ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 24. května 2011
o opatření částečné privatizace C 15/10 (ex NN 21/10), které provedlo Řecko u kasina Mont Parnès
(oznámeno pod číslem K(2011) 3505)
(Pouze řecké znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/647/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (SFEU), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s výše uvedenými ustanoveními podaly připomínky, a s ohledem na jejich připomínky (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 23. června 2002 podala společnost Egnatia AE, jež byla od té doby v důsledku fúze převzata společností Athinaiki Techniki a jež je členem konsorcia Casino Attikis (dále jen „CA“ či „stěžovatel“), Evropské komisi stížnost na údajné porušení pravidel vnitřního trhu EU při údajně netransparentní a diskriminační veřejné soutěži vedené řeckými orgány při prodeji 49 % podílu na kapitálu společnosti Elliniko Kazino Parnithas AE (dále jen „kasino Mont Parnès“) úspěšnému uchazeči, tj. konsorciu Hyatt Regency (dále jen „HR“ nebo „údajný příjemce“) (2).
(2)
Dopisem ze dne 3. října 2002 zaslalo Generální ředitelství pro vnitřní trh a služby Evropské komise (dále jen „GŘ pro vnitřní trh“) kopii spisu Generálnímu ředitelství pro hospodářskou soutěž Evropské komise (dále jen „GŘ pro hospodářskou soutěž“) za účelem souběžné analýzy tohoto případu podle pravidel EU o státních podporách.
(3)
E-mailem ze dne 9. prosince 2002 poskytl zákonný zástupce stěžovatele příslušným útvarům Komise k případu dodatečné informace.
(4)
Dopisem ze dne 24. ledna 2003 informovala Komise o stížnosti na státní podporu řecké orgány a vyzvala Řecko, aby ujasnilo otázky přednesené ve stížnosti. Řecké orgány odpověděly dne 4. března 2003.
(5)
Dne 27. ledna 2003 se pracovníci Komise setkali se zákonným zástupcem stěžovatele.
(6)
Dne 12. února 2003 a 22. srpna 2003 předložil zákonný zástupce údajného příjemce útvarům Komise své podklady.
(7)
Dopisy ze dne 31. března 2003 a 16. května 2003 předložil stěžovatel GŘ pro hospodářskou soutěž dodatečné informace.
(8)
Dne 10. dubna 2003 se zaměstnanci Komise setkali se zástupcem údajného příjemce.
(9)
V období od 15. července 2003 do 16. září 2003 vedla Komise korespondenci se stěžovatelem ohledně odděleného posouzení otázek státní podpory a upozornila stěžovatele na svůj rozhodovací postup, podle nějž postoupení veřejného majetku v rámci veřejné soutěže nepředstavuje státní podporu, bylo-li toto řízení uskutečněno transparentně a bez diskriminace. Stěžovatele proto informovala, že nepřijme žádné stanovisko, dokud GŘ pro vnitřní trh neukončí přezkum postupu při udělení veřejné zakázky.
(10)
Dopisy ze dne 22. ledna 2004 a 4. srpna 2004 ukončilo GŘ pro vnitřní trh své šetření a dospělo k závěru, že postup při udělení zakázky nevykázal žádné nedostatky. Dopisem ze dne 2. června 2004 informovalo GŘ pro hospodářskou soutěž stěžovatele, že podle čl. 20 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (3), uzavřelo stížnost na státní podporu.
(11)
Dne 18. února 2005 předložil stěžovatel u Soudu prvního stupně (nyní Tribunál) návrh na zrušení rozhodnutí Komise tento případ uzavřít.
(12)
Usnesením ze dne 26. září 2006 odmítl Soud prvního stupně žalobu jako nepřípustnou, protože dopis nepředstavuje napadnutelný akt ve smyslu článku 230 Smlouvy o založení Evropského společenství (Smlouvy o ES) (nyní článek 263 Smlouvy o fungování Evropské unie - SFEU) (4).
(13)
Dne 18. prosince 2006 podal stěžovatel u Soudního dvora odvolání proti usnesení Soudu prvního stupně.
(14)
Rozsudkem ze dne 17. července 2008 (5) Soudní dvůr usnesení zrušil, protože se domníval, že sporný akt představoval napadnutelný akt, který nebyl v souladu s povinnostmi Komise podle procesního nařízení, a věc vrátil k projednání Soudu prvního stupně.
(15)
Dopisem ze dne 26. září 2008 stáhlo GŘ pro hospodářskou soutěž dopis o uzavření případu ze dne 2. června 2004 a případ znovu otevřelo.
(16)
V usnesení ze dne 29. června 2009 shledal Soud prvního stupně, že o projednávané žalobě již není třeba rozhodnout, protože byl dotčený dopis stažen (6). Proti tomuto usnesení Soudu prvního stupně podal stěžovatel dne 7. září 2009 odvolání se zdůvodněním, že soud měl považovat stažení dopisu za protiprávní a měl je zrušit.
(17)
E-mailem ze dne 11. září 2009 předložil stěžovatel Komisi další informace.
(18)
Dne 14. října 2009 se zaměstnanci Komise setkali se zástupci stěžovatele. Po tomto setkání předložil stěžovatel při korespondenci s Komisí další informace.
(19)
Dopisem ze dne 21. října 2009 si Komise od Řecka vyžádala dodatečné informace. Dopisem ze dne 13. listopadu 2009 požádalo Řecko o více času na odpověď a Komise mu e-mailem ze dne 18. listopadu 2009 vyhověla. Řecko Komisi odpovědělo dne 11. a 14. ledna 2010.
(20)
Rozsudkem ze dne 6. května 2010 odpověděl Soudní dvůr na žádost o vydání rozhodnutí o předběžné otázce podle článku 234 Smlouvy o ES (nyní článek 267 SFEU), jež byla předložena Simvoulio tis Epikreatis (státní radou) a jež se týkala zejména použití pravidel EU v oblasti zadávání veřejných zakázek na dotčenou veřejnou soutěž. Soudní dvůr dospěl mimo jiné k závěru, že smlouva tohoto typu, jež měla být zadána v dotčené veřejné soutěži, nespadá jako celek do působnosti směrnic týkajících se veřejných zakázek (7). Soudní dvůr k tomu dodal, že tento závěr nevylučuje skutečnost, že podobná smlouva musí dodržovat základní pravidla a obecné zásady Smlouvy, a to zejména svobodu usazování a zásadu volného pohybu kapitálu.
(21)
Dopisem ze dne 6. července 2010 informovala Komise Řecko o svém rozhodnutí zahájit ohledně tohoto opatření řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“).
(22)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (8). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby k opatření podaly své připomínky.
(23)
Po zahájení řízení obdržela Komise připomínky od dvou zúčastněných stran, a to konkrétně od zástupců údajného příjemce (Athens Resort Casino Holdings (9) jménem HR) (10) a od zástupců stěžovatele (Club Hotel Casino Loutraki jménem CA) (11). Řecko podalo své připomínky dopisem ze dne 6. srpna 2010. Připomínky obou zúčastněných stran byly zaslány Řecku dopisem ze dne 29. října 2010 a Řecko na ně reagovalo dopisem ze dne 25. listopadu 2010.
(24)
Dne 16. prosince 2010 (12) Soudní dvůr vynesl rozsudek, podle nějž Tribunál (dříve Soud prvního stupně) při určení, zda je původní žaloba na „správní uzavření“ případu ze strany Komise bezpředmětná, nerozhodl správně.
2. POPIS OPATŘENÍ
(25)
V říjnu roku 2001 řecké orgány vyhlásily výběrové řízení na postoupení 49 % podílu na kapitálu kasina Mont Parnès (13). Do soutěže se přihlásili dva uchazeči, a to konkrétně Kazino Attikis (dále jen „Kasino Attikis“ či „CA“) a konsorcium s názvem Hyatt Regency - Elliniki Technodomiki (dále jen „konsorcium Hyatt Regency“ či „HR“), a oba se v souladu s příslušnými vnitrostátními předpisy dostali do druhého kola veřejné soutěže (14). V řízení, jež bylo údajně neplatné, byla zakázka udělena HR. Následující odstavce 26 až 29 popisují události, které podle informací, jež má Komise k dispozici, vedly k tomuto udělení.
(26)
Podle platných vnitrostátních předpisů měl být vítězný uchazeč vyhlášen na základě předložené nabídky (dražba se vzestupnou cenou), přičemž výchozí prodejní cena byla stanovena na 80 milionů EUR. Hodnotící komise měla rozlepit obálky předložené uchazeči s jejich finanční nabídkou a oznamovat postupně všechny nabídky. Uchazeči s nižší nabídkou měli mít možnost předložit v zapečetěné obálce novou nabídku pro další kolo. Tato nová nabídka měla být přinejmenším rovna původní vyšší nabídce navýšené o 1 % (15). Toto postupné předkládání zvyšujících se nabídek mělo pokračovat v samostatných kolech až do okamžiku, kdy by se jeden z uchazečů stáhl. V tom případě se měla poslední učiněná nabídka prohlásit za prozatímně nejvyšší. Zápis s uvedením prozatímně nejvyšší nabídky měla hodnotící komise předložit správní radě řecké agentury pro rozvoj cestovního ruchu (ETA).
(27)
V prvním kole odevzdali oba uchazeči své nabídky v sídle ETA v zapečetěných obálkách ve stejný okamžik, a to dne 31. května 2002. Konsoricum CA nabídlo částku 91 183 652 EUR, zatímco nabídka HR činila 80 075 000 EUR. Ovšem obálka posledně jmenované společnosti obsahovala kromě nabídky ještě prohlášení s námitkou ohledně legality účasti konsorcia CA ve veřejné soutěži. Konsorcium CA vyjádřilo s tímto prohlášením nesouhlas a tvrdilo, že vyjádření výhrad činí finanční nabídku HR nepřípustnou. Reklamační výbor výhrady CA odmítl s tím, že prohlášení konsorcia HR nemělo vliv na platnost jeho nabídky.
(28)
Ve druhém kole předložilo konsorcium HR v zapečetěné obálce nabídku ve výši 92 105 888 EUR, opět provázenou stejným písemným prohlášením. Po ukončení druhého kola předložil zákonný zástupce konsorcia CA obálku s finanční nabídkou pro třetí kolo a rovněž oddělené prohlášení pro správní radu ETA o porušení pravidel veřejné soutěže z hlediska požadavků na její platnost. Hodnotící komise toto podání odmítla s tím, že by bylo přípustné pouze tehdy, pokud by bylo předloženo v podobě námitky spadající do pravomoci reklamačního výboru. Zákonní zástupci CA poté požádali komisi o pětiminutové odložení, aby mohli rozhodnout o dalších krocích. Odložení jim bylo poskytnuto a zástupci CA odstranili ze stolu výboru jak písemné prohlášení, tak obálku s nabídkou. Když se po pěti minutách vrátili, prohlásili, že nemají v úmyslu námitku podat, a předložili svou nabídku. Konsorcium HR následně podalo námitku a požadovalo, aby bylo třetí kolo nabídkového řízení pokládáno za nepřípustné s odůvodněním, že CA podalo nabídku, kterou následně stáhlo a poté znovu předložilo. Reklamační výbor námitku HR uznal a nabídka CA byla z řízení vyloučena (16).
(29)
Po vyloučení nabídky CA z třetího kola poslala hodnotící komise (17) správní radě ETA kopii zápisu ze svého osmého zasedání, v němž uvedla HR jako uchazeče s první prozatímně nejvyšší nabídkou (nabídka ve výši 92 105 888 EUR) a CA jako uchazeče s druhou prozatímně nejvyšší nabídkou. Hodnotící komise zřejmě nerozpečetila nabídku CA z třetího kola a nevrátila tomuto konsorciu zapečetěnou obálku, ale předala ji ETA za účelem jejího uložení v trezoru ETA (18). Správní rada ETA svolala mimořádnou valnou hromadu. Generální ředitel ETA a právní zástupce Kantor Capital, jenž působil jako hospodářský poradce pověřený tímto řízením, byli poté dne 5. června 2002 pověřeni požádat konsorcium HR o navýšení jeho nabídky. HR následně navýšil navrženou částku na 110 milionů EUR. Dne 12. června 2002 předložilo konsorcium CA správní radě ETA dopis s nabídkou ve výši 162 milionů EUR, jež byla následně odmítnuta, protože byla podána po uzavření veřejné soutěže. Nabídka HR byla nakonec stále zvyšována, až dosáhla částky 120 milionů EUR (19).
3. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(30)
Komise zahájila formální vyšetřovací řízení, protože se nebyla schopna zbavit pochybností, zda byl podíl na kapitálu kasina Mont Parnès ve výši 49 % prodán řeckým státem za nejvyšší nabídku podanou v nabídkovém řízení, jež splňovalo požadavky na otevřenost, transparentnost a nediskriminaci. Komise si nebyla zejména jista, zda při prodeji nebylo kupujícímu poskytnuto protiprávní preferenční zacházení, a zda tak byla zaplacena tržní cena. Komise se domnívala, že vyloučení CA z veřejné soutěže a vyloučení nabídky CA ve výši 162 milionů EUR podané po ukončení veřejné soutěže může být příznakem prodeje pod hodnotou, a tím i existence podpory v podobě ušlých státních prostředků.
4. PŘIPOMÍNKY ŘECKA
(31)
Řecko předložilo své připomínky dopisem ze dne 6. srpna 2010. Řecko popírá existenci státní podpory s odůvodněním, že veřejná soutěž na prodej jeho podílu na kapitálu kasina Mont Parnès proběhla v souladu s platnými právními předpisy a že 49 % podíl v kasinu byl prodán za tržní cenu.
(32)
Řecké orgány především zdůrazňují, že výběr uchazečů do veřejné soutěže a celé zadávací řízení byly plně v souladu s právními předpisy a proběhly v souladu s pravidly výzev k podávání nabídek (20), které se řídily platnými právními předpisy, a že oba uchazeči veřejné soutěže s těmito výzvami bez výhrad souhlasili.
(33)
Řecké orgány také vysvětlují, že prohlášení HR obsažené v obálce s jeho finanční nabídkou v prvním a druhém kole veřejné soutěže nemělo vliv na platnost jeho finančních nabídek, ale týkalo se pouze účasti CA ve veřejné soutěži jako takové, a že reklamační výbor oprávněně považoval finanční nabídky HR za nabídky v souladu s právními předpisy.
(34)
Řecké orgány dále podrobněji vysvětlují, že nabídka podaná CA ve třetím kole veřejné soutěže, o které stěžovatel prohlašuje, že byla ve výši 107 milionů EUR, byla vyloučena, protože obálka byla odstraněna z dohledu hodnotící komise. Za těchto okolností si hodnotící komise nemohla být jista, zda nabídka nebyla změněna. V každém případě by opětovné podání nabídky představovalo její druhé podání ve stejném kole, což by bylo v rozporu s pravidly.
(35)
Řecké orgány vysvětlují, že nabídka ve výši 92 105 888 EUR učiněná konsorciem HR ve druhém kole, jež byla vyšší než nabídka CA ve výši 91 183 652 EUR z prvního kola, byla v souladu s pravidly veřejné soutěže, protože podle podmínek výzvy k podávání nabídek musela být každá nová nabídka navýšena o 1 % a ne o 10 %, jak se předpokládalo v rozhodnutí Komise o zahájení řízení. Pravidla veřejné soutěže byla proto v tomto ohledu dodržena.
(36)
Řecké orgány také tvrdí, že poslední nabídka konsorcia CA ve výši 162 milionů EUR, což je částka, o které konsorcium CA tvrdí, že ji bylo ochotno zaplatit, není platná, protože byla učiněna po ukončení veřejné soutěže a mimo ni. Přijetí této nabídky by znamenalo porušení zásady zákonnosti, protože cílem veřejného nabídkového řízení není pouze sloužit finančním zájmům státu, ale také širšímu veřejnému zájmu, tj. zajistit co možná nejvyšší cenu při dodržení zásady zákonnosti (tj. zákonných pravidel stanovených v předpisech o výzvách k podávání nabídek, v zadávací dokumentaci a v jiných platných právních předpisech).
(37)
Řecké orgány dále vysvětlují, že veřejnou soutěž prostě nezrušily a nevyhlásily novou, protože by to znamenalo znovu provést celé řízení, a to již počtvrté za osm let, což by poškodilo mezinárodní pověst Řecka, aniž by přitom bylo jisté, že by další veřejná soutěž zajistila cenu ve výši 162 milionů EUR. V tomto ohledu Řecko dokonce zpochybňuje důvěryhodnost nabídky ve výši 162 milionů EUR, protože konsorcium CA si bylo vědomo, že její přijetí by pouze vyvolalo zrušení řízení a zahájení nového.
(38)
Řecké orgány dále potvrzují (21) přiměřenost ceny, jež byla nakonec zaplacena (120 milionů EUR), protože byla o 25,5 % vyšší než znalecké ocenění ve výši 95,4 milionu EUR provedené před veřejnou soutěží nezávislým odhadcem a zapečetěné až do konce řízení. Prohlašují, že o vypracování tohoto ocenění, ačkoliv nebylo kvůli veřejné soutěži nutné, požádaly s cílem chránit zájmy Řecka i v budoucnu (22).
(39)
Pokud jde o tvrzení stěžovatele, že původní podmínky výzvy k podávání nabídek byly vylepšeny následným zákonem č. 3139/2003, který privatizaci potvrdil, řecké orgány vysvětlují, že výzvy k podávání nabídek nebyly změněny ani zákonem č. 3139/2003, ani žádným jiným způsobem. Podle Řecka tento zákon pouze reguluje různá povolení ve spojení s investováním a provozováním kasina a obsahuje opatření k ochraně pracovníků po privatizaci. Tento zákon nezbavil HR povinnosti investovat do kasina Mont Parnès částku 44 milionů EUR a smluvní doložka ohledně vrácení 70 % ceny konsorciu HR v případě, že by před rokem 2012 byla udělena provozní licence jinému kasinu, byla již výslovným ustanovením výzvy k podávání nabídek.
(40)
Řecké orgány proto konstatují, že prodejní cena představuje tržní hodnotu podílu na kapitálu kasina Mont Parnès ve výši 49 %.
(41)
Na podporu svého tvrzení, že při veřejné soutěži nedošlo k žádným nesrovnalostem, poukazují řecké orgány na řadu rozsudků vnitrostátních soudů, které rozebíraly soulad veřejné soutěže se zákonem podle vnitrostátních právních předpisů. K dnešnímu dni vnitrostátní soudy neshledaly ve veřejné soutěži žádné nesrovnalosti, a proto různé stížnosti podané CA v tomto ohledu odmítly (23). Z nálezů vnitrostátních soudů, které potvrdily řádný průběh veřejné soutěže, se řecké orgány odvolávají zejména na následující:
a) Řízení před občanskoprávními soudy
(42)
Ve svém rozsudku 8118/2002 (24) odmítl soud prvního stupně v Aténách stížnost podanou CA a rozhodl, že:
-
Hodnotící komise a reklamační výbor správně rozhodly, že nabídky HR z prvního a druhého kola byly v souladu s výzvami k podávání nabídek. Prohlášení HR připojené k jeho nabídkám neovlivnilo jejich bezpodmínečnou povahu.
-
Konsorcium CA předložilo nabídku v 15:30 hod., tzn. na začátku třetího kola, jak stanovila hodnotící komise na konci druhého kola. Nabídku vzal zástupce CA zpět z vlastní vůle a podnětu, ačkoliv se ho od toho snažil předseda hodnotící komise odradit. Pokud by předseda hodnotící komise zástupce CA výslovně varoval před zpětvzetím nabídky, vedlo by to k diskriminačnímu zacházení vůči HR a ve prospěch CA.
-
Druhou nabídku CA ve třetím kole považoval reklamační výbor správně za nepřípustnou. Každý uchazeč mohl podat v každém kole pouze jednu nabídku. Pokud by druhá nabídka CA ve třetím kole byla považována za přípustnou, mohlo by to navíc vést k porušení zásady transparentnosti. Zástupce CA si vzal zpět první zapečetěnou obálku CA, opustil místo konání veřejné soutěže a při svém návratu předložil zapečetěnou obálku, u které nebylo možno ověřit, zda se jedná o stejnou obálku, jako byla obálka první (25).
b) Řízení před správními soudy
(43)
Podle řeckých orgánů v současné době projednává státní rada (nejvyšší správní soud) věc týkající se jiné stížnosti CA na údajně protiprávní postup při veřejné soutěži (26). Na vynesení konečného rozsudku se v současné době čeká, ale řecké orgány poznamenávají, že soudce zpravodaj navrhl stížnost CA zamítnout jako nepřípustnou z důvodu judikatury a nedůvodnou kvůli podstatě (27).
c) Trestněprávní řízení
(44)
V důsledku žaloby podané společností CA v roce 2002 proti členům hodnotící komise, reklamačního výboru, ETA, posudkovému poradci (American Appraisal Hellas Ltd) a finančnímu poradci (Kantor) kvůli jejich jednání během veřejné soutěže vynesla soudní rada odvolacích soudců, jíž byla věc předložena k přezkoumání, osvobozující výnos (28) a shledala zejména, že:
-
první ani druhé rozhodnutí reklamačního výboru nebylo protiprávní a nebyl zjištěn žádný odpovídající důkaz o pochybení jeho členů. Členové reklamačního výboru zamítnutím námitky CA v prvním a druhém kole a na druhé straně přijetím námitky HR ve třetím kole neporušili podmínky výzev k podávání nabídek a nezacházeli s oběma uchazeči rozdílným způsobem,
-
rozhodnutí hodnotící komise nebylo protiprávní a její členové nezacházeli s oběma uchazeči rozdílným způsobem. Hodnotící komise se navíc podle podmínek výzev k podávání nabídek musela držet zjištění reklamačního výboru,
-
se zástupce ETA nedopustil porušení příslušných vnitrostátních předpisů tím, že požádal uchazeče s první prozatímně nejvyšší nabídkou (HR) o navýšení jeho finanční nabídky. Zástupce ETA neměl povolení vstupovat do jednání a pravomoc zrušit nebo odvolat nabídkové řízení.
(45)
Výše uvedený osvobozující výnos byl dále napaden před vnitrostátními soudy (29) a nedávno vynesl aténský odvolací soud rozsudek osvobozující všechny žalované osoby (rozsudek 466/2011). Plné znění tohoto rozsudku není dosud dostupné.
(46)
Při zohlednění všech výše uvedených připomínek trvají řecké orgány závěrem na tom, že posuzované opatření neobsahuje státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU.
5. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(47)
Dopisem ze dne 4. srpna 2010 vstoupili zástupci údajného příjemce (tj. Athens Resort Casino Holding jménem HR) do řízení Komise jako zúčastněná strana. Údajný příjemce předložil stejné připomínky, jako jsou připomínky Řecka shrnuté v oddílu 4.
(48)
Údajný příjemce navíc prohlašuje, že cena, jež byla skutečně zaplacena za podíl v kasinu, dosáhla výše 120 milionů EUR, což je o 10 milionů EUR více, než bylo předtím domluveno (30). Byla tak dokonce mnohem vyšší než odborné ocenění ve výši 95,4 milionů EUR, které bylo vyhotoveno (ale nezveřejněno) před zahájením veřejné soutěže.
(49)
Údajný příjemce dále tvrdí, že ETA nejen neměla povinnost, ale ani právo vyhlásit uchazeče s druhou prozatímní nejvyšší nabídkou, protože by to znamenalo zahájit nová kola nabídkového řízení, a to v rozporu s podmínkami výzev k podávání nabídek. Dále tvrdí, že nabídka CA ve výši 162 milionů EUR mimo veřejnou soutěž byla podána bez rizika, že by mohla být brána vážně, a byla předložena pouze s cílem vyvolat zrušení veřejné soutěže. Potvrzuje, že by určitě vznesl námitky proti rozhodnutí o přijetí této nabídky i s rizikem, že celé řízení bude zrušeno. V tomto ohledu také zdůrazňuje stanovisko právní rady státu, jež potvrdilo, že na nabídku CA nelze brát zřetel nebo ji přijmout (31).
(50)
Údajný příjemce také zpochybňuje domněnku Komise, uvedenou v rozhodnutí o zahájení řízení, ohledně možného narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu, protože hazardní hry představují celosvětové podnikání a společnosti vyvíjející činnost na tomto poli vykonávají hospodářskou činnost na mezinárodním trhu. Údajný příjemce tvrdí, že Mont Parnès nevyvíjí činnost na mezinárodní úrovni, ale působí pouze místně, a nekonkuruje tak zahraničním kasinům.
(51)
Dopisem ze dne 29. září 2010 do řízení Komise zasáhla jako zúčastněná strana společnost Club Hotel Casino Loutraki AE (jménem CA) (32). V tomto dopise tvrdí, že při vyčíslení výše údajné podpory je nutno zohlednit také rozdíl mezi nabídkami a dopad schvalovacího zákona na povinnosti kupce vyplývající z podmínek veřejné soutěže.
6. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
6.1 Existence státní podpory při postoupení podílů přímým prodejem
(52)
Čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví, že veškeré podpory poskytované v jakékoli formě členským státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak.
(53)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora Evropské unie (33) a pravidel a praxe Komise v oblasti státní podpory v rámci privatizace (34) neexistuje v případě, že členský stát nakupuje nebo prodává akcie podniků, žádné zvýhodnění, je-li chování členského státu v souladu s jednáním soukromého investora v tržním hospodářství.
(54)
Pokud dochází k prodeji akcií na burze, obecně se předpokládá, že se tak děje za tržních podmínek a bez jakéhokoliv zvýhodnění. Pokud ovšem postoupení podílů probíhá formou přímého prodeje, lze předpokládat, že neexistuje žádné zvýhodnění, jsou-li splněny následující podmínky: zaprvé, majetkový podíl je prodán v nediskriminační, transparentní a otevřené veřejné soutěži přístupné všem zájemcům; zadruhé, s postoupením nejsou spojeny žádné podmínky, jež nejsou běžné u srovnatelných transakcí mezi soukromými subjekty a jež mohou případně snížit prodejní cenu; zatřetí, majetkový podíl je prodán subjektu, který předložil nejvyšší nabídku; a začtvrté, všichni účastníci řízení musí mít dostatek času a informací k řádnému ocenění aktiv, jež se stane základem jejich nabídky.
(55)
Jinými slovy: probíhá-li privatizace přímým prodejem, slouží jako měřítko pro posouzení, zda transakce týkající se státního majetku obsahuje zvýhodnění, skutečnost, jestli by se subjekt působící v tržním hospodářství a postavený do podobné situace choval stejně, tj. jestli by prodal společnost za stejnou cenu. Jako důvod pro přijetí nižší ceny nemohou být zohledněny nehospodářské ohledy, jako jsou např. důvody průmyslové politiky, ohledy na zaměstnanost nebo cíle regionálního rozvoje, o kterých by subjekt působící v tržním hospodářství neuvažoval a které naopak poukazují na existenci zvýhodnění. Tato zásada byla opakovaně vysvětlována Komisí a trvale potvrzována Soudním dvorem (35).
(56)
Pokud tedy není některý z výše uvedených požadavků splněn, Komise soudí, že je nutno veřejný prodej přezkoumat z hlediska možné podpory, a musí proto být oznámen. Při dodržení těchto požadavků je možno zaručit, že stát obdrží za svůj majetek nejvyšší cenu, tj. cenu tržní, a že tak neexistuje žádné zvýhodnění.
6.2 Prodej 49 % podílu na kapitálu kasina Mont Parnès
(57)
Při zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU měla Komise pochybnosti o tom, zda prodej kasina Mont Parnès proběhl v rámci otevřené, transparentní a nediskriminační veřejné soutěže. Podle informací dostupných v této fázi Komise soudila, že je značně obtížné zjistit, zda nebylo protiprávně poskytnuto preferenční zacházení, a zda tak byla zaplacena tržní cena či ne. Komise se obávala, že nesrovnalosti v průběhu veřejné soutěže mohly vést k poskytnutí státní podpory.
(58)
Komise proto provedla v rámci formálního vyšetřování posouzení příslušných skutečností. Toto posouzení je založeno na souboru dostupných důkazů o opatření.
(59)
Během různých fází řízení obdržela Komise informace o řadě právních úkonů na vnitrostátní úrovni, které potvrzují správnost průběhu původní veřejné soutěže. Komise zaznamenává, že k dnešnímu dni zřejmě žádný rozsudek soudu na vnitrostátní úrovni nepotvrdil připomínky stěžovatele ohledně nesrovnalostí a nerovného zacházení při veřejné soutěži (viz také výše odstavce 41 až 46). Vnitrostátní soudy zatím spíše potvrzují zákonnost a nediskriminační povahu veřejné soutěže podle vnitrostátních pravidel.
(60)
Ačkoliv posouzení Komise není závislé na nálezech vnitrostátních soudů, může je ve své analýze zohlednit jako jeden z faktorů. Komise ale poznamenává, že toto posouzení není v žádném případě zamýšleno jako výklad vnitrostátních právních předpisů, což je pouze v pravomoci členského státu.
(61)
V těchto souvislostech se Komise domnívá, že zákonnost veřejné soutěže podle vnitrostátních právních předpisů, jak je popsána a zdůvodněna v rozsáhlém a hloubkovém přezkumu, který dosud provedly různé vnitrostátní soudy, představuje důležitý náznak správnosti a nediskriminační povahy veřejné soutěže. Toto zřejmé potvrzení platnosti veřejné soutěže podle vnitrostátních předpisů může Komise vedle dalších faktorů zohlednit ve svém posouzení podle předpisů EU o státních podporách s tím, že nabídkové řízení bylo otevřené, bezpodmínečné a nediskriminační.
(62)
Pokud jde o otázku vznesenou v rozhodnutí o zahájení řízení ohledně skutečnosti, že jedna z nabídek zřejmě porušila pravidlo výzvy k podávání nabídek ohledně minimálního navýšení oproti předchozí nabídce, Komise poznamenává, že tato otázka byla vyřešena, protože bylo požadováno navýšení o 1 % a nikoliv o 10 %, jak Komise vyrozuměla. Komise proto soudí, že pravidla veřejné soutěže byla v tomto ohledu splněna.
(63)
Pokud jde o údajné rozdílné zacházení s různými námitkami vznesenými během veřejné soutěže, Komise rovněž zaznamenává, že řecké orgány poskytly přijatelné vysvětlení vyloučení nabídky společnosti CA z veřejné soutěže podle použitelných pravidel, jež zakazují druhé předložení ve stejném nabídkovém kole.
(64)
Pokud jde o údajné nerovné zacházení s různými nabídkami učiněnými po ukončení veřejné soutěže, Komise soudí, že rozdílné zacházení - vyjednávání s úspěšným uchazečem o navýšení ceny a zároveň odmítnutí vzít v potaz nabídku stěžovatele ve výši 162 milionů EUR - lze vzhledem k existujícím pochybnostem o zákonnosti druhé z nabídek přijmout jako postup přípustný při veřejné soutěži. Komise navíc nemůže označit nepřípustnou nabídku stěžovatele ve výši 162 milionů EUR za důvěryhodnou, protože byla podána až po ukončení veřejné soutěže a v rozporu s jeho procesními pravidly.
(65)
Pokud jde o domněnku, že celé řízení bylo možno zrušit, řecké orgány uvedly, že by to znamenalo nové konání řízení s možným rizikem dalšího snížení ceny, které se mělo dosáhnout.
(66)
Řecké orgány také uvedly, že podmínky zadání veřejné zakázky nebyly změněny zákonem č. 3139/2003 ani žádným jiným způsobem.
(67)
Pokud jde o obdrženou cenu, Komise zaznamenává, že cena ve výši 120 milionů EUR (36), která byla nakonec za kasino zaplacena, je sice stále nižší než nepřípustná nabídka ve výši 162 milionů EUR, o níž stěžovatel tvrdí, že ji byl připraven učinit po svém vyloučení z veřejné soutěže, ale je vyšší než nejvyšší nabídka ve výši 107 milionů EUR, již stěžovatel zřejmě v soutěži předložil, a dokonce významně vyšší (o 25,5 %) než odborné ocenění podílu na částku 95,4 milionu EUR provedené před veřejnou soutěží.
6.3 Závěr
(68)
Po zahájení formálního vyšetřovacího řízení vyřešily řecké orgány uspokojivým způsobem předběžné pochybnosti vyjádřené Komisí v rozhodnutí o zahájení řízení. Komise zejména nenašla důkaz, který by umožňoval dospět k závěru o preferenčním zacházení s údajným příjemcem, jež by vedlo k poskytnutí jakéhokoliv zvýhodnění. Předpokládá se, že prodejem svého podílu v kasinu v otevřeném, bezpodmínečném a nediskriminačním nabídkovém řízení uchazeči s nejvyšší nabídkou získalo Řecko nejvyšší cenu na trhu a nepřipravilo stát o prostředky. Komise proto může uznat, že by subjekt působící v tržním hospodářství prodal za podobných okolností příslušný podíl v kasinu za podobnou cenu. Komise proto soudí, že prodej 49 % státního podílu na kapitálu kasina Mont Parnès řeckým státem neznamená žádné zvýhodnění, a nepředstavuje tak státní podporu.
7. ZÁVĚR
(69)
Komise soudí, že prodej 49 % státního podílu na kapitálu kasina Mont Parnès řeckým státem nepředstavuje podporu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Prodej 49 % státního podílu na kapitálu kasina Mont Parnès řeckým státem nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Řecké republice.
V Bruselu dne 24. května 2011.
DECISIÓN DE LA COMISIÓN
de 24 de mayo de 2011
sobre la medida de privatización parcial C 15/10 (ex NN 21/10) aplicada por Grecia respecto al Casino Mont Parnès
[notificada con el número C(2011) 3505]
(El texto en lengua griega es el único auténtico)
(Texto pertinente a efectos del EEE)
(2011/647/UE)
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea y, en particular, su artículo 108, apartado 2, párrafo primero,
Visto el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo y, en particular, su artículo 62, apartado 1, letra a),
Después de haber emplazado a los interesados para que presentaran sus observaciones, de conformidad con los artículos citados, y teniendo en cuenta dichas observaciones (1),
Considerando lo siguiente:
1. PROCEDIMIENTO
(1)
Mediante carta de 23 de junio de 2002, Egnatia AE, que, tras una fusión, fue adquirida por Athinaiki Techniki y que es miembro del Consorcio Casino Attikis (en lo sucesivo, «CA» o «el denunciante»), presentó ante la Comisión Europea una denuncia de presunto incumplimiento de las normas del mercado interior de la UE en el caso de un procedimiento de licitación no transparente y discriminatorio aplicado por las autoridades griegas en la venta del 49 % del capital de Elliniko Kazino Parnithas AE (en lo sucesivo, «el casino Mont Parnès») al licitador, a saber, el Consorcio Hyatt Regency (en lo sucesivo, «HR» o «el presunto beneficiario») (2).
(2)
Mediante carta de 3 de octubre de 2002, la Dirección General de Mercado Interior de la Comisión Europea (en lo sucesivo, «la DG de Mercado Interior») envió una copia del expediente a la Dirección General de Competencia (en lo sucesivo, «la DG de Competencia») para que se efectuase un análisis del asunto con arreglo a las normas de la UE sobre ayudas estatales.
(3)
Mediante correo electrónico de 9 de diciembre de 2002, el representante legal del denunciante facilitó explicaciones adicionales sobre el asunto a los departamentos correspondientes de la Comisión.
(4)
Mediante carta de 24 de enero de 2003, la Comisión comunicó a las autoridades griegas la denuncia de ayuda estatal e invitó a Grecia a que aclarase las cuestiones planteadas. Las autoridades griegas contestaron el 4 de marzo de 2003.
(5)
El 27 de enero de 2003, funcionarios de la Comisión se reunieron con los representantes legales del denunciante.
(6)
El 12 de febrero de 2003 y el 22 de agosto de 2003, el representante legal del presunto beneficiario envió documentos justificativos a los servicios de la Comisión.
(7)
Mediante cartas de 31 de marzo de 2003 y 16 de mayo de 2003, el denunciante presentó información complementaria a la DG de Competencia.
(8)
El 10 de abril de 2003, funcionarios de la Comisión se reunieron con el representante del presunto beneficiario.
(9)
Durante el período comprendido entre el 15 de julio de 2003 y el 16 de septiembre de 2003, la Comisión trató en diversas ocasiones con el denunciante de la evaluación por separado de las cuestiones de ayuda estatal y llamó la atención del mismo sobre su práctica habitual de toma de decisiones, según la cual la venta de un activo público en el contexto de un procedimiento de licitación no constituye ayuda estatal si el procedimiento se lleva a cabo de manera transparente y no discriminatoria. Por consiguiente, la Comisión informó al denunciante de que no iba a adoptar ninguna decisión hasta que la DG de Mercado Interior hubiera finalizado su examen del procedimiento de concesión de un contrato público.
(10)
Mediante cartas de 22 de enero de 2004 y 4 de agosto de 2004, la DG de Mercado Interior dio por concluida la investigación y consideró que el procedimiento de concesión del contrato había sido correcto. Mediante carta de 2 de junio de 2004, la DG de Competencia informó al denunciante de que había cerrado el expediente de la denuncia de ayuda estatal, de conformidad con el artículo 20, apartado 2, del Reglamento (CE) no 659/1999 del Consejo, de 22 de marzo de 1999, por el que se establecen disposiciones de aplicación del artículo 93 del Tratado CE (3).
(11)
El 18 de febrero de 2005, el denunciante interpuso ante el Tribunal de Primera Instancia (que es ahora el Tribunal General) un recurso de anulación de la Decisión de cierre del expediente.
(12)
Mediante Resolución de 26 de septiembre de 2006, el Tribunal de Primera Instancia consideró que el recurso era inadmisible, aduciendo que la carta no constituía un acto impugnable conforme al artículo 230 del Tratado constitutivo de la Comunidad Europea («TCE») (que es ahora el artículo 263 del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea -TFUE-) (4).
(13)
El 18 de diciembre de 2006, el denunciante interpuso ante el Tribunal de Justicia un recurso contra la Resolución del Tribunal de Primera Instancia.
(14)
Mediante Sentencia de 17 de julio de 2008 (5), el Tribunal de Justicia dejó en suspenso la Resolución, ya que observó que el acto impugnado constituía un acto impugnable que no se ajustaba a las obligaciones de la Comisión conforme al Reglamento de Procedimiento y devolvió el expediente al Tribunal de Primera Instancia.
(15)
Mediante carta de 26 de septiembre de 2008, la DG de Competencia retiró la carta de 2 de junio de 2004 y reabrió el asunto.
(16)
Mediante carta de 29 de junio de 2009, el Tribunal de Primera Instancia resolvió que, dado que la carta había sido retirada, ya no era necesario adoptar una decisión (6). El 7 de septiembre de 2009, el denunciante recurrió esta Resolución del Tribunal de Primera Instancia, argumentando que el Tribunal debía haber considerado ilegal la retirada de la carta y debía haberla anulado.
(17)
Mediante correo electrónico de 11 de septiembre de 2009, el denunciante facilitó información adicional a la Comisión.
(18)
El 14 de octubre de 2009, funcionarios de la Comisión se reunieron con los representantes del denunciante. Tras la reunión, el denunciante suministró más información a la Comisión en varias ocasiones.
(19)
Mediante carta de 21 de octubre de 2009, la Comisión solicitó información adicional a Grecia. Mediante carta de 13 de noviembre de 2009, Grecia pidió más tiempo para responder, lo que fue concedido por la Comisión mediante correo electrónico de 18 de noviembre de 2009. Los días 11 y 14 de enero de 2010 Grecia contestó a la Comisión.
(20)
Mediante Sentencia de 6 de mayo de 2010, el Tribunal de Justicia respondió a la cuestión prejudicial, conforme al artículo 234 CE (que es ahora el artículo 267 TFUE), planteada por el Simvoulio tis Epikreatis (en lo sucesivo, «el Consejo de Estado»), en especial en lo que se refiere a la aplicación de las normas de la UE sobre contratación pública al procedimiento de que se trata. El Tribunal de Justicia concluyó, entre otras cosas, que, considerado en su conjunto, un contrato como el que debía concederse tras la licitación no entraba en el ámbito de aplicación de las Directivas sobre contratos públicos (7). Por otra parte, el Tribunal señaló que esa conclusión no excluía el hecho de que un contrato de ese tipo debe cumplir las normas básicas y los principios generales del Tratado, sobre todo los relativos a la libertad de establecimiento y a la libre circulación de capitales.
(21)
Mediante carta de 6 de julio de 2010, la Comisión informó a Grecia de que había decidido iniciar el procedimiento establecido en el artículo 108, apartado 2, del TFUE respecto a la medida (en lo sucesivo, «la decisión de inicio»).
(22)
La Decisión de la Comisión de inicio del procedimiento se publicó en el Diario Oficial de la Unión Europea (8). La Comisión invitó a las partes interesadas a que enviaran sus observaciones sobre la medida.
(23)
Tras el inicio del procedimiento, la Comisión recibió observaciones de dos partes interesadas, a saber, los representantes del presunto beneficiario (Athens Resort Casino Holdings (9), en nombre de HR) (10) y los representantes del denunciante (Club Hotel Casino Loutraki, en nombre de CA) (11). Mediante carta de 6 de agosto de 2010, Grecia presentó sus observaciones. Las observaciones de ambas partes interesadas se enviaron mediante carta de 29 de octubre de 2010 a Grecia, que respondió mediante carta de 25 de noviembre de 2010.
(24)
El 16 de diciembre de 2010 (12), el Tribunal de Justicia resolvió que el Tribunal General (antes el Tribunal de Primera Instancia) se había equivocado al dictaminar que no procedía dar respuesta al cuestionamiento inicial del «cierre administrativo» del expediente por parte de la Comisión.
2. DESCRIPCIÓN DE LA MEDIDA
(25)
En octubre de 2001, las autoridades griegas iniciaron un procedimiento de adjudicación de un contrato público con el fin de vender su participación del 49 % del capital del Casino Mont Parnès (13). Competían por dicho contratos dos solicitantes: «Kazino Attikis» (Casino Attikis o CA) y el consorcio denominado Hyatt Regency - Elliniki Technodomiki (el Consorcio Hyatt Regency o HR); ambos habían sido seleccionados para participar en la segunda fase del procedimiento de licitación (14), conforme a las disposiciones nacionales pertinentes. Tras aplicar un procedimiento que, según se alega, era inválido, el contrato se adjudicó a HR. En los considerandos 26 a 29 siguientes se describe cómo se llegó a esta adjudicación, según la información de que dispone la Comisión.
(26)
Con arreglo a las disposiciones nacionales aplicables, el adjudicatario se determina mediante un sistema de puja; el precio inicial de venta se fijó en 80 millones EUR. El Comité de Licitación es quien abre los sobres presentados por los candidatos, en los cuales se halla la oferta de cada uno de ellos, y quien va anunciando cada oferta. El candidato que ha presentado la oferta más baja tiene derecho a presentar una nueva oferta, dentro de un sobre sellado, en la próxima ronda. La nueva oferta debe ser, como mínimo, igual a la oferta más alta más un 1 % (15). Esta puja posterior continúa en rondas siguientes hasta que uno de los licitadores se retira, y el último licitador que queda es declarado mejor postor provisional. El acta en el que se recoge al primer mejor postor provisional es presentada por el Comité de Licitación al Consejo de Administración del Organismo Griego de Desarrollo del Turismo (ETA).
(27)
Durante la primera ronda, ambos candidatos presentaron sus ofertas al mismo tiempo, en sobres sellados, el 31 de mayo de 2002, en la sede del ETA. La oferta de CA fue de 91 183 652 EUR, y la de HR de 80 075 000 EUR. No obstante, el sobre de este último contenía, además de la oferta, una declaración en la que se cuestionaba la legalidad de la participación del Consorcio CA en el procedimiento de licitación. CA puso objeciones a dicha declaración, alegando que la formulación de reservas hacía que la oferta financiera de HR fuera inadmisible. La objeción de CA fue rechazada por el Comité de Objeciones, el cual consideró que la declaración de HR no afectaba a la validez de su oferta.
(28)
En la segunda ronda, HR presentó en un sobre sellado una oferta de 92 105 888 EUR, acompañada también por la misma declaración escrita. Una vez finalizada la segunda ronda, el representante legal de CA presentó un sobre con la oferta financiera para la tercera ronda, y presentó también una declaración por separado al Consejo de Administración del ETA sobre la infracción de las condiciones de la licitación en lo que respecta a los requisitos de validez de la licitación. El Comité de Objeciones rechazó dicha declaración, aduciendo que únicamente podía ser admisible si se presentaba en forma de objeción, de modo que entrara dentro del ámbito de competencia del Comité de Objeciones. Tras ello, el representante legal de CA solicitó al Comité una prórroga de cinco minutos a fin de decidir sus acciones siguientes. La prórroga se concedió, y retiraron de la mesa del Comité tanto la declaración escrita como el sobre con la oferta. Cuando regresaron cinco minutos más tarde, declararon que no iban a presentar ninguna objeción y presentaron su oferta. Posteriormente, HR formuló una objeción y solicitó que se considerara inadmisible la tercera ronda de ofertas, aduciendo que CA había presentado una oferta que había retirado y luego había vuelto a presentar. La objeción de HR fue aceptada por el Comité de Objeciones, y la oferta de CA (16) quedó excluida del procedimiento.
(29)
Después de excluir la oferta de CA de la tercera ronda, el Comité de Licitación transmitió (17) al Consejo de Administración del ETA una copia del acta de su octava reunión, en la que había designado a HR primer mejor postor provisional (con una oferta de 92 105 888 EUR) y a CA segundo mejor postor provisional. Al parecer, el Comité de Licitación no abrió la oferta de CA de la tercera ronda y no devolvió el sobre sellado a CA sino al ETA para que este lo guardara en su caja fuerte (18). El Consejo de Administración del ETA convocó una reunión general extraordinaria, tras lo cual, el 5 de junio de 2002, el Director Ejecutivo del ETA y el representante legal de Kantor Capital, asesor económico encargado del procedimiento, fueron autorizados para solicitar a HR que mejorara su oferta. Posteriormente, HR incrementó su oferta a 110 millones EUR. El 12 de junio de 2002, CA presentó al Consejo de Administración del ETA una carta con una oferta de 162 millones EUR, que fue rechazada porque se presentó cuando el procedimiento de licitación ya había concluido. Más adelante, HR mejoró más su oferta, hasta una cantidad de 120 millones EUR (19).
3. DECISIÓN DE INICIO DE LA INVESTIGACIÓN FORMAL
(30)
La Comisión inició la investigación formal porque no estaba segura de que el Estado griego hubiera vendido su participación del 49 % en el capital del Casino Mont Parnès al mejor postor en un procedimiento de venta que cumpliera los requisitos de apertura, transparencia y no discriminación. En especial, la Comisión no estaba segura de que durante dicho procedimiento no hubiera habido un trato de favor concedido ilegalmente al comprador y, por lo tanto, de que se hubiera pagado un precio de mercado. La Comisión consideró que la exclusión de CA de la licitación y la oferta de CA de 162 millones EUR realizada tras el procedimiento de venta podían constituir pruebas de una venta por debajo del valor de mercado y, por lo tanto, de la existencia de ayuda en forma de pérdida de recursos del Estado.
4. OBSERVACIONES DE GRECIA
(31)
Grecia presentó sus observaciones, mediante carta de 6 de agosto de 2010. Grecia no está de acuerdo con la existencia de ayuda estatal, aduciendo que el procedimiento de licitación (20) aplicado en la venta de su participación en el capital del Casino Mont Parnès se realizó de conformidad con la legislación aplicable y que dicha participación del 49 % se vendió al precio del mercado.
(32)
Las autoridades griegas pusieron de relieve ante todo que la selección de los participantes en la licitación y la totalidad del procedimiento de licitación fueron completamente legales y se llevaron a cabo con arreglo a las normas de los anuncios de licitación, que corresponden a la legislación vigente, y que ambos candidatos aceptaron sin reservas dichos anuncios de licitación.
(33)
Por otro lado, las autoridades griegas señalaron que la declaración de HR, contenida en el sobre de la oferta financiera de HR en la primera y la segunda rondas del procedimiento de licitación, no afectó a la validez de sus ofertas financieras, sino que solo se referían a la participación per se de CA en el procedimiento de licitación, por lo que las ofertas financieras de HR fueron correctamente consideradas legales por el Comité de Objeciones.
(34)
Las autoridades griegas precisaron, además, que la oferta presentada por CA en la tercera ronda del procedimiento de licitación, que, según el denunciante, era de 107 millones EUR, se excluyó porque el sobre había sido retirado del campo de visión del Comité de Licitación. Por consiguiente, el Comité no podía tener la seguridad de que no se hubiese alterado la oferta. En cualquier caso, la nueva presentación de la oferta hubiera supuesto una segunda presentación en la misma ronda, lo cual era contrario a las normas.
(35)
Las autoridades griegas señalaron que la oferta de 92 105 888 EUR realizada por HR en la segunda ronda, superior a la oferta inicial de 91 183 652 EUR presentada por CA en la primera ronda, se ajusta a las normas sobre las licitaciones, ya que, según las condiciones aplicables a las licitaciones, cada nueva oferta debía aumentarse en un 1 % y no en un 10 % como se había supuesto en la decisión de inicio de la Comisión. En consecuencia, se cumplieron a este respecto las normas sobre las licitaciones.
(36)
Las autoridades griegas adujeron asimismo que la última oferta de CA de 162 millones EUR -cantidad que CA afirma que estaba dispuesta a pagar- no es válida, ya que se presentó después y fuera del procedimiento de licitación. Haber aceptado esa oferta hubiera supuesto infringir el principio de legalidad, puesto que el objeto del procedimiento público de subasta no solo es defender los intereses financieros del Estado, sino también defender el interés público general, es decir, obtener el precio más alto posible, respetando al mismo tiempo el principio de legalidad (a saber, las disposiciones establecidas en las normas sobre las licitaciones y los expedientes de licitación y otra normativa aplicable).
(37)
Las autoridades griegas añadieron que no procedieron simplemente a anular la licitación y a empezar otra nueva porque, de haberlo hecho, se hubiera puesto en marcha todo el procedimiento por cuarta vez en ocho años, lo que hubiese dañado la reputación internacional de Grecia, sin tener la certidumbre de que la reapertura del procedimiento de licitación hubiera garantizado el precio de 162 millones EUR. A este respecto, Grecia incluso pone en entredicho la credibilidad de la oferta de 162 millones EUR, ya que CA era consciente de que su aceptación solo hubiera supuesto la anulación del procedimiento y el inicio de uno nuevo.
(38)
Por otra parte, las autoridades griegas confirman (21) que el precio pagado al final (120 millones EUR) era razonable, ya que era un 25,5 % más elevado que la valoración de 95,4 millones EUR realizada por un experto independiente antes del procedimiento de licitación y mantenida sellada hasta el final del mismo. Afirman que dicha valoración -aun cuando no es necesaria puesto que hay un procedimiento de licitación- se solicitó para salvaguardar todavía más los intereses de Grecia (22).
(39)
En cuanto a la afirmación del denunciante acerca de que las condiciones originales de las licitaciones fueron mejoradas por la Ley posterior no 3139/2003 que confirmaba la privatización, las autoridades griegas señalan que los anuncios de licitación no fueron modificados por dicha Ley ni de ningún otro modo. Según Grecia, esa Ley simplemente regula las distintas autorizaciones relativas a la inversión y a la gestión del Casino e incluye medidas de protección de los trabajadores tras la privatización. HR no quedó eximida por tal Ley de la obligación de invertir 44 millones EUR en el Casino Mont Parnès, y la cláusula del contrato relativa a la devolución a HR del 70 % del precio en caso de que se concediera una licencia de explotación a otro casino antes de 2012 ya era una disposición que figuraba explícitamente en los anuncios de licitación.
(40)
Por lo tanto, las autoridades griegas señalan que el precio de venta representa el valor de mercado de la participación del 49 % en el capital del Casino Mont Parnès.
(41)
Para reforzar su alegación de que no se había producido ninguna irregularidad en el procedimiento de licitación, las autoridades griegas remitieron a varias sentencias de tribunales nacionales sobre la legalidad de los procedimientos de licitación con arreglo al Derecho nacional. Hasta la fecha, los tribunales nacionales no han hallado ninguna irregularidad en la licitación, por lo que han rechazado las diversas solicitudes realizadas por CA a este respecto (23). De entre las conclusiones de los tribunales nacionales, que confirman la legalidad de la licitación, las autoridades nacionales remitieron más concretamente a las siguientes:
a) Litigios en los tribunales civiles
(42)
En su Sentencia 8118/2002 (24), el Tribunal de Primera Instancia de Atenas rechazó una solicitud de CA y resolvió lo siguiente:
-
El Comité de Licitación y el Comité de Objeciones tenían razón al sostener que las ofertas de primera y segunda ronda de HR eran conformes al anuncio de licitación. La declaración de HR adjunta a sus ofertas no afectaba el carácter incondicional de sus ofertas.
-
CA presentó una oferta a las 15.30 horas, es decir, al principio de la tercera ronda, como lo estableció el Comité de Licitación al final de la segunda ronda. La oferta fue retirada por el representante de CA, de motu y voluntad propios, aun cuando el Presidente del Comité de Licitación trató de disuadirlo. Si dicho Presidente hubiera avisado explícitamente al representante de CA de las consecuencias de retirar la oferta, ello habría constituido un trato discriminatorio a favor de CA y en detrimento de HR.
-
El Comité de Objeciones consideró acertadamente que la segunda oferta de CA en la tercera ronda era inadmisible. Cada licitador solo podía presentar una oferta en cada ronda. Además, si la segunda oferta de CA en la tercera ronda se hubiera considerado admisible, se hubiera infringido el principio de transparencia. El representante de CA cogió el primer sobre sellado de CA, abandonó el lugar donde se estaba celebrando la licitación y, al volver, presentó un sobre sellado, respecto al que no pudo comprobarse que fuera el mismo que el primer sobre (25).
b) Litigios en los tribunales administrativos
(43)
Según las autoridades griegas, en la actualidad hay un asunto sometido al Consejo de Estado (Tribunal Administrativo Supremo) sobre otra solicitud realizada por CA en la que alega que el procedimiento de licitación era ilegal (26). El asunto está actualmente pendiente de sentencia definitiva; sin embargo, las autoridades griegas constatan que el Juez Ponente ha propuesto que la solicitud de CA debe considerarse inadmisible por razones de jurisdicción e infundada por razones de contenido (27).
c) Litigios penales
(44)
Tras una acción presentada en 2002 por CA contra miembros del Comité de Licitación, el Comité de Objeciones, el ETA, el consultor para la evaluación (American Appraisal Hellas Ltd) y el asesor financiero (Kantor) respecto a su comportamiento durante el procedimiento de licitación, el Consejo del Tribunal de Jueces de Apelación, al que se sometió el asunto para su adjudicación, emitió una orden absolutoria (28) y, en concreto, constató lo siguiente:
-
Ni la primera ni la segunda decisión del Comité de Objeciones era ilegal y no se hallaron pruebas adecuadas de mala conducta por parte de sus miembros. Al no aceptar la objeción de CA en la primera y la segunda ronda y aceptar la objeción de HR en la tercera ronda, los miembros del Comité de Objeciones no incumplieron las condiciones de los anuncios de licitación ni trataron de forma distinta a los dos licitadores.
-
Las decisiones del Comité de Licitación no fueron ilegales, y los miembros del Comité de Licitación no trataron de modo diferente a los dos licitadores; además, con arreglo a las condiciones de los anuncios de licitación, el Comité de Licitación tenía la obligación de sumarse a las conclusiones del Comité de Objeciones. (29)
-
El representante del ETA no infringió las disposiciones nacionales pertinentes al pedir al primer mejor postor provisional (HR) que aumentara su oferta financiera; el representante del ETA no estaba autorizado a negociar ni disponía de facultad para anular o dar por terminado el procedimiento de licitación.
(45)
La orden absolutoria fue objeto de recurso ante los tribunales nacionales y, muy recientemente, el Tribunal de Apelación de Atenas dictó una sentencia liberatoria de todas las personas imputadas (Sentencia 466/2011). Todavía no está disponible el texto completo de esta sentencia.
(46)
En conclusión, habida cuenta de las observaciones anteriores, las autoridades griegas sostienen que la medida analizada no implica ayuda estatal a tenor de lo dispuesto en el artículo 107 del TFUE.
5. OBSERVACIONES DE LAS PARTES INTERESADAS
(47)
Mediante carta de 4 de agosto de 2010, representantes del presunto beneficiario (Athens Resort Casino Holdings en nombre de HR) intervinieron en el procedimiento de la Comisión como parte interesada. El presunto beneficiario formuló las mismas observaciones que Grecia, que se resumen en la sección 4.
(48)
Además, el presunto beneficiario afirmó que el precio realmente pagado por la participación en el Casino fue de 120 millones EUR, es decir, 10 millones EUR más elevado que el acordado previamente (30). Así pues, el precio fue incluso superior a la valoración profesional de 95,4 millones EUR realizada (pero no comunicada) antes del inicio del procedimiento de licitación.
(49)
El presunto beneficiario aduce, además, que el ETA no solo no estaba obligado sino que tampoco tenía derecho de dirigirse al segundo mejor postor provisional, ya que ello hubiera supuesto empezar nuevas rondas de puja, con lo que se habrían incumplido las condiciones de los anuncios de licitación. El presunto beneficiario alega también que la oferta de 162 millones EUR realizada por CA al margen del procedimiento de licitación no tenía ninguna posibilidad de ser tomada en serio y que solo se presentó para que se anulara el procedimiento de licitación. El presunto beneficiario confirma que sin duda hubiera impugnado cualquier decisión de aceptación de dicha oferta, con el riesgo de anulación del procedimiento en su totalidad. A este respecto, remite al dictamen del Consejo Legal de Estado, que confirmó que la oferta de CA no debía tenerse en cuenta ni aceptarse (31).
(50)
Por otro lado, el presunto beneficiario cuestiona la suposición realizada por la Comisión en la decisión de inicio acerca del falseamiento de la competencia y los efectos sobre el comercio, de que el juego es un negocio a nivel mundial y de que las empresas de este sector llevan a cabo una actividad económica en un mercado internacional. El presunto beneficiario alega que Mont Parnès no realiza actividades a nivel internacional sino solo a nivel local, por lo que no entra en competencia con casinos extranjeros.
(51)
Mediante carta de 29 de septiembre de 2010, el Club Hotel Casino Loutraki AE (en nombre de CA) (32) intervino en el procedimiento de la Comisión como parte interesada. En dicha carta dicho Club Hotel señaló que, en lo que se refiere a la cuantificación de la ayuda alegada, debía haberse tenido en cuenta también la diferencia existente entre las ofertas, así como los efectos de la Ley aprobada sobre las obligaciones del comprador conforme a las condiciones del procedimiento de licitación.
6. EVALUACIÓN DE LA MEDIDA
6.1. Existencia de ayuda estatal en la cesión de acciones mediante venta comercial
(52)
En el artículo 107, apartado 1, del TFUE se establece que, salvo que los Tratados dispongan otra cosa, serán incompatibles con el mercado interior, en la medida en que afecten a los intercambios comerciales entre Estados miembros, las ayudas otorgadas por los Estados o mediante fondos estatales, bajo cualquier forma, que falseen o amenacen con falsear la competencia, favoreciendo a determinadas empresas o producciones.
(53)
De acuerdo con la jurisprudencia establecida del Tribunal de Justicia de la UE (33) y las normas y prácticas de la Comisión en lo que respecta a las ayudas estatales en el contexto de las privatizaciones (34), cuando un Estado miembro compra o vende acciones de empresas, no se concede ninguna ventaja si el comportamiento del Estado miembro se ajusta al de un inversor privado en una economía de mercado.
(54)
En especial, cuando la venta de acciones se realiza en la bolsa, se suele presuponer que es en condiciones de mercado y no hay ninguna ventaja. No obstante, cuando la cesión se realiza mediante una venta comercial, se puede presuponer que no hay ninguna ventaja si se cumplen las siguientes condiciones: en primer lugar, la participación debe venderse mediante licitación en condiciones de competencia que esté abierta a todo el mundo y sea transparente y no discriminatoria; en segundo lugar, no deben fijarse condiciones que no sean habituales en transacciones comparables entre partes privadas y que puedan reducir potencialmente el precio de venta; en tercer lugar, la participación debe venderse al mejor postor; y, en cuarto lugar, debe darse a los licitadores suficiente tiempo e información para que estos efectúen una valoración adecuada de los activos como base para su oferta.
(55)
En otras palabras, cuando la privatización se lleva a cabo mediante venta comercial, lo que ha de tenerse en cuenta para determinar si una transacción relativa a activos estatales implica una ventaja es si un operador en una economía de mercado que se halle en una situación similar se habría comportado del mismo modo, es decir, habría vendido la empresa al mismo precio. Las consideraciones no económicas, como, por ejemplo, razones de política industrial, consideraciones relativas al empleo u objetivos de desarrollo regional, que un operador en una economía de mercado no habría tenido en cuenta no pueden utilizarse como razones para aceptar un precio más bajo y, por el contrario, apuntan a la existencia de una ventaja. Este principio ha sido explicado reiteradamente por la Comisión y confirmado de modo continuado por el Tribunal (35).
(56)
Por consiguiente, si no se cumple alguno de los requisitos expuestos en los puntos anteriores, la Comisión considera que la venta pública debe examinarse para determinar si hubo ayuda y, por lo tanto, debe notificarse. Respetando estos requisitos se puede garantizar que el Estado obtenga el precio más elevado, es decir, el precio de mercado por sus activos y, por lo tanto, que no se conceda ninguna ventaja.
6.2. Venta de la participación del 49 % en el capital del Casino Mont Parnès
(57)
Al incoar el procedimiento contemplado en el artículo 108, apartado 2, del TFUE, la Comisión dudaba de que la venta del Casino Mont Parnès hubiera sido realizada aplicando un procedimiento de licitación abierto, transparente y no discriminatorio. Según la información disponible en aquel momento, la Comisión consideró que era muy difícil determinar si se había concedido ilegalmente un trato de favor y también si se había pagado o no un precio de mercado. La Comisión pensaba que se podían haber producido irregularidades en el procedimiento de licitación que podían haber dado como resultado una ayuda estatal.
(58)
La Comisión evaluó los hechos pertinentes en el marco de la investigación formal. La evaluación se basó en el conjunto de pruebas existentes respecto a la medida.
(59)
Durante las distintas fases del procedimiento, la Comisión recibió información sobre las muchas acciones legales a nivel nacional que respaldaban el procedimiento de licitación inicial. La Comisión observa que hasta la fecha las diversas resoluciones judiciales a nivel nacional no parecen apoyar las afirmaciones realizadas por el denunciante de que se produjeron irregularidades y un trato desigual en el procedimiento de licitación (véanse los considerandos 41 a 46 anteriores). Los tribunales más bien parecen haber confirmado la legalidad y el carácter no discriminatorio del procedimiento de licitación, conforme a las normas nacionales.
(60)
Aunque la evaluación de la Comisión no depende de las conclusiones de los tribunales nacionales, puede tomarlas en consideración como un factor de análisis. No obstante, la Comisión señala que el objeto de la presente evaluación no es en modo alguno interpretar el Derecho nacional, que es competencia exclusiva de los Estados miembros.
(61)
En este contexto, la Comisión considera que la legalidad del procedimiento de licitación conforme al Derecho nacional, tal y como se describe y justifica en los amplios y profundos análisis efectuados hasta el momento por los distintos tribunales nacionales, constituye una indicación significativa de la corrección y el carácter no discriminatorio del procedimiento de licitación. Esta supuesta validación de la licitación con arreglo a las normas nacionales puede ser tenida en cuenta por la Comisión, entre otros factores, a la hora de evaluar conforme a la normativa de la UE sobre ayudas estatales si el procedimiento de licitación fue abierto, incondicional y no discriminatorio.
(62)
En lo que respecta a la cuestión planteada en la decisión de inicio acerca de que una de las ofertas parecía infringir la norma de los anuncios de licitación sobre el aumento mínimo respecto a la oferta anterior, la Comisión considera que esta cuestión ha quedado resuelta, ya que el aumento requerido era del 1 % y no del 10 % como se había hecho pensar a la Comisión. En consecuencia, la Comisión considera que se han cumplido a este respecto las normas del procedimiento de licitación.
(63)
En cuanto al presunto trato diferente de las diversas objeciones planteadas durante el procedimiento de licitación, la Comisión considera asimismo que las autoridades griegas han dado una explicación aceptable de la exclusión de la oferta de CA del procedimiento de licitación con arreglo a las normas aplicables, que prohíben una segunda presentación en la misma ronda de puja.
(64)
En lo que se refiere al presunto trato desigual de las diversas ofertas realizadas después del procedimiento de licitación, la Comisión considera que la diferencia de trato consistente en negociar el precio al alza con el licitador que al final obtuvo el contrato y no tomar en consideración la oferta del denunciante de 162 millones EUR puede aceptarse, dadas las dudas existentes acerca de la legalidad de esta última, como una práctica permisible en un procedimiento de licitación. Además, la Comisión no puede otorgar credibilidad a la oferta inadmisible del denunciante de 162 millones EUR puesto que no se realizó hasta después del procedimiento de licitación e infringiendo las normas de procedimiento.
(65)
En cuanto a la propuesta de que el procedimiento podría anularse en su totalidad, las autoridades griegas han afirmado que ello hubiera supuesto volver a llevar a cabo el procedimiento, con lo que se hubiera corrido el riesgo de una reducción adicional del precio obtenido.
(66)
Las autoridades griegas han afirmado asimismo que las condiciones del contrato público no fueron modificadas por la Ley 3139/2003 ni de ningún otro modo.
(67)
En lo que respecta al precio obtenido, la Comisión señala que el precio pagado al final por el casino de 120 millones EUR (36), si bien distaba de la oferta inadmisible de 162 millones EUR que el denunciante alega que estaba dispuesto a presentar tras su exclusión del procedimiento, es superior tanto a la oferta más elevada de 107 millones EUR que al parecer presentó el denunciante como, en un margen aún mayor (25,5 %), la valoración de la participación de 95,4 millones EUR realizada por un experto antes del procedimiento.
6.3. Conclusión
(68)
Tras el inicio de la investigación formal, las autoridades griegas respondieron satisfactoriamente a las dudas preliminares expresadas por la Comisión en la decisión de inicio. En especial, la Comisión no halló pruebas de que se hubiera dado un trato de favor al presunto beneficiario que hubiera implicado la concesión de ventajas. Al vender su participación en el casino al mejor postor con arreglo a un procedimiento de licitación abierto, incondicional y no discriminatorio, es de suponer que Grecia obtuvo el precio más elevado en el mercado, sin pérdida de recursos estatales. Por consiguiente, la Comisión acepta que, en circunstancias similares, un operador en una economía de mercado hubiera vendido la participación en cuestión en el casino a un precio similar. Así pues, la Comisión considera que la venta por parte del Estado griego de su participación del 49 % en el capital del Casino Mont Parnès no comporta ninguna ventaja y, por lo tanto, no constituye ayuda estatal.
7. CONCLUSIÓN
(69)
La Comisión considera que la venta por parte del Estado griego de su participación del 49 % en el capital del Casino Mont Parnès no constituye ayuda estatal.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
La venta por parte del Estado griego de su participación del 49 % en el capital del Casino Mont Parnès no constituye ayuda a tenor de lo dispuesto en el artículo 107, apartado 1, del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea.
Artículo 2
La destinataria de la presente Decisión es la República Helénica.
Hecho en Bruselas, el 24 de mayo de 2011.