ROZHODNUTÍ RADY 2010/127/SZBP
ze dne 1. března 2010
o omezujících opatřeních vůči Eritreji
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na článek 29 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Rada Evropské unie přijala dne 16. února 2009 společný postoj 2009/138/SZBP o omezujících opatřeních vůči Somálsku (1), kterým se provádí rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 1844 (2008), kterou se zavádí omezující opatření vůči osobám, které se snaží překazit nebo zablokovat mírový politický proces, či osobám, které hrozí prozatímním federálním orgánům Somálska nebo misi Africké unie v Somálsku (AMISOM) silou, nebo podnikají kroky, které narušují stabilitu v Somálsku nebo regionu.
(2)
Dne 14. ledna 2009 přijala Rada bezpečnosti OSN rezoluci č. 1862 (2009) týkající se hraničního sporu mezi Džibutskem a Eritreou a jeho možného dopadu na místní stabilitu a bezpečnost.
(3)
Dne 23. prosince 2009 přijala Rada bezpečnosti OSN rezoluci č. 1907 (2009), kterou se uvaluje embargo na zbraně vůči Eritreji a vyzývá všechny státy, aby prostřednictvím svých vnitrostátních orgánů a v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy a mezinárodním právem kontrolovaly na svém území, včetně přístavů a letišť, veškerý náklad pocházející z Eritreje nebo do ní směřující, pokud má dotyčný stát k dispozici informace, na jejichž základě je možné se domnívat, že náklad obsahuje věci, jejichž dodávání, prodej, převoz či vývoz jsou zakázány podle této rezoluce nebo podle všeobecného a úplného zbrojního embarga uvaleného na Somálsko podle bodu 5 rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 733 (1992), rozpracované a pozměněné dalšími rezolucemi.
(4)
Rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 1907 (2009) rovněž zavádí omezující opatření vůči jednotlivcům a subjektům, včetně nejen eritrejského politického a vojenského velení, jež určil výbor, který byl zřízen podle rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 751 (1992), rozšířené rezolucí Rady bezpečnosti OSN č. 1844 (2008).
(5)
K provedení některých opatření je nezbytná další činnost Unie,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zabránily prodeji nebo dodávkám zbrojního a souvisejícího materiálu všech typů včetně zbraní a střeliva, vojenských vozidel a vojenského vybavení, polovojenského vybavení a náhradních dílů k výše uvedenému materiálu, do Eritreje státními příslušníky členských států nebo z území členských států nebo za použití plavidel či letadel pod jejich vlajkou, bez ohledu na to, zda tento materiál pochází z jejich území či nikoliv.
2. Zakazuje se přímé nebo nepřímé poskytování technického poradenství, výcviku, finanční nebo jiné pomoci, které souvisí s vojenskou činností, nebo poskytování, výroba, údržba či používání věcí uvedených v odstavci 1 státními příslušníky členských států nebo z území členských států do Eritreje.
3. Zakazuje se rovněž pořizování věcí uvedených v odstavci 1 z Eritreje, ať už z tohoto území pocházejí či nikoli, státními příslušníky členských států nebo za použití plavidel či letadel pod vlajkou členských států, jakož i poskytování technické pomoci, výcviku, finanční či jiné pomoci spojené s vojenskými činnostmi, nebo poskytování, výroba, údržba či používání věcí uvedených v odstavci 1 ze strany Eritreje státním příslušníkům členských států.
Článek 2
1. Členské státy prostřednictvím svých vnitrostátních orgánů a v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy a mezinárodním právem kontrolují na svém území, včetně přístavů a letišť, každý náklad pocházející z Eritreje nebo do ní směřující, jestliže mají k dispozici informace, na jejichž základě je možné se domnívat, že náklad obsahuje věci, jejichž dodávka, prodej, převoz či vývoz jsou zakázány podle tohoto rozhodnutí.
2. Na letadla a plavidla přepravující náklad do Eritreje nebo z ní se vztahuje povinnost poskytnout dodatečné informace před příjezdem a před odjezdem o veškerém zboží, které je přiváženo do členského státu nebo je z něj vyváženo.
3. Pokud členské státy objeví věci, jejichž dodávka, prodej, převoz či vývoz jsou zakázány podle tohoto rozhodnutí, zajistí je a odstraní (zničením či znehodnocením).
Článek 3
Omezující opatření podle článku 4, čl. 5 odst. 1, čl. 6 odst. 1 a 2 se ukládají vůči osobám a subjektům, včetně nejen eritrejského politického a vojenského velení, jakož i včetně vládních a polostátních subjektů, nebo jakýchkoli osob či subjektů jednajících jejich jménem nebo pod jejich vedením, určených výborem zřízeným na základě rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 751 (1992), rozšířené rezolucí Rady bezpečnosti OSN č. 1844 (2008) (dále jen „Výbor pro sankce“) jako:
-
osoby či subjekty, které porušily zbrojní embargo a související opatření podle článku 1;
-
osoby či subjekty, které z Eritreje poskytují pomoc ozbrojeným opozičním skupinám, jejichž cílem je destabilizovat region;
-
osoby či subjekty, které brání provádění rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 1862 (2009) týkající se Džibuti;
-
osoby či subjekty, které ukrývají, financují, podporují, organizují, cvičí či podněcují jednotlivce či skupiny k páchání násilných či teroristických činů vůči jiným státům či jejich občanům v regionu, nebo činnost takových osob či skupin usnadňují;
-
osoby či subjekty, které brání vyšetřování či práci monitorovací skupiny, která byla znovustavena rezolucí Rady bezpečnosti OSN č. 1853 (2008).
Příslušné osoby a subjekty jsou uvedeny v příloze.
Článek 4
Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zabránily přímým nebo nepřímým dodávkám, prodeji či převozu zbrojního a souvisejícího materiálu všech typů včetně zbraní a střeliva, vojenských vozidel a vojenského vybavení, polovojenského vybavení a náhradních dílů pro výše uvedený materiál a přímému či nepřímému poskytování vojenské pomoci či výcviku, finanční a jiné pomoci, včetně investování, brokerských či jiných finančních služeb spojených s vojenskou činností, nebo poskytování, výrobě, údržbě či užívání zbraní a vojenského vybavení státními příslušníky členských států nebo z území členských států nebo za použití plavidel či letadel pod vlajkou členských států osobám a subjektům uvedeným v článku 3.
Článek 5
1. Členské státy přijmou nezbytná opatření s cílem zabránit tomu, aby na jejich území vstupovaly nebo přes ně projížděly osoby uvedené v článku 3.
2. Odstavec 1 nezavazuje členské státy k odmítnutí vstupu svých státních příslušníků na své území.
3. Odstavec 1 se nepoužije, pokud Výbor pro sankce v jednotlivých případech stanoví, že cesta je odůvodněna humanitární potřebou, včetně náboženské povinnosti, nebo pokud Výbor pro sankce dojde k závěru, že by výjimka mohla jinak podpořit cíle, kterými jsou mír a stabilita v regionu.
4. Pokud členský stát povolí podle odstavce 3 osobám určeným Výborem pro sankce vstup na své území nebo průjezd přes ně, je toto povolení omezeno na účel, pro který bylo uděleno, a na osoby, kterých se týká.
Článek 6
1. Zmrazují se veškeré finanční prostředky a hospodářské zdroje přímo či nepřímo vlastněné nebo ovládané osobami či subjekty uvedenými v článku 3.
2. Osobám ani subjektům uvedeným v odstavci 1 nebo v jejich prospěch nesmějí být přímo ani nepřímo zpřístupněny žádné finanční prostředky ani hospodářské zdroje.
3. Členské státy mohou udělit výjimky týkající se opatření uvedených v odstavcích 1 a 2 v případě finančních prostředků a hospodářských zdrojů, které jsou:
a)
nezbytné k úhradě základních výdajů, včetně úhrad za potraviny, nájemné nebo hypotéku, léky a lékařské ošetření, daně, pojistné a poplatky za veřejné služby;
b)
určeny výlučně k úhradě přiměřených profesních odměn a k náhradě výdajů spojených s poskytováním právních služeb;
c)
určeny výlučně k hrazení poplatků nebo nákladů na služby v souladu s vnitrostátním právem, na běžné vedení nebo správu zmrazených finančních prostředků a hospodářských zdrojů;
d)
nezbytné pro úhradu mimořádných výdajů, po oznámení dotyčného členského státu Výboru pro sankce a po jeho schválení;
e)
předmětem soudcovského, správního nebo rozhodčího zástavního práva nebo rozhodnutí; v tomto případě mohou být finanční prostředky a hospodářské zdroje použity k uspokojení pohledávek zajištěných takovým zástavním právem nebo být předmětem výkonu takového rozhodnutí, pokud zástavní právo bylo zřízeno nebo rozhodnutí bylo vydáno přede dnem přijetí rezoluce Rady bezpečnosti OSN č. 1907(2009) a není ve prospěch osoby nebo subjektu uvedených v odstavci 1, a po oznámení Výboru pro sankce ze strany dotyčného členského státu.
4. Odstavec 2 se nepoužije na připisování na zmrazené účty:
a)
úroků nebo jiných výnosů z těchto účtů; nebo
b)
plateb na zmrazené účty splatných podle smluv, dohod nebo závazků uzavřených nebo vzniklých přede dnem, ke kterému se na tyto účty začala vztahovat omezující opatření,
pokud se na tento úrok, jiné výnosy či platby i nadále vztahuje odstavec 1.
5. Výjimky uvedené v odst. 3 písm. a), b) a c) mohou být uděleny poté, co dotyčný členský stát oznámí výboru svůj záměr případně povolit přístup k těmto finančním prostředkům, a hospodářským zdrojům, a pokud do tří pracovních dnů od tohoto oznámení neobdrží od Výboru pro sankce zamítavé rozhodnutí.
Článek 7
Rada vyhotovuje seznam uvedený v příloze a provádí jeho změny na základě rozhodnutí Výboru pro sankce.
Článek 8
Toto rozhodnutí bude přezkoumáno, pozměněno nebo případně zrušeno v souladu s příslušnými rozhodnutími Rady bezpečnosti OSN.
Článek 9
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
Článek 10
Toto rozhodnutí bude vyhlášeno v Úředním věstníku Evropské unie.
V Bruselu dne 1. března 2010.
DECISIÓN 2010/127/PESC DEL CONSEJO
de 1 de marzo de 2010
sobre medidas restrictivas contra Eritrea
EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de la Unión Europea, y en particular su artículo 29,
Considerando lo siguiente:
(1)
El 16 de febrero de 2009, el Consejo adoptó la Posición Común 2009/138/PESC sobre medidas restrictivas contra Somalia (1), por la que se aplicaba la Resolución del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas (RCSNU) 1844 (2008), que introducía medidas restrictivas contra quienes traten de impedir o bloquear un proceso político pacífico o amenacen a las instituciones federales de transición de Somalia o a la Misión de la Unión Africana en Somalia (AMISOM) recurriendo a la fuerza, o tomen medidas que vayan en detrimento de la estabilidad de Somalia o de la región.
(2)
El 14 de enero de 2009, el Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas adoptó la RCSNU 1862 (2009) relativa a la disputa fronteriza entre Yibuti y Eritrea y su posible impacto sobre la estabilidad y seguridad subregionales.
(3)
El 23 de diciembre de 2009, el Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas adoptó la RCSNU 1907 (2009) que impone un embargo de armas contra Eritrea y hace un llamamiento a todos los Estados a inspeccionar, de conformidad con sus autoridades y legislación nacionales, y en consonancia con el Derecho internacional, todos los cargamentos que estén destinados a Eritrea o procedan de ese país, en su territorio, incluidos los puertos marítimos y los aeropuertos, si poseen información que ofrezca motivos razonables para creer que el cargamento de que se trate contiene artículos cuyo suministro, venta, transferencia o exportación están prohibidos con arreglo a dicha Resolución o al embargo general y completo de armas a Somalia establecido en virtud del apartado 5 de la RCSNU 733 (1992), y su desarrollo y modificaciones en resoluciones posteriores.
(4)
La Resolución 1907 (2009) introduce asimismo medidas restrictivas contra individuos concretos y entidades, incluidos los dirigentes políticos y militares de Eritrea, pero sin limitarse a ellos, designados por el Comité de Sanciones establecido en virtud de la RCSNU 751 (1992) y ampliado por la RCSNU 1844 (2008).
(5)
Con el fin de ejecutar determinadas medidas es necesaria una actuación adicional de la Unión.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
1. Los Estados miembros adoptarán todas las medidas necesarias para impedir la venta o suministro de armamento y material afín de todo tipo, incluidos armas y municiones, vehículos y equipo militar, equipo paramilitar y piezas de repuesto de los artículos mencionados a Eritrea por parte de nacionales de los Estados miembros o con procedencia de territorios de los Estados miembros o utilizando buques o aeronaves de su pabellón, sean o no originarios de dichos territorios.
2. Queda prohibido el suministro a Eritrea de asistencia técnica, formación, asistencia financiera y de otro tipo relacionada con actividades militares o el suministro, fabricación, mantenimiento o utilización de los artículos mencionados en el apartado 1, por parte de nacionales de los Estados miembros o a partir de los territorios de los Estados miembros.
3. Queda asimismo prohibida la adquisición por parte de nacionales de los Estados miembros, o utilizando buques o aeronaves que enarbolen su pabellón, de los artículos mencionados en el apartado 1 que procedan de Eritrea, así como el suministro a nacionales de Estados miembros por parte de Eritrea de asistencia técnica, formación, asistencia financiera y de otro tipo relacionada con actividades militares o el suministro, fabricación, mantenimiento o utilización de los artículos mencionados en el apartado 1, procedan o no del territorio de Eritrea.
Artículo 2
1. Los Estados miembros inspeccionarán, de conformidad con sus autoridades y legislación nacionales y en consonancia con el Derecho internacional, todos los cargamentos que estén destinados a Eritrea o procedan de ese país, en su territorio, incluidos los puertos marítimos y los aeropuertos, si tienen información que ofrezca motivos razonables para creer que el cargamento de que se trate contiene artículos cuyo suministro, venta, transferencia o exportación están prohibidos en virtud de la presente Decisión.
2. Las aeronaves y buques que transporten cargamento destinado a Eritrea o procedente de dicho país estarán obligados a facilitar información adicional previa a la llegada o salida respecto de las mercancías que entren en el Estado miembro de que se trate o salgan del mismo.
3. Los Estados miembros, cuando los descubran, embargarán y eliminarán (ya sea destruyéndolos o inutilizándolos) los artículos cuyo suministro, venta, transferencia o exportación están prohibidos con arreglo a la presente Decisión.
Artículo 3
Se impondrán las medidas restrictivas dispuestas en el artículo 4, en el artículo 5, apartado 1, y en el artículo 6, apartados 1 y 2, contra aquellas personas y entidades, incluidos los dirigentes políticos y militares de Eritrea, pero sin limitarse a ellos, así como las entidades estatales y paraestatales o cualquier otra persona o entidad que actúe en nombre o bajo la dirección de los mismos, designadas por el Comité establecido en virtud de la RCSNU 751 (1992) y desarrollado por la RCSNU 1844 (2008) («el Comité de Sanciones») que hayan:
-
actuado en violación del embargo de armas y de las medidas conexas indicadas en el artículo 1;
-
proporcionado apoyo desde Eritrea a grupos de oposición armados que pretendan desestabilizar la región;
-
obstruido la aplicación de la RCSNU 1862 (2009) relativa a Yibuti;
-
acogido, financiado, facilitado, apoyado, organizado, formado o incitado a individuos o grupos a perpetrar actos violentos o terroristas contra otros Estados o contra sus ciudadanos en la región;
-
obstruido las investigaciones en curso del Grupo de Supervisión restablecido por la RCSNU 1853 (2008).
Las personas y entidades de que se trata figuran en el anexo.
Artículo 4
Los Estados miembros adoptarán las medidas necesarias para impedir el suministro directo o indirecto, la venta o transferencia de armamento y de material afín de todo tipo, incluidas armas y municiones, vehículos y equipos militares, equipos paramilitares y piezas de repuesto de los artículos mencionados, así como el suministro directo o indirecto de asistencia técnica o formación, asistencia financiera o de otro tipo, incluidas las inversiones, el corretaje u otros servicios financieros relacionados con actividades militares o con el suministro, fabricación, mantenimiento o utilización de armamentos o equipos militares por parte de nacionales de los Estados miembros o a partir de los territorios de dichos Estados miembros o utilizando buques o aeronaves que enarbolen su pabellón a las personas o entidades indicadas en el artículo 3.
Artículo 5
1. Los Estados miembros adoptarán las medidas necesarias para impedir la entrada o tránsito por sus territorios de las personas indicadas en el artículo 3.
2. Lo dispuesto en el apartado 1 no obligará a un Estado miembro a denegar a sus propios nacionales la entrada en su territorio.
3. El apartado 1 no será de aplicación cuando el Comité de Sanciones determine sobre una base individualizada que dicho viaje está justificado por motivos humanitarios, incluidas las obligaciones religiosas, o cuando el Comité de Sanciones concluya que una determinada exención puede obrar a favor de la paz y estabilidad de la región.
4. En aquellos casos en que, con arreglo a lo dispuesto en el apartado 3, un Estado miembro autorice la entrada o el tránsito a través de su territorio de personas designadas por el Comité de Sanciones, dicha autorización se limitará al motivo por el que se concedió y a las personas a las que se concedió.
Artículo 6
1. Se congelarán todos los fondos y recursos económicos que sean de propiedad o estén bajo el control directo o indirecto de las personas o entidades a que se refiere el artículo 3.
2. No podrán ponerse, ni directa ni indirectamente, fondos ni recursos económicos a disposición o en beneficio de las personas o entidades a las que se hace referencia en el apartado 1.
3. Los Estados miembros podrán permitir excepciones a las medidas a que se refieren los apartados 1 y 2 respecto de los fondos y recursos económicos que sean:
a)
necesarios para sufragar gastos básicos, tales como el pago de alimentos, alquileres o hipotecas, medicamentos y tratamientos médicos, impuestos, primas de seguros o servicios públicos;
b)
destinados exclusivamente a pagar honorarios profesionales razonables y reembolsar gastos relacionados con la asistencia letrada;
c)
destinados exclusivamente al pago de honorarios o tasas, con arreglo a la legislación nacional, por la administración o mantenimiento ordinarios de los fondos y recursos económicos congelados;
d)
necesarios para gastos extraordinarios, previa notificación al Comité de Sanciones por parte del Estado miembro de que se trate y aprobación por dicho Comité;
e)
objeto de retención o decisión judicial, administrativa o arbitral, en cuyo caso los fondos o recursos económicos podrán utilizarse para levantar la retención o cumplir la decisión, a condición de que la retención se hubiese impuesto o la decisión se hubiese adoptado antes de la fecha de adopción de la RCSNU 1907 (2009) y no beneficien a una persona o entidad designada con arreglo al apartado 1 del presente artículo, previa notificación al Comité de Sanciones por el Estado miembro de que se trate.
4. El apartado 2 no se aplicará al abono en cuentas bloqueadas de:
a)
intereses u otros beneficios correspondientes a esas cuentas, o
b)
pagos a cuentas congeladas en virtud de contratos, acuerdos u obligaciones que se firmaron o surgieron con anterioridad a la fecha en que dichas cuentas fueron objeto de medidas restrictivas,
siempre que tales intereses u otros beneficios y pagos sigan sujetos a lo dispuesto en el apartado 1.
5. Las exenciones indicadas en el apartado 3, letras a), b) y c), podrán concederse previa notificación por parte del Estado miembro de que se trate al Comité de Sanciones de su intención de autorizar, cuando proceda, el acceso a dichos fondos y recursos económicos y, en ausencia de una decisión negativa por parte de dicho Comité, dentro de los tres días hábiles posteriores a dicha notificación.
Artículo 7
El Consejo establecerá la lista incluida en el anexo y la modificará con arreglo a lo determinado por el Comité de Sanciones.
Artículo 8
La presente Decisión se revisará, modificará o derogará según proceda, con arreglo a las decisiones pertinentes del Consejo de Seguridad de las Naciones Unidas.
Artículo 9
La presente Decisión entrará en vigor en la fecha de su adopción.
Artículo 10
La presente Decisión se publicará en el Diario Oficial de la Unión Europea.
Hecho en Bruselas, el 1 de marzo de 2010.