblasti zdraví zvířat prohlášena za zvířata neurčená na porážku k lidské spotřebě. Takové veterinární léčivé přípravky nesmějí obsahovat účinné látky uvedené v příloze IV nařízení (EHS) č. 2377/90, ani nesmějí být určeny k použití při léčbě stavů, které jsou uvedeny ve schváleném souhrnu údajů o přípravku a pro které je již registrován veterinární léčivý přípravek pro zvířata z čeledi koňovitých. Mělo by proto být stanoveno, že koňovitý může být vyloučen z porážky k lidské spotřebě podle vlastního uvážení majitele zvířete.
(58)
V čl. 10 odst. 2 a 3 směrnice 2001/82/ES jsou stanoveny zvláštní odchylky od článku 11 uvedené směrnice pro koňovité, týkající se léčby zvířat určených k produkci potravin léčivými přípravky, které mají stanovený maximální limit reziduí pro použití u jiného druhu zvířat, než je cílový druh, nebo registrovanými pro jiné onemocnění za předpokladu, že jsou tito koňovití identifikováni v souladu s právními předpisy Unie a v jejich identifikačním dokladu je zvláště uvedeno, že nejsou určeni na porážku k lidské spotřebě nebo že jsou určeni na porážku k lidské spotřebě po ochranné lhůtě v délce nejméně šesti měsíců po léčbě látkami uvedenými v nařízení Komise (ES) č. 1950/2006 (35).
(59)
V souladu se směrnicí 2001/82/ES musí členské státy zajistit, aby majitelé nebo chovatelé zvířat, která jsou určena k produkci potravin, byli schopni předložit doklad o nákupu, držení a podání veterinárních léčivých přípravků těmto zvířatům po dobu pěti let od jejich podání, včetně případů, kdy bylo zvíře v průběhu tohoto pětiletého období poraženo. V zájmu uplatňování těchto předpisů je tudíž nezbytné, aby byla informace o porážce určitého koňovitého neprodleně zanesena do centrální databáze členského státu, ve kterém se nachází hospodářství, kde bylo dané zvíře drženo.
(60)
Pro účely zajištění kontroly nad vydáváním identifikačních dokladů by měl být v databázi vedené vydávajícím orgánem zaznamenán minimální soubor příslušných údajů týkajících se vydávání těchto dokladů.
(61)
Hlavní světové organizace pro chov koní a soutěže se dohodly na zavedení systému univerzálního životního čísla koňovitých (UELN). Tento systém byl vyvinut z podnětu Světové federace chovu sportovních koní (WBFSH), Mezinárodního výboru pro plemenné knihy (ISBC), Světové organizace pro chov arabských plnokrevníků (WAHO), Evropské konference organizací pro chov arabských plnokrevníků (ECAHO), Conférence Internationale de l'Anglo-Arabe (CIAA), Mezinárodní jezdecké federace (FEI) a Union Européenne du Trot (UET) a informace o tomto systému lze najít na internetových stránkách UELN (36).
(62)
Systém UELN je vhodný pro registraci evidovaných koňovitých i koňovitých pro chov a produkci a umožňuje postupné zavádění počítačových sítí zajišťujících, aby mohla být totožnost zvířat v případě evidovaných koňovitých nadále ověřována v souladu s článkem 6 směrnice 90/427/EHS.
(63)
Při přidělování kódů k databázím nesmějí být tyto kódy a formát zaznamenaných identifikačních čísel jednotlivých zvířat v žádném případě v rozporu se zavedeným systémem UELN. Proto by měl být před přidělením jakéhokoli kódu určité databázi tento kód zkontrolován podle seznamu přidělených kódů UELN.
(64)
Směrnice 2009/156/ES požaduje, aby úřední veterinární lékař zaznamenal v evidenci identifikační číslo nebo číslo identifikačního dokladu poraženého koňovitého a zaslal příslušnému orgánu místa odeslání na jeho žádost potvrzení o tom, že zvíře bylo poraženo. Mělo by být tudíž upřesněno, že v takových případech musí být identifikační doklady zničeny v místě porážky s cílem zamezit podvodnému použití identifikačních dokladů poražených koňovitých.
(65)
Uvedená směrnice rovněž stanoví, že po porážce evidovaných koní, včetně utracení pro účely tlumení nákaz, musí být jejich identifikační doklady vráceny orgánu, který je vydal. Tyto požadavky by se měly vztahovat i na identifikační doklady vydané pro evidované koňovité jiné než evidované koně a koňovité pro chov a produkci.
(66)
S cílem zajistit, aby databáze vydávajících orgánů obsahovaly aktuální informace, je třeba stanovit oběh informací o smrti nebo ztrátě zvířete v databázi orgánu, který vydal doklad, a v centrální databázi členského státu, ve kterém se nachází hospodářství, kde byl daný koňovitý držen.
(67)
Ke splnění těchto požadavků by mělo přispět zaznamenání životního čísla slučitelného se systémem UELN a jeho použití pro identifikaci orgánů nebo úřadů, které daný identifikační doklad vydaly. Členské státy by měly pokud možno využívat styčná místa, která určily v souladu s nařízením (ES) č. 882/2004.
(68)
Díky povinnému záznamu o osobě žádající o vydání identifikačního dokladu, jíž je v rámci lhůty nepřesahující 12 měsíců po narození zvířete chovatel a obvykle i majitel zvířete, pro které se identifikační doklad vydává, spolu s povinností oznámit vydávajícímu orgánu jakýkoli přesun obvyklého místa pobytu koňovitého do jiného členského státu může být vytvořen řetězec informací sloužící k vysledování zvířete v případě potřeby.
(69)
V souladu s nařízením (ES) č. 504/2008 má identifikační údaje v identifikačním dokladu aktualizovat vydávající orgán, který tento doklad vydal. Členské státy poukazovaly na neochotu majitelů koňovitých zasílat identifikační doklad vydávajícím orgánům k aktualizaci identifikačních údajů poštou, zvláště pak v případech, kdy se tento vydávající orgán nachází v zahraničí. Tato neochota je způsobena obavami ze ztráty identifikačního dokladu, neboť pak by bylo nutné identifikovat koňovitého prostřednictvím duplikátu nebo náhradního identifikačního dokladu, kterými se dané zvíře vylučuje z porážky k lidské spotřebě, což vede k podstatnému snížení hodnoty zvířete.
(70)
K usnadnění správy identifikačního dokladu po celou dobu života zvířete je zapotřebí zavést postupy pro registraci identifikačního dokladu v členském státě obvyklého místa pobytu zvířete, zvláště v případech, kdy byl identifikační doklad vydán v jiném členském státě. Jako nejvhodnější způsob komunikace s vydávajícím orgánem, který provedl první identifikaci, se jeví výměna informací mezi centrálními databázemi dotčených členských států.
(71)
Kromě toho mohou vydávající orgány své schválení nebo určení pozbýt, zatímco vydané identifikační doklady zůstávají platnými dokumenty pro účely zdraví zvířat a veřejného zdraví. Je tudíž nezbytné zálohovat informace obsažené v identifikačním dokladu prostřednictvím databáze, k níž mají přístup příslušné orgány v oblasti zdraví a dobrých životních podmínek zvířat a veřejného zdraví.
(72)
Jelikož v každém členském státě obvykle působí více než jeden vydávající orgán, koňovití se často přesunují mezi hospodářstvími i mezi členskými státy, mění se jejich status z „koňovitých pro chov a produkci“ na „evidované koňovité“ nebo ze zvířat určených k produkci potravin na zvířata vyloučená z porážky k lidské spotřebě a evidované koňovité může identifikovat organizace vedoucí plemennou knihu, která má své sídlo v jiném členském státě, je v zájmu účinného provádění směrnic 90/427/EHS a 2009/156/ES nevyhnutelné, nezbytné a žádoucí zřídit v každém členském státě centrální databázi, kde budou zaznamenány identifikační údaje o všech koňovitých chovaných v hospodářstvích, která se v daném členském státě nacházejí.
(73)
Mělo by se však umožnit, aby členské státy, ve kterých již existuje jedna databáze pro evidované koňovité a jiná databáze pro koňovité pro chov a produkci, i nadále zachovaly tento systém, za předpokladu, že tyto databáze budou propojeny a veterinární orgány budou mít do obou plný přístup.
(74)
Za tímto účelem by centrální databáze v jednotlivých členských státech měly spolupracovat v souladu se směrnicí Rady 89/608/EHS (37), aby se usnadnila výměna údajů týkajících se určitého zvířete a identifikačního dokladu, který byl pro ně vydán.
(75)
S ohledem na jednotné použití právních předpisů Unie týkajících se identifikace koňovitých v členských státech a zajištění jejich jednoznačnosti a transparentnosti by mělo být nařízení (ES) č. 504/2008 zrušeno a nahrazeno tímto nařízením.
(76)
V souladu s bodem 24 přílohy nařízení Komise (EU) č. 519/2013 (38) jsou koňovití narození v Chorvatsku nejpozději do 30. června 2013, avšak neidentifikovaní do tohoto data v souladu s nařízením (ES) č. 504/2008, identifikováni v souladu s posledně uvedeným nařízením nejpozději do 31. prosince 2014.
(77)
Toto nařízení by se mělo použít ode dne 1. ledna 2016, aby se členským státům a provozovatelům poskytla dostatečná doba na přizpůsobení se novým pravidlům. Požadavky na vytvoření a zprovoznění centrální databáze by se nicméně měly v Řecku, ve Švédsku a ve Spojeném království použít ode dne 1. července 2016.
(78)
Opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro rostliny, zvířata, potraviny a krmiva a Stálého výboru pro zootechniku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT, OBLAST PŮSOBNOSTI, DEFINICE A OBECNÉ ZÁSADY
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení stanoví pravidla pro identifikaci koňovitých:
a)
narozených v Unii nebo
b)
uvolněných do volného oběhu v Unii v souladu s celním postupem vymezeným v čl. 5 odst. 16 písm. a) nařízení (EU) č. 952/2013.
2. Toto nařízení se použije, aniž je dotčeno rozhodnutí 96/78/ES.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„koňovitými“ volně žijící nebo domestikovaní lichokopytníci všech druhů rodu Equus čeledi koňovitých a jejich kříženci;
b)
„hospodářstvím“ zemědělské nebo výcvikové zařízení, stáj nebo jakékoli prostory nebo zařízení, ve kterých se koňovití obvykle drží nebo chovají pro jakékoli účely, a přírodní rezervace, ve kterých koňovití žijí volně;
c)
„držitelem“ každá fyzická nebo právnická osoba, která vlastní koňovité nebo je jejich držením pověřena, bez ohledu na to, zda za finanční odměnu či nikoliv a zda dočasně nebo nastálo, a to i v průběhu přepravy, na trzích nebo během soutěží, dostihů nebo kulturních akcí;
d)
„majitelem“ fyzická nebo právnická osoba, která vlastní daného koňovitého;
e)
„evidovanými koňovitými“ všichni koňovití, kteří:
i)
jsou zapsáni nebo zaevidováni a způsobilí k zápisu do plemenné knihy v souladu s pravidly stanovenými podle čl. 4 odst. 2 písm. b) směrnice 90/427/EHS a identifikováni prostřednictvím identifikačního dokladu stanoveného v čl. 8 odst. 1 uvedené směrnice, nebo
ii)
koně, včetně poníků, evidovaní u mezinárodního sdružení nebo organizace, která je odpovědná za dostihové a závodní koně, a identifikovaní prostřednictvím identifikačního dokladu vydaného národní pobočkou takové organizace nebo sdružení;
f)
„plemennou knihou“ každá kniha, registr, soubor nebo počítačový nosič dat:
i)
která je vedena buď organizací nebo sdružením úředně schváleným nebo uznaným členským státem, nebo je vedena správním úřadem daného členského státu, a dále
ii)
ve které jsou koňovití zapsáni, nebo jsou evidováni a způsobilí k zápisu, s uvedením všech jejich známých předků;
g)
„koňovitými pro chov a produkci“ koňovití jiní než uvedení v písmenech e) a h);
h)
„jatečnými koňovitými“ koňovití určení k porážce na jatkách, a to buď přímo po přepravě, nebo po tranzitu přes schválené sběrné středisko uvedené v článku 7 směrnice 2009/156/ES;
i)
„příslušným orgánem“ ústřední orgán členského státu, který je příslušný k organizaci úředních kontrol, nebo jakýkoli jiný orgán, kterému byla tato pravomoc svěřena, včetně příslušného orgánu uvedeného v čl. 2 písm. h) směrnice 2009/156/ES;
j)
„zootechnickým orgánem“ ústřední orgán členského státu, který je příslušný k provádění směrnice 90/427/EHS, nebo jakýkoli jiný orgán, kterému byla tato pravomoc svěřena, včetně orgánů uvedených v čl. 2 odst. 1 rozhodnutí 92/353/EHS;
k)
„dočasným vstupem“ status evidovaného koně přicházejícího ze třetí země a dovezeného do Unie na dobu kratší než 90 dnů na základě rozhodnutí přijatého v souladu s čl. 19 písm. b) směrnice 2009/156/ES;
l)
„trvalým přijetím“ status koňovitého pocházejícího ze třetí země a dovezeného do Unie na dobu 90 dnů nebo delší;
m)
„odznakem“ jakákoli viditelná či zřetelná rozlišující charakteristika jednotlivého koňovitého, která je buď vrozená, nebo získaná a zaznamenaná pro účely identifikace;
n)
„elektronickým odpovídačem“ pasivní radiofrekvenční identifikační zařízení určené pouze ke čtení:
i)
vyhovující normě ISO 11784 a využívající technologii Full Duplex (FDX či FDX-B) nebo Half Duplex (HDX), a dále
ii)
které může být čteno čtecím zařízením kompatibilním s normou ISO 11785, v minimální vzdálenosti 12 cm;
o)
„jedinečným životním číslem“ jedinečný 15místný alfanumerický kód shrnující informace o konkrétním koňovitém a databázi a zemi, ve které byly tyto informace poprvé zaznamenány v souladu se systémem kódování univerzálního životního čísla koňovitých (UELN), a který tvoří:
i)
šestimístný identifikační kód kompatibilní se systémem UELN pro databázi uvedenou v článku 39, po němž následuje
ii)
devítimístné individuální identifikační číslo přidělené danému koňovitému;
p)
„členským státem prostým moru koní“:
i)
členský stát, kde nebyl zjištěn žádný klinický, sérologický (u neočkovaných koňovitých) ani epizootologický důkaz moru koní na dotyčném území v posledních dvou letech, a
ii)
kde nebylo provedeno očkování proti této nákaze během posledních dvanácti měsíců;
q)
„nákazami povinnými hlášením“ nákazy uvedené v příloze I směrnice 2009/156/ES;
r)
„úředním veterinárním lékařem“ veterinární lékař určený příslušným orgánem členského státu nebo třetí země;
s)
„čipovou kartou“ plastikové zařízení se zabudovaným počítačovým čipem, na které lze ukládat informace a přenášet je elektronicky do kompatibilních počítačových systémů;
t)
„odpovědným veterinárním lékařem“ veterinární lékař uvedený v čl. 10 odst. 1 směrnice 2001/82/ES.
Článek 3
Obecné zásady a povinnost identifikace koňovitých
1. Koňovití žijící na některém z území uvedených v příloze I nařízení (ES) č. 882/2004 musí být identifikováni v souladu s tímto nařízením.
2. V případech, kdy držitel není majitelem nebo jedním z majitelů koňovitého, jedná v souladu s tímto nařízením jménem majitele a ve shodě s ním.
3. Členské státy a vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) mohou vyžadovat, aby žádost o vydání identifikačního dokladu podle článku 11 nebo o změnu identifikačních údajů ve stávajícím identifikačním dokladu podle článku 27 předkládal vydávajícímu orgánu majitel.
4. Členské státy zajistí, v odpovídajících případech prostřednictvím úředních kontrol v souladu s nařízením (ES) č. 882/2004, aby držitelé koňovitých a vydávající orgány plnili své povinnosti stanovené v tomto nařízení.
Článek 4
Systém Unie pro identifikaci koňovitých
1. Pro účely tohoto nařízení se systém Unie pro identifikaci koňovitých skládá z těchto prvků:
a)
jedinečný celoživotní identifikační doklad, který (nestanoví-li vydávající orgán jinak nebo není-li jinak stanoveno v tomto nařízení) zůstává majetkem vydávajícího orgánu, jenž jej vydal, a který obsahuje:
i)
slovní popis koňovitého a záznamy o jeho odznacích,
ii)
vyplněné schéma s grafickým znázorněním odznaků uvedených ve slovním popisu,
iii)
prostor pro schválené zápisy o změnách identifikačních údajů;
b)
metoda ověřování totožnosti, která:
i)
zajistí jednoznačnou spojitost mezi identifikačním dokladem a koňovitým, pro kterého byl tento doklad vydán,
ii)
prokáže, že koňovitý již podstoupil proces identifikace;
c)
databáze, v níž jsou v souladu s článkem 38 zaznamenány identifikační údaje o koňovitém, pro kterého byl identifikační doklad vydán, a o držiteli, který předložil žádost o vydání identifikačního dokladu, a v níž se současně zvířeti přiděluje jedinečné životní číslo;
d)
centrální databáze zřízená v souladu s článkem 39.
2. Koňovitý je považován za identifikovaného v souladu s tímto nařízením, pouze pokud:
a)
jej doprovází identifikační doklad vydaný v souladu s jedním z následujících ustanovení:
i)
článek 9 pro koňovité narozené v Unii nebo
ii)
článek 14 pro koňovité dovezené do Unie nebo
iii)
článek 29 nebo 30, pokud koňovitého doprovází duplikát identifikačního dokladu, nebo
iv)
článek 32, pokud koňovitého doprovází náhradní identifikační doklad; nebo
b)
je identifikován v souladu s:
i)
článkem 24 v případě výjimek týkajících se přesunů nebo přepravy koňovitých, které doprovází dočasný doklad, nebo
ii)
čl. 26 odst. 2 v případě výjimek týkajících se některých přesunů a přepravy koňovitých určených na porážku.
KAPITOLA II
IDENTIFIKACE KOŇOVITÝCH NAROZENÝCH V UNII
Článek 5
Vydávající orgány pro koňovité narozené v Unii
1. Identifikační doklad stanovený v článku 7 vydává některý z následujících vydávajících orgánů:
a)
v případě evidovaných koňovitých uvedených v čl. 2 písm. e) bodě i) tohoto nařízení organizace nebo sdružení úředně schválené nebo uznané v souladu s čl. 2 odst. 1 rozhodnutí 92/353/EHS nebo správní orgán dotyčného členského státu, který vede plemennou knihu, do níž byl koňovitý zapsán nebo byl evidován a je způsobilý pro zápis v souladu s rozhodnutím 96/78/ES;
b)
v případě evidovaných koní uvedených v čl. 2 písm. e) bodě ii) národní pobočka mezinárodní organizace nebo sdružení, která je odpovědná za dostihové a závodní koně a která je pod dohledem příslušného orgánu členského státu, v němž má sídlo;
c)
v případě koňovitých pro chov a produkci uvedených v čl. 2 písm. g):
i)
příslušný orgán pro hospodářství, ve kterém je koňovitý v době identifikace držen, nebo
ii)
vydávající orgán určený a kontrolovaný příslušným orgánem uvedeným v bodě i), jemuž byl tento úkol svěřen.
2. Příslušný orgán určí pouze vydávající orgány uvedené v odst. 1 písm. c) bodě ii), které splňují tyto podmínky:
a)
musí být vyhotoven přesný popis úkolů a odpovědností, jejichž výkonem je vydávající orgán pověřen, a podmínek, za nichž je smí vykonávat;
b)
musí existovat důkaz o tom, že vydávající orgán:
i)
má odbornou způsobilost, vybavení a infrastrukturu potřebné k výkonu úkolů, jež mu byly svěřeny,
ii)
má dostatečný počet náležitě kvalifikovaných a zkušených pracovníků,
iii)
je nestranný a bez jakéhokoli střetu zájmů, co se týče provádění úkolů jemu svěřených,
iv)
má k dispozici vzorový identifikační doklad splňující požadavky stanovené v tomto nařízení;
c)
vydávající orgán musí úzce spolupracovat s příslušným orgánem ve snaze předejít jakýmkoli případům nedodržování požadavků tohoto nařízení, a popřípadě je napravit;
d)
existuje účinná koordinace mezi příslušným orgánem a určeným vydávajícím orgánem.
3. Pokud má příslušný orgán oprávněný důvod se domnívat, že vydávající orgán jedná způsobem, jenž není v souladu s požadavky tohoto nařízení, takové domnělé případy nedodržení prošetří. Vydávající orgán nesmí vydávat identifikační doklady, dokud nebude šetření uzavřeno a nedojde k vyloučení nebo nápravě veškerých případů nedodržení.
4. Pokud bez ohledu na opatření provedená v souladu s odstavcem 3 vydávající orgán uvedený v odstavci 1 neplní požadavky stanovené v tomto nařízení, odejme mu příslušný orgán povolení k vydávání identifikačních dokladů pro koňovité.
Po odejmutí povolení k vydávání identifikačních dokladů příslušný orgán zajistí, aby koňovití, za něž je odpovědný, byli nadále identifikováni v souladu s tímto nařízením a aby identifikační doklady, které byly nebo mají být vráceny v souladu s článkem 34, převzal do úschovy daný příslušný orgán nebo vydávající orgán, jemuž byl tento úkol příslušným orgánem svěřen.
Článek 6
Informace o vydávajících orgánech
1. Členské státy sestaví a průběžně aktualizují seznam vydávajících orgánů uvedených v čl. 5 odst. 1 a zpřístupní tento seznam ostatním členským státům, ostatním vydávajícím orgánům a veřejnosti na internetové stránce zřízené příslušným orgánem.
2. Seznam uvedený v odstavci 1:
a)
obsahuje kontaktní údaje nezbytné pro splnění požadavků článku 35, čl. 37 odst. 4, čl. 38 odst. 3 a čl. 40 odst. 1;
b)
odpovídá vzorové šabloně stanovené v písm. f) oddílu I kapitoly 2 přílohy II rozhodnutí 2009/712/ES a splňuje požadavky stanovené v příloze III uvedeného rozhodnutí;
c)
je přímo přístupný prostřednictvím internetového odkazu poskytnutého Komisí v souladu s odstavcem 3 a je dostatečně srozumitelný osobám, které nejsou rodilými mluvčími.
3. S cílem pomoci členským státům při zpřístupňování těchto aktuálních seznamů uvedených v odstavci 1 zřídí Komise internetovou stránku, na níž každý členský stát uvede přímý odkaz na požadované informace na internetových stránkách stanovených v odstavci 1.
Článek 7
Formát a obsah identifikačních dokladů vydaných pro koňovité narozené v Unii
1. Koňovití narození v Unii se identifikují pomocí jedinečného identifikačního dokladu pro koňovité vydaného na celý život daného koňovitého v souladu:
a)
se vzorovým identifikačním dokladem stanoveným v části 1 přílohy I;
b)
s dodatečnými požadavky stanovenými v části 2 přílohy I.
2. Vydávající orgány zajistí, aby identifikační doklad obsahoval dostatečný počet stran s naformátovanými poli pro uvedení informací požadovaných podle následujících oddílů uvedených ve vzorovém identifikačním dokladu v části 1 přílohy I:
a)
v případě evidovaných koňovitých alespoň oddíly I až IX;
b)
v případě koňovitých pro chov a produkci alespoň oddíly I až IV.
3. Vydávající orgány zajistí, aby pořadí a číslování oddílů v identifikačních dokladech stanovených v části 1 přílohy I zůstalo nezměněno a aby u oddílů, kde se počítá s více zápisy, byl v identifikačním dokladu poskytnut dostatečný počet stran.
4. Vydávající orgány odpovídají za bezpečné uchování čistých i vyplněných identifikačních dokladů ve svých prostorách.
Aniž je dotčen čl. 4 odst. 1 písm. a), tam, kde to jednací řád vydávajícího orgánu umožňuje, vydávající orgány zajistí, aby identifikační doklady uvedené v čl. 34 odst. 1 písm. c) bodě ii) a v článku 35 byly účinně znehodnoceny s cílem zamezit jakémukoli podvodnému použití dokladu samotného či informací, jež obsahuje, předtím, než je doklad předán majiteli zvířete na památku.
5. Příslušný orgán spolu se zootechnickým orgánem může přijmout správní postupy k zajištění jednotné podoby identifikačních dokladů vydávaných vydávajícími orgány uvedenými v čl. 5 odst. 1 pod jejich dohledem, za předpokladu, že jsou dodrženy obecné požadavky podle odstavců 1, 2 a 3.
Článek 8
Povinnosti příslušného orgánu v souvislosti s vydáváním identifikačních dokladů pro koňovité narozené v Unii
Zootechnický orgán a příslušný orgán zajistí, aby na jejich území vydávající orgány, za něž v příslušných případech odpovídají:
a)
vydávaly identifikační doklady vyhovující požadavkům stanoveným v čl. 7 odst. 1, 2 a 3;
b)
zavedly potřebné systémy, aby mohly na žádost příslušného orgánu ověřit, zda identifikační doklad, o němž se tvrdí, že jimi byl vydán:
i)
je jedinečný, původní a pravý,
ii)
obsahuje v případech, kdy se čisté identifikační doklady tisknou do zásoby, sériové číslo vytištěné alespoň na stranách s oddíly I, II a III.
Článek 9
Vydávání identifikačních dokladů pro koňovité narozené v Unii
1. Vydávající orgány vydávají pouze identifikační doklady:
a)
které splňují požadavky stanovené v čl. 7 odst. 1, 2 a 3;
b)
jejichž oddíl I je řádně vyplněn s pomocí informací ověřených vydávajícím orgánem uvedeným v bodě 11 části A oddílu I nebo jeho jménem;
c)
jejichž oddíl IV je vyplněn, pokud tak požadují vnitrostátní právní předpisy nebo pravidla vydávajícího orgánu uvedeného v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b);
d)
jejichž oddíl V je vyplněn v souladu s odstavcem 2 tohoto článku.
2. Vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 písm. a) identifikuje evidované koňovité uvedené v čl. 2 písm. e) bodě i) v souladu s pravidly plemenné knihy uvedené ve zmíněném ustanovení a vyplní oddíl V identifikačního dokladu s pomocí informací v osvědčení o původu zvířete uvedeném v čl. 8 odst. 1 druhém pododstavci směrnice 90/427/EHS a v příloze uvedené směrnice.
3. V souladu se zásadami organizace nebo sdružení, které zavedly plemennou knihu o původu plemene evidovaného koňovitého, musí oddíl V identifikačního dokladu obsahovat:
a)
úplné informace o rodokmenu;
b)
oddíl plemenné knihy uvedený v článku 2 nebo 3 směrnice 96/78/ES;
c)
třídu v hlavním oddílu plemenné knihy, do níž byl evidovaný koňovitý zapsán, je-li stanovena.
4. Pro účely evidence dostihového nebo závodního koně uvedeného v čl. 2 písm. e) bodě ii) vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 písm. b) buď:
a)
vydá v souladu s odst. 1 písm. a) a b) a pravidly daného vydávajícího orgánu identifikační doklad vyhovující ustanovením čl. 7 odst. 1, 2 a 3 nebo
b)
uzná a potvrdí identifikační doklad vydaný pro tohoto koně v souladu s odstavcem 1 tohoto článku nebo
c)
vydá nový identifikační doklad v souladu s čl. 12 odst. 3 písm. c).
Článek 10
Výjimka týkající se vyplnění některých informací v oddíle I a IV identifikačního dokladu
1. Odchylně od čl. 4 odst. 1 písm. a) bodu ii) a čl. 9 odst. 1 písm. b) může příslušný orgán povolit vydávajícím orgánům neuvádět pomocí nákresu informace uvedené v bodech 12 až 18 schématu v identifikačním dokladu, stanoveném v části B oddílu I přílohy I, pokud jsou splněny obě následující podmínky:
a)
v souladu s článkem 18 je implantován elektronický odpovídač nebo je v souladu s článkem 21 použita rovnocenná povolená alternativní metoda k ověření totožnosti;
b)
fotografie či tisk znázorňuje dostatek podrobností pro popis daného koňovitého.
2. Vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) mohou:
a)
nevyužít výjimky udělené v souladu s odstavcem 1 tohoto článku;
b)
přizpůsobit identifikační doklady vydané v souladu s odstavcem 1 tohoto článku požadavkům stanoveným v čl. 9 odst. 1.
3. Odchylně od čl. 9 odst. 1 písm. c) mohou být informace o majiteli poskytnuty formou dokladu o vlastnictví nebo registrační karty, které jsou zaznamenány v databázi zřízené v souladu s článkem 38, jež uvádí:
a)
jedinečné životní číslo koňovitého;
b)
číslo identifikačního dokladu, existuje-li, a kód elektronického odpovídače nebo povolenou alternativní metodu k ověření totožnosti v souladu s článkem 21.
Doklad o vlastnictví či registrační karta uvedené v prvním pododstavci se vydávajícímu orgánu vrátí, pokud zvíře uhynulo nebo bylo prodáno, ztraceno, odcizeno, poraženo či utraceno.
Článek 11
Žádosti o vydání identifikačních dokladů pro koňovité narozené v Unii
1. Držitelé předkládají žádost o vydání identifikačních dokladů pro koňovité narozené v Unii příslušnému vydávajícímu orgánu v členském státě, ve kterém se nachází hospodářství, kde je daný koňovitý držen, a poskytnou veškeré informace nezbytné k dosažení souladu s tímto nařízením.
2. Členské státy stanoví lhůty pro předložení žádosti stanovené v odstavci 1, které jsou nezbytné pro dodržení lhůty pro identifikaci stanovené v článku 12 a čl. 13 odst. 1.
3. Odchylně od odstavce 1 a v souladu s článkem 1 rozhodnutí 96/78/ES může držitel předložit žádost stanovenou v odstavci 1 příslušnému vydávajícímu orgánu uvedenému v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b), který má sídlo v jiném členském státě, než je členský stát, ve kterém se nachází hospodářství, kde je daný koňovitý držen.
Článek 12
Lhůta pro identifikaci koňovitých narozených v Unii
1. Koňovití narození v Unii musí být identifikováni pomocí identifikačního dokladu vydaného v souladu s článkem 9 nejpozději do 12 měsíců ode dne narození, a v každém případě před tím, než definitivně opustí hospodářství, v němž se narodili, s výjimkou případů, kdy se takový přesun uskuteční v souladu s čl. 23 odst. 2 písm. c) u hříběte doprovázejícího matku, na níž závisí, nebo v souladu s čl. 26 odst. 2.
2. Odchylně od odstavce 1 se členské státy mohou rozhodnout omezit tuto maximální povolenou lhůtu pro identifikaci koňovitých na šest měsíců nebo na kalendářní rok narození.
3. Odchylně od odstavců 1 a 2 může být kdykoli vydán nový identifikační doklad v souladu s článkem 9 v těchto případech:
a)
na žádost příslušného orgánu nebo příslušným orgánem, pokud stávající identifikační doklad nevyhovuje požadavkům čl. 7 odst. 1, 2 a 3 nebo pokud některé identifikační údaje stanovené v oddíle I, II nebo V nebyly vydávajícím orgánem řádně zapsány, nebo
b)
pokud je koňovitý pro chov a produkci povýšen do kategorie evidovaného koňovitého v souladu s pravidly vydávajícího orgánu uvedeného v čl. 5 odst. 1 písm. a) a stávající identifikační doklad nelze odpovídajícím způsobem změnit, nebo
c)
pokud je kůň povýšen do kategorie evidovaného koně nebo zaevidován jako evidovaný kůň uvedený v čl. 2 písm. e) bodě ii) v souladu s pravidly vydávajícího orgánu uvedeného v čl. 5 odst. 1 písm. b) a stávající identifikační doklad nelze odpovídajícím způsobem změnit, nebo
d)
pokud je identifikační doklad vydán v souladu s čl. 10 odst. 1 a nelze jej přizpůsobit požadavkům čl. 9 odst. 1 v souladu s čl. 10 odst. 2 písm. b), nebo
e)
v případech uvedených v čl. 18 odst. 4 a 5, kdy stávající identifikační doklad nelze odpovídajícím způsobem změnit, nebo
f)
pokud je identifikační doklad zabaven příslušným orgánem v rámci šetření.
V případech uvedených v prvním pododstavci se stávající identifikační doklad odevzdá vydávajícímu orgánu ke znehodnocení a toto znehodnocení stávajícího identifikačního dokladu a vydání nového identifikačního dokladu se zaznamená v databázi zavedené podle článku 38.
Článek 13
Výjimky týkající se identifikace určitých koňovitých žijících volně nebo v polodivokých podmínkách
1. Odchylně od článku 12 může příslušný orgán rozhodnout, že koňovití tvořící vymezené populace žijící volně nebo v polodivokých podmínkách v určitých oblastech, jež příslušný orgán vymezí, se identifikují pomocí identifikačního dokladu vydaného v souladu s článkem 9 nebo čl. 17 odst. 4, pouze tehdy, jsou-li:
a)
z těchto populací přemístěni, s výjimkou přemístění z jedné vymezené populace do jiné pod úředním dohledem, nebo
b)
domestikováni.
2. Členské státy, které hodlají využít výjimky stanovené v odstavci 1, oznámí Komisi s odkazem na tento článek dotčené populace a oblasti, které vymezily v souladu s odstavcem 1 před využitím dané výjimky.
KAPITOLA III
IDENTIFIKACE KOŇOVITÝCH DOVEZENÝCH DO UNIE
Článek 14
Identifikace koňovitých dovezených do Unie
Identifikační doklady vydané ve třetích zemích se považují za platné podle tohoto nařízení za předpokladu, že splňují následující podmínky:
a)
byly vydány:
i)
v případě evidovaných koňovitých orgánem ve třetí zemi, který je na seznamu stanoveném v čl. 3 odst. 1 směrnice 94/28/ES a který vydává potvrzení o původu zvířete, nebo
ii)
v případě evidovaného koně národní pobočkou mezinárodní organizace nebo sdružení, která je odpovědná za dostihové a závodní koně a má sídlo ve třetí zemi, kde tato mezinárodní organizace nebo sdružení uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. b) působí, nebo
iii)
ve všech ostatních případech příslušným orgánem třetí země původu daného koňovitého;
b)
vyhovují všem požadavkům čl. 7 odst. 2.
Článek 15
Žádosti o vydání identifikačních dokladů pro koňovité dovezené do Unie
1. Držitel koňovitého podá u vydávajícího orgánu uvedeného v čl. 5 odst. 1, který je příslušný pro danou kategorii koňovitého, žádost o vydání podle článku 9 identifikačního dokladu podle článku 7, nebo o registraci stávajícího identifikačního dokladu v databázi zřízené tímto vydávajícím orgánem v souladu s článkem 38 tohoto nařízení do 30 dní od data dokončení celního postupu uvedeného v čl. 5 odst. 16 písm. a) nařízení (EU) č. 952/2013 v případě, že:
a)
jsou koňovití dováženi do Unie nebo
b)
příslušný orgán změnil dočasný vstup evidovaného koně na základě rozhodnutí přijatého Komisí podle čl. 19 písm. b) směrnice 2009/156/ES na trvalé přijetí podle čl. 19 písm. c) uvedené směrnice.
2. Pokud stávající identifikační doklad uvedený v odstavci 1 nesplňuje požadavky čl. 7 odst. 2, vydávající orgán na žádost držitele:
a)
doplní identifikační doklad tak, aby splňoval požadavky čl. 7 odst. 2;
b)
zaznamená identifikační údaje o tomto koňovitém a doplňující informace do databáze zřízené v souladu s článkem 38.
3. V případě, kdy stávající identifikační doklad uvedený v odstavci 1 nelze změnit tak, aby splňoval požadavky čl. 7 odst. 2 tohoto nařízení, nelze jej považovat za platný pro účely identifikace v souladu s tímto nařízením a dotyčný koňovitý musí být identifikován vydáním podle článku 9 nového identifikačního dokladu, který odpovídá požadavkům čl. 7 odst. 1, 2 a 3, na základě předloženého identifikačního dokladu, který musí poskytovat alespoň informace stanovené v příloze směrnice 90/427/EHS.
KAPITOLA IV
KONTROLY POŽADOVANÉ PŘED VYDÁNÍM IDENTIFIKAČNÍCH DOKLADŮ A METODY OVĚŘOVÁNÍ TOTOŽNOSTI
Článek 16
Ověření jedinečnosti identifikačních dokladů vydaných pro koňovité
1. Před vydáním identifikačního dokladu učiní vydávající orgán nebo osoba jednající jeho jménem všechna příslušná opatření pro:
a)
ověření toho, že žádný takovýto identifikační doklad nebyl ještě pro dotyčného koňovitého vydán;
b)
zabránění podvodnému vydání několika identifikačních dokladů pro jednoho koňovitého.
2. Opatření uvedená v odstavci 1 musí zahrnovat:
a)
ověření příslušných dostupných dokladů a elektronických záznamů;
b)
odhad věku koňovitého;
c)
kontrolu daného koňovitého z hlediska jakýchkoli známek či stop svědčících o předchozí identifikaci, jak stanoví článek 17.
Článek 17
Opatření ke zjištění předchozí identifikace koňovitých
1. Opatření ke zjištění možných známek nebo stop svědčících o předchozí identifikaci podle článku 16 musí zahrnovat alespoň opatření ke zjištění:
a)
jakéhokoli dříve implantovaného elektronického odpovídače s využitím čtecího zařízení odpovídajícího normě ISO 11785 a schopného číst alespoň odpovídače HDX a FDX-B přinejmenším tam, kde je čtecí zařízení v přímém kontaktu s povrchem těla v místě, kde je za obvyklých okolností elektronický odpovídač implantován;
b)
jakýchkoli klinických známek svědčících o tom, že dříve implantovaný elektronický odpovídač či dříve provedené označení podle článku 21 byly chirurgicky odstraněny nebo změněny;
c)
jakékoli známky toho, že u koňovitého byla použita alternativní metoda ověření totožnosti podle článku 21.
2. Pokud po předložení žádosti držitelem v souladu s čl. 11 odst. 1 opatření stanovená v odstavci 1 tohoto článku vedou ke zjištění dříve implantovaného elektronického odpovídače nebo uplatnění některé z alternativních metod ověření totožnosti podle článku 21, což svědčí o předchozí identifikaci podle článku 9, vydávající orgán:
a)
vydá duplikát identifikačního dokladu nebo náhradní identifikační doklad v souladu s články 29 nebo 32, v závislosti na dostupných informacích;
b)
doplní tuto informaci, tzn. číslo elektronického odpovídače nebo alternativní metodu ověření totožnosti, odpovídajícím způsobem do formuláře v části A a do schématu v části B oddílu I identifikačního dokladu.
3. Pokud se potvrdí nezdokumentované odstranění elektronického odpovídače nebo alternativní metody ověření totožnosti uvedené v odst. 1 písm. b) tohoto článku u koňovitého narozeného v Unii, vydá vydávající orgán náhradní identifikační doklad v souladu s článkem 32.
4. Odchylně od odstavce 2 tohoto článku může příslušný orgán povolit vydání identifikačního dokladu podle článku 9 pro koňovité žijící volně nebo v polodivokých podmínkách uvedené v článku 13, kteří mají implantovaný elektronický odpovídač, avšak pro které nebyl v souladu s článkem 13 vydán identifikační doklad, za předpokladu, že číslo elektronického odpovídače bylo v době jeho implantace zaznamenáno do databáze vydávajícího orgánu odpovědného za dotčenou populaci koňovitých.
Článek 18
Elektronické metody ověřování totožnosti
1. Vydávající orgán zajistí, aby byl při první identifikaci koňovitého v souladu s článkem 12 zvířeti implantován elektronický odpovídač.
2. Elektronický odpovídač se implantuje parenterálně za aseptických podmínek mezi temenem a kohoutkem uprostřed šíje v krajině šíjového vazu.
Příslušný orgán může nicméně povolit implantaci elektronického odpovídače v jiném místě na šíji koňovitého, pokud tento alternativní způsob implantace:
a)
neohrožuje pohodu daného koňovitého;
b)
nezvyšuje riziko posunu elektronického odpovídače v porovnání s metodou uvedenou v prvním pododstavci.
3. Členské státy stanoví minimální odbornou způsobilost pro zákrok uvedený v odstavci 2 nebo určí osobu (dále jen „odborně způsobilá osoba“) nebo profesi oprávněnou provádět tyto operace.
4. Vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) mohou vyžadovat, aby koňovití identifikovaní pomocí alternativní metody ověřování totožnosti uvedené v článku 21 byli označeni prostřednictvím implantace elektronického odpovídače pro účely zápisu nebo evidování koňovitých do plemenných knih nebo pro účely evidování dostihových a závodních koní.
5. Vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 a příslušný orgán mohou požadovat, aby koňovití považovaní za identifikované v souladu s čl. 4 odst. 2 a čl. 43 odst. 1 byli označeni prostřednictvím implantace elektronického odpovídače za účelem ověření totožnosti v následujících případech:
a)
dříve implantované a zaznamenané elektronické odpovídače přestaly fungovat;
b)
vrozený nebo získaný odznak zaznamenaný jako alternativní metoda ověřování totožnosti uvedená v článku 21 již nevyhovuje danému účelu nebo
c)
příslušný orgán to považuje za nezbytné k zajištění ověření totožnosti.
Článek 19
Zajištění jedinečnosti kódu zobrazeného elektronickým odpovídačem
1. Členské státy stanoví pravidla v souladu s normami uvedenými v čl. 2 písm. n) bodě i) k zajištění jedinečnosti kódů zobrazených elektronickými odpovídači, které implantují vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 při vydávání identifikačních dokladů podle článku 9.
2. Pravidla stanovená v souladu s odstavcem 1 se musí uplatňovat tak, aby nedošlo k narušení systému identifikace stanoveného vydávajícím orgánem v jiném členském státě, který provedl identifikaci evidovaného koňovitého v souladu s tímto nařízením.
Článek 20
Zaznamenání kódu elektronického odpovídače do identifikačního dokladu
1. Při implantaci elektronického odpovídače v souladu s článkem 18 zapíše vydávající orgán do identifikačního dokladu tyto informace:
a)
v bodě 5 části A oddílu I alespoň posledních 15 číslic kódu přenášeného elektronickým odpovídačem a zobrazovaného po implantaci pomocí čtecího zařízení; a případně:
i)
samolepku s čárovým kódem, za předpokladu, že se strana poté zapečetí, nebo
ii)
vytištěný čárový kód uvádějící alespoň posledních 15 číslic kódu přenášeného elektronickým odpovídačem;
b)
v bodě 12 nebo 13 schématu v části B oddílu I (podle strany, na které byl elektronický odpovídač implantován) místo, kde byl elektronický odpovídač koňovitému implantován a po implantaci přečten;
c)
v bodě 19 schématu v části B oddílu I podpis buď veterinárního lékaře či odborně způsobilé osoby, která provedla identifikaci vyplněním bodu 3 části A a schématu v části B oddílu I a přečetla kód zobrazený elektronickým odpovídačem po implantaci, nebo osoby, která tyto informace přebírá pro účely vydání identifikačního dokladu v souladu s pravidly vydávajícího orgánu.
2. Odchylně od odst. 1 písm. a) tohoto článku se v případě, kdy je koňovitý označen dříve implantovaným elektronickým odpovídačem, který není v souladu s normami ISO uvedenými v čl. 2 písm. n) bodě i), se v bodě 5 části A oddílu I identifikačního dokladu uvede jméno výrobce nebo čtecí zařízení.
Článek 21
Povolení alternativních metod ověřování totožnosti
1. Odchylně od čl. 18 odst. 1 mohou členské státy povolit vhodné alternativní metody ověřování totožnosti koňovitých narozených v Unii, včetně označení známkami, jež splňují požadavky čl. 4 odst. 1 písm. b) a zajišťují ověřitelnost totožnosti koňovitého zaznamenané v identifikačním dokladu.
2. Členské státy zajistí, aby:
a)
alternativní metody ověřování totožnosti koňovitých nebyly využívány jako jediný prostředek ověřování totožnosti většiny koňovitých identifikovaných na jejich území v souladu s tímto nařízením;
b)
nemohlo docházet k záměně viditelného označení použitého u koňovitých pro chov a produkci s označením vyhrazeným na jejich území k použití vydávajícími orgány uvedenými v čl. 5 odst. 1 písm. a) pro evidované koňovité;
c)
povolená alternativní metoda ověřování totožnosti nebo kombinace takových metod poskytovaly přinejmenším stejné záruky jako elektronický odpovídač implantovaný podle článku 18;
d)
informace o alternativních metodách ověřování totožnosti použitých u určitého koňovitého mohly být uvedeny ve formátu, jejž lze digitalizovat a uložit vyhledatelným způsobem v databázi zřízené v souladu s článkem 38.
3. Členské státy hodlající využít výjimku uvedenou v odstavci 1 informují o svých povolených alternativních metodách ověřování totožnosti Komisi, ostatní členské státy a veřejnost prostřednictvím internetových stránek uvedených v čl. 6 odst. 1.
Článek 22
Povinnosti vydávajících orgánů a držitelů používajících alternativní metody ověřování totožnosti
1. Vydávající orgán zajistí, aby byl identifikační doklad pro koňovitého vydán pouze tehdy, jsou-li splněny následující podmínky:
a)
bylo zkontrolováno správné použití povolené alternativní metody ověřování totožnosti uvedené v článku 21;
b)
použitá metoda ověřování totožnosti je uvedena v bodě 6 nebo 7 části A oddílu I, nebo popřípadě v oddílu XI identifikačního dokladu a zaznamenána v databázi v souladu s čl. 38 odst. 1 písm. f).
2. Je-li použita alternativní metoda ověřování totožnosti, zajistí držitel prostředky pro zpřístupnění těchto identifikačních údajů, případně ponese náklady na ověření totožnosti daného koňovitého nebo musí strpět související prodlení.
KAPITOLA V
PŘESUN A PŘEPRAVA KOŇOVITÝCH
Článek 23
Přesun a přeprava evidovaných koňovitých a koňovitých pro chov a produkci
1. Identifikační doklady vydané pro evidované koňovité nebo koňovité pro chov a produkci v souladu s čl. 9 odst. 1, článkem 14, článkem 29, článkem 30 nebo článkem 32 musí doprovázet koňovité, pro které byly vydány, neustále, a to včetně (vyžadují-li tak vnitrostátní právní předpisy) přepravy těla koňovitého ke zpracování v zařízení schváleném podle čl. 24 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1069/2009 nebo uvedeném v bodě iii) písm. a) kapitoly III přílohy III nařízení (EU) č. 142/2011.
2. Odchylně od odstavce 1 se nevyžaduje, aby identifikační doklad doprovázel evidované koňovité nebo koňovité pro chov a produkci, pokud jsou:
a)
ustájeni nebo na pastvě a držitel může okamžitě předložit identifikační doklad;
b)
dočasně využíváni k jízdě či tahu nebo jsou vedeni či vezeni buď:
i)
v blízkosti hospodářství v rámci členského státu a identifikační doklad lze okamžitě předložit, nebo
ii)
v průběhu sezónního přesunu koňovitých na registrovanou letní pastvu a z této pastvy a identifikační doklady lze předložit v hospodářství, odkud jsou přesunováni;
c)
jde o neodstavená hříbata doprovázející svou matku nebo kojnou klisnu;
d)
jsou zapojeni do tréninku nebo se účastní zkoušky v rámci jezdecké soutěže nebo akce, což vyžaduje, aby dočasně opustili prostor cvičiště, závodiště nebo akce;
e)
jsou přesunováni nebo přepravováni v nouzové situaci týkající se koňovitých samotných nebo hospodářství, kde jsou drženi.
Článek 24
Výjimky týkající se přesunu nebo přepravy koňovitých, které doprovází dočasný doklad
1. Na základě žádosti držitele nebo na žádost příslušného orgánu vydá vydávající orgán dočasný doklad uvádějící alespoň informace stanovené v příloze III, který umožňuje přesun nebo přepravu koňovitých v rámci téhož členského státu v období nepřesahujícím 45 dnů, přičemž identifikační doklad je odevzdán vydávajícímu orgánu nebo příslušnému orgánu za účelem aktualizace identifikačních údajů.
2. Koňovití, které doprovází dočasný doklad uvedený v odstavci 1, nesmějí být přesunuti na jatka k porážce pro lidskou spotřebu.
3. Odchylně od odstavce 1 v případě, kdy má být koňovitý přepravován během období 45 dnů uvedeného ve zmíněném odstavci do jiného členského státu nebo přes jiný členský stát do třetí země, je bez ohledu na svůj evidenční status doprovázen kromě dočasného dokladu uvedeného v odstavci 1 tohoto článku i veterinárním osvědčením v souladu s přílohou III směrnice 2009/156/ES.
Článek 25
Výjimky pro přesuny s čipovou kartou
1. Odchylně od čl. 23 odst. 1 může příslušný orgán povolit v rámci téhož členského státu přesun nebo přepravu evidovaných koňovitých nebo koňovitých pro chov a produkci bez identifikačního dokladu za předpokladu, že jsou doprovázeni čipovou kartou vydanou tímtéž orgánem, který pro ně vydal identifikační doklad, a obsahující informace uvedené v příloze II.
2. Členské státy, které používají odchylku stanovenou v odstavci 1 tohoto článku, si mohou navzájem udělit výjimky pro přesun nebo přepravu evidovaných koňovitých nebo koňovitých pro chov a produkci v rámci svých vlastních území.
O svém záměru udělit takové výjimky informují Komisi.
Článek 26
Přesuny a přeprava jatečných koňovitých
1. Jatečné koňovité doprovází při jejich přesunu nebo přepravě na jatka:
a)
identifikační doklad vydaný podle čl. 9 odst. 1 nebo článku 14 nebo
b)
duplikát identifikačního dokladu vydaný podle článku 29 nebo 30, na který se vztahovala výjimka podle článku 31.
2. Odchylně od odstavce 1 může příslušný orgán povolit, aby byli jateční koňovití, pro které nebyl vydán identifikační doklad v souladu s čl. 9 odst. 1, přepraveni přímo z hospodářství, kde se narodili, na jatka v rámci téhož členského státu za předpokladu, že:
a)
jsou tito jateční koňovití mladší než 12 měsíců a mají viditelné hvězdičky na mléčných laterálních řezácích;
b)
vysledovatelnost z hospodářství, kde se narodili, na jatka je nepřerušená;
c)
při přepravě na jatka jsou jateční koňovití individuálně označeni v souladu s článkem 18 nebo 21;
d)
je zásilka doprovázena údaji o potravinovém řetězci v souladu s oddílem III přílohy II nařízení (ES) č. 853/2004, které musí zahrnovat odkaz na individuální označení uvedené v písmeni c) tohoto odstavce;
e)
elektronický odpovídač nebo jakýkoli fyzický identifikátor použitý u daného koňovitého v souladu s článkem 21 se ochrání před následným podvodným použitím, a to jeho vyjmutím, zničením nebo likvidací na místě.
3. V případě přesunu nebo přepravy jatečných koňovitých v souladu s odstavcem 2 tohoto článku se nepoužije ustanovení čl. 34 odst. 1 písm. b) a c).
KAPITOLA VI
NAKLÁDÁNÍ S IDENTIFIKAČNÍMI DOKLADY, DUPLIKÁT IDENTIFIKAČNÍHO DOKLADU, NÁHRADNÍ IDENTIFIKAČNÍ DOKLAD A POZASTAVENÍ PLATNOSTI IDENTIFIKAČNÍHO DOKLADU
Článek 27
Povinnosti držitelů týkající se nakládání s identifikačními doklady s cílem zajistit stálost totožnosti v průběhu celého života koňovitého
1. Držitel koňovitého zajistí, aby následující identifikační údaje v identifikačním dokladu byly vždy aktuální a správné:
a)
status koňovitého, pokud jde o jeho způsobilost k porážce k lidské spotřebě;
b)
čitelný kód elektronického odpovídače nebo označení použitého jako alternativní metoda ověřování totožnosti stanovená v článku 21;
c)
status zvířete buď jako evidovaného koňovitého, nebo jako koňovitého pro chov a produkci;
d)
informace o majiteli, pokud tak vyžadují právní předpisy členského státu, ve kterém je koňovitý držen, nebo vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1.
2. Bez ohledu na vydávající orgán, který vydal identifikační doklad v souladu s čl. 9 odst. 1 či články 14, 29 nebo 32, držitel koňovitého zajistí, aby byl identifikační doklad předložen vydávajícímu orgánu uvedenému v čl. 5 odst. 1 příslušnému pro danou kategorii koňovitého v členském státě, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, s cílem poskytnout identifikační údaje uvedené v čl. 38 odst. 1 do třiceti dnů od:
a)
vydání identifikačního dokladu v souladu s čl. 9 odst. 1 vydávajícím orgánem mimo členský stát, ve kterém se nachází dané hospodářství;
b)
dovozu koňovitého do členského státu, ve kterém se dané hospodářství nachází, z jiného členského státu, s výjimkou
i)
koňovitých účastnících se soutěží, dostihů, přehlídek, výcviku a potahu po dobu nepřesahující 90 dnů,
ii)
hřebců nacházejících se v členském státě během plemenné sezóny,
iii)
klisen nacházejících se v členském státě pro účely plemenitby po dobu nepřesahující 90 dnů,
iv)
koňovitých umístěných ve veterinárním zařízení ze zdravotních důvodů,
v)
koňovitých určených k porážce do deseti dnů od jejich vstupu.
3. Jestliže je nutné v identifikačním dokladu aktualizovat identifikační údaje uvedené v čl. 38 odst. 1, předloží držitel identifikační doklad do třiceti dnů od události, jež má dopad na identifikační údaje:
a)
v případě evidovaného koňovitého uvedeného v čl. 2 písm. e) bodě i) vydávajícímu orgánu uvedenému v čl. 5 odst. 1 písm. a), který:
i)
buď vydal identifikační doklad pro dotyčného evidovaného koňovitého, nebo
ii)
je schválen v souladu s rozhodnutím 92/353/EHS v členském státě, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, a založil plemennou knihu, do níž může být daný koňovitý zapsán nebo zaevidován v souladu s rozhodnutím 96/78/ES, nebo
b)
v případě evidovaných koní uvedených v čl. 2 písm. e) bodě ii) vydávajícímu orgánu uvedenému v čl. 5 odst. 1 písm. b) v souladu s pravidly vydávajícího orgánu, který vydal identifikační doklad pro dotyčného evidovaného koně, nebo
c)
příslušnému orgánu nebo některému z vydávajících orgánů určených v souladu s tímto nařízením příslušným orgánem členského státu, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen.
Článek 28
Povinnosti vydávajících orgánů týkající se nakládání s identifikačními doklady s cílem zajistit stálost totožnosti v průběhu celého života koňovitého
Vydávající orgán uvedený v čl. 27 odst. 3:
a)
provádí nezbytné aktualizace identifikačních údajů v identifikačním dokladu;
b)
zanese do části C oddílu I identifikačního dokladu požadované informace o vydávajícím orgánu, které musí tvořit alespoň číslo databáze kompatibilní se systémem UELN, pokud původně nevydal identifikační doklad v souladu s čl. 9 odst. 1;
c)
vyplní údaje v oddíle IV identifikačního dokladu, pokud vnitrostátní právní předpisy nebo pravidla vydávajícího orgánu vyžadují provést záznam o změně majitele;
d)
zapíše či doplní do databáze, již zřídil v souladu s článkem 38, identifikační údaje uvedené v předloženém identifikačním dokladu;
e)
vkládá informace do centrální databáze v souladu s článkem 39.
Článek 29
Vydávání duplikátů identifikačních dokladů
1. Vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 vydá duplikát identifikačního dokladu, pokud:
a)
se původní identifikační doklad ztratí a lze určit totožnost zvířete, zejména pomocí kódu přenášeného elektronickým odpovídačem nebo pomocí alternativní metody ověřování totožnosti v souladu s článkem 21, nebo
b)
zvíře nebylo identifikováno ve lhůtě stanovené v článku 12, 14 nebo v čl. 43 odst. 2, za předpokladu, že je k dispozici potvrzení o pokrytí a biologická matka nebo, v případě přenosu embryí, náhradní matka je identifikována v souladu s tímto nařízením, nebo
c)
příslušný orgán má důkaz o tom, že některé identifikační údaje ve stávajícím identifikačním dokladu neodpovídají příslušnému koňovitému, a nelze použít ustanovení čl. 12 odst. 3 písm. a).
2. V případech uvedených v odstavci 1 vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 na základě žádosti držitele nebo na žádost příslušného orgánu:
a)
implantuje zvířeti v případě potřeby elektronický odpovídač v souladu s článkem 18 nebo použije některou z povolených alternativních metod ověřování totožnosti v souladu s článkem 21;
b)
vydá duplikát identifikačního dokladu zřetelně takto označený („duplikát identifikačního dokladu“) s uvedením jedinečného životního čísla zaznamenaného v databázi vydávajícího orgánu, který:
i)
provedl první identifikaci zvířete a vydal ztracený původní identifikační doklad nebo
ii)
vydává duplikát identifikačního dokladu pro zvíře uvedené v odst. 1 písm. b);
c)
klasifikuje daného koňovitého v části II oddílu II duplikátu identifikačního dokladu jako koňovitého, který není určen na porážku k lidské spotřebě.
3. Údaje uvedené v duplikátu identifikačního dokladu vydaného v souladu s odstavcem 2 se zaznamenají s odkazem na jedinečné životní číslo do databáze uvedené v článku 38 a zašlou se do centrální databáze v souladu s článkem 39.
4. Byl-li ztracený identifikační doklad vydán podle čl. 9 odst. 1 vydávajícím orgánem uvedeným v čl. 5 odst. 1, který již neexistuje, vydá duplikát identifikačního dokladu v souladu s odstavcem 2 tohoto článku vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 toho členského státu, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen.
Článek 30
Vydávání duplikátů identifikačních dokladů pro koňovité dovezené do Unie
Odchylně od čl. 29 odst. 2 může být v případech, kdy byl ztracený původní identifikační doklad vydán vydávajícím orgánem uvedeným v čl. 14 písm. a) ve třetí zemi, vydán nový identifikační doklad zmíněným vydávajícím orgánem ve třetí zemi za předpokladu, že je tento nový identifikační doklad:
a)
zaslán vydávajícím orgánem uvedeným v čl. 14 písm. a) vydávajícímu orgánu uvedenému v čl. 29 odst. 2, přičemž je označen jako duplikát identifikačního dokladu, dané zvíře je klasifikováno v souladu s čl. 29 odst. 2 písm. c) a příslušné informace jsou zaneseny do databáze v souladu s čl. 29 odst. 3;
b)
zaslán vydávajícím orgánem nebo příslušným orgánem v členském státě, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, držiteli nebo, vyžadují-li tak právní předpisy členského státu, kde se koňovitý nachází, majiteli zvířete.
Článek 31
Pozastavení statusu koňovitých určených na porážku k lidské spotřebě
1. Odchylně od čl. 29 odst. 2 písm. c) a článku 30 a s výjimkou případu popsaného v čl. 43 odst. 2 může příslušný orgán rozhodnout o pozastavení statusu koňovitého jako určeného na porážku k lidské spotřebě na dobu šesti měsíců, pokud:
a)
může držitel uspokojivě prokázat do třiceti dnů od ohlášeného data ztráty identifikačního dokladu, že status koňovitého jako určeného na porážku k lidské spotřebě nebyl ohrožen žádnou léčbou;
b)
je žádost o identifikaci podána v souladu s čl. 1 odst. 1 druhou odrážkou rozhodnutí 96/78/ES v průběhu prvního roku života, avšak po uplynutí maximální povolené doby uvedené v čl. 12 odst. 2 tohoto nařízení.
2. V případě uvedeném v odstavci 1 zapíše příslušný orgán datum začátku šestiměsíční doby pozastavení do prvního sloupce části III oddílu II duplikátu identifikačního dokladu a vyplní třetí sloupec.
Článek 32
Vydávání náhradních identifikačních dokladů
1. Vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 vydá náhradní identifikační doklad, pokud:
a)
je původní identifikační doklad ztracen a dále:
i)
nelze prokázat totožnost zvířete,
ii)
neexistuje náznak nebo důkaz, že pro dané zvíře již dříve vydal identifikační doklad vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1;
b)
zvíře nebylo identifikováno ve lhůtách stanovených v čl. 12 odst. 1 nebo 2, v článku 14 nebo v čl. 43 odst. 2.
2. V případech uvedených v odstavci 1 vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 písm. c) odpovědný za oblast, ve které se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, na základě žádosti držitele nebo na žádost příslušného orgánu:
a)
implantuje zvířeti elektronický odpovídač v souladu s článkem 18 nebo použije některou z alternativních metod ověřování totožnosti v souladu s článkem 21;
b)
vydá náhradní identifikační doklad zřetelně takto označený („náhradní identifikační doklad“) s uvedením nově přiděleného jedinečného životního čísla odpovídajícího příslušnému záznamu v databázi o vydání tohoto náhradního identifikačního dokladu;
c)
klasifikuje daného koňovitého v části II oddílu II náhradního identifikačního dokladu jako koňovitého, který není určen na porážku k lidské spotřebě.
3. Údaje uvedené v náhradním identifikačním dokladu vydaném v souladu s odstavcem 2 se zaznamenají s odkazem na jedinečné životní číslo do databáze uvedené v článku 38 a zašlou se do centrální databáze v souladu s článkem 39.
Článek 33
Pozastavení platnosti identifikačního dokladu pro účely přesunu
Úřední veterinární lékař pozastaví platnost identifikačního dokladu pro účely přesunu příslušným zápisem v oddíle III tohoto dokladu v případě, že je koňovitý držen v hospodářství nebo pochází z hospodářství, které:
a)
podléhá zákazu uvedenému v čl. 4 odst. 5 směrnice 2009/156/ES nebo
b)
se nachází v členském státě, který není prostý moru koní, nebo na části území členského státu považované v souladu s čl. 5 odst. 2 směrnice 2009/156/ES za infikovanou morem koní.
KAPITOLA VII
SMRT KOŇOVITÝCH, KOŇOVITÍ URČENÍ NA PORÁŽKU K LIDSKÉ SPOTŘEBĚ A ZÁZNAM O LÉČENÍ
Článek 34
Povinnosti úředního veterinárního lékaře a příslušného orgánu v případě porážky nebo utracení koňovitých
1. Po porážce nebo utracení koňovitého se přijmou tato opatření:
a)
elektronický odpovídač se ochrání před následným podvodným použitím, a to jeho vyjmutím, zničením nebo likvidací na místě;
b)
platnost identifikačního dokladu se zruší přinejmenším umístěním razítka, které nelze zfalšovat, uvádějícího „neplatné“ na všech stranách nebo vyražením otvoru o vhodném průměru, jehož velikost odpovídá alespoň průměru běžné děrovačky, do všech stran;
c)
pokud jde o jedinečné životní číslo koňovitého, buď:
i)
je identifikační doklad zničen pod úředním dohledem na jatkách, kde bylo zvíře poraženo, a vydávajícímu orgánu je zasláno potvrzení, a to buď přímo, nebo prostřednictvím kontaktního místa uvedeného v čl. 36 odst. 2, ve kterém je informován o datu porážky zvířete na jatkách a o datu zničení identifikačního dokladu, nebo
ii)
je identifikační doklad, jehož platnost byla zrušena, vrácen vydávajícímu orgánu uvedenému v bodě 11 části A oddílu I identifikačního dokladu nebo v části C oddílu I po aktualizaci v souladu s čl. 28 písm. b), a to buď přímo, nebo prostřednictvím kontaktního místa uvedeného v čl. 36 odst. 2, spolu s informací o datu porážky zvířete nebo jeho utracení pro účely tlumení nákazy.
2. Opatření stanovená v odstavci 1 provede přímo nebo nad jejich prováděním dohlíží:
a)
úřední veterinární lékař:
i)
v případě porážky nebo utracení pro účely tlumení nákazy v souladu s čl. 4 odst. 4 písm. a) směrnice 2009/156/ES nebo
ii)
po porážce v souladu s čl. 7 odst. 3 směrnice 2009/156/ES nebo
b)
příslušný orgán stanovený v čl. 3 odst. 10 nařízení (ES) č. 1069/2009 v případě likvidace nebo zpracování těla, které v souladu s vnitrostátními právními předpisy uvedenými v čl. 23 odst. 1 tohoto nařízení doprovázel identifikační doklad:
i)
v zařízení schváleném v souladu s čl. 24 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1069/2009 nebo
ii)
v nízkokapacitním spalovacím zařízení uvedeném v bodě iii) písm. a) kapitoly III přílohy III nařízení (EU) č. 142/2011.
3. V případě, že elektronický odpovídač nelze z těla koňovitého určeného na porážku k lidské spotřebě vyjmout, jak je požadováno v odst. 1 písm. a) tohoto článku, prohlásí úřední veterinární lékař maso nebo jeho část obsahující elektronický odpovídač za nevhodné k lidské spotřebě v souladu s písm. n) bodu 1 kapitoly V oddílu II přílohy I nařízení (ES) č. 854/2004.
Článek 35
Povinnosti držitele a vydávajícího orgánu v případě úhynu nebo ztráty koňovitého
1. Ve všech případech úhynu nebo ztráty koňovitého, včetně krádeže, neuvedených v článku 34 vrátí držitel identifikační doklad příslušnému vydávajícímu orgánu uvedenému v části A oddílu I nebo aktualizovanému v souladu s čl. 28 písm. b) v části C oddílu I identifikačního dokladu do 30 dnů po úhynu nebo ztrátě daného koňovitého.
2. Vydávající orgán, který obdržel informaci o úhynu nebo ztrátě koňovitého v souladu s článkem 34 nebo odstavcem 1 tohoto článku, jedná v souladu s čl. 28 písm. d) a e).
Článek 36
Povinnosti členských států zajistit oběh informací po smrti koňovitého
1. Členské státy zavedou postupy pro vrácení identifikačních dokladů, jejichž platnost byla zrušena, vydávajícímu orgánu v souladu s čl. 34 odst. 1 písm. c) bodem ii).
2. Členské státy mohou určit kontaktní místo pro dodání potvrzení uvedeného v čl. 34 odst. 1 písm. c) bodě i) nebo identifikačních dokladů uvedených v čl. 34 odst. 1 písm. c) bodě ii) pro jejich další rozeslání příslušným vydávajícím orgánům na svém území.
Toto kontaktní místo může být styčné místo uvedené v článku 35 nařízení (ES) č. 882/2004.
3. V případech, na které se vztahuje odstavec 2, musí být podrobné údaje o kontaktním místě, které mohou být vloženy do centrální databáze stanovené v článku 39, zpřístupněny ostatním členským státům a veřejnosti na internetových stránkách uvedených v čl. 6 odst. 1.
Článek 37
Koňovití určení na porážku k lidské spotřebě a záznam o léčení
1. Koňovitý se považuje za určeného na porážku k lidské spotřebě, kromě případů, kdy je v souladu s tímto nařízením v části II oddílu II identifikačního dokladu neodvolatelně prohlášen za koňovitého, který není takto určený, na základě:
a)
podpisu majitele podle jeho vlastního uvážení, s potvrzením vydávajícího orgánu, nebo
b)
podpisů držitele a odpovědného veterinárního lékaře jednajícího v souladu s čl. 10 odst. 2 směrnice 2001/82/ES nebo
c)
záznamu vydávajícího orgánu učiněného při vydání duplikátu identifikačního dokladu podle článku 29 nebo 30 nebo náhradního identifikačního dokladu podle článku 32.
2. Před jakoukoli léčbou v souladu s čl. 10 odst. 2 směrnice 2001/82/ES nebo před léčbou za použití léčivého přípravku registrovaného v souladu s čl. 6 odst. 3 uvedené směrnice potvrdí odpovědný veterinární lékař uvedený v čl. 10 odst. 1 směrnice 2001/82/ES status daného koňovitého jako:
a)
určeného na porážku k lidské spotřebě, což je standardní případ, nebo
b)
neurčeného na porážku k lidské spotřebě, jak je uvedeno v části II oddílu II identifikačního dokladu.
3. V případě, že léčba uvedená v odstavci 2 tohoto článku není u koňovitého určeného na porážku k lidské spotřebě povolena, zajistí odpovědný veterinární lékař uvedený v čl. 10 odst. 1 směrnice 2001/82/ES, aby v souladu s odchylkou stanovenou v čl. 10 odst. 2 směrnice 2001/82/ES byl dotyčný koňovitý před zahájením léčby neodvolatelně prohlášen za koňovitého, který není určený na porážku k lidské spotřebě:
a)
vyplněním a podpisem části II oddílu II identifikačního dokladu a
b)
zrušením platnosti části III oddílu II identifikačního dokladu v souladu s pokyny stanovenými v části III oddílu II.
4. Po provedení opatření stanovených v odstavci 3 držitel koňovitého předloží identifikační doklad vydávajícímu orgánu v členském státě, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, nebo tyto informace poskytne online, jestliže takový přístup do databáze existuje, ve lhůtě 14 dnů od data podpisu v části II oddílu II identifikačního dokladu.
5. Odchylně od odstavce 4 může členský stát přijmout opatření k zajištění toho, že opatření provedená v souladu s odstavcem 3 oznámí do 14 dnů od data podpisu v části II oddílu II identifikačního dokladu odpovědný veterinární lékař:
a)
buď přímo vydávajícímu orgánu uvedenému v odstavci 4, kterému poskytne nezbytné informace k tomu, aby tento orgán mohl aktualizovat databázi zřízenou v souladu s článkem 39, nebo
b)
přímo do centrální databáze zřízené v souladu s článkem 39, je-li zajištěno uložení těchto informací do databáze zřízené podle článku 38 vydávajícím orgánem uvedeným v odstavci 4.
6. V případě, že má být koňovitý léčen za podmínek uvedených v čl. 10 odst. 3 směrnice 2001/82/ES, zapíše odpovědný veterinární lékař do části III oddílu II identifikačního dokladu potřebné údaje o léčivém přípravku obsahujícím základní látky nebo látky přinášející vyšší klinický prospěch pro léčbu koňovitých uvedené v nařízení (ES) č. 1950/2006.
Odpovědný veterinární lékař zaznamená datum, kdy byl léčivý přípravek podle předpisu podán naposledy, a informuje v souladu s čl. 11 odst. 4 směrnice 2001/82/ES držitele o datu, kdy uplyne ochranná lhůta stanovená v souladu s čl. 10 odst. 3 uvedené směrnice.
KAPITOLA VIII
ZÁZNAMY A SANKCE
Článek 38
Databáze
1. Při vydání identifikačního dokladu nebo registraci dříve vydaných identifikačních dokladů zaznamená vydávající orgán do své databáze přinejmenším tyto údaje týkající se daného koňovitého:
a)
jedinečné životní číslo;
b)
druh;
c)
pohlaví;
d)
barvu;
e)
datum narození (ve formátu dd/mm/rrrr) oznámené držitelem uvedeným v písmeni i);
f)
případně alespoň posledních 15 číslic kódu přenášeného elektronickým odpovídačem nebo kód přenášený radiofrekvenčním identifikačním zařízením, které není v souladu s normou ISO 11784, společně s informacemi o požadovaném čtecím systému; nebo alternativní metodu ověřování totožnosti použitou v souladu s článkem 21;
g)
zemi narození oznámenou držitelem uvedeným v písmeni i);
h)
datum vydání a jakékoli změny identifikačního dokladu;
i)
jméno a adresu držitele, který podal žádost podle čl. 11 odst. 1, čl. 15 odst. 1, čl. 29 odst. 2 nebo čl. 32 odst. 2, nebo který případně předložil identifikační doklad, jak je stanoveno v čl. 27 odst. 3;
j)
status zvířete jakožto evidovaného koňovitého nebo koňovitého pro chov a produkci;
k)
jméno zvířete (jméno, které zvíře dostalo po narození, případně komerční jméno) oznámené držitelem uvedeným v písm. i);
l)
známý status zvířete jako neurčeného na porážku k lidské spotřebě;
m)
sériové číslo, pokud je takové číslo přiděleno identifikačnímu dokladu uvedenému v čl. 9 odst. 1 a 3, a informace týkající se nového identifikačního dokladu, duplikátu identifikačního dokladu či náhradního identifikačního dokladu, které byly vydány v souladu s čl. 12 odst. 3, článkem 29, článkem 30 nebo článkem 32;
n)
zemi, ve které se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, oznámenou držitelem uvedeným v písmeni i);
o)
oznámené datum úhynu nebo ztráty zvířete nahlášené držitelem uvedeným v písmeni i) nebo datum porážky.
2. Vydávající orgán uchová informace uvedené v odstavci 1 tohoto článku ve své databázi po dobu nejméně 35 let nebo alespoň dva roky od data oznámení o smrti koňovitého podle článku 34.
3. Nejpozději do 15 dnů od data záznamu informací uvedených v odstavci 1 tohoto článku zašle vydávající orgán uvedený ve zmíněném odstavci informace uvedené v písmenech a) až j) a l) až o) do centrální databáze zřízené v souladu s článkem 39 v členském státě:
a)
ve kterém je tento vydávající orgán schválen, uznán nebo určen nebo ve kterém má své sídlo v souladu s čl. 5 odst. 1;
b)
ve kterém se daný koňovitý narodil.
Článek 39
Zřízení centrální databáze
1. Členské státy zřídí pro účely tohoto nařízení své centrální databáze.
2. Odchylně od odstavce 1 se zřízení centrální databáze nevyžaduje v těch členských státech, ve kterých existuje jedna databáze pro evidované koňovité a jedna databáze pro koňovité pro chov a produkci, za předpokladu, že:
a)
obě databáze mohou navzájem účinně komunikovat a mohou spolupracovat s centrálními databázemi v souladu s článkem 40 s cílem aktualizovat identifikační údaje o koňovitých, jejichž status se mění buď na evidované koňovité, nebo na koňovité pro chov a produkci;
b)
příslušný orgán má přímý přístup do obou těchto databází.
3. Členské státy zpřístupní názvy, adresy a kontaktní údaje svých centrálních databází ostatním členským státům a veřejnosti na internetových stránkách stanovených v čl. 6 odst. 1.
Článek 40
Provoz a spolupráce centrálních databází
1. Každý členský stát zajistí, aby vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 vkládaly informace uvedené v čl. 28 písm. e) a čl. 38 odst. 1 o koňovitých identifikovaných na jeho území do centrální databáze, nebo aby databáze vydávajících orgánů na jeho území byly propojeny s centrální databází.
2. Členské státy spolupracují při provozu svých centrálních databází v souladu se směrnicí 89/608/EHS a zajistí, aby:
a)
v souladu s článkem 28 tohoto nařízení centrální databáze nahlásila s odkazem na jedinečné životní číslo jakoukoli změnu identifikačních údajů uvedených v čl. 38 odst. 1 do centrální databáze členského státu, ve kterém byl identifikační doklad vydán;
b)
příslušné orgány ostatních členských států měly bezplatný přístup k minimálním informacím v centrální databázi, aby mohly zjistit, zda do ní byl zaznamenán kód elektronického odpovídače, jedinečné životní číslo nebo číslo průkazu.
Článek 41
Sankce
Členské státy stanoví pravidla pro sankce za porušení ustanovení tohoto nařízení a přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy oznámí tato ustanovení Komisi nejpozději do 1. ledna 2016 a neprodleně ji informují o jakékoli následné změně, která se jich týká.
KAPITOLA IX
PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 42
Zrušení
Nařízení (ES) č. 504/2008 se zrušuje s účinkem ode dne 1. ledna 2016.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 43
Přechodná ustanovení
1. Odchylně od čl. 4 odst. 2 se za koňovité identifikované podle tohoto nařízení považují:
a)
koňovití narození nejpozději do 30. června 2009 a identifikovaní do tohoto data v souladu s rozhodnutím 93/623/EHS nebo 2000/68/ES, za předpokladu, že identifikační doklady vydané pro tyto koňovité:
i)
byly registrovány v souladu s čl. 21 odst. 1 nařízení (ES) č. 504/2008 nejpozději do 31. prosince 2009 a
ii)
zahrnují oddíl odpovídající oddílu IX vzorového identifikačního dokladu stanoveného v příloze rozhodnutí 93/623/ES a je vyplněna část III-A identifikačního dokladu, pokud jsou zapsány informace v části III-B;
b)
koňovití narození nejpozději do 30. června 2009, avšak neidentifikovaní do tohoto data v souladu s rozhodnutím 93/623/EHS nebo 2000/68/ES, pokud byli identifikováni v souladu s nařízením (ES) č. 504/2008 nejpozději do 31. prosince 2009;
c)
koňovití identifikovaní v souladu s nařízením (ES) č. 504/2008 do 31. prosince 2015.
2. Koňovití narození v Unii nebo dovezení do Unie ze třetí země po 30. červnu 2009, kteří nebyli identifikováni v souladu s nařízením (ES) č. 504/2008 do 31. prosince 2015, se identifikují podle článku 29 nebo 32 tohoto nařízení, v závislosti na dostupných informacích o jejich totožnosti, a jsou v části II oddílu II duplikátu identifikačního dokladu klasifikováni jako koňovití, kteří nejsou určeni na porážku k lidské spotřebě.
3. Odchylně od čl. 13 odst. 2 členské státy, které udělily výjimky podle článku 7 nařízení (ES) č. 504/2008 před 1. lednem 2016 a uvědomily o tom před uvedeným datem Komisi, nemusí tyto výjimky Komisi znovu oznamovat.
4. Členské státy, které nezřídily centrální databázi stanovenou v článku 39, zřídí centrální databázi podle článku 39 a zajistí její zprovoznění v souladu s článkem 40 nejpozději do 30. června 2016.
Článek 44
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se od 1. ledna 2016. Článek 39 se nicméně použije od 1. července 2016 v těch členských státech, které nezřídí fungující centrální databázi do 1. ledna 2016.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 17. února 2015.
REGOLAMENTO DI ESECUZIONE (UE) 2015/262 DELLA COMMISSIONE
del 17 febbraio 2015
recante disposizioni a norma delle direttive 90/427/CEE e 2009/156/CE del Consiglio per quanto riguarda i metodi di identificazione degli equidi (regolamento sul passaporto equino)
(Testo rilevante ai fini del SEE)
LA COMMISSIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell'Unione europea,
vista la direttiva 90/427/CEE del Consiglio, del 26 giugno 1990, relativa alle norme zootecniche e genealogiche che disciplinano gli scambi intracomunitari di equidi (1), in particolare l'articolo 4, paragrafo 2, lettere c) e d), l'articolo 6, paragrafo 2, secondo trattino e l'articolo 8, paragrafo 1, primo comma,
vista la direttiva 2009/156/CE del Consiglio, del 30 novembre 2009, relativa alle condizioni di polizia sanitaria che disciplinano i movimenti di equidi e le importazioni di equidi in provenienza dai paesi terzi (2), in particolare l'articolo 4, paragrafo 4,
considerando quanto segue:
(1)
La direttiva 90/427/CEE definisce le condizioni zootecniche che disciplinano gli scambi di equidi all'interno dell'Unione. Essa impone agli Stati membri di provvedere affinché gli equidi registrati, quando vengono spostati, siano muniti di un documento di identificazione rilasciato dalle organizzazioni o associazioni approvate di allevatori di cui alla direttiva stessa.
(2)
La direttiva 2009/156/CE definisce le condizioni di polizia sanitaria che disciplinano i movimenti di equidi e le importazioni di equidi in provenienza dai paesi terzi. Essa dispone che gli equidi registrati debbano essere soggetti a identificazione mediante un documento di identificazione rilasciato in conformità alla direttiva 90/427/CEE o da un'associazione o organismo internazionale che gestisca cavalli per competizioni o corse. Gli equidi da allevamento e da reddito devono essere identificati secondo un metodo determinato dalla Commissione.
(3)
Il regolamento (CE) n. 504/2008 della Commissione (3), che si applica a decorrere dal 1o luglio 2009, disciplina l'identificazione degli equidi nati o importati nell'Unione e introduce un documento di identificazione degli equidi (passaporto equino), che è un documento polivalente inteso a soddisfare esigenze di sanità pubblica e animale come pure le necessità di ordine zootecnico e degli sport equestri. Ponendo l'accento sul documento di identificazione come elemento costitutivo del sistema di identificazione degli equidi, tale regolamento prevede solo la possibilità di incorporare le informazioni contenute nelle basi di dati di numerosi organismi emittenti in una base di dati centrale o di collegare in rete le loro basi di dati con quella centrale.
(4)
Gli Stati membri hanno incontrato difficoltà nell'attuare le misure previste dal regolamento (CE) n. 504/2008, soprattutto per quanto riguarda il metodo di identificazione degli equidi mediante il documento di identificazione.
(5)
Dalle indagini effettuate dagli Stati membri è emerso che il documento di identificazione è oggetto di significative frodi. Il rischio principale è quello della reintroduzione illecita nella filiera alimentare di equidi precedentemente esclusi dalla macellazione per il consumo umano e trattati con medicinali non autorizzati per gli animali destinati alla produzione di alimenti. In seguito all'adozione della decisione 2000/68/CE della Commissione (4), migliaia di equidi sono stati irrevocabilmente esclusi dalla macellazione per il consumo umano. La mancanza di alternative al mantenimento a vita di equidi indesiderati e ormai inutilizzabili, esclusi dalla macellazione per il consumo umano, ha indotto a trascurarli e ad abbandonarli, con gravi conseguenze per la salute e il benessere degli animali. Questo fenomeno si è aggravato con l'attuale situazione economica, che in molti casi rende economicamente insostenibile il mantenimento degli equidi alla fine della loro vita produttiva. In alcuni Stati membri questi problemi hanno raggiunto proporzioni tali che le autorità competenti hanno avviato programmi per la macellazione, al di fuori della filiera alimentare, degli equidi ormai inutilizzabili.
(6)
Negli ultimi anni è emerso il fenomeno del pascolo vagante: questo nuovo fenomeno interessa i proprietari di terreni da pascolo, che diventano giuridicamente i detentori degli equidi e acquisiscono senza volerlo responsabilità nei loro confronti a norma del regolamento (CE) n. 504/2008. Lo status non chiaro di tali equidi può inoltre incidere sulla corretta applicazione della normativa dell'Unione in altri settori.
(7)
È stato constatato che le informazioni registrate nella banca dati dell'organismo emittente al momento del rilascio del documento di identificazione diventano rapidamente obsolete. In occasione della certificazione o di un controllo d'identità risulta quindi estremamente difficile, se non addirittura impossibile, per le autorità competenti accertare l'autenticità di un documento di identificazione e verificare che le informazioni in esso contenute siano aggiornate e attendibili e non siano state modificate in modo fraudolento, in primo luogo per quanto riguarda lo status di animali destinati alla macellazione, ma anche al fine di avvalersi delle condizioni più favorevoli in materia di salute e benessere degli animali applicabili agli spostamenti di equidi registrati.
(8)
Nella maggior parte degli Stati membri le banche dati dei diversi organismi che rilasciano i passaporti non sono collegate fra loro; d'altro canto la creazione di un organismo unico per il rilascio dei passaporti non costituisce una soluzione immediatamente praticabile, per motivi tanto giuridici quanto amministrativi. L'istituzione di una banca dati centrale è quindi ritenuta la soluzione più efficace ai fini dello scambio e della sincronizzazione dei dati tra i diversi soggetti a norma delle direttive 90/427/CEE e 2009/156/CE se e in quanto necessaria per gestire i documenti di identificazione degli equidi, allo scopo non solo di fornire le necessarie garanzie di sanità animale, ma anche di consentire l'applicazione di quelle disposizioni della legislazione dell'Unione in materia di benessere degli animali e sanità pubblica che richiedono un'identificazione corretta e affidabile degli equidi.
(9)
Da un'indagine svolta dalla Commissione nel quadro dei fatti di cronaca riguardanti la carne equina che si sono verificati nel 2013 è emerso che 23 Stati membri hanno istituito una banca dati centrale, mentre due Stati membri dispongono di banche dati uniche rispettivamente per gli equidi registrati e per gli equidi da allevamento e da reddito. Tre Stati membri, che rappresentano circa il 20 % dei 6,7 milioni di equidi presenti nell'Unione, non dispongono di una banca dati centralizzata.
(10)
È quindi necessario rivedere il sistema dell'Unione di identificazione degli equidi per garantirne la sicurezza, ma anche la semplicità di utilizzo.
(11)
Le importazioni di equidi nei territori elencati nell'allegato I del regolamento (CE) n. 882/2004 del Parlamento europeo e del Consiglio (5) sono soggette alle condizioni stabilite a norma della direttiva 2009/156/CE e sono autorizzate a partire dai paesi terzi elencati nell'allegato della decisione 2004/211/CE della Commissione (6). Di norma, circa 4 000 equidi registrati ed equidi da allevamento e da reddito (altrimenti equidi da riproduzione e produzione) sono introdotti ogni anno nell'Unione alle condizioni stabilite dalla decisione 93/197/CEE della Commissione (7).
(12)
Quando si applicano i regimi doganali di cui al regolamento (UE) n. 952/2013 del Parlamento europeo e del Consiglio (8), è necessario riferirsi anche al regolamento (CEE) n. 706/73 del Consiglio (9). Il regolamento (CEE) n. 706/73 dispone che dal 1o settembre 1973 alle Isole normanne e all'Isola di Man si applichino le norme dell'Unione in materia di legislazione veterinaria.
(13)
La decisione 96/78/CE della Commissione (10) stabilisce i criteri per l'iscrizione e la registrazione di equidi registrati nei libri genealogici a scopo di riproduzione. Tale decisione dispone, tra l'altro, che per poter essere iscritto nella sezione principale di un libro genealogico della propria razza, un equide debba essere identificato sotto la madre conformemente alle disposizioni del libro genealogico, le quali devono prescrivere almeno il certificato di monta. Ai fini della coerenza della legislazione dell'Unione e allo scopo di facilitarne l'applicazione, le norme riguardanti il documento di identificazione non dovrebbero compromettere l'applicazione delle norme relative all'identificazione degli equidi ai fini della loro iscrizione nei libri genealogici.
(14)
I metodi di identificazione degli equidi previsti dal presente regolamento dovrebbero inoltre essere conformi ai principi stabiliti dalle organizzazioni di allevatori approvate a norma della decisione 92/353/CEE della Commissione (11). Conformemente a tale decisione, spetta all'organizzazione o all'associazione che tiene il libro genealogico d'origine della razza definire i principi riguardanti l'identificazione degli equidi, la divisione del libro genealogico in classi e l'iscrizione degli ascendenti nel libro genealogico.
(15)
Per garantire documenti di identificazione e registrazioni di qualità elevata per tutti gli equidi nell'Unione, gli Stati membri dovrebbero provvedere affinché i sistemi di identificazione degli equidi registrati che sono stati iscritti o registrati nei libri genealogici istituiti dalle organizzazioni o associazioni approvate o riconosciute di allevatori soddisfino, per quanto riguarda il rilascio dei documenti di identificazione, le condizioni stabilite per la designazione, da parte delle autorità competenti, degli organismi che rilasciano i documenti di identificazione degli equidi da allevamento e da reddito.
(16)
La definizione di «equidi», che rientra in senso stretto nell'ambito dell'articolo 2, lettera b), della direttiva 2009/156/CE, dovrebbe essere in linea con la tassonomia utilizzata nella legislazione dell'Unione, come nelle appendici del regolamento (CEE) n. 3626/82 del Consiglio (12) e del regolamento (UE) n. 206/2010 della Commissione (13).
(17)
Poiché la definizione di azienda di cui alla direttiva 92/35/CEE del Consiglio (14) comprende le riserve naturali in cui gli equidi sono allo stato brado ed è quindi più ampia di quella contenuta nella direttiva 2009/156/CE, è opportuno che la definizione di azienda di cui al presente regolamento copra anche le riserve naturali in cui gli equidi vivono allo stato brado.
(18)
Il controllo veterinario necessario per fornire le garanzie di sanità animale richieste a norma della direttiva 2009/156/CE può essere assicurato solo se l'azienda, quale definita in detta direttiva, è nota all'autorità competente. Prescrizioni analoghe derivano dall'applicazione dell'allegato I, sezione I, capo II, parte A, del regolamento (CE) n. 854/2004 del Parlamento europeo e del Consiglio (15) in relazione agli equidi destinati alla produzione di alimenti. Tuttavia, vista la frequenza con cui gli equidi sono spostati, non è opportuno istituire un sistema di tracciabilità degli equidi in tempo reale. I dati di identificazione dovrebbero piuttosto essere messi a disposizione dell'autorità competente e, a tal fine, una banca dati centrale in ogni Stato membro costituisce uno strumento determinante per gestire le informazioni sugli equidi detenuti in tale Stato membro.
(19)
La legislazione dell'Unione distingue tra proprietari e detentori di animali. Il termine «detentore» di animali è definito e utilizzato nel regolamento (CE) n. 1760/2000 del Parlamento europeo e del Consiglio (16). La direttiva 2009/156/CE fa invece riferimento al proprietario o all'allevatore di un animale. Nella direttiva 92/35/CEE figura una definizione combinata di proprietario e detentore. Poiché, secondo la legislazione dell'Unione e le legislazioni nazionali, il proprietario di un equide non è necessariamente la persona che ne ha la responsabilità, è opportuno precisare che la responsabilità dell'identificazione dell'equide, a norma del presente regolamento, spetta in primo luogo al suo detentore, che può anche non essere il proprietario.
(20)
La legislazione degli Stati membri o le regole di taluni organismi emittenti impongono che le informazioni sul proprietario dell'animale siano inserite nel documento di identificazione e di conseguenza nella banca dati gestita dall'organismo emittente. Tali informazioni riguardanti la proprietà, come pure il cambiamento di proprietà, possono essere fornite tramite diversi formati di certificati di proprietà o schede di registrazione, compresa la «carte d'immatriculation» utilizzata con risultati positivi in uno Stato membro.
(21)
La direttiva 2008/73/CE del Consiglio (17) stabilisce che gli Stati membri elaborino e aggiornino elenchi di strutture riconosciute in campo veterinario e zootecnico e li mettano a disposizione degli altri Stati membri e del pubblico. Per facilitare l'accesso degli altri Stati membri e del pubblico agli elenchi delle strutture riconosciute, gli Stati membri dovrebbero rendere tali elenchi accessibili per via elettronica tramite pagine informative su Internet. È opportuno che la Commissione assista gli Stati membri in questa opera di messa a disposizione degli elenchi agli altri Stati membri e al pubblico fornendo l'indirizzo di un sito web in cui dovrebbero figurare i link nazionali alle suddette pagine informative.
(22)
Per facilitare lo scambio di informazioni per via elettronica tra gli Stati membri e garantire trasparenza e comprensibilità, è importante che la presentazione degli elenchi avvenga secondo un modello uniforme in tutta l'Unione. La decisione 2009/712/CE della Commissione (18) definisce pertanto i formati tipo degli elenchi di cui sopra contenuti nelle pagine informative su Internet elaborate dagli Stati membri.
(23)
Il regolamento (CE) n. 504/2008 dispone che gli equidi siano detenuti soltanto se identificati secondo quanto prescritto da tale regolamento. La Commissione ha dovuto rispondere a numerose denunce riguardanti popolazioni di cavalli domestici che vivevano al di fuori di aziende in condizioni non compatibili con quelle descritte come «stato semiselvatico» nel suddetto regolamento. È pertanto necessario precisare che gli equidi che vivono nell'Unione devono essere identificati e prevedere in secondo luogo una deroga per i casi in cui tale condizione non può essere soddisfatta.
(24)
Gli equidi che vivono nell'Unione dovrebbero essere identificati da un documento di identificazione a vita che fornisca una descrizione testuale e una descrizione grafica dell'equide e ne registri i marchi individuali a fini di verifica dell'identità. Tali marchi possono essere ereditari, come remolini in numero superiore a tre, castagnette, segni bianchi, difetti rari della pigmentazione oculare, depressioni muscolari specifiche, ma anche le strutture complesse dell'iride o della retina e marcatori genetici specifici (profilo DNA), o possono essere acquisiti, come depigmentazioni provocate da fiaccature da sella e cicatrici, comprese quelle dovute alla castrazione degli stalloni, o una marchiatura.
(25)
I documenti di identificazione dovrebbero essere rilasciati solo se completi dei dati di identificazione richiesti che dovranno essere registrati nella banca dati dell'organismo emittente conformemente al presente regolamento.
(26)
Il certificato di origine di cui alla direttiva 90/427/CEE, da includere nel documento di identificazione, dovrebbe inoltre riportare tutte le informazioni necessarie affinché gli equidi che sono trasferiti da un libro genealogico a un altro siano iscritti nella classe del libro genealogico di cui soddisfano i criteri.
(27)
Conformemente alla decisione 96/510/CE della Commissione (19) i certificati genealogici e zootecnici relativi agli equidi registrati devono essere conformi al documento di identificazione di cui alla decisione 93/623/CEE della Commissione (20). Poiché le decisioni 93/623/CE e 2000/68/CE sono state abrogate dal regolamento (CE) n. 504/2008, è necessario precisare che ogni riferimento a tali decisioni dovrebbe essere inteso come fatto al presente regolamento.
(28)
Gli organismi che rilasciano i documenti di identificazione degli equidi registrati dovrebbero essere le organizzazioni o associazioni che tengono o istituiscono libri genealogici degli equidi registrati, ufficialmente approvate o riconosciute dall'autorità competente di uno Stato membro a norma della decisione 92/353/CEE, oppure un servizio ufficiale dello Stato membro che gestisce il libro genealogico in cui l'equide è iscritto o registrato a scopo di riproduzione in conformità alla decisione 96/78/CE. Anche le sezioni nazionali delle organizzazioni o associazioni internazionali che gestiscono cavalli per competizioni o corse e hanno sede in uno Stato membro dovrebbero poter rilasciare i documenti di identificazione dei cavalli registrati.
(29)
Gli Stati membri dovrebbero disporre di maggiore discrezionalità rispetto agli organismi emittenti che rilasciano i documenti di identificazione degli equidi da allevamento e da reddito. Questi documenti di identificazione dovrebbero poter essere rilasciati dall'autorità competente per l'azienda in cui l'equide è detenuto al momento dell'identificazione o da un organismo emittente designato da tale autorità competente e sottoposto alla sua supervisione.
(30)
L'autorità competente responsabile dell'approvazione o del riconoscimento delle organizzazioni o associazioni che istituiscono libri genealogici in conformità all'allegato della decisione 92/353/CEE dovrebbe collaborare con l'autorità competente di cui al regolamento (CE) n. 882/2004 al fine di garantire, se necessario mediante una cooperazione transfrontaliera, che i documenti di identificazione degli equidi siano rilasciati e utilizzati conformemente al presente regolamento.
(31)
Poiché tutti gli equidi nati o importati nell'Unione dovrebbero essere identificati conformemente al presente regolamento mediante un documento di identificazione unico rilasciato a vita, sono necessarie disposizioni specifiche per i casi in cui lo status di un animale quale «equide da allevamento e da reddito» sia modificato in «equide registrato» ai sensi della direttiva 2009/156/CE. Date le profonde conseguenze di tale cambiamento per gli spostamenti, gli scambi e l'importazione nell'Unione di equidi in provenienza dai paesi terzi per quanto riguarda sia le norme applicabili in materia di sanità animale di cui alla direttiva 2009/156/CE sia le norme in materia di benessere degli animali che disciplinano tali spostamenti in conformità al regolamento (CE) n. 1/2005 del Consiglio (21), è necessario che l'autorità competente disponga di un punto di accesso unico, ossia di una banca dati centrale, per verificare i dati di identificazione degli equidi necessari ai fini della certificazione o dei controlli ufficiali.
(32)
Gli Stati membri dovrebbero poter stabilire regimi specifici per l'identificazione degli equidi che vivono allo stato selvatico o semiselvatico in zone o territori definiti, comprese le riserve naturali, coerentemente con la definizione di azienda di cui alla direttiva 92/35/CEE. Questo tipo di deroga all'obbligo generale di identificazione degli equidi dovrebbe tuttavia essere concessa soltanto se tali popolazioni definite di equidi che vivono allo stato selvatico o semiselvatico sono effettivamente separate dagli equidi domestici e restano non solo al di fuori del controllo dell'uomo per la loro sopravvivenza e riproduzione, ma anche al di fuori dell'ambito di applicazione della direttiva 98/58/CE del Consiglio (22), che non si applica agli animali che vivono allo stato selvatico.
(33)
Per verificare l'identità di un equide il documento di identificazione dovrebbe contenerne in primo luogo una descrizione di qualità elevata, comprendente una descrizione testuale dell'equide e dei suoi marchi e una descrizione grafica dettagliata in cui figurino i marchi individuali e distintivi dell'animale.
(34)
Per garantire che gli equidi siano descritti correttamente nei documenti di identificazione che li accompagnano, gli organismi emittenti dovrebbero cercare di seguire le migliori pratiche e formare il personale incaricato della descrizione degli animali seguendo, ad esempio, gli orientamenti forniti dalla Fédération Équestre Internationale (23) e da Weatherbys (24).
(35)
I marchi di un equide e i mezzi di identificazione apposti su di esso, utilizzati insieme ai fini della verifica dell'identità, dovrebbero non solo stabilire un nesso univoco tra l'equide e il suo documento di identificazione, ma dimostrare altresì che l'equide in questione è stato oggetto di una procedura di identificazione conformemente al presente regolamento, di modo che per ogni singolo animale sia rilasciato un solo documento di identificazione. Dispositivi elettronici di identificazione («transponder») degli equidi sono già largamente utilizzati a livello internazionale. Se è opportuno che tale tecnologia sia utilizzata per stabilire uno stretto legame tra l'equide e il suo documento di identificazione, è opportuno altresì prevedere la possibilità di utilizzare metodi alternativi di verifica dell'identità dell'equide purché tali metodi offrano garanzie equivalenti nei riguardi del rischio che per uno stesso animale siano rilasciati più documenti di identificazione.
(36)
I transponder utilizzati per la marcatura degli equidi e i lettori destinati a visualizzare il codice incorporato nel transponder dovrebbero essere conformi alle norme concordate a livello internazionale. Tali norme prevedono due diversi sistemi per garantire l'unicità del codice del transponder. La maggior parte degli Stati membri ha attuato il regolamento (CE) n. 504/2008 in modo da utilizzare un codice paese alfanumerico a tre posizioni e da gestire la distribuzione dei transponder tramite le rispettive autorità competenti.
(37)
Tale sistema volto a garantire l'unicità del codice del transponder dovrebbe essere integrato nella progettazione delle banche dati gestite dagli organismi emittenti e della banca dati centrale e attuato senza compromettere gli scambi e le importazioni nell'Unione di equidi muniti di transponder con un codice alfanumerico di diversa concezione.
(38)
La direttiva 90/425/CEE del Consiglio (25) prevede controlli veterinari da eseguire su taluni animali e prodotti di origine animale nel luogo di destinazione. In particolare, essa dispone che i destinatari che figurano sul certificato o documento previsto nella direttiva stessa siano tenuti, a richiesta dell'autorità competente dello Stato membro destinatario e nella misura necessaria per effettuare tali controlli, a segnalare in anticipo l'arrivo degli animali o prodotti provenienti da un altro Stato membro, in particolare la natura della spedizione e la data prevedibile dell'arrivo. Questa notifica non è richiesta per i cavalli registrati muniti del documento di identificazione previsto dalla direttiva 90/427/CEE.
(39)
È opportuno introdurre la possibilità di una deroga alla norma della legislazione vigente dell'Unione che impone che gli equidi siano sempre accompagnati dai documenti di identificazione, quando la conservazione del documento di identificazione per tutta la vita dell'equide è impossibile o difficilmente attuabile o quando questo documento non è stato rilasciato in quanto l'animale è stato macellato prima di avere raggiunto l'età massima prescritta per l'identificazione.
(40)
Gli Stati membri dovrebbero inoltre poter permettere l'uso di un documento di identificazione semplificato per gli equidi spostati all'interno del territorio nazionale. In varie zone sono state introdotte carte in plastica con un chip incorporato («smart card») come dispositivi di memorizzazione dei dati. Dovrebbe essere ammessa l'emissione di tali smart card come opzione aggiuntiva al documento di identificazione e si dovrebbe consentire che siano utilizzate, a determinate condizioni, al posto del documento di identificazione che accompagna gli equidi registrati o gli equidi da allevamento e da reddito negli spostamenti all'interno di uno Stato membro.
(41)
È altresì necessario stabilire disposizioni per i casi in cui il documento di identificazione originale rilasciato a norma del presente regolamento per tutta la vita dell'equide sia stato smarrito, non sia più leggibile o contenga informazioni errate non derivanti da pratiche illecite. Tali disposizioni dovrebbero per quanto possibile escludere il possesso illegale di più documenti di identificazione di modo che lo status dell'equide sia correttamente definito come quello di animale destinato alla macellazione per il consumo umano. Quando esistono informazioni sufficienti e verificabili, dovrebbe essere rilasciato un duplicato del documento di identificazione, contrassegnato come tale, che escluda in generale l'equide dalla macellazione per il consumo umano. In altri casi dovrebbe essere rilasciato un documento di identificazione sostitutivo, anch'esso contrassegnato come tale e che escluda l'equide dalla macellazione per il consumo umano, oltre a definire l'animale come equide da allevamento e da reddito.
(42)
Tali procedure dovrebbero applicarsi anche agli equidi che sono presentati per l'identificazione dopo il termine stabilito per la prima identificazione in quanto non è possibile escludere pratiche fraudolente e l'intenzione di ottenere un documento di identificazione supplementare.
(43)
In determinati casi, qualora gli equidi siano iscritti o registrati per l'iscrizione nei libri genealogici tenuti da organizzazioni di allevatori di paesi terzi, sono necessarie disposizioni specifiche affinché l'equide possa mantenere la sua registrazione in tale libro genealogico e sia nel contempo escluso dalla filiera alimentare grazie a diciture appropriate in tale documento di identificazione.
(44)
A norma della direttiva 2009/156/CE il documento di identificazione è uno strumento inteso a limitare gli spostamenti degli equidi in caso di focolaio di una malattia soggetta a obbligo di denuncia nell'azienda in cui sono detenuti o allevati. Di conseguenza, è necessario prevedere la sospensione della validità del documento di identificazione ai fini degli spostamenti in caso di insorgenza di un focolaio di determinate malattie grazie a diciture appropriate nel documento stesso.
(45)
La direttiva 2009/156/CE prevede inoltre che gli equidi registrati, al momento di lasciare la rispettiva azienda, siano identificati mediante un documento di identificazione che deve attestare in particolare che gli equidi non provengono da un'azienda che è stata oggetto di determinate misure di divieto. È pertanto opportuno rendere obbligatoria per tutti gli equidi la sezione specifica del modello di documento di identificazione e riformularla di conseguenza.
(46)
Alla morte dell'equide, sopravvenuta in circostanze diverse dalla macellazione in un macello, il documento di identificazione, se accompagna la carcassa conformemente alla legislazione nazionale, dovrebbe essere restituito all'organismo emittente dall'autorità che esercita la sorveglianza sulla trasformazione dell'animale morto in conformità al regolamento (CE) n. 1069/2009 del Parlamento europeo e del Consiglio (26) o sulla cremazione negli impianti di incenerimento a bassa capacità di cui all'allegato III, capo III, del regolamento (UE) n. 142/2011 della Commissione (27) ed è opportuno fare in modo che il transponder o qualsiasi altro dispositivo utilizzato per verificare l'identità dell'equide non possa essere riutilizzato.
(47)
Per evitare che i transponder siano introdotti nella filiera alimentare, la carne degli equidi da cui non è stato possibile rimuovere il transponder al momento della macellazione dovrebbe essere dichiarata non idonea al consumo umano conformemente all'allegato I, sezione II, capo V, del regolamento (CE) n. 854/2004. Per facilitare la localizzazione dei transponder impiantati, il luogo di impianto dovrebbe essere standardizzato e registrato nei documenti di identificazione.
(48)
Conformemente al regolamento (CE) n. 178/2002 del Parlamento europeo e del Consiglio (28) gli animali vivi preparati per l'immissione sul mercato ai fini del consumo umano rientrano nella definizione di «alimento». Detto regolamento attribuisce ampie responsabilità agli operatori del settore alimentare in tutte le fasi della produzione di alimenti, anche per quanto riguarda la rintracciabilità degli animali destinati alla produzione alimentare.
(49)
Gli equidi da allevamento e da reddito e gli equidi registrati possono, ad un certo momento della loro vita, diventare equidi da macello come definiti nella direttiva 2009/156/CE. La carne dei solipedi (sinonimo di equidi) è definita nell'allegato I, punto 1, del regolamento (CE) n. 853/2004 del Parlamento europeo e del Consiglio (29) che stabilisce norme specifiche in materia di igiene per gli alimenti di origine animale.
(50)
Dopo lo scadere, conformemente al regolamento (CE) n. 2076/2005 della Commissione (30), delle disposizioni transitorie per l'attuazione dei regolamenti (CE) n. 853/2004, (CE) n. 854/2004 e (CE) n. 882/2004, a partire dal 1o gennaio 2010 sono applicate prescrizioni in materia di informazioni sulla catena alimentare.
(51)
A norma del regolamento (CE) n. 853/2004 gli operatori che gestiscono i macelli devono ricevere e controllare le informazioni sulla catena alimentare precisanti l'origine, la storia e la gestione degli animali destinati alla produzione di alimenti nonché intervenire di conseguenza. Per i solipedi domestici, l'autorità competente può consentire che le informazioni sulla catena alimentare siano inviate al macello contemporaneamente agli animali e non prima. Il documento di identificazione che accompagna gli equidi da macello dovrebbe pertanto far parte di tali informazioni sulla catena alimentare.
(52)
Il regolamento (CE) n. 854/2004 dispone che il veterinario ufficiale verifichi l'osservanza, da parte dell'operatore del settore alimentare, dell'obbligo di assicurare che gli animali ammessi alla macellazione ai fini del consumo umano siano correttamente identificati.
(53)
Il regolamento (CE) n. 853/2004 dispone che gli operatori del settore alimentare debbano controllare i passaporti di cui sono muniti i solipedi domestici per assicurare che gli animali siano destinati alla macellazione per il consumo umano e stabilisce che, se accettano gli animali per la macellazione, debbano dare il passaporto al veterinario ufficiale.
(54)
Data la situazione specifica degli equidi nati come animali di una specie destinata alla produzione di alimenti, ma che non sono sempre allevati principalmente a tale scopo e nella maggior parte dei casi non sono detenuti per tutta la loro vita dagli operatori del settore alimentare quali definiti all'articolo 3, punto 3, del regolamento (CE) n. 178/2002, è necessario prevedere una procedura che garantisca un collegamento senza interruzioni tra i controlli del documento di identificazione per ragioni di sanità pubblica e la gestione di tale documento conformemente alla direttiva 2009/156/CE. Una banca dati centrale in ogni Stato membro costituisce quindi uno strumento determinante per verificare determinati dati del documento di identificazione, o in esso contenuti, prima che sia adottata la decisione di accettare tale animale per la macellazione per il consumo umano. Nel caso in cui le informazioni circa l'esclusione dalla macellazione per il consumo umano contenute nella sezione II del documento di identificazione non corrispondano alle informazioni registrate nella banca dati centrale, dovrebbero prevalere le informazioni contenute nel documento o nella banca dati che comportano l'esclusione dell'equide dalla macellazione per il consumo umano.
(55)
La direttiva 96/22/CE del Consiglio (31) si applica agli animali da azienda, compresi gli animali domestici della specie equina, come pure agli animali selvatici delle specie citate qualora siano stati allevati in un'azienda. A norma dell'articolo 7 di tale direttiva gli scambi di equidi registrati cui sono stati somministrati medicinali veterinari contenenti trembolone allilico o sostanze β-agoniste per scopi zootecnici possono aver luogo prima della fine del periodo di sospensione purché siano soddisfatte le condizioni di somministrazione e purché la natura e la data del trattamento siano indicate sul certificato o sul passaporto che accompagna detti animali.
(56)
All'articolo 2, lettera b), del regolamento (CE) n. 470/2009 del Parlamento europeo e del Consiglio (32) gli animali destinati alla produzione di alimenti sono definiti come «animali selezionati, allevati, detenuti, macellati o raccolti allo scopo di produrre alimenti». L'articolo 16 di tale regolamento dispone che solo le sostanze farmacologicamente attive classificate a norma dell'articolo 14, paragrafo 2, lettere a), b) o c), del regolamento possano essere somministrate agli animali destinati alla produzione di alimenti all'interno dell'Unione, purché tale somministrazione sia conforme alla direttiva 2001/82/CE del Parlamento europeo e del Consiglio (33).
(57)
L'articolo 6 della direttiva 2001/82/CE dispone che un medicinale veterinario non possa essere oggetto di un'autorizzazione all'immissione in commercio per la somministrazione ad una o più specie di animali destinati alla produzione di alimenti, a meno che le sostanze farmacologicamente attive ivi contenute figurino negli allegati I, II o III del regolamento (CEE) n. 2377/90. Le norme stabilite in detti allegati figurano attualmente nel regolamento (UE) n. 37/2010 della Commissione (34). A titolo di deroga, un medicinale veterinario contenente sostanze farmacologicamente attive non incluse negli allegati I, II o III del regolamento (CEE) n. 2377/90 può tuttavia essere autorizzato per animali particolari della famiglia degli equidi che siano stati dichiarati, a norma della legislazione dell'Unione in materia di sanità animale, non idonei alla macellazione per il consumo umano. Tali medicinali veterinari non devono contenere sostanze attive che figurino nell'allegato IV del regolamento (CEE) n. 2377/90 né essere destinati ad essere utilizzati nel trattamento di affezioni, come precisato nel riassunto delle caratteristiche dei prodotti autorizzati, per le quali esiste un medicinale veterinario autorizzato per animali della famiglia degli equidi. È quindi opportuno prevedere che un equide possa essere escluso dalla macellazione per il consumo umano a discrezione del suo proprietario.
(58)
L'articolo 10, paragrafi 2 e 3, della direttiva 2001/82/CE prevede per gli equidi deroghe specifiche all'articolo 11 della stessa direttiva per quanto riguarda il trattamento di animali destinati alla produzione di alimenti con medicinali per i quali sono stati stabiliti limiti massimi di residui per specie diverse dalla specie interessata o che sono autorizzati per un'affezione diversa, a condizione che tali equidi siano identificati in conformità alla legislazione dell'Unione e siano espressamente caratterizzati, nel documento di identificazione, come non destinati alla macellazione per il consumo umano o come destinati alla macellazione per il consumo umano dopo un tempo di attesa minimo di sei mesi successivo al trattamento con sostanze elencate nel regolamento (CE) n. 1950/2006 della Commissione (35).
(59)
A norma della direttiva 2001/82/CE gli Stati membri assicurano che i proprietari o i responsabili di animali destinati alla produzione di alimenti possano giustificare l'acquisto, la detenzione o la somministrazione di medicinali veterinari a tali animali per un periodo di cinque anni a partire dalla loro somministrazione, anche quando l'animale è abbattuto durante tale periodo di cinque anni. Ai fini dell'applicazione di tale disposizione legislativa, è quindi necessario che la macellazione di un equide sia prontamente inserita nella banca dati centrale dello Stato membro in cui è situata l'azienda dove è detenuto l'animale.
(60)
Al fine di mantenere un controllo sul rilascio dei documenti di identificazione, una serie minima di dati pertinenti relativi al rilascio di tali documenti dovrebbe essere registrata in una banca dati gestita dall'organismo emittente.
(61)
Il sistema UELN (Universal Equine LIFE Number) è stato concordato su scala mondiale tra le principali organizzazioni operanti nel campo dell'allevamento equino e delle competizioni equestri. È stato messo a punto su iniziativa della World Breeding Federation for Sport Horses (WBFSH), dell'International Stud-Book Committee (ISBC), della World Arabian Horse Organization (WAHO), della European Conference of Arabian Horse Organisations (ECAHO), della Conférence Internationale de l'Anglo-Arabe (CIAA), della Fédération Equestre Internationale (FEI) e dell'Union Européenne du Trot (UET). Informazioni sul sistema sono disponibili sul sito web dell'UELN (36).
(62)
Il sistema UELN si presta alla registrazione sia degli equidi registrati sia degli equidi da allevamento e da reddito e permette l'introduzione progressiva di reti informatiche di modo che l'identità degli animali possa continuare a essere verificata conformemente all'articolo 6 della direttiva 90/427/CEE per quanto riguarda gli equidi registrati.
(63)
Quando alle banche dati sono attribuiti codici, tali codici e il formato dei numeri di identificazione registrati dei singoli animali non dovrebbero in alcun modo entrare in conflitto con il sistema UELN esistente. È pertanto opportuno consultare l'elenco dei codici UELN già attribuiti prima di attribuire un nuovo codice a una banca dati.
(64)
A norma della direttiva 2009/156/CE il veterinario ufficiale deve annotare in un registro il numero di identificazione o il numero del documento di identificazione dell'equide abbattuto e trasmettere all'autorità competente del luogo di spedizione, a sua richiesta, un attestato che certifichi l'avvenuto abbattimento dell'equide. È pertanto opportuno precisare che in questi casi i documenti di identificazione devono essere distrutti nel luogo di macellazione onde prevenire l'utilizzo fraudolento dei documenti di identificazione degli equidi macellati.
(65)
La suddetta direttiva prevede inoltre che dopo l'abbattimento, compreso a fini di lotta alle malattie, i loro documenti di identificazione debbano essere restituiti all'organismo che li ha rilasciati. Queste disposizioni dovrebbero applicarsi anche ai documenti di identificazione rilasciati per gli equidi registrati diversi dai cavalli registrati e dagli equidi da allevamento e da reddito.
(66)
Per garantire che le banche dati degli organismi emittenti contengano informazioni aggiornate, è necessario stabilire un flusso di informazioni sulla morte o sullo smarrimento dell'animale nella banca dati dell'organismo che ha rilasciato il documento e nella banca dati centrale dello Stato membro in cui è situata l'azienda dove era detenuto l'equide.
(67)
La registrazione di un numero a vita compatibile con il sistema UELN e il suo utilizzo per identificare le autorità o gli organismi che hanno rilasciato il documento di identificazione dovrebbero facilitare l'osservanza di questi obblighi. Per quanto possibile, gli Stati membri dovrebbero avvalersi degli organi di collegamento da essi designati a norma del regolamento (CE) n. 882/2004.
(68)
Grazie alla registrazione obbligatoria della persona che richiede un documento di identificazione, che è, entro 12 mesi dalla nascita dell'animale, l'allevatore e in genere il proprietario dell'animale per il quale è rilasciato un documento di identificazione, e all'obbligo di notificare all'organismo emittente qualsiasi cambiamento della residenza abituale dell'equide in un altro Stato membro, è possibile creare una catena di informazioni per rintracciare un animale, se necessario.
(69)
Conformemente al regolamento (CE) n. 504/2008 i dati di identificazione che figurano nel documento di identificazione devono essere aggiornati dall'organismo emittente che lo ha rilasciato. Gli Stati membri hanno segnalato che i proprietari di equidi sono riluttanti a trasmettere il documento di identificazione per posta all'organismo emittente, ai fini dell'aggiornamento dei dati di identificazione, tanto più se tale organismo è situato all'estero. Questa riluttanza si fonda sul timore di perdere il documento di identificazione e di vedere di conseguenza l'equide identificato mediante un duplicato o un documento di identificazione sostitutivo che esclude l'animale dalla macellazione per il consumo umano riducendone così considerevolmente il valore.
(70)
Per facilitare la gestione del documento di identificazione per tutta la vita dell'animale, è necessario introdurre procedure per la registrazione del documento di identificazione nello Stato membro di residenza abituale, in particolare qualora il documento di identificazione sia stato rilasciato in un altro Stato membro. Lo scambio di informazioni tra le banche dati centrali degli Stati membri interessati costituisce il modo migliore per garantire la comunicazione necessaria con l'organismo emittente responsabile dell'identificazione iniziale.
(71)
Agli organismi emittenti può inoltre essere revocata l'approvazione o la designazione, mentre i documenti di identificazione rilasciati restano validi ai fini della sanità pubblica e della sanità animale. È quindi necessario conservare le informazioni contenute nel documento di identificazione in una banca dati accessibile alle autorità competenti in materia di sanità pubblica e sanità animale e di benessere degli animali.
(72)
Dato che solitamente vi è più di un organismo emittente in ogni Stato membro, che gli equidi vengono spostati di frequente da un'azienda all'altra e da uno Stato membro all'altro, che il loro status può cambiare da «equidi da allevamento e da reddito» a «equidi registrati» o da animali destinati alla produzione di alimenti ad animali esclusi dalla macellazione per il consumo umano e che gli equidi registrati possono essere identificati da un'organizzazione che tiene un libro genealogico e che ha la propria sede in un altro Stato membro, è inevitabile, necessario e opportuno, ai fini dell'effettiva attuazione delle direttive 90/427/CEE e 2009/156/CE, istituire in ogni Stato membro una banca dati centrale in cui siano registrati i dati di identificazione di tutti gli equidi detenuti nelle aziende situate nel rispettivo territorio.
(73)
Agli Stati membri che hanno istituito una banca dati unica per gli equidi registrati ed un'altra per gli equidi da allevamento e da reddito dovrebbe tuttavia essere consentito di continuare ad utilizzare tale sistema purché le banche dati possano comunicare tra loro e le autorità veterinarie abbiano pieno accesso a ciascuna di esse.
(74)
A tale scopo, le banche dati centrali dei diversi Stati membri dovrebbero cooperare conformemente alla direttiva 89/608/CEE del Consiglio (37) per facilitare lo scambio di dati sull'animale e sul documento di identificazione rilasciato in relazione ad esso.
(75)
Ai fini di un'applicazione uniforme della legislazione dell'Unione relativa all'identificazione degli equidi negli Stati membri e per assicurarne la chiarezza e la trasparenza, è opportuno abrogare il regolamento (CE) n. 504/2008 e sostituirlo con il presente regolamento.
(76)
Conformemente al punto 24 dell'allegato del regolamento (UE) n. 519/2013 della Commissione (38), gli equidi nati in Croazia entro il 30 giugno 2013 ma non identificati in conformità del regolamento (CE) n. 504/2008 sono identificati in conformità di quest'ultimo regolamento entro il 31 dicembre 2014.
(77)
Il presente regolamento dovrebbe applicarsi a decorrere dal 1o gennaio 2016 in modo da lasciare agli Stati membri e agli operatori il tempo di adeguarsi alle nuove norme. L'obbligo di istituire e gestire una banca dati centrale dovrebbe tuttavia applicarsi a decorrere dal 1o luglio 2016 in Grecia, Svezia e Regno Unito.
(78)
Le misure di cui al presente regolamento sono conformi al parere del comitato permanente per le piante, gli animali, gli alimenti e i mangimi e del comitato zootecnico permanente,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
CAPO I
OGGETTO, CAMPO DI APPLICAZIONE, DEFINIZIONI, PRINCIPI GENERALI
Articolo 1
Oggetto e campo di applicazione
1. Il presente regolamento reca disposizioni relative all'identificazione degli equidi:
a)
nati nell'Unione; o
b)
immessi in libera pratica nell'Unione secondo il regime doganale definito all'articolo 5, punto 16, lettera a), del regolamento (UE) n. 952/2013.
2. Il presente regolamento si applica fatta salva la decisione 96/78/CE.
Articolo 2
Definizioni
Ai fini del presente regolamento si intende per:
a)
«equidi», i mammiferi solipedi selvatici o domestici di tutte le specie del genere Equus della famiglia Equidae e i loro ibridi;
b)
«azienda», lo stabilimento agricolo o di addestramento, la stalla o qualsiasi locale o impianto in cui sono di norma detenuti o allevati equidi, indipendentemente dal loro impiego, e le riserve naturali in cui gli equidi vivono allo stato brado;
c)
«detentore», ogni persona fisica o giuridica che possiede un equide o è incaricato di provvedere al suo mantenimento, a titolo oneroso o no, in modo permanente o temporaneo, anche durante il trasporto, a un mercato o in occasione di competizioni, corse o manifestazioni culturali;
d)
«proprietario», la persona fisica o giuridica che ha la proprietà di un equide;
e)
«equidi registrati», gli equidi che sono:
i)
iscritti o registrati e idonei ad essere iscritti in un libro genealogico, conformemente alle regole adottate in applicazione dell'articolo 4, paragrafo 2, lettera b), della direttiva 90/427/CEE ed identificati mediante il documento di identificazione previsto all'articolo 8, paragrafo 1, della medesima direttiva; o
ii)
cavalli, compresi i pony, registrati presso un'associazione od organizzazione internazionale che gestisce cavalli per competizioni o corse e identificati mediante un documento di identificazione rilasciato dalla sezione nazionale di tale associazione o organizzazione;
f)
«libro genealogico», qualsiasi libro, registro, schedario o supporto informatico:
i)
tenuto da un'organizzazione o da un'associazione ufficialmente approvata o riconosciuta da uno Stato membro oppure tenuto da un servizio ufficiale dello Stato membro interessato; e
ii)
in cui gli equidi siano iscritti o registrati e idonei ad essere iscritti, con l'indicazione di tutti gli ascendenti noti;
g)
«equidi da allevamento e da reddito», gli equidi diversi da quelli menzionati alle lettere e) e h);
h)
«equidi da macello», gli equidi destinati a essere trasportati al macello per esservi macellati, direttamente o dopo essere transitati per un centro di raccolta autorizzato di cui all'articolo 7 della direttiva 2009/156/CE;
i)
«autorità competente», l'autorità centrale di uno Stato membro competente per l'organizzazione di controlli ufficiali o qualsiasi altra autorità cui è conferita tale competenza, compresa l'autorità competente di cui all'articolo 2, lettera h), della direttiva 2009/156/CE;
j)
«autorità zootecnica», l'autorità centrale di uno Stato membro competente per l'attuazione della direttiva 90/427/CEE o qualsiasi altra autorità cui è conferita tale competenza, comprese le autorità di cui all'articolo 2, paragrafo 1, della decisione 92/353/CEE;
k)
«ammissione temporanea», lo status di un cavallo registrato proveniente da un paese terzo e ammesso nell'Unione per un periodo inferiore a 90 giorni in virtù di una decisione adottata conformemente all'articolo 19, lettera b), della direttiva 2009/156/CE;
l)
«ammissione definitiva», lo status di un equide originario di un paese terzo e importato nell'Unione per un periodo pari o superiore a 90 giorni;
m)
«marchio», qualsiasi caratteristica distintiva e visibile o visualizzabile di un singolo equide, ereditaria o acquisita, e registrata a fini di identificazione;
n)
«transponder», un dispositivo passivo di identificazione a radiofrequenza per sola lettura:
i)
che è conforme alla norma ISO 11784 e applica la tecnologia Full Duplex (FDX o FDX-B) o Half Duplex (HDX), e
ii)
che può essere letto mediante un dispositivo di lettura compatibile con la norma ISO 11785 da una distanza minima di 12 cm;
o)
«numero unico di identificazione a vita», un codice alfanumerico unico a quindici posizioni contenente informazioni sul singolo equide cui è attribuito e sulla banca dati e sul paese in cui tali informazioni sono registrate per la prima volta conformemente al sistema di codifica UELN (Universal Equine LIFE Number), costituito da:
i)
un codice di identificazione a sei posizioni, compatibile con il sistema UELN, per la banca dati di cui all'articolo 39, seguito da
ii)
un numero di identificazione individuale a nove posizioni attribuito all'equide;
p)
«Stato membro indenne da peste equina»,
i)
qualsiasi Stato membro sul cui territorio nessuna prova clinica, sierologica (se gli equidi non sono vaccinati) o epidemiologica abbia permesso di accertare la presenza di peste equina nel corso degli ultimi due anni; e
ii)
in cui la vaccinazione contro questa malattia non sia stata effettuata nel corso degli ultimi 12 mesi;
q)
«malattie soggette a obbligo di denuncia», le malattie elencate nell'allegato I della direttiva 2009/156/CE;
r)
«veterinario ufficiale», il veterinario designato dall'autorità competente di uno Stato membro o di un paese terzo;
s)
«smart card», un dispositivo in plastica nel quale è incorporato un chip capace di memorizzare dati e di trasmetterli elettronicamente a sistemi informatici compatibili;
t)
«veterinario responsabile», il veterinario di cui all'articolo 10, paragrafo 1, della direttiva 2001/82/CE.
Articolo 3
Principi generali e obbligo di identificazione degli equidi
1. Gli equidi che vivono in uno dei territori elencati nell'allegato I del regolamento (CE) n. 882/2004 sono identificati conformemente al presente regolamento.
2. Il detentore, quando non è il proprietario o uno dei proprietari dell'equide, agisce conformemente al presente regolamento per conto e con l'accordo del proprietario.
3. Gli Stati membri e gli organismi emittenti di cui all'articolo 5, paragrafo 1, lettere a) e b), possono esigere che la domanda volta ad ottenere un documento di identificazione come disposto all'articolo 11 o a modificare i dati di identificazione in un documento di identificazione esistente come disposto all'articolo 27 sia presentata all'organismo emittente dal proprietario.
4. Gli Stati membri provvedono, se del caso mediante controlli ufficiali conformemente al regolamento (CE) n. 882/2004, affinché i detentori di equidi e gli organismi emittenti adempiano ai loro obblighi ai sensi del presente regolamento.
Articolo 4
Sistema dell'Unione di identificazione degli equidi
1. Ai fini del presente regolamento il sistema dell'Unione di identificazione degli equidi si compone dei seguenti elementi:
a)
un documento di identificazione unico a vita che, salvo altrimenti disposto dall'organismo emittente o dal presente regolamento, resta di proprietà dell'organismo emittente che lo ha rilasciato e contenente:
i)
una descrizione testuale dell'equide e dei suoi marchi;
ii)
una descrizione grafica completa dei marchi indicati nella descrizione testuale;
iii)
uno spazio in cui inserire le diciture autorizzate che descrivono le modifiche dei dati di identificazione;
b)
un metodo di verifica dell'identità che:
i)
permetta di stabilire un nesso univoco tra il documento di identificazione e l'equide per il quale è stato rilasciato;
ii)
dimostri che l'equide è già stato oggetto di una procedura di identificazione;
c)
una banca dati in cui siano registrati, conformemente all'articolo 38, i dati di identificazione relativi all'equide per il quale è stato rilasciato il documento di identificazione e quelli relativi al detentore che ha presentato la domanda per ottenere il documento di identificazione, e che al tempo stesso attribuisca all'animale il numero unico di identificazione a vita;
d)
una banca dati centrale istituita conformemente all'articolo 39.
2. Un equide si considera identificato conformemente al presente regolamento solamente se:
a)
è accompagnato da un documento di identificazione rilasciato in conformità a una delle seguenti disposizioni:
i)
l'articolo 9 per gli equidi nati nell'Unione; o
ii)
l'articolo 14 per gli equidi importati nell'Unione; o
iii)
l'articolo 29 o l'articolo 30 per gli equidi accompagnati da un duplicato del documento di identificazione; o
iv)
l'articolo 32 per gli equidi accompagnati da un documento di identificazione sostitutivo; o
b)
è identificato in conformità:
i)
all'articolo 24 in caso di deroghe per gli spostamenti o il trasporto di equidi accompagnati da un documento provvisorio; o
ii)
all'articolo 26, paragrafo 2, in caso di deroghe per determinati spostamenti e il trasporto di equidi da macello.
CAPO II
IDENTIFICAZIONE DEGLI EQUIDI NATI NELL'UNIONE
Articolo 5
Organismi emittenti per gli equidi nati nell'Unione
1. Il documento di identificazione di cui all'articolo 7 è rilasciato da uno dei seguenti organismi emittenti:
a)
per gli equidi registrati di cui all'articolo 2, lettera e), punto i), del presente regolamento, da un'organizzazione o associazione ufficialmente approvata o riconosciuta conformemente all'articolo 2, paragrafo 1, della decisione 92/353/CEE o da un servizio ufficiale di uno Stato membro che gestisce il libro genealogico in cui l'equide è iscritto oppure registrato ed idoneo ad essere iscritto conformemente alla decisione 96/78/CE;
b)
per i cavalli registrati di cui all'articolo 2, lettera e), punto ii), da una sezione nazionale di un'organizzazione o associazione internazionale che gestisce cavalli per competizioni o corse, sottoposta alla supervisione dell'autorità competente dello Stato membro in cui ha sede;
c)
per gli equidi da allevamento e da reddito di cui all'articolo 2, lettera g):
i)
dall'autorità competente per l'azienda in cui l'equide è detenuto al momento dell'identificazione; o
ii)
da un organismo emittente designato dall'autorità competente di cui al punto i) e sottoposto alla sua supervisione, cui sia stato delegato tale compito.
2. L'autorità competente designa gli organismi emittenti di cui al paragrafo 1, lettera c), punto ii), solo se sussistono le seguenti condizioni:
a)
devono essere descritti con precisione i compiti e le responsabilità che l'organismo emittente deve esercitare, come pure le condizioni alle quali possono essere esercitati;
b)
deve essere comprovato che l'organismo emittente:
i)
possiede le competenze, le attrezzature e le infrastrutture necessarie per espletare i compiti che gli sono delegati;
ii)
dispone di un numero sufficiente di addetti adeguatamente qualificati ed esperti;
iii)
è imparziale e libero da qualsiasi conflitto di interessi per quanto riguarda l'espletamento dei compiti che gli sono delegati;
iv)
dispone di un modello di documento di identificazione conforme alle prescrizioni di cui al presente regolamento;
c)
l'organismo emittente deve collaborare strettamente con l'autorità competente per prevenire e, se necessario, correggere gli eventuali casi di mancato rispetto delle prescrizioni del presente regolamento;
d)
vi è un coordinamento efficiente ed efficace tra l'autorità competente e l'organismo emittente designato.
3. L'autorità competente, se ha fondati motivi per ritenere che un organismo emittente agisca in modo non conforme alle prescrizioni di cui al presente regolamento, indaga su tali presunte violazioni. Nessun documento di identificazione può essere rilasciato dall'organismo emittente fino a quando l'indagine non si sia conclusa e non siano stati esclusi o sanati gli eventuali casi di violazione.
4. Nel caso in cui, malgrado le misure adottate a norma del paragrafo 3, l'organismo emittente di cui al paragrafo 1 non ottemperi alle prescrizioni di cui al presente regolamento, l'autorità competente revoca l'autorizzazione al rilascio di documenti di identificazione degli equidi.
Dopo la revoca dell'autorizzazione al rilascio di documenti di identificazione l'autorità competente garantisce che gli equidi sotto la sua responsabilità continuino ad essere identificati conformemente al presente regolamento e provvede a conservare i documenti di identificazione restituiti o che devono essere restituiti conformemente all'articolo 34 o garantisce che siano conservati da un organismo emittente cui ha delegato tale compito.
Articolo 6
Informazioni relative agli organismi emittenti
1. Gli Stati membri redigono e tengono aggiornato l'elenco degli organismi emittenti di cui all'articolo 5, paragrafo 1, e mettono tale elenco a disposizione degli altri Stati membri, degli altri organismi emittenti e del pubblico su un sito web creato dall'autorità competente.
2. L'elenco di cui al paragrafo 1:
a)
include i dati di contatto necessari per soddisfare le prescrizioni di cui all'articolo 35, all'articolo 37, paragrafo 4, all'articolo 38, paragrafo 3, e all'articolo 40, paragrafo 1;
b)
rispetta il modello standard di cui all'allegato II, capitolo 2, sezione I, lettera f), della decisione 2009/712/CE e le prescrizioni di cui all'allegato III di tale decisione;
c)
è direttamente accessibile attraverso il link Internet fornito alla Commissione conformemente al paragrafo 3 ed è sufficientemente intuitivo per chi non è di madrelingua.
3. Al fine di aiutare gli Stati membri a mettere a disposizione gli elenchi aggiornati di cui al paragrafo 1, la Commissione crea un sito web su cui ogni Stato membro fornisce un link diretto alle informazioni prescritte figuranti sul sito web di cui al paragrafo 1.
Articolo 7
Formato e contenuto dei documenti di identificazione rilasciati per gli equidi nati nell'Unione
1. Gli equidi nati nell'Unione sono identificati mediante un documento di identificazione unico degli equidi, rilasciato per tutta la vita dell'equide conformemente:
a)
al modello di documento di identificazione di cui all'allegato I, parte 1;
b)
alle prescrizioni supplementari di cui all'allegato I, parte 2.
2. Gli organismi emittenti provvedono affinché il documento di identificazione contenga un numero sufficiente di pagine provviste di campi per l'inserimento delle informazioni richieste nelle seguenti sezioni del modello di documento di identificazione di cui all'allegato I, parte 1:
a)
per gli equidi registrati almeno le sezioni da I a IX;
b)
per gli equidi da allevamento e da reddito almeno le sezioni da I a IV.
3. Gli organismi emittenti provvedono affinché l'ordine e la numerazione delle sezioni nei documenti di identificazione di cui all'allegato I, parte 1, rimangano invariati e affinché, per le sezioni provviste di spazio per inserire più diciture, sia previsto un numero sufficiente di pagine nel documento di identificazione.
4. Gli organismi emittenti sono responsabili della gestione sicura dei documenti di identificazione, compilati e in bianco, nei loro locali.
Fatto salvo l'articolo 4, paragrafo 1, lettera a), quando il loro regolamento interno lo consente, gli organismi emittenti provvedono affinché il documento di identificazione di cui all'articolo 34, paragrafo 1, lettera c), punto ii), e all'articolo 35 sia effettivamente invalidato prima della restituzione al proprietario in ricordo dell'animale, onde prevenire qualsiasi utilizzo fraudolento del documento stesso e delle informazioni in esso contenute.
5. L'autorità competente e l'autorità zootecnica possono adottare procedure amministrative per garantire l'armonizzazione del formato dei documenti di identificazione rilasciati dagli organismi emittenti di cui all'articolo 5, paragrafo 1, sottoposti alla loro supervisione, purché siano rispettate le prescrizioni generali di cui ai paragrafi 1, 2 e 3.
Articolo 8
Obblighi dell'autorità competente per quanto riguarda il rilascio dei documenti di identificazione degli equidi nati nell'Unione
L'autorità zootecnica e l'autorità competente provvedono affinché nel loro territorio gli organismi emittenti posti sotto la loro rispettiva responsabilità:
a)
rilascino documenti di identificazione conformi alle prescrizioni di cui all'articolo 7, paragrafi 1, 2 e 3;
b)
dispongano dei sistemi necessari per verificare, su richiesta dell'autorità competente, se un documento di identificazione dichiarato rilasciato dagli stessi organismi:
i)
sia unico, legittimo e autentico;
ii)
comprenda, in caso di documenti di identificazione prestampati in bianco, un numero di serie figurante perlomeno sulle pagine contenenti le sezioni I, II e III del documento di identificazione.
Articolo 9
Rilascio dei documenti di identificazione degli equidi nati nell'Unione
1. Gli organismi emittenti rilasciano unicamente documenti di identificazione:
a)
conformi alle prescrizioni di cui all'articolo 7, paragrafi 1, 2 e 3;
b)
la cui sezione I è debitamente compilata con informazioni verificate dall'organismo emittente indicato nella sezione I, parte A, punto 11, o per conto di tale organismo;
c)
la cui sezione IV è compilata, se così richiesto dalla legislazione nazionale o dalle norme e dai regolamenti dell'organismo emittente di cui all'articolo 5, paragrafo 1, lettere a) e b);
d)
la cui sezione V è compilata conformemente al paragrafo 2 del presente articolo.
2. L'organismo emittente di cui all'articolo 5, paragrafo 1, lettera a), identifica gli equidi registrati di cui all'articolo 2, lettera e), punto i), conformemente alle regole del libro genealogico richiamato da detta disposizione e completa la sezione V del documento di identificazione con le indicazioni riportate nel certificato di origine di cui all'articolo 8, paragrafo 1, secondo comma, della direttiva 90/427/CEE e al suo allegato.
3. Conformemente ai principi stabiliti dall'organizzazione o dall'associazione che ha istituito il libro genealogico di origine della razza dell'equide registrato, la sezione V del documento di identificazione contiene:
a)
tutte le informazioni relative alla genealogia;
b)
la sezione del libro genealogico di cui all'articolo 2 o all'articolo 3 della decisione 96/78/CE;
c)
se stabilita, la classe della sezione principale del libro genealogico in cui l'equide registrato è iscritto.
4. Per la registrazione di un cavallo a fini di competizioni o corse, come previsto all'articolo 2, lettera e), punto ii), l'organismo emittente di cui all'articolo 5, paragrafo 1, lettera b):
a)
rilascia, conformemente al paragrafo 1, lettere a) e b), e alle regole di tale organismo emittente, un documento di identificazione conforme alle disposizioni di cui all'articolo 7, paragrafi 1, 2 e 3; o
b)
riconosce e convalida il documento di identificazione rilasciato per tale cavallo conformemente al paragrafo 1 del presente articolo; o
c)
rilascia un nuovo documento di identificazione conformemente all'articolo 12, paragrafo 3, lettera c).
Articolo 10
Deroga all'obbligo di fornire alcune informazioni nelle sezioni I e IV del documento di identificazione
1. In deroga all'articolo 4, paragrafo 1, lettera a), punto ii), e all'articolo 9, paragrafo 1, lettera b), l'autorità competente può autorizzare gli organismi emittenti a non fornire, mediante disegno, le informazioni di cui ai punti da 12 a 18 della descrizione grafica contenuta nell'allegato I, sezione I, parte B, del documento di identificazione, purché siano soddisfatte le seguenti due condizioni:
a)
un transponder è impiantato conformemente all'articolo 18 o un metodo alternativo autorizzato di verifica dell'identità è applicato conformemente all'articolo 21;
b)
una fotografia o una stampa mostra dettagli sufficienti per rappresentare l'equide.
2. Gli organismi emittenti di cui all'articolo 5, paragrafo 1, lettere a) e b), possono:
a)
non avvalersi della deroga concessa a norma del paragrafo 1 del presente articolo;
b)
adattare i documenti di identificazione rilasciati a norma del paragrafo 1 del presente articolo alle prescrizioni di cui all'articolo 9, paragrafo 1.
3. In deroga all'articolo 9, paragrafo 1, lettera c), le informazioni relative al proprietario possono essere fornite sotto forma di una scheda di registrazione o di un certificato di proprietà registrati nella banca dati istituita conformemente all'articolo 38 e che facciano riferimento:
a)
al numero unico di identificazione a vita dell'equide;
b)
al numero del documento di identificazione, se esistente, e al codice del transponder o a un metodo alternativo autorizzato di verifica dell'identità conformemente all'articolo 21.
La scheda di registrazione o il certificato di proprietà di cui al primo comma sono restituiti all'organismo emittente in caso di morte, vendita, smarrimento, furto, macellazione o abbattimento dell'animale.
Articolo 11
Domande di documenti di identificazione degli equidi nati nell'Unione
1. I detentori presentano una domanda per ottenere i documenti di identificazione relativi agli equidi nati nell'Unione all'organismo emittente competente dello Stato membro in cui è situata l'azienda dove è detenuto l'equide e forniscono tutte le informazioni necessarie per conformarsi al presente regolamento.
2. Gli Stati membri fissano i termini per la presentazione della domanda di cui al paragrafo 1 del presente articolo in modo che sia rispettato il termine per l'identificazione previsto all'articolo 12 e all'articolo 13, paragrafo 1.
3. In deroga al paragrafo 1 del presente articolo e a norma dell'articolo 1 della decisione 96/78/CE, il detentore può presentare la domanda di cui al paragrafo 1 del presente articolo all'organismo emittente competente di cui all'articolo 5, paragrafo 1, lettere a) e b), avente sede in uno Stato membro diverso dallo Stato membro in cui è situata l'azienda dove è detenuto l'equide.
Articolo 12
Termine per l'identificazione degli equidi nati nell'Unione
1. Gli equidi nati nell'Unione sono identificati mediante un documento di identificazione rilasciato conformemente all'articolo 9 entro 12 mesi dalla data di nascita e, in ogni caso, prima che gli equidi lascino definitivamente l'azienda di nascita, tranne qualora lo spostamento avvenga conformemente all'articolo 23, paragrafo 2, lettera c), come puledri sotto la madre o conformemente all'articolo 26, paragrafo 2.
2. In deroga al paragrafo 1, gli Stati membri possono decidere di limitare a sei mesi o all'anno civile di nascita il periodo massimo consentito per l'identificazione degli equidi.
3. In deroga ai paragrafi 1 e 2, un nuovo documento di identificazione può essere rilasciato conformemente all'articolo 9 in qualsiasi momento:
a)
su richiesta dell'autorità competente o dalla medesima, nel caso in cui il documento di identificazione esistente non sia conforme alle prescrizioni di cui all'articolo 7, paragrafi 1, 2 e 3 o alcuni dati di identificazione di cui alla sezione I, II o V non siano stati inseriti correttamente dall'organismo emittente; o
b)
qualora un equide da allevamento e da reddito sia riclassificato come equide registrato in conformità alle regole dell'organismo emittente di cui all'articolo 5, paragrafo 1, lettera a), e il documento di identificazione esistente non possa essere adattato di conseguenza; o
c)
qualora un cavallo sia riclassificato o registrato come cavallo registrato di cui all'articolo 2, lettera e), punto ii), in conformità alle regole dell'organismo emittente di cui all'articolo 5, paragrafo 1, lettera b), e il documento di identificazione esistente non possa essere adattato di conseguenza; o
d)
qualora un documento di identificazione sia rilasciato conformemente all'articolo 10, paragrafo 1, e non possa essere adattato alle prescrizioni di cui all'articolo 9, paragrafo 1, conformemente all'articolo 10, paragrafo 2, lettera b); o
e)
nei casi indicati all'articolo 18, paragrafi 4 e 5, qualora il documento di identificazione esistente non possa essere adattato di conseguenza; o
f)
qualora il documento di identificazione sia confiscato dall'autorità competente nel quadro di un'inchiesta.
Nei casi descritti al primo comma il documento di identificazione esistente è consegnato all'organismo emittente per essere invalidato; l'invalidamento del documento di identificazione esistente e il rilascio del nuovo documento di identificazione sono registrati nella banca dati istituita conformemente all'articolo 38.
Articolo 13
Deroghe riguardanti l'identificazione di determinati equidi che vivono allo stato selvatico o semiselvatico
1. In deroga all'articolo 12, l'autorità competente può decidere che gli equidi che costituiscono popolazioni definite che vivono allo stato selvatico o semiselvatico in determinate zone, la cui definizione spetta a tale autorità, siano identificati mediante un documento di identificazione rilasciato conformemente all'articolo 9 o all'articolo 17, paragrafo 4, soltanto se sono:
a)
allontanati da tali popolazioni, tranne in caso di trasferimento sotto controllo ufficiale da una popolazione definita ad un'altra; oppure
b)
addomesticati.
2. Gli Stati membri che intendono avvalersi della deroga di cui al paragrafo 1, prima di farlo, notificano alla Commissione, facendo riferimento al presente articolo, le popolazioni e le zone interessate da essi definite a norma del paragrafo 1.
CAPO III
IDENTIFICAZIONE DEGLI EQUIDI IMPORTATI NELL'UNIONE
Articolo 14
Identificazione degli equidi importati nell'Unione
I documenti di identificazione rilasciati nei paesi terzi sono considerati validi conformemente al presente regolamento purché rispettino le seguenti condizioni:
a)
sono stati rilasciati:
i)
nel caso di un equide registrato, da un organismo di un paese terzo, figurante nell'elenco di cui all'articolo 3, paragrafo 1, della direttiva 94/28/CE, che rilasci certificati genealogici; o
ii)
nel caso di un cavallo registrato, da una sezione nazionale di un'organizzazione o di un'associazione internazionale che gestisca cavalli per competizioni o corse e abbia sede nel paese terzo dell'organizzazione o associazione internazionale di cui all'articolo 5, paragrafo 1, lettera b); o
iii)
in tutti gli altri casi dall'autorità competente del paese terzo di origine dell'equide;
b)
soddisfano tutte le prescrizioni di cui all'articolo 7, paragrafo 2.
Articolo 15
Domande di documenti di identificazione degli equidi importati nell'Unione
1. Il detentore di un equide richiede all'organismo emittente di cui all'articolo 5, paragrafo 1, competente per la categoria di equide in questione, il rilascio, a norma dell'articolo 9, di un documento di identificazione conforme all'articolo 7, o la registrazione del documento di identificazione esistente nella banca dati istituita da tale organismo emittente a norma dell'articolo 38 del presente regolamento, entro 30 giorni dalla data di ultimazione delle operazioni connesse al regime doganale di cui all'articolo 5, paragrafo 16, lettera a), del regolamento (UE) n. 952/2013, quando:
a)
gli equidi sono importati nell'Unione; o
b)
l'autorità competente ha trasformato l'ammissione temporanea di un cavallo registrato conformemente a una decisione adottata dalla Commissione a norma dell'articolo 19, lettera b), della direttiva 2009/156/CE in ammissione definitiva a norma dell'articolo 19, lettera c), di tale direttiva.
2. Se il documento di identificazione esistente di cui al paragrafo 1 non è conforme alle prescrizioni dell'articolo 7, paragrafo 2, l'organismo emittente, su richiesta del detentore:
a)
completa il documento di identificazione per renderlo conforme alle prescrizioni dell'articolo 7, paragrafo 2;
b)
registra i dati di identificazione dell'equide e le informazioni complementari nella banca dati istituita a norma dell'articolo 38.
3. Se il documento di identificazione esistente di cui al paragrafo 1 non può essere modificato in modo da renderlo conforme alle prescrizioni dell'articolo 7, paragrafo 2, del presente regolamento, non è considerato valido ai fini dell'identificazione a norma del presente regolamento e l'equide è identificato mediante il rilascio, a norma dell'articolo 9, di un nuovo documento di identificazione conforme alle prescrizioni di cui all'articolo 7, paragrafi 1, 2 e 3, basato sul documento di identificazione presentato che deve contenere almeno le informazioni di cui all'allegato della direttiva 90/427/CEE.
CAPO IV
CONTROLLI DA EFFETTUARSI PRIMA DEL RILASCIO DEI DOCUMENTI DI IDENTIFICAZIONE E METODI DI VERIFICA DELL'IDENTITÀ
Articolo 16
Verifica dei documenti di identificazione unici rilasciati per gli equidi
1. Prima di rilasciare un documento di identificazione, l'organismo emittente o la persona che agisce per suo conto adotta tutte le misure idonee per:
a)
verificare che tale documento di identificazione non sia già stato rilasciato per l'equide in questione;
b)
prevenire il rilascio fraudolento di più documenti di identificazione per uno stesso equide.
2. Le misure di cui al paragrafo 1 comprendono:
a)
la consultazione della documentazione appropriata e dei registri elettronici disponibili;
b)
la stima dell'età dell'equide;
c)
l'esame dell'equide, come disposto all'articolo 17, al fine di individuare eventuali segni o marchi di un'identificazione precedente.
Articolo 17
Misure per individuare un'identificazione precedente degli equidi
1. Le misure per individuare eventuali segni o marchi di un'identificazione precedente di cui all'articolo 16 comprendono almeno azioni volte a individuare:
a)
eventuali transponder precedentemente impiantati, per mezzo di un dispositivo di lettura conforme alla norma ISO 11785 in grado di leggere perlomeno transponder HDX e FDX-B, almeno quando il lettore è in contatto diretto con la superficie del corpo nel punto in cui è solitamente impiantato un transponder;
b)
eventuali segni clinici indicanti che un transponder precedentemente impiantato o un marchio precedentemente apposto conformemente all'articolo 21 è stato rimosso per via chirurgica o modificato;
c)
eventuali segni o indicazioni che all'equide è stato applicato un metodo alternativo di verifica dell'identità conformemente all'articolo 21.
2. Se, dopo che il detentore ha presentato una domanda conformemente all'articolo 11, paragrafo 1, le misure di cui al paragrafo 1 del presente articolo rivelano l'esistenza di un transponder precedentemente impiantato o di qualsiasi altro metodo alternativo di verifica dell'identità, applicato conformemente all'articolo 21, indicante un'identificazione precedente completa a norma dell'articolo 9, l'organismo emittente:
a)
rilascia un duplicato o un documento di identificazione sostitutivo a norma dell'articolo 29 o dell'articolo 32, a seconda delle informazioni disponibili;
b)
inserisce in modo adeguato tali informazioni, ossia il numero del transponder o il metodo alternativo di verifica dell'identità, nei campi della parte A e nella descrizione grafica della parte B della sezione I del documento di identificazione.
3. Se la rimozione non documentata di un transponder o di un metodo alternativo di verifica dell'identità di cui al paragrafo 1, lettera b), del presente articolo, in un equide nato nell'Unione è confermata, l'organismo emittente rilascia un documento di identificazione sostitutivo conformemente all'articolo 32.
4. In deroga al paragrafo 2 del presente articolo, l'autorità competente può autorizzare il rilascio di un documento di identificazione conformemente all'articolo 9 per gli equidi che vivono allo stato selvatico o semiselvatico di cui all'articolo 13 e che recano un transponder, ma per i quali, a norma dell'articolo 13, non è stato rilasciato alcun documento di identificazione purché, al momento dell'impianto, il codice del transponder sia stato registrato nella banca dati dell'organismo emittente competente per questa popolazione di equidi.
Articolo 18
Metodi elettronici di verifica dell'identità
1. L'organismo emittente provvede affinché, al momento della prima identificazione conformemente all'articolo 12, nell'equide sia impiantato un transponder.
2. Il transponder è impiantato per via parenterale e in condizioni asettiche tra il margine posteriore dell'occipitale e il garrese, a metà del collo, a livello dell'area del legamento nucale.
L'autorità competente può tuttavia autorizzare l'impianto del transponder in un altro punto del collo dell'equide purché ciò:
a)
non comprometta il benessere dell'equide;
b)
non incrementi il rischio di migrazione del transponder rispetto al metodo di cui al primo comma.
3. Gli Stati membri definiscono le qualifiche minime richieste per effettuare l'operazione di cui al paragrafo 2 o designano la persona («persona abilitata») o la professione abilitata ad effettuare tali operazioni.
4. Gli organismi emittenti di cui all'articolo 5, paragrafo 1, lettere a) e b), possono richiedere che gli equidi identificati grazie all'uso di un metodo alternativo di verifica dell'identità di cui all'articolo 21 siano sottoposti a marcatura mediante l'impianto di un transponder ai fini dell'iscrizione o della registrazione di equidi nei libri genealogici o della registrazione di cavalli registrati per competizioni.
5. Gli organismi emittenti di cui all'articolo 5, paragrafo 1, e l'autorità competente possono richiedere che gli equidi considerati identificati conformemente all'articolo 4, paragrafo 2, e all'articolo 43, paragrafo 1, siano sottoposti a marcatura mediante l'impianto di un transponder ai fini della verifica dell'identità nei casi in cui:
a)
i transponder precedentemente impiantati e registrati abbiano cessato di funzionare;
b)
il marchio ereditario o acquisito che è stato registrato come metodo alternativo di verifica dell'identità di cui all'articolo 21 non sia più adeguato a tale scopo; o
c)
l'autorità competente lo ritenga necessario per garantire la verifica dell'identità.
Articolo 19
Gestione dell'unicità del codice indicato da un transponder
1. Gli Stati membri definiscono regole, in conformità alle norme di cui all'articolo 2, lettera n), punto i), al fine di garantire l'unicità dei codici indicati dai transponder impiantati dagli organismi emittenti di cui all'articolo 5, paragrafo 1, quando questi ultimi rilasciano documenti di identificazione conformemente all'articolo 9.
2. Le regole definite a norma del paragrafo 1 sono applicate senza compromettere il sistema di identificazione stabilito dall'organismo emittente di un altro Stato membro che ha effettuato l'identificazione di un equide registrato conformemente al presente regolamento.
Articolo 20
Registrazione del codice del transponder nel documento di identificazione
1. Quando un transponder è impiantato conformemente all'articolo 18, l'organismo emittente inserisce le seguenti informazioni nel documento di identificazione:
a)
nella sezione I, parte A, punto 5, almeno le ultime 15 posizioni del codice trasmesso dal transponder e visualizzato dal lettore a seguito dell'impianto; e se del caso:
i)
un'etichetta autoadesiva con un codice a barre, a condizione che la pagina sia poi sigillata; o
ii)
una stampa di tale codice a barre indicante almeno le ultime 15 posizioni del codice trasmesso dal transponder;
b)
al punto 12 o 13 della descrizione grafica figurante nella sezione I, parte B, secondo il lato in cui è stato effettuato l'impianto, il punto in cui il transponder è stato impiantato nell'equide ed è stato letto dopo l'impianto;
c)
al punto 19 della descrizione grafica figurante nella sezione I, parte B, la firma del veterinario o della persona abilitata che ha effettuato l'identificazione compilando, nella sezione I, il punto 3 della parte A e la descrizione grafica della parte B e che ha letto il codice indicato dal transponder dopo l'impianto oppure della persona che riporta tali informazioni ai fini del rilascio del documento di identificazione in conformità alle regole dell'organismo emittente.
2. In deroga al paragrafo 1, lettera a), del presente articolo, se un equide è munito di un transponder impiantato precedentemente e non conforme alle norme di cui all'articolo 2, lettera n), punto i), il nome del fabbricante o del sistema di lettura è inserito nella sezione I, parte A, punto 5, del documento di identificazione.
Articolo 21
Autorizzazione di metodi alternativi di verifica dell'identità
1. In deroga all'articolo 18, paragrafo 1, gli Stati membri possono autorizzare idonei metodi alternativi di verifica dell'identità degli equidi nati nell'Unione, compresi i marchi, che soddisfino le prescrizioni dell'articolo 4, paragrafo 1, lettera b), e consentano la verifica dell'identità dell'equide registrato nel documento di identificazione.
2. Gli Stati membri provvedono affinché:
a)
i metodi alternativi di verifica dell'identità degli equidi non siano utilizzati come unico mezzo per verificare l'identità della maggioranza degli equidi identificati conformemente al presente regolamento sul loro territorio;
b)
i marchi visibili apposti sugli equidi da allevamento e da reddito non possano essere confusi con quelli il cui uso sul loro territorio è riservato agli organismi emittenti di cui all'articolo 5, paragrafo 1, lettera a), per gli equidi registrati;
c)
qualsiasi metodo alternativo autorizzato di verifica dell'identità o qualsiasi combinazione di tali metodi fornisca almeno le stesse garanzie del transponder impiantato a norma dell'articolo 18;
d)
le informazioni in merito al metodo alternativo di verifica dell'identità applicato ad un singolo equide possano essere descritte in un formato che possa essere digitalizzato e conservato in forma consultabile in una banca dati istituita a norma dell'articolo 38.
3. Gli Stati membri che intendono avvalersi della deroga di cui al paragrafo 1 mettono a disposizione della Commissione, degli altri Stati membri e del pubblico informazioni relative ai loro metodi alternativi autorizzati di verifica dell'identità sul sito web di cui all'articolo 6, paragrafo 1.
Articolo 22
Obblighi degli organismi emittenti e dei detentori che utilizzano metodi alternativi di verifica dell'identità
1. L'organismo emittente provvede affinché un documento di identificazione sia rilasciato per un equide soltanto se:
a)
è stata verificata la corretta applicazione del metodo alternativo autorizzato di verifica dell'identità di cui all'articolo 21;
b)
il metodo utilizzato per la verifica dell'identità è inserito nella sezione I, parte A, punto 6 o punto 7, o se del caso nella sezione XI, del documento di identificazione e registrato nella banca dati conformemente all'articolo 38, paragrafo 1, lettera f).
2. Quando è utilizzato un metodo alternativo di verifica dell'identità, il detentore fornisce il mezzo per accedere alle informazioni sull'identificazione o, se del caso, sostiene i costi per la verifica dell'identità dell'equide o sopporta i ritardi che tale verifica comporta.
CAPO V
SPOSTAMENTI E TRASPORTO DI EQUIDI
Articolo 23
Spostamenti e trasporto di equidi registrati e di equidi da allevamento e da reddito
1. I documenti di identificazione rilasciati per gli equidi registrati o per gli equidi da allevamento e da reddito conformemente all'articolo 9, paragrafo 1, all'articolo 14, all'articolo 29, all'articolo 30 o all'articolo 32 accompagnano gli equidi per i quali sono stati rilasciati in ogni momento, compreso, se richiesto dalla legislazione nazionale, durante il trasporto della carcassa dell'equide destinato alla trasformazione in uno stabilimento riconosciuto conformemente all'articolo 24, paragrafo 1, lettera a), del regolamento (CE) n. 1069/2009 o di cui all'allegato III, capo III, lettera a), punto iii), del regolamento (UE) n. 142/2011.
2. In deroga al paragrafo 1, non è necessario che il documento di identificazione accompagni gli equidi registrati o gli equidi da allevamento e da reddito:
a)
quando sono in stalla o al pascolo e il documento di identificazione può essere esibito immediatamente dal detentore;
b)
quando sono temporaneamente montati, guidati, condotti o portati:
i)
nelle vicinanze dell'azienda all'interno di uno Stato membro di modo che il documento di identificazione possa essere esibito immediatamente; o
ii)
durante la transumanza degli equidi verso o di ritorno da pascoli estivi registrati purché i documenti di identificazione possono essere esibiti nell'azienda di partenza;
c)
quando non sono svezzati e accompagnano la madre o la nutrice;
d)
quando partecipano a un addestramento o a una prova per una competizione o una manifestazione equestre che richiede che gli equidi lascino temporaneamente il luogo dell'addestramento, della competizione o della manifestazione;
e)
quando sono spostati o trasportati in una situazione di emergenza che interessa gli equidi stessi o l'azienda in cui sono detenuti.
Articolo 24
Deroga per gli spostamenti o il trasporto di equidi accompagnati da un documento provvisorio
1. Su richiesta del detentore o su richiesta dell'autorità competente, l'organismo emittente rilascia un documento provvisorio riportante almeno le informazioni di cui all'allegato III che consente lo spostamento o il trasporto dell'equide all'interno di uno stesso Stato membro per un periodo non superiore a 45 giorni, durante il quale il documento di identificazione è restituito all'organismo emittente o all'autorità competente ai fini dell'aggiornamento dei dati di identificazione.
2. Gli equidi accompagnati da un documento provvisorio come previsto al paragrafo 1 non possono essere spostati verso un macello ai fini della macellazione per il consumo umano.
3. In deroga al paragrafo 1, quando un equide, nel corso del periodo di 45 giorni di cui al medesimo paragrafo, deve essere trasportato in un altro Stato membro o in un paese terzo attraverso il territorio di un altro Stato membro, è accompagnato, oltre che dal documento provvisorio di cui al paragrafo 1 del presente articolo, da un certificato sanitario conforme all'allegato III della direttiva 2009/156/CE, quale che sia il suo status di registrazione.
Articolo 25
Deroga per gli spostamenti con una smart card
1. In deroga all'articolo 23, paragrafo 1, l'autorità competente può autorizzare gli spostamenti o il trasporto, all'interno di uno stesso Stato membro, di equidi registrati o di equidi da allevamento e da reddito non accompagnati dai documenti di identificazione purché gli equidi siano provvisti di una smart card rilasciata dallo stesso organismo emittente che ha rilasciato i documenti di identificazione e contenente le informazioni indicate nell'allegato II.
2. Gli Stati membri che si avvalgono della deroga di cui al paragrafo 1 del presente articolo possono concedersi deroghe reciproche per gli spostamenti o il trasporto di equidi registrati o di equidi da allevamento e da reddito all'interno dei rispettivi territori.
Essi notificano alla Commissione la loro intenzione di concedere tali deroghe.
Articolo 26
Spostamenti e trasporto di equidi da macello
1. Durante lo spostamento o il trasporto verso il macello gli equidi da macello sono accompagnati:
a)
dal documento di identificazione rilasciato conformemente all'articolo 9, paragrafo 1, o all'articolo 14; o
b)
dal duplicato del documento di identificazione rilasciato conformemente all'articolo 29 o all'articolo 30 cui si è applicata la deroga di cui all'articolo 31.
2. In deroga al paragrafo 1, l'autorità competente può autorizzare il trasporto di equidi da macello per i quali non è stato rilasciato alcun documento di identificazione conformemente all'articolo 9, paragrafo 1, direttamente dall'azienda di nascita al macello all'interno dello stesso Stato membro purché:
a)
gli equidi da macello siano di età inferiore a dodici mesi e la stella dentaria degli incisivi laterali decidui sia visibile;
b)
la tracciabilità dall'azienda di nascita al macello sia ininterrotta;
c)
nel corso del trasporto verso il macello gli equidi da macello siano marcati individualmente conformemente all'articolo 18 o all'articolo 21;
d)
la partita sia accompagnata dalle informazioni sulla catena alimentare di cui all'allegato II, sezione III, del regolamento (CE) n. 853/2004, comprendenti un riferimento alla marcatura individuale di cui alla lettera c) del presente paragrafo;
e)
il transponder o qualsiasi dispositivo fisico di identificazione applicato all'equide conformemente all'articolo 21 sia protetto, in particolare mediante recupero, distruzione o smaltimento sul posto, da un successivo utilizzo fraudolento.
3. L'articolo 34, paragrafo 1, lettere b) e c), non si applica in caso di spostamenti o trasporto di equidi da macello conformemente al paragrafo 2 del presente articolo.
CAPO VI
GESTIONE, DUPLICAZIONE, SOSTITUZIONE E SOSPENSIONE DEI DOCUMENTI DI IDENTIFICAZIONE
Articolo 27
Obblighi dei detentori per quanto riguarda la gestione dei documenti di identificazione in modo da garantire la continuità dell'identificazione per tutta la vita dell'equide
1. Il detentore di un equide provvede affinché i seguenti dati di identificazione figuranti nel documento di identificazione siano in ogni momento aggiornati ed esatti:
a)
lo status dell'equide per quanto riguarda la sua idoneità alla macellazione per il consumo umano;
b)
il codice leggibile del transponder o il marchio utilizzato come metodo alternativo di verifica dell'identità di cui all'articolo 21;
c)
lo status di equide registrato o di equide da allevamento e da reddito;
d)
le informazioni sulla proprietà, se prescritte dalla legislazione dello Stato membro in cui l'equide è detenuto o dall'organismo emittente di cui all'articolo 5, paragrafo 1.
2. Qualunque sia l'organismo emittente che ha rilasciato il documento di identificazione conformemente all'articolo 9, paragrafo 1, all'articolo 14, all'articolo 29 o all'articolo 32, il detentore di un equide provvede affinché il documento di identificazione sia consegnato all'organismo emittente di cui all'articolo 5, paragrafo 1, competente per la categoria di equide in questione nello Stato membro in cui è situata l'azienda dove è detenuto l'equide al fine di fornire i dati di identificazione di cui all'articolo 38, paragrafo 1, entro 30 giorni a decorrere:
a)
dal rilascio del documento di identificazione conformemente all'articolo 9, paragrafo 1, da parte di un organismo emittente al di fuori dello Stato membro in cui è situata l'azienda;
b)
dall'introduzione dell'equide da un altro Stato membro nello Stato membro in cui è situata l'azienda, tranne per:
i)
gli equidi che partecipano a competizioni, corse, spettacoli, addestramento e operazioni di esbosco per un periodo non superiore a 90 giorni;
ii)
gli stalloni che soggiornano nello Stato membro per la stagione riproduttiva;
iii)
le giumente che soggiornano nello Stato membro ai fini della riproduzione per un periodo non superiore a 90 giorni;
iv)
gli equidi alloggiati in una struttura veterinaria per motivi sanitari;
v)
gli equidi destinati alla macellazione entro 10 giorni dalla loro introduzione.
3. Qualora sia necessario aggiornare i dati di identificazione di cui all'articolo 38, paragrafo 1, nel documento di identificazione, il detentore consegna il documento di identificazione entro 30 giorni dall'evento che comporta la necessità di modificare i dati di identificazione:
a)
nel caso degli equidi registrati di cui all'articolo 2, lettera e), punto i), all'organismo emittente di cui all'articolo 5, paragrafo 1, lettera a), che
i)
ha rilasciato il documento di identificazione dell'equide registrato in questione; o
ii)
è approvato conformemente alla decisione 92/353/CEE nello Stato membro in cui è situata l'azienda dove è detenuto l'equide e che ha istituito un libro genealogico in cui l'equide può essere iscritto o registrato conformemente alla decisione 96/78/CE; o
b)
nel caso dei cavalli registrati di cui all'articolo 2, lettera e), punto ii), all'organismo emittente di cui all'articolo 5, paragrafo 1, lettera b), conformemente alle regole di tale organismo emittente che ha rilasciato il documento di identificazione del cavallo registrato in questione; o
c)
all'autorità competente o a uno qualsiasi degli organismi emittenti designati a norma del presente regolamento dall'autorità competente dello Stato membro in cui è situata l'azienda dove è detenuto l'equide.
Articolo 28
Obblighi degli organismi emittenti per quanto riguarda la gestione dei documenti di identificazione in modo da garantire la continuità dell'identificazione per tutta la vita dell'equide
L'organismo emittente di cui all'articolo 27, paragrafo 3:
a)
procede ai necessari aggiornamenti dei dati di identificazione figuranti nel documento di identificazione;
b)
inserisce nella sezione I, parte C, del documento di identificazione le informazioni richieste sull'organismo emittente, comprendenti almeno il numero della banca dati compatibile con il sistema UELN, qualora non sia esso ad avere in origine rilasciato il documento di identificazione conformemente all'articolo 9, paragrafo 1;
c)
compila le voci figuranti nella sezione IV del documento di identificazione qualora il cambiamento di proprietà sia richiesto dalla legislazione nazionale o dalle regole dell'organismo emittente;
d)
inserisce o completa nella banca dati che ha istituito a norma dell'articolo 38 le registrazioni dei dati di identificazione contenuti nel documento di identificazione consegnato;
e)
trasmette le informazioni alla banca dati centrale conformemente all'articolo 39.
Articolo 29
Rilascio di duplicati dei documenti di identificazione
1. Un duplicato del documento di identificazione è rilasciato dall'organismo emittente di cui all'articolo 5, paragrafo 1, nei seguenti casi:
a)
il documento di identificazione originale è stato smarrito ed è possibile stabilire l'identità dell'animale, in particolare mediante il codice trasmesso dal transponder o il metodo alternativo di verifica dell'identità a norma dell'articolo 21; o
b)
l'animale non è stato identificato entro i termini di cui all'articolo 12, all'articolo 14 o all'articolo 43, paragrafo 2, purché sia disponibile il certificato di monta e la madre biologica o, nel caso di trasferimento embrionale, la nutrice sia identificata conformemente al presente regolamento; o
c)
l'autorità competente ha la prova che alcuni dati di identificazione nel documento di identificazione esistente non corrispondono all'equide in questione e non è possibile applicare le disposizioni di cui all'articolo 12, paragrafo 3, lettera a).
2. Nei casi di cui al paragrafo 1 l'organismo emittente di cui all'articolo 5, paragrafo 1, in seguito alla domanda del detentore o su richiesta dell'autorità competente:
a)
applica all'animale, se necessario, un transponder conformemente all'articolo 18 o un metodo autorizzato di verifica dell'identità conformemente all'articolo 21;
b)
rilascia un duplicato del documento di identificazione chiaramente contrassegnato come tale («duplicato del documento di identificazione») con un riferimento al numero unico di identificazione a vita registrato nella banca dati dell'organismo emittente che:
i)
ha effettuato la prima identificazione dell'animale e ha rilasciato il documento di identificazione originale che è stato smarrito; o
ii)
rilascia il duplicato del documento di identificazione per un animale di cui al paragrafo 1, lettera b);
c)
classifica l'equide nella sezione II, parte II, del duplicato del documento di identificazione come non destinato alla macellazione per il consumo umano.
3. Le informazioni contenute nel duplicato del documento di identificazione rilasciato conformemente al paragrafo 2 sono iscritte nella banca dati di cui all'articolo 38 facendo riferimento al numero unico di identificazione a vita e sono trasmesse alla banca dati centrale conformemente all'articolo 39.
4. Se il documento di identificazione smarrito è stato rilasciato conformemente all'articolo 9, paragrafo 1, da un organismo emittente di cui all'articolo 5, paragrafo 1, che ha cessato di esistere, il duplicato del documento di identificazione è rilasciato conformemente al paragrafo 2 del presente articolo da un organismo emittente di cui all'articolo 5, paragrafo 1, dello Stato membro in cui è situata l'azienda dove è detenuto l'equide.
Articolo 30
Rilascio di duplicati dei documenti di identificazione degli equidi importati nell'Unione
In deroga all'articolo 29, paragrafo 2, se il documento di identificazione originale smarrito è stato rilasciato da un organismo emittente di cui all'articolo 14, lettera a), di un paese terzo, un nuovo documento di identificazione può essere rilasciato da tale organismo emittente del paese terzo purché il nuovo documento di identificazione:
a)
sia inviato dall'organismo emittente di cui all'articolo 14, lettera a), all'organismo emittente di cui all'articolo 29, paragrafo 2, presso il quale è contrassegnato come duplicato del documento di identificazione, l'animale è classificato conformemente all'articolo 29, paragrafo 2, lettera c), e le informazioni sono inserite nella banca dati conformemente all'articolo 29, paragrafo 3;
b)
sia trasmesso al detentore o, nei casi specifici previsti dalla legislazione dello Stato membro in cui si trova l'equide, al proprietario dall'organismo emittente o dall'autorità competente dello Stato membro in cui è situata l'azienda dove è detenuto l'equide.
Articolo 31
Sospensione dello status di equide destinato alla macellazione per il consumo umano
1. In deroga all'articolo 29, paragrafo 2, lettera c), e all'articolo 30, e tranne nel caso di cui all'articolo 43, paragrafo 2, l'autorità competente può decidere di sospendere lo status di un equide come animale destinato alla macellazione per il consumo umano per un periodo di sei mesi qualora:
a)
il detentore possa dimostrare in modo soddisfacente, entro 30 giorni dalla data dichiarata di smarrimento del documento di identificazione, che lo status dell'equide come animale destinato alla macellazione per il consumo umano non è stato compromesso da un trattamento medicinale;
b)
la domanda di identificazione sia presentata conformemente all'articolo 1, paragrafo 1, secondo trattino, della decisione 96/78/CE durante il primo anno di vita ma dopo che sia trascorso il periodo massimo consentito di cui all'articolo 12, paragrafo 2, del presente regolamento.
2. Nel caso di cui al paragrafo 1 l'autorità competente appone la data d'inizio del periodo di sospensione di sei mesi nella prima colonna della sezione II, parte III, del duplicato del documento di identificazione e completa la terza colonna.
Articolo 32
Rilascio di documenti di identificazione sostitutivi
1. Un documento di identificazione sostitutivo è rilasciato dall'organismo emittente di cui all'articolo 5, paragrafo 1, nei seguenti casi:
a)
il documento di identificazione originale è stato smarrito, e:
i)
l'identità dell'animale non può essere accertata;
ii)
non vi è alcuna indicazione o prova che un documento di identificazione sia stato rilasciato in precedenza per questo animale da un organismo emittente di cui all'articolo 5, paragrafo 1;
b)
l'animale non è stato identificato entro i termini previsti all'articolo 12, paragrafo 1 o paragrafo 2, all'articolo 14 o all'articolo 43, paragrafo 2.
2. Nei casi di cui al paragrafo 1, in seguito alla domanda del detentore o su richiesta dell'autorità competente, un organismo emittente di cui all'articolo 5, paragrafo 1, lettera c), responsabile per la zona in cui è situata l'azienda dove è detenuto l'equide:
a)
impianta un transponder nell'animale conformemente all'articolo 18 o applica un metodo alternativo di verifica dell'identità conformemente all'articolo 21;
b)
rilascia un documento di identificazione sostitutivo chiaramente contrassegnato come tale («documento di identificazione sostitutivo») con un riferimento a un nuovo numero unico di identificazione a vita corrispondente alla registrazione relativa al rilascio di tale documento figurante nella banca dati;
c)
classifica l'equide nella sezione II, parte II, del documento di identificazione sostitutivo come non destinato alla macellazione per il consumo umano.
3. Le informazioni del documento di identificazione sostitutivo rilasciato conformemente al paragrafo 2 del presente articolo sono iscritte nella banca dati di cui all'articolo 38 facendo riferimento al numero unico di identificazione a vita e sono trasmesse alla banca dati centrale conformemente all'articolo 39.
Articolo 33
Sospensione delle validità del documento di identificazione ai fini degli spostamenti
Il veterinario ufficiale sospende la validità del documento di identificazione ai fini degli spostamenti apponendo la dicitura appropriata nella sezione III dello stesso quando l'equide è detenuto in un'azienda o proviene da un'azienda che:
a)
è oggetto di una misura di divieto di cui all'articolo 4, paragrafo 5, della direttiva 2009/156/CE; o
b)
è situata in uno Stato membro non indenne da peste equina o in una parte del territorio di uno Stato membro considerata infetta da peste equina conformemente all'articolo 5, paragrafo 2, della direttiva 2009/156/CE.
CAPO VII
MORTE DEGLI EQUIDI, EQUIDI DESTINATI ALLA MACELLAZIONE PER IL CONSUMO UMANO E REGISTRAZIONE DEI TRATTAMENTI
Articolo 34
Obblighi del veterinario ufficiale e dell'autorità competente in caso di macellazione o morte di equidi
1. Alla macellazione o alla morte di un equide sono adottate le seguenti misure:
a)
per impedire un successivo utilizzo fraudolento del transponder, si procede al suo recupero, alla sua distruzione o al suo smaltimento sul posto;
b)
il documento di identificazione è invalidato apponendo almeno su tutte le pagine un timbro non falsificabile recante la dicitura «non valido» o praticando in tutte le pagine un foro di diametro appropriato, pari almeno a quello prodotto da una perforatrice standard;
c)
richiamando il numero unico di identificazione a vita dell'equide:
i)
il documento di identificazione è distrutto, sotto controllo ufficiale, nel macello in cui l'animale è stato macellato e all'organismo emittente è trasmesso, direttamente o tramite il punto di contatto di cui all'articolo 36, paragrafo 2, un attestato che lo informa della data di macellazione dell'animale presso il macello e della data di distruzione del documento di identificazione; o
ii)
il documento di identificazione invalidato è restituito, direttamente o tramite il punto di contatto di cui all'articolo 36, paragrafo 2, all'organismo emittente indicato nella sezione I, parte A, punto 11, del documento di identificazione o nella parte C di detta sezione, se è stato aggiornato conformemente all'articolo 28, lettera b), unitamente alle informazioni sulla data di macellazione o abbattimento dell'animale a fini di lotta alle malattie.
2. Le misure di cui al paragrafo 1 sono attuate da uno di questi soggetti o sotto la sua supervisione:
a)
il veterinario ufficiale:
i)
se l'animale è stato macellato o abbattuto a fini di lotta alle malattie, conformemente all'articolo 4, paragrafo 4, lettera a), secondo comma, della direttiva 2009/156/CE; o
ii)
a seguito della macellazione dell'animale, conformemente all'articolo 7, paragrafo 3, della direttiva 2009/156/CE; o
b)
l'autorità competente definita all'articolo 3, paragrafo 10, del regolamento (CE) n. 1069/2009 in caso di smaltimento o trasformazione della carcassa accompagnata dal documento di identificazione in conformità alla legislazione nazionale di cui all'articolo 23, paragrafo 1, del presente regolamento in:
i)
uno stabilimento riconosciuto conformemente all'articolo 24, paragrafo 1, lettera a), del regolamento (CE) n. 1069/2009; o
ii)
un impianto di incenerimento a bassa capacità di cui all'allegato III, capo III, lettera a), punto iii), del regolamento (UE) n. 142/2011.
3. Quando il transponder non può essere recuperato dal corpo di un equide macellato per il consumo umano, come prescritto dal paragrafo 1, lettera a), del presente articolo, il veterinario ufficiale dichiara la carne o la parte di carne contenente il transponder non idonea al consumo umano conformemente all'allegato I, sezione II, capo V, paragrafo 1, lettera n), del regolamento (CE) n. 854/2004.
Articolo 35
Obblighi del detentore e dell'organismo emittente in caso di morte o smarrimento di equidi
1. In tutti i casi di morte o di smarrimento di un equide, furto compreso, non previsti all'articolo 34, il detentore restituisce il documento di identificazione all'organismo emittente competente di cui alla sezione I, parte A, del documento di identificazione o che è stato aggiornato, conformemente all'articolo 28, lettera b), nella sezione I, parte C, del medesimo documento entro 30 giorni dalla morte o dallo smarrimento dell'equide.
2. L'organismo emittente che ha ricevuto l'informazione della morte o dello smarrimento di un equide conformemente all'articolo 34 o al paragrafo 1 del presente articolo agisce conformemente all'articolo 28, lettere d) ed e).
Articolo 36
Obblighi degli Stati membri per garantire il flusso di informazioni dopo la morte di un equide
1. Gli Stati membri mettono in atto procedure per la restituzione del documento di identificazione invalidato all'organismo emittente conformemente all'articolo 34, paragrafo 1, lettera c), punto ii).
2. Gli Stati membri possono indicare un punto di contatto cui va consegnato l'attestato di cui all'articolo 34, paragrafo 1, lettera c), punto i), o il documento di identificazione di cui all'articolo 34, paragrafo 1, lettera c), punto ii), che successivamente è trasmesso ai rispettivi organismi emittenti sul loro territorio.
Tale punto di contatto può essere un organo di collegamento di cui all'articolo 35 del regolamento (CE) n. 882/2004.
3. Se del caso conformemente al paragrafo 2, i dati relativi al punto di contatto, che possono essere inseriti nella banca dati centrale di cui all'articolo 39, sono messi a disposizione degli altri Stati membri e del pubblico sul sito web di cui all'articolo 6, paragrafo 1.
Articolo 37
Equidi destinati alla macellazione per il consumo umano e registrazione dei trattamenti
1. Un equide è considerato destinato alla macellazione per il consumo umano a meno che, conformemente al presente regolamento, sia irreversibilmente dichiarato non essere tale nella sezione II, parte II, del documento di identificazione mediante:
a)
la firma del proprietario a sua discrezione, con l'approvazione dell'organismo emittente;
b)
le firme del detentore e del veterinario responsabile che agisce conformemente all'articolo 10, paragrafo 2, della direttiva 2001/82/CE; o
c)
la dicitura apposta dall'organismo emittente all'atto del rilascio di un duplicato del documento di identificazione conformemente all'articolo 29 o all'articolo 30 o di un documento di identificazione sostitutivo conformemente all'articolo 32.
2. Prima di qualsiasi trattamento conformemente all'articolo 10, paragrafo 2, della direttiva 2001/82/CE o di qualsiasi trattamento che comporti l'uso di un medicinale autorizzato conformemente all'articolo 6, paragrafo 3, di detta direttiva, il veterinario responsabile di cui all'articolo 10, paragrafo 1, della direttiva 2001/82/CE stabilisce lo status dell'equide:
a)
come animale destinato alla macellazione per il consumo umano, che è il caso normale; o
b)
come animale non destinato alla macellazione per il consumo umano, come indicato nella sezione II, parte II, del documento di identificazione.
3. Quando il trattamento di cui al paragrafo 2 del presente articolo non è permesso per un equide destinato alla macellazione per il consumo umano, il veterinario responsabile di cui all'articolo 10, paragrafo 1, della direttiva 2001/82/CE provvede affinché, secondo la deroga di cui all'articolo 10, paragrafo 2, della direttiva 2001/82/CE, l'equide interessato sia, prima del trattamento, irreversibilmente dichiarato come non destinato alla macellazione per il consumo umano:
a)
completando e firmando la sezione II, parte II, del documento di identificazione; e
b)
invalidando la sezione II, parte III, del documento di identificazione conformemente alle istruzioni ivi previste.
4. Dopo l'adozione delle misure di cui al paragrafo 3 il detentore dell'equide consegna il documento di identificazione a un organismo emittente dello Stato membro in cui è situata l'azienda dove è detenuto l'equide o fornisce le informazioni on line quando è possibile tale accesso alla banca dati, entro un termine massimo di 14 giorni dalla data della firma della sezione II, parte II, del documento di identificazione.
5. In deroga al paragrafo 4, uno Stato membro può adottare misure per garantire che il veterinario responsabile notifichi le misure adottate conformemente al paragrafo 3 entro 14 giorni dalla data della firma della sezione II, parte II, del documento di identificazione:
a)
direttamente all'organismo emittente di cui al paragrafo 4, fornendo le informazioni necessarie affinché quest'ultimo possa aggiornare la banca dati istituita conformemente all'articolo 39; o
b)
direttamente alla banca dati centrale istituita conformemente all'articolo 39 quando l'organismo emittente di cui al paragrafo 4 provvede affinché le informazioni siano inserite nella banca dati istituita conformemente all'articolo 38.
6. Quando un equide deve essere trattato nelle condizioni di cui all'articolo 10, paragrafo 3, della direttiva 2001/82/CE, il veterinario responsabile inserisce nella sezione II, parte III, del documento di identificazione le informazioni richieste sul medicinale contenente sostanze essenziali per il trattamento degli equidi o sostanze recanti un maggiore beneficio clinico elencate nel regolamento (CE) n. 1950/2006.
Il veterinario responsabile appone la data dell'ultima somministrazione di tale medicinale, come prescritto, e agendo conformemente all'articolo 11, paragrafo 4, della direttiva 2001/82/CE, informa il detentore della data alla quale scadrà il tempo di attesa fissato conformemente all'articolo 10, paragrafo 3, di tale direttiva.
CAPO VIII
REGISTRAZIONE DEI DATI E SANZIONI
Articolo 38
Banca dati
1. All'atto del rilascio del documento di identificazione o della registrazione di documenti di identificazione rilasciati in precedenza, l'organismo emittente registra nella sua banca dati almeno le seguenti informazioni sull'equide:
a)
il numero unico di identificazione a vita;
b)
la specie;
c)
il sesso;
d)
il mantello;
e)
la data di nascita (gg/mm/aaaa) quale dichiarata dal detentore di cui alla lettera i);
f)
se del caso, almeno le ultime 15 posizioni del codice trasmesso dal transponder o il codice trasmesso da un dispositivo di identificazione a radiofrequenza non conforme alla norma ISO 11784, con le informazioni relative al sistema di lettura necessario, o il metodo alternativo di verifica dell'identità applicato conformemente all'articolo 21;
g)
il paese di nascita quale dichiarato dal detentore di cui alla lettera i);
h)
la data di rilascio del documento di identificazione e delle sue eventuali modifiche;
i)
il nome e l'indirizzo del detentore che ha presentato la domanda di cui all'articolo 11, paragrafo 1, all'articolo 15, paragrafo 1, all'articolo 29, paragrafo 2, o all'articolo 32, paragrafo 2, o, se del caso, che ha consegnato il documento di identificazione conformemente all'articolo 27, paragrafo 3;
j)
lo status di equide registrato o di equide da allevamento e da reddito;
k)
il nome dell'animale (ossia nome di nascita e, se del caso, nome commerciale) quale dichiarato dal detentore di cui alla lettera i);
l)
lo status conosciuto dell'animale come non destinato alla macellazione per il consumo umano;
m)
il numero di serie, qualora il documento di identificazione di cui all'articolo 9, paragrafi 1 e 3, rechi tale numero di serie e tutte le informazioni riguardanti nuovi documenti di identificazione, duplicati di documenti di identificazione o documenti di identificazione sostitutivi rilasciati conformemente all'articolo 12, paragrafo 3, all'articolo 29, all'articolo 30 o all'articolo 32;
n)
il paese in cui è situata l'azienda dove è detenuto l'equide secondo quanto dichiarato dal detentore di cui alla lettera i);
o)
la data notificata della morte o dello smarrimento dell'animale, quale dichiarata dal detentore di cui alla lettera i), o la data di macellazione.
2. L'organismo emittente conserva le informazioni di cui al paragrafo 1 del presente articolo nella sua banca dati per almeno 35 anni o per almeno due anni a decorrere dalla data di comunicazione della morte dell'equide conformemente all'articolo 34.
3. Entro 15 giorni a decorrere dalla data di registrazione delle informazioni di cui al paragrafo 1 del presente articolo, l'organismo emittente di cui a detto paragrafo comunica le informazioni di cui alle lettere da a) a j) e da l) a o) alla banca dati centrale istituita conformemente all'articolo 39 nello Stato membro:
a)
in cui l'organismo emittente è approvato, riconosciuto o designato o ha la sede conformemente all'articolo 5, paragrafo 1;
b)
in cui l'equide è nato.
Articolo 39
Istituzione di una banca dati centrale
1. Gli Stati membri istituiscono una banca dati centrale ai fini del presente regolamento.
2. In deroga al paragrafo 1, una banca dati centrale non è necessaria in quegli Stati membri che dispongono di una banca dati unica per gli equidi registrati e di una banca dati unica per gli equidi da allevamento e da reddito purché:
a)
le due banche dati possano comunicare efficacemente tra loro e possano cooperare con le banche dati centrali, conformemente all'articolo 40, allo scopo di aggiornare i dati di identificazione degli equidi in caso di modifica del loro status in equidi registrati o equidi da allevamento e da reddito;
b)
l'autorità competente abbia un accesso diretto a entrambe le banche dati.
3. Gli Stati membri mettono a disposizione degli altri Stati membri e del pubblico, sul sito web di cui all'articolo 6, paragrafo 1, il nome, l'indirizzo e i dati di contatto delle rispettive banche dati centrali.
Articolo 40
Funzionamento e cooperazione delle banche dati centrali
1. Ogni Stato membro provvede affinché gli organismi emittenti di cui all'articolo 5, paragrafo 1, inseriscano le informazioni di cui all'articolo 28, lettera e), e all'articolo 38, paragrafo 1, relative agli equidi identificati sul suo territorio nella banca dati centrale o affinché le banche dati degli organismi emittenti sul suo territorio siano collegate in rete con la banca dati centrale.
2. Gli Stati membri collaborano al funzionamento delle loro banche dati centrali conformemente alla direttiva 89/608/CEE e provvedono affinché:
a)
conformemente all'articolo 28 del presente regolamento, la banca dati centrale comunichi, richiamando il numero unico di identificazione a vita, le eventuali modifiche dei dati di identificazione di cui all'articolo 38, paragrafo 1, alla banca dati centrale dello Stato membro in cui è stato rilasciato il documento di identificazione;
b)
le autorità competenti degli altri Stati membri abbiano accesso gratuitamente a un minimo di informazioni contenute nella banca dati centrale per verificare se vi sia stato registrato il codice di un transponder, un numero unico di identificazione a vita o un numero di passaporto.
Articolo 41
Sanzioni
Gli Stati membri stabiliscono la disciplina delle sanzioni applicabili in caso di violazione delle disposizioni del presente regolamento e adottano tutte le misure necessarie per assicurarne l'applicazione. Le sanzioni devono essere effettive, proporzionate e dissuasive. Gli Stati membri comunicano alla Commissione, entro il 1o gennaio 2016, tali disposizioni e provvedono a informarla di ogni loro modifica successiva.
CAPO IX
DISPOSIZIONI TRANSITORIE E FINALI
Articolo 42
Abrogazione
Il regolamento (CE) n. 504/2008 è abrogato con effetto a decorrere dal 1o gennaio 2016.
I riferimenti al regolamento abrogato si intendono fatti al presente regolamento.
Articolo 43
Disposizioni transitorie
1. In deroga all'articolo 4, paragrafo 2, sono considerati identificati conformemente al presente regolamento gli equidi sottoelencati:
a)
gli equidi nati entro il 30 giugno 2009 e identificati entro tale data conformemente alle decisioni 93/623/CEE o 2000/68/CE, purché i documenti di identificazione rilasciati per tali equidi:
i)
siano stati registrati conformemente all'articolo 21, paragrafo 1, del regolamento (CE) n. 504/2008 entro il 31 dicembre 2009; e
ii)
contengano una sezione corrispondente alla sezione IX del modello di documento di identificazione di cui all'allegato della decisione 93/623/CEE e la parte III-A del documento di identificazione sia compilata quando sono inserite informazioni nella parte III-B dello stesso documento;
b)
gli equidi nati entro il 30 giugno 2009, ma non identificati entro tale data conformemente alle decisioni 93/623/CEE o 2000/68/CE, purché siano stati identificati conformemente al regolamento (CE) n. 504/2008 entro il 31 dicembre 2009;
c)
gli equidi identificati conformemente al regolamento (CE) n. 504/2008 entro il 31 dicembre 2015.
2. Gli equidi nati nell'Unione o importati nell'Unione da un paese terzo dopo il 30 giugno 2009 e non identificati conformemente al regolamento (CE) n. 504/2008 entro il 31 dicembre 2015 sono identificati conformemente all'articolo 29 o all'articolo 32 del presente regolamento, in funzione delle informazioni disponibili sulla loro identità, e classificati nella sezione II, parte II, del duplicato del documento di identificazione come non destinati alla macellazione per il consumo umano.
3. In deroga all'articolo 13, paragrafo 2, gli Stati membri che hanno concesso deroghe conformemente all'articolo 7 del regolamento (CE) n. 504/2008 anteriormente al 1o gennaio 2016 e le hanno comunicate alla Commissione prima di tale data non sono tenuti a comunicarle nuovamente alla Commissione.
4. Gli Stati membri che non hanno istituito una banca dati centrale a norma dell'articolo 39 istituiscono una banca dati centrale conformemente all'articolo 39 e provvedono affinché essa sia operativa conformemente all'articolo 40 entro il 30 giugno 2016.
Articolo 44
Entrata in vigore
Il presente regolamento entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell'Unione europea.
Esso si applica a decorrere dal 1o gennaio 2016. L'articolo 39 si applica tuttavia a decorrere dal 1o luglio 2016 negli Stati membri che non hanno istituito una banca dati centrale operativa entro il 1o gennaio 2016.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, il 17 febbraio 2015