NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 248/2010
ze dne 24. března 2010
o změně nařízení (ES) č. 1484/95, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu dodatečných dovozních cel a určují reprezentativní ceny v odvětví drůbežího masa a vajec, jakož i pro vaječný albumin, a nařízení (ES) č. 504/2007, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu dodatečných dovozních cel v odvětví mléka a mléčných výrobků
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty („jednotné nařízení o společné organizaci trhů“) (1), a zejména na čl. 143 písm. b) ve spojení s článkem 4 uvedeného nařízení,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 614/2009 ze dne 7. července 2009 o společném obchodním režimu pro vaječný albumin a mléčný albumin (2), a zejména na čl. 3 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ustanovení čl. 3 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 1484/95 (3) a čl. 4 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 504/2007 (4) stanoví, že pokud je dovozní cena CIF zásilky vyšší než použitá reprezentativní cena, musí dovozce složit jistotu podle čl. 248 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (5), rovnající se dodatečnému clu, které by zaplatil, jestliže by výpočet dodatečného cla byl proveden na základě reprezentativní ceny použité pro dotčený produkt.
(2)
Pro podobný případ však čl. 38 odst. 3 nařízení Komise (ES) č. 951/2006 ze dne 30. června 2006, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 318/2006, pokud jde o obchod s třetími zeměmi v odvětví cukru (6), stanoví, že dovozce má složit jistotu uvedenou v čl. 248 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2454/93, která se rovná rozdílu mezi částkou dodatečného dovozního cla vypočtenou na základě reprezentativní ceny použitelné pro dotčený produkt a částkou dodatečného dovozního cla vypočtenou na základě dovozní ceny CIF dotčené zásilky.
(3)
V zájmu harmonizace metod výpočtu použitelných v různých odvětvích je třeba sjednotit metodu uvedenou v čl. 3 odst. 3 nařízení (ES) č. 1484/95 a čl. 4 odst. 3 nařízení (ES) č. 504/2007 s metodou uvedenou v čl. 38 odst. 3 nařízení (ES) č. 951/2006.
(4)
V čl. 3 odst. 4 nařízení (ES) č. 1484/95 a čl. 4 odst. 4 nařízení (ES) č. 504/2007 jsou stanoveny lhůty, během nichž má dovozce prokázat, že zásilka byla prodána za podmínek, které potvrzují správnost dovozní ceny CIF. Zdá se, že v praxi se postup pro dovoz a prodej zboží v rámci tohoto režimu výrazně změnil. Jestliže se dříve nákupem ve třetí zemi, propuštěním zboží do volného oběhu a prodejem ve Společenství zabýval jeden hospodářský subjekt, v současnosti se těmito různými operacemi zabývá několik hospodářských subjektů, což často dodržení uvedených lhůt znemožňuje. Je proto vhodné tyto lhůty prodloužit.
(5)
Nařízení (ES) č. 1484/95 a (ES) č. 504/2007 by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.
(6)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro společnou organizaci zemědělských trhů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 3 nařízení (ES) č. 1484/95 se odstavce 3 a 4 nahrazují tímto:
„3. V případě uvedeném v odstavci 2 musí dovozce složit jistotu uvedenou v čl. 248 odst. 1 nařízení (EHS) č. 2454/93, která se rovná rozdílu mezi částkou dodatečného dovozního cla vypočtenou na základě reprezentativní ceny použitelné pro dotčený produkt a částkou dodatečného dovozního cla vypočtenou na základě dovozní ceny CIF dotčené zásilky.
4. Dovozce má lhůtu dvou měsíců od prodeje dotčených produktů, avšak maximálně devět měsíců ode dne přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu, aby prokázal, že zásilka byla prodána za podmínek, které potvrzují reálnost cen uvedených v odstavci 2. Při nedodržení některé ze dvou výše uvedených lhůt dojde k propadnutí složené jistoty. Nicméně tuto lhůtu devíti měsíců může příslušný orgán prodloužit až o tři měsíce, a to na základě žádosti, kterou musí dovozce řádně odůvodnit.
Složená jistota se uvolní v tom rozsahu, ve kterém je celním orgánům poskytnut uspokojivý důkaz o podmínkách prodeje. Pokud tomu tak není, jistota propadá a použije se na zaplacení dodatečných cel.“
Článek 2
V článku 4 nařízení (ES) č. 504/2007 se odstavce 3 a 4 nahrazují tímto:
„3. V případě uvedeném v odstavci 2 musí dovozce složit jistotu uvedenou v čl. 248 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 (7), která se rovná rozdílu mezi částkou dodatečného dovozního cla vypočtenou na základě reprezentativní ceny použitelné pro dotčený produkt a částkou dodatečného dovozního cla vypočtenou na základě dovozní ceny CIF dotčené zásilky.
4. Dovozce má lhůtu dvou měsíců od prodeje dotčených produktů v rámci lhůty devíti měsíců ode dne přijetí prohlášení o propuštění do volného oběhu, aby prokázal, že zásilka byla prodána za podmínek, které potvrzují reálnost cen uvedených v odstavci 2. Nedodržení některé z těchto lhůt má za následek propadnutí složené jistoty. Devítiměsíční lhůtu může prodloužit příslušný úřad, nejdéle však o tři měsíce, a to na základě řádně doložené žádosti dovozce.
Složená jistota se uvolní v tom rozsahu, ve kterém je celním orgánům poskytnut uspokojivý důkaz o podmínkách prodeje. Pokud tomu tak není, jistota propadá a použije se na zaplacení dodatečných cel.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. května 2010.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 24. března 2010.
REGLAMENTO (UE) N o 248/2010 DE LA COMISIÓN
de 24 de marzo de 2010
que modifica el Reglamento (CE) no 1484/95, por el que se establecen disposiciones de aplicación del régimen de aplicación de derechos adicionales de importación y se fijan los derechos adicionales de importación en los sectores de la carne de aves de corral, de los huevos y de la ovoalbúmina, y el Reglamento (CE) no 504/2007, por el que se establecen las disposiciones de aplicación del régimen de aplicación de los derechos de importación adicionales en el sector de la leche y de los productos lácteos
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea,
Visto el Reglamento (CE) no 1234/2007 del Consejo, de 22 de octubre de 2007, por el que se crea una organización común de mercados agrícolas y se establecen disposiciones específicas para determinados productos agrícolas (Reglamento único para las OCM) (1), y, en particular, su artículo 143, letra b), leído en relación con su artículo 4,
Visto el Reglamento (CE) no 614/2009 del Consejo, de 7 de julio de 2009, relativo al régimen de intercambios para la ovoalbúmina y la lactoalbúmina (2), y, en particular, su artículo 3, apartado 4,
Considerando lo siguiente:
(1)
El artículo 3, apartado 3, del Reglamento (CE) no 1484/95 de la Comisión (3), y el artículo 4, apartado 3, del Reglamento (CE) no 504/2007 de la Comisión (4) establecen que, cuando el precio de importación cif del envío sea superior al precio representativo aplicable, el importador debe depositar la garantía prevista en el artículo 248, apartado 1, del Reglamento (CEE) no 2454/93 de la Comisión, de 2 de julio de 1993, por el que se fijan determinadas disposiciones de aplicación del Reglamento (CEE) no 2913/92 del Consejo, por el que se establece el código aduanero comunitario (5), igual al importe de los derechos adicionales que habría abonado si el cálculo de estos se hubiese realizado sobre la base del precio representativo aplicable al producto correspondiente.
(2)
No obstante, en un caso similar, el artículo 38, apartado 3, del Reglamento (CE) no 951/2006 de la Comisión, de 30 de junio de 2006, por el que se establecen disposiciones de aplicación del Reglamento (CE) no 318/2006 del Consejo en lo que respecta a los intercambios comerciales con terceros países en el sector del azúcar (6), dispone que el importador debe depositar la garantía indicada en el artículo 248, apartado 1, del Reglamento (CEE) no 2454/93, por un importe igual a la diferencia entre el importe del derecho de importación adicional calculado sobre la base del precio representativo aplicable al producto de que se trate y el importe del derecho de importación adicional calculado sobre la base del precio de importación cif del envío en cuestión.
(3)
En aras de la armonización de los métodos de cálculo aplicables en los distintos sectores, conviene uniformar el método previsto en el artículo 3, apartado 3, del Reglamento (CE) no 1484/95 y en el artículo 4, apartado 3, del Reglamento (CE) no 504/2007 con el previsto en el artículo 38, apartado 3, del Reglamento (CE) no 951/2006.
(4)
El artículo 3, apartado 4, del Reglamento (CE) no 1484/95 y el artículo 4, apartado 4, del Reglamento (CE) no 504/2007 determinan el plazo de que dispone el importador para demostrar la comercialización del envío en unas condiciones que confirmen la realidad del precio de importación cif. En la práctica corriente, el procedimiento para la importación y la venta de mercancías en virtud del régimen considerado ha cambiado mucho. Mientras que, antes, generalmente un único operador se ocupaba de la compra en el tercer país, del despacho a libre práctica y de la venta en la Comunidad, en la actualidad son varios los operadores implicados en las distintas operaciones, lo que con frecuencia impide el cumplimiento de estos plazos. Procede, por tanto, ampliar los plazos en cuestión.
(5)
Conviene, pues, modificar los Reglamentos (CE) no 1484/95 y (CE) no 504/2007 en consecuencia.
(6)
Las medidas previstas en el presente Reglamento se ajustan al dictamen del Comité de gestión de la organización común de mercados agrícolas.
HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
Artículo 1
En el artículo 3 del Reglamento (CE) no 1484/95, los apartados 3 y 4 se sustituyen por el texto siguiente:
«3. En el caso contemplado en el apartado 2, el importador deberá constituir la garantía indicada en el artículo 248, apartado 1, del Reglamento (CEE) no 2454/93, por un importe igual a la diferencia entre el importe del derecho de importación adicional, calculado sobre la base del precio representativo aplicable al producto de que se trate, y el importe del derecho de importación adicional, calculado sobre la base del precio de importación cif del envío de que se trate.
4. El importador dispondrá de un plazo de dos meses a partir de la venta de los productos de que se trate, con un límite de nueve meses a partir de la fecha de aceptación de la declaración de despacho a libre práctica, para demostrar que ha comercializado el envío en unas condiciones que confirman la realidad de los precios señalados en el apartado 2. El incumplimiento de uno u otro de los plazos entrañará la pérdida de la garantía constituida. No obstante, la autoridad competente podrá prorrogar por un máximo de tres meses el plazo de nueve meses, previa solicitud convenientemente justificada del importador.
La garantía constituida se liberará una vez que se hayan aportado a las autoridades aduaneras pruebas satisfactorias sobre las condiciones de comercialización. En caso contrario, se ejecutará la garantía en pago de los derechos adicionales.».
Artículo 2
En el artículo 4 del Reglamento (CE) no 504/2007, los apartados 3 y 4 se sustituyen por el texto siguiente:
«3. En el caso contemplado en el apartado 2, el importador deberá constituir la garantía indicada en el artículo 248, apartado 1, del Reglamento (CEE) no 2454/93 de la Comisión (7), por un importe igual a la diferencia entre el importe del derecho de importación adicional, calculado sobre la base del precio representativo aplicable al producto de que se trate, y el importe del derecho de importación adicional, calculado sobre la base del precio de importación cif del envío de que se trate.
4. El importador dispondrá de un plazo de dos meses a partir de la venta de los productos de que se trate, con un límite de nueve meses a partir de la fecha de aceptación de la declaración de despacho a libre práctica, para demostrar que ha comercializado el envío en unas condiciones que confirman la realidad de los precios señalados en el apartado 2. El incumplimiento de uno u otro de los plazos entrañará la pérdida de la garantía constituida. No obstante, la autoridad competente podrá prorrogar por un máximo de tres meses el plazo de nueve meses, previa solicitud convenientemente justificada del importador.
La garantía constituida se liberará una vez que se hayan aportado a las autoridades aduaneras pruebas satisfactorias sobre las condiciones de comercialización. En caso contrario, se ejecutará la garantía en pago de los derechos adicionales.
Artículo 3
El presente Reglamento entrará en vigor el séptimo día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea.
Será aplicable a partir del 1 de mayo de 2010.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.
Hecho en Bruselas, el 24 de marzo de 2010.