ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 11. ledna 2012
o státní podpoře C 21/10 (ex E 1/10) - Finsko na základě nepřijetí příslušných opatření pro systém pojištění v odvětví rybolovu poté, co Komise přijala revidované pokyny pro posuzování státní podpory v odvětví rybolovu a akvakultury
(oznámeno pod číslem K(2011) 10065)
(Pouze finské a švédské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/287/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“), a zejména na čl. 108 odst. 1 a 2 této smlouvy,
po výzvě zúčastněných stran k předložení připomínek (1) v souladu s výše uvedenými ustanoveními,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
V roce 2004 Komise přijala revidované Pokyny pro posuzování státní podpory v odvětví rybolovu a akvakultury (dále jen „pokyny“) (2). Dopisem ze dne 21. října 2004 a na základě bodu 5.2 těchto pokynů Komise požádala členské státy, mimo jiné Finsko, aby změnily své stávající režimy podpory tak, aby byly slučitelné s těmito novými pokyny nejpozději do 1. ledna 2005, a aby písemně potvrdily, že přijímají návrhy příslušných opatření, a to nejpozději do 15. listopadu 2004 (3).
(2)
V dopisech ze dne 15. listopadu 2004, 20. ledna 2005 a 14. června 2005 Finsko uvedlo, že nesouhlasí se změnou režimu podpor „systém pojištění v odvětví rybolovu“ s cílem uvést jej v soulad s těmito novými pokyny. Tento režim byl Komisi oznámen dopisem ze dne 27. dubna 1995 na základě čl. 144 písm. a) Smlouvy o přistoupení Finské republiky k Evropské unii a byl následně považován za existující podporu ve smyslu čl. 88 odst. 1 Smlouvy o ES (nyní článek 108 SFEU).
(3)
Dne 11. října 2005 proběhlo setkání, jehož se zúčastnili zástupci Komise a Finska. Dopisem ze dne 24. listopadu 2005 Finsko zaslalo dodatečné informace.
(4)
Pokyny byly znovu zrevidovány v roce 2008 (4) a Komise dopisy ze dne 15. dubna 2008 rovněž požádala členské státy, aby změnily své stávající režimy nejpozději do 1. září 2008 (5).
(5)
Finsko odpovědělo dopisem ze dne 30. května 2008, že je stále připraveno změnit svůj systém pojištění v odvětví rybolovu, jak bylo navrženo v roce 2005, ale ne v rozsahu, který vyžadují příslušná opatření. Dne 6. března 2009 proběhlo nové setkání, jehož se zúčastnili zástupci Komise a Finska.
(6)
Poslední žádost o informace Komise zaslala dne 1. října 2009 a uvedla v ní, že pokud Finsko nepřijme navrhovaná příslušná opatření, bude se Komise muset řídit postupem podle čl. 19 odst. 2 a čl. 4 odst. 4 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (6) a zahájit formální vyšetřovací řízení stanovené v čl. 108 odst. 2 SFEU. Finsko odpovědělo dopisem ze dne 18. listopadu 2009.
(7)
Jelikož Finsko nepřijalo v celém rozsahu tento návrh na změnu tohoto režimu, rozhodla Komise o zahájení uvedeného řízení. Uvedené rozhodnutí, které bylo zveřejněno v Úředním věstníku (7), bylo oznámeno dopisem ze dne 15. září 2010.
(8)
Finsko odpovědělo dopisem ze dne 15. listopadu 2010. Kromě toho po zveřejnění rozhodnutí v Úředním věstníku Komise obdržela připomínky od tří zúčastněných stran: dva dopisy od dvou sdružení zastupujících finské profesionální rybáře, Suomen Ammatikalastajalitto SAKL ry (dopis ze dne 8. listopadu 2011) a Kalatalouden Keskusliitto (dopis ze dne 16. listopadu 2010) a dopis od šesti sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu nacházejících se ve Finsku (dopis ze dne 16. listopadu 2010). Kopie těchto dopisů byly zaslány finským orgánům dne 6. prosince 2010. Později se dne 13. ledna 2011 zástupci těchto sdružení setkali se zástupci útvarů Komise a poskytli doplňující dokumenty.
(9)
Jelikož Komise potřebovala určité vyjasnění informace obsažené v dopise ze dne 15. listopadu 2010, uskutečnilo se dne 4. dubna 2011 setkání se zástupci finských orgánů v prostorách Komise. Finské orgány zaslaly rovněž doplňující informace ve zprávách ze dne 13. dubna a 13. května 2011.
(10)
Jelikož z informací, které Finsko zaslalo, vyplývá, že je připraveno změnit režim tak, aby byl slučitelný s vnitřním trhem, Komise dopisem ze dne 6. července 2011 Finsko požádala, aby potvrdilo svůj oficiální závazek změnit právní předpisy, které jsou právním základem uvedeného režimu. Finsko kladně odpovědělo dopisem ze dne 19. září 2011.
2. POPIS PODPORY
(11)
Tento režim podpory se opírá o zákon č. 331 ze dne 23. července 1958, naposledy pozměněný zákonem č. 1236 ze dne 29. ledna 1999 (8). Finsko oznámilo tento režim Komisi hned po vstupu do Evropského společenství, a to na základě čl. 144 písm. a) Smlouvy o přistoupení Finska k Evropské unii. Od té doby se tento režim podpory považuje za existující podporu ve smyslu článku 88 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 1 SFEU).
(12)
Příjemci tohoto režimu pojištění jsou rybářské podniky, které se ve Finsku trvale věnují rybolovné činnosti. Pojištění poskytuje šest sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu pokrývajících celé Finsko. Každé sdružení pokrývá vymezenou zeměpisnou oblast.
(13)
Podle článku 7 uvedených předpisů se rybářským sdružením vyplácí roční státní podpory představující část nároků, které sdružení zaplatilo v rámci pojistných smluv, na které se tyto právní předpisy vztahují. Podle článku 2 se mohou nároky týkat následujících škod:
-
škody na sítích, lovných šňůrách na lososy a dlouhých lovných šňůrách a na kotvách k nim připojených, lanech a ostatních pomocných zařízeních,
-
škody na rybářských plavidlech registrovaných ve Finsku,
-
škody na dopravních a nákladních vozidlech, které se v zimě používají k rybolovu na ledě, rybářských chatách a plovoucích nebo vlečných zátahových sítích.
(14)
V právních předpisech jsou rovněž popsány podmínky, které musí nároky splňovat, mají-li být vzaty v potaz. Pro posouzení Komise jsou zvláště důležité následující podmínky: pojištěné položky musí být dostatečně kvalitně vyrobené a plně provozuschopné; na žádost musí být zařízení pojištěno na plnou hodnotu; škoda musí být spolehlivě prokázána.
(15)
Dopisem ze dne 15. listopadu 2004 Finsko vysvětlilo, jak tento režim podpory funguje v souvislosti se škodami, které rybářské podniky utrpěly. Zaprvé se jedná o franšízu spojenou s výší způsobilého nároku, která odpovídá 25 % v případě škod nepřesahujících 504,56 EUR nebo maximálně 5 % v případě škod přesahujících tuto hodnotu; po odečtení této franšízy se získá částka vyrovnávací platby, kterou podniku vyplatí příslušné sdružení pro pojištění v odvětví rybolovu. Náhrada vyplacená sdružení pro pojištění v odvětví rybolovu ze strany státu se tedy rovná 40 % vyplacených náhrad, pokud výše škody nedosahuje 504,56 EUR, a 90 %, pokud tato částka přesahuje 504,56 EUR.
(16)
Finsko v dalším dopisu ze dne 24. listopadu 2005 navrhlo, aby tento režim byl změněn tak, aby státní podpora byla vyplacena pouze na vyrovnání škod způsobených zvláštními podmínkami ve Finsku, včetně podmínky, že ke škodě došlo severně od 59. rovnoběžky.
(17)
Finsko v dopise ze dne 15. listopadu 2004 popsalo, co považuje za zvláštní podmínky ve Finsku, pokud jde o rybolovné činnosti. Tyto podmínky jsou způsobené klimatickými podmínkami spolu s mimo jiné tvořením ledu, který může poškodit jak plavidla, tak i zařízení, a teplotami pod bodem mrazu, které mohou poškodit motor plavidla. Tyto zvláštní podmínky jsou ještě zesíleny faktory, jako je topografie moří Finska s mělkými vodami a nerovnoměrným mořským dnem v kompaktním souostroví; v těchto podmínkách jsou rizika ztroskotání související s bouřemi a proudy v mrazivých podmínkách spíše vysoká. Kromě toho zde žije početná populace tuleňů, kteří způsobují významné ztráty v odvětví rybolovu tím, že poškozují zařízení; škody na zařízení (tenatových sítí) mohou být také někdy způsobeny kormorány.
(18)
Od roku 2004 do roku 2009 je roční počet událostí, jež si vyžádaly vyrovnávací platbu, celková roční vyrovnávací platba vyplacená sdruženími pojišťoven pro odvětví rybolovu a zčásti uhrazená státem následující:
Rok
Dotčené podniky
Počet případů
Vyplacená vyrovnávací platba (EUR)
Úhrada od státu(EUR)
2009
472
470
1 296 961
1 026 132
2008
486
459
1 256 200
980 065
2007
503
530
1 564 340
1 197 217
2006
519
496
1 234 761
920 167
2005
543
539
1 333 027
992 826
2004
576
568
1 607 919
1 111 195
(19)
Platby uskutečněné sdruženími se týkají přibližně z 50 % zařízení, 45 % plavidel a 5 % ostatního zařízení.
3. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(20)
Jak je uvedeno výše (9), byl tento režim Komisi oznámen v roce 1995 na základě čl. 144 písm. a) Smlouvy o přistoupení Finské republiky k Evropské unii a byl následně považován za existující podporu ve smyslu čl. 88 odst. 1 Smlouvy o ES. Pokyny, které se používaly do revize z roku 2004, obsahovaly specifické ustanovení o podpoře pro pojistné a na základě toho byl tento režim podpory považován za slučitelný s vnitřním trhem. Toto ustanovení bylo s revizí za rok 2004 vyškrtnuto.
(21)
Komise měla při zahájení tohoto řízení za to, že škody, na něž se vztahuje systém pojištění v odvětví rybolovu nelze považovat za způsobené mimořádnou událostí nebo přírodní katastrofou, ale spíše stálou a strukturální situací, tj. stálým a strukturálním kontextem, v jehož rámci je vykonávána rybolovná činnost ve finských vodách.
(22)
Z tohoto důvodu a v souladu s pokyny (10) měla Komise za to, že tato podpora je provozní podporou, která je v zásadě neslučitelná vzhledem k tomu, že má vliv na zvýšení obchodní likvidity podniků, které ji využívají, a že je poskytnuta, aniž by příjemcům ukládala jakékoli povinnosti.
(23)
Komise nepřijala argumenty finských orgánů, které tento režim podpor zdůvodňovaly tím, že jej kvalifikovaly jako službu obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU. Finsko neposkytlo žádné konkrétní argumenty zdůvodňující, že poskytnutí pojištění rybářským podnikům by mohlo být kvalifikováno jako služba uvedeného druhu, a Komise s ohledem na vlastnosti tohoto režimu neshledala důvod je takto kvalifikovat. Komise zejména zjistila, že sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu poskytují pojišťovací služby pouze určitým skupinám podniků, jejichž ekonomická činnost spočívá ve výrobě zboží prodávaného na trhu, tj. podniků, které jsou činné v odvětví rybolovu. Komise proto měla silné pochybnosti, že poskytování obchodního pojištění vybraným skupinám hospodářských subjektů může být považováno za služby obecného hospodářského zájmu.
4. PŘIPOMÍNKY FINSKÝCH ORGÁNŮ A TŘETÍCH ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1 Připomínky finských orgánů
(24)
Finské orgány připomněly hlavní vlastnosti fungování tohoto systému pojištění. Poskytly rovněž podrobný popis zvláštní podmínek, s nimiž se odvětví rybolovu ve Finsku vypořádává: specifické klimatické podmínky s ledem a tmou v zimě, topografie pobřežních vod s mělkými vodami a nerovnoměrným mořským dnem, existence početné populace tuleňů.
(25)
Poskytly rovněž informace o nedostatku nabídky na pokrytí pojištění odvětví rybolovu ze soukromého pojišťovnictví se stejnou úrovní krytí pro tento druh škod. Na podporu svého postoje k odpovědi připojily dopis finské konfederace finančního odvětví - Finanssialan Keskusliitto.
(26)
Kromě toho uvedly, že hodnota dovozu odpovídá 6,8 násobku hodnoty vývozu. V roce 2009 Finsko dovezlo 95 046 tun ryb v hodnotě 244,5 milionu EUR a vyvezlo 59 905 tun v hodnotě 36 milionů EUR. Pouze 30 % spotřebovávaných ryb pochází z Finska. Roční spotřeba finských ryb se od roku 2000 do roku 2009 snížila ze 6,1 na 4,5 kg, zatímco spotřeba dovezených ryb se zvýšila ze 6,6 na 11,2 kg. Podle finských orgánů z toho vyplývá, že tato státní podpora nemůže mít žádný negativní dopad na hospodářskou soutěž.
(27)
Finské orgány připomínají, že Komise ve svém rozhodnutí zahájit řízení poznamenala, že vypuštění ustanovení o poskytování podpory na pojistné v pokynech z roku 2004 znamená, že tento druh státní podpory již není dovolen. Finské orgány s uvedeným postojem nesouhlasí. Za prvé, tento režim pojištění má nadále plné opodstatnění z důvodu klimatických a zeměpisných podmínek ve finských vodách. Kromě toho byl tento režim v roce 2000 považován za slučitelný s vnitřním trhem, přestože taková podpora nebyla uvedena mezi podporami, které mohly být považovány za slučitelné s vnitřním trhem podle tehdy používaných pokynů z roku 1997 (11), v kontextu podobném tomu, který existoval od roku 2004 s pokyny z roku 2004 a 2008.
(28)
Finsko však v těchto vyjádřeních uvádí, že je připraveno změnit svůj režim takto:
-
vyloučení plavidel lovících na otevřeném moři, což v praxi znamená vyloučení plavidel delších než 12 metrů,
-
způsobilost jen v případě škod utrpěných v pobřežních vodách Finska nebo jeho výhradním hospodářském prostoru,
-
krytí škod způsobených jen specifickými podmínkami ve Finsku, a tedy způsobených nepříznivými klimatickými nebo zeměpisnými podmínkami (led, sníh, silné bouře, útesy v mělkých vodách) nebo tuleni a kormorány, které utrpí plavidla a rybářská zařízení i dopravní a nákladní vozidla a jiné specifické vybavení používané k rybolovu v zimě.
(29)
Finsko se domnívá, že tato změna by se dala uskutečnit do 31. prosince 2012. Toto prodlení je nutné ze dvou důvodů: Za prvé nutností změnit stávající právní předpisy, které jsou v platnosti a tvoří právní základ tohoto režimu (zákon č. 331 ze dne 23. července 1958), a za druhé nutností ukončit stávající smlouvy v rámci stávajícího režimu. Nový systém pojištění v odvětví rybolovu by tedy vstoupil v platnost dne 1. ledna 2013.
(30)
Jak je uvedeno výše (12), finské orgány dopisem ze dne 19. září 2011 potvrdily svůj závazek změnit právní předpisy, které tvoří právní základ uvedeného režimu. Uvedly, že pokud Komise přijme své konečné rozhodnutí v rozumné lhůtě, budou moci předložit svému parlamentu návrh dostatečně brzy v roce 2012, aby zákon mohl nabýt účinnosti dne 1. ledna 2013. Zdůraznily však, že na zavedení nových pravidel bude nutné přechodné období, protože bude třeba změnit podmínky platných pojistných smluv. Pro tento účel mají za to, že by se tyto změny ve smlouvách mohly uskutečnit k 1. lednu 2014 a změněné podmínky na podporu poskytovanou pojistiteli by se mohly uplatňovat od uvedeného data.
4.2 Připomínky třetích stran
(31)
Své připomínky Komisi zaslala dvě rybářská sdružení: Suoman Ammattikalastajaliitto a Katatalouden Keskuliitto. Podobně jako finské orgány, obě sdružení zdůraznila specifické podmínky rybolovu ve Finsku a nedostupnost nabídek pojištění na krytí škod. Jedno z nich (Suoman Ammattikalastajaliitto) poznamenalo, že Komise neposkytla žádný důkaz o tom, že by tento režim podpory mohl narušit hospodářskou soutěž mezi členskými státy, přičemž zejména uvedlo, že profesionální rybolov je v současnosti zdrojem jen 7 % spotřebovávaných ryb v zemi a že finský rybářský průmysl a trh s rybami proto závisí na dovozu ryb. Z tohoto důvodu toto sdružení považuje předběžné závěry uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení za neopodstatněné.
(32)
Stanovisko finských orgánů podporují rovněž sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu. Poukazují na to, že rybářský průmysl ve Finsku čelí velmi specifickým klimatickým a zeměpisným podmínkám. Uvádějí, že tento systém pojištění se zavedl z nedostatku nabídky od soukromého pojistného sektoru, který nebyl ochoten krýt uvedená rizika rybolovu, jenž je činností okrajového významu. Kromě toho jsou sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu povinna pojistit všechny rybáře usazené v regionu jejich příslušnosti.
5. POSOUZENÍ PODPORY
5.1 Existence státní podpory
(33)
V čl. 107 odst. 1 SFEU je uvedeno, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(34)
Náhrada, kterou sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu vyplácí rybářským podnikům, zčásti pochází z peněz, které těmto sdružením poskytuje stát. Tyto peníze pocházejí ze státního rozpočtu. Jelikož tato náhrada podnikům odvětví rybolovu přináší finanční zvýhodnění, jde o odvětvové zvýhodnění prostřednictvím státních zdrojů.
(35)
V souladu s judikaturou Evropského soudního dvora už pouhý fakt, že se ve srovnání s jinými konkurenčními podniky posílí konkurenční postavení jednoho podniku v důsledku ekonomického zvýhodnění, kterého by jinak tento podnik v běžném podnikání nedosáhl, poukazuje na možné narušení hospodářské soutěže (13). Kromě toho podpora podniku, který svou činnost provozuje na otevřeném trhu v rámci Unie, by mohla narušit obchod mezi členskými státy (14).
(36)
Vzhledem k tomu, že se v Evropské unii obchoduje s produkty rybolovu ve velké míře, posiluje toto opatření postavení těchto podniků na trhu Unie a mohlo by proto narušit hospodářskou soutěž nebo hrozit jejím narušením a ovlivnit obchod v rámci Unie (15). Skutečnost, že dovoz je vyšší než vývoz nebo že většina spotřebovávaných ryb pochází z jiných zemí, není relevantní. Naopak prokazuje, že trh s produkty rybolovu ve Finsku je skutečně velmi otevřený, a naznačuje tak, že podpora finským podnikům posiluje jejich postavení vůči podnikům usazeným v jiných členských státech a narušuje nebo by mohla narušit hospodářskou soutěž. I skutečnost, že množství spotřebovávaných dovezených ryb vzrostlo ve srovnání s množstvím místních spotřebovávaných ryb v tomto ohledu nic nemění; mohlo by to jen naznačovat, že finské podniky neprovedly potřebné úpravy, aby se mohly přizpůsobit vývoji ekonomických podmínek na trhu s produkty rybolovu ve Finsku. V každém případě tyto podniky mají prospěch z podpory, která posiluje jejich postavení na vnitřním trhu vůči zahraničním podnikům.
(37)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem lze dospět k závěru, že podmínky čl. 107 odst. 1 jsou splněny a že náhrada vyplácená rybářským podnikům pocházející ze státního rozpočtu představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
5.2 Slučitelnost s vnitřním trhem
5.2.1 Povaha tohoto režimu podpory
(38)
Cílem systému pojištění v odvětví rybolovu je pokrýt výdaje, které jsou částečně kryty pojistným. Sám o sobě nepředstavuje podporu na pojistné; jeho cílem není krýt část pojistného, ale krýt část nároků v případě náhrad, které podniky předkládají sdružením pojišťoven pro odvětví rybolovu.
(39)
Jelikož se však tyto nároky předkládají těmto sdružením, která musí uhradit způsobilou částku utrpěných škod, má Komise za to, že tato podpora se projeví snížením pojistného, které by rybářské podniky musely zaplatit, pokud by sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu neočekávala, že finanční prostředky dostanou od státu. Má tedy stejný dopad jako režim podpory na pojistné. Tento režim může být proto posuzován jako režim podpory na pojistné.
5.2.2 Slučitelnost s vnitřním trhem
(40)
Komise nemůže souhlasit s názorem finských orgánů, podle nichž je situace v souvislosti s pokyny z roku 2004 a 2008 srovnatelná se situací v souvislosti s pokyny 1997, protože se ani v jedněch z nich nenacházelo ustanovení o podpoře na pojistné. Z vypuštění zvláštního ustanovení o uvedené podpoře v roce 2004, které bylo předtím zakotveno v pokynech z roku 2001 (16), vyplývá, že Komise při revizi v roce 2004 jasně usoudila, že se na takovou podporu už nemůže vztahovat výjimka ze zásady neslučitelnosti státní podpory s vnitřním trhem a že ji nelze považovat za slučitelnou s vnitřním trhem od vstupu pokynů z roku 2004 v platnost. Uvedené politické rozhodnutí se další revizí, tj. v pokynech z roku 2008, nezměnilo.
(41)
Celkový rámec, podle kterého Komise posuzuje státní podporu na pojistné, se navíc změnil. Komise tento režim státní podpory v roce 2000 (17) považovala za slučitelný s vnitřním trhem v případě náhrady, která vyplývá z „výjimečných podmínek specifických pro finské počasí a pobřežní oblasti“. Při odůvodnění svého rozhodnutí Komise odkázala na situaci v zemědělském sektoru, pro který rovněž v pokynech neexistovalo žádné ustanovení vztahující se na zemědělský sektor, v souvislosti s pojištěním proti přírodním katastrofám a výjimečnými pojištěními ale Komise obvykle rozhodovala kladně případ od případu. V roce 2000 Komise objasnila svou politiku v zemědělství i rybářství a v příslušných pokynech stanovila kritéria, která se mají při posuzování (18) takového druhu podpory dodržovat. Uvedená kritéria od té doby stále existují v pokynech pro odvětví zemědělství (19), zatímco v pokynech pro odvětví rybářství již neexistují. Zatímco Komise v odvětví zemědělství tedy stanovila přesná kritéria pro považování pojistného za slučitelné s vnitřním trhem, z pokynů pro odvětví rybářství byla uvedená kritéria vypuštěna. V případě odvětví rybolovu je tedy Komise nucena se vrátit k obecné zásadě neslučitelnosti státních podpor a posuzovat slučitelnost nebo neslučitelnost uvedeného druhu režimu na základě ustanovení, která se mohou uplatňovat.
(42)
Ze současných ustanovení lze použít odstavec 4.9, ve kterém se uvádí, že v zásadě nelze považovat za slučitelné opatření podpory, pro které neexistuje použitelné ustanovení v jiných odstavcích, ve kterých jsou uvedeny jednotlivé kategorie podpor, které lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem.
(43)
Výjimečně lze režim podpory považovat za slučitelný s vnitřním trhem, pokud členský stát prokáže, že režim splňuje různé zásady uvedené v pokynech a slouží cílům společné rybářské politiky.
(44)
Finsko ve své odpovědi na zahájení řízení předložilo konkrétní návrhy na změnu režimu restriktivním způsobem (20). Kromě toho odůvodnilo pokračování režimu tím, že na pojistném trhu není k dispozici možnost krýt značnou část těchto škod.
(45)
Finská konfederace finančního odvětví Finanssialan Keskusliitto ve svém dopise přiloženém k této odpovědi uznává, že by nemohla krýt všechny škody, jako je tomu momentálně v případě sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu. Šlo by jen o velmi částečné krytí a v některých případech, například při poškození zařízení, by nebylo možné vůbec. Pojišťovny nemohou tyto škody považovat za pojistitelné, nebo, pokud by je za pojistitelné považovaly, pojistné by převyšovalo rozumnou míru.
(46)
Z toho vyplývá, že sdružení pojišťoven pro odvětví rybolovu nemohou narušit hospodářskou soutěž, pokud jde o soukromé pojišťovny. Znamená to, že pokud jde o krytí těchto škod soukromými firmami ve Finsku, trh selhal.
(47)
Komise se domnívá, že opatření státní podpory, kterým se napravuje selhání trhu, lze považovat za slučitelné s vnitřním trhem, pokud splňuje cíle společného zájmu. Jsou tak splněny požadavky, které jsou zmíněny v bodě 4.9 pokynů týkajících se dodržování zásad uvedených v pokynech a cílech společné rybářské politiky.
(48)
Cílem společné rybářské politiky je zajistit takové využívání živých vodních zdrojů, které zajistí udržitelné hospodářské, environmentální a sociální podmínky (21). Komise se domnívá, že režim pozměněný v souladu se změnami, které Finsko popsalo, by k zajištění takových podmínek přispěl. Při využívání těchto zdrojů by to spolu s uplatňováním pravidel ochrany a řízení umožnilo dále lovit za podmínek, které jsou specifické pro pobřežní vody Finska, včetně škod způsobených na vybavení (rybolovné sítě) tuleni a někdy kormorány. Přispělo by to k zajištění zdravých ekonomických, environmentálních a sociálních podmínek rybářským podnikům vypořádávajícím se při lovu v těchto vodách se zvláštními omezeními. Rovněž by to přispělo k zachování sociálně-ekonomické struktury dotyčných pobřežních společenství.
(49)
Komise kromě toho poznamenává, že pokud bude tento režim podpory změněn, v žádném případě nenabídne plnou náhradu dotčených škod. Současný systém, ve kterém se nejprve uplatní franšíza a pak jen částečná úhrada náhrady (22), zůstane zachován. Zůstává požadavek protihodnoty od příjemců tohoto režimu podpory podle bodu 3.3 pokynů.
(50)
Komise se konečně domnívá, že období, které Finsko považuje za nezbytné pro změnu režimu (23), je přijatelné. S ohledem na nezbytný legislativní postup je 1. leden 2013 rozumnou lhůtou po nabytí účinnosti právního předpisu, kterým se mění současný právní základ režimu. Kromě toho budou v té době platné pojistné smlouvy mezi rybářskými podniky a sdruženími pojišťoven pro odvětví rybolovu během roku 2012 obnoveny za podmínek, které platí k uvedenému datu, s uplynutím platnosti během roku 2013. Je namístě umožnit, aby tyto smlouvy platily až do uplynutí jejich platnosti na základě dohodnutých podmínek. V roce 2013 budou obnoveny v souladu s novými podmínkami, které se v té době budou uplatňovat. Konečná lhůta 31. prosince 2013 a nabytí účinnosti těchto upravených smluv následující den, tj. 1. ledna 2014, je proto oprávněná.
6. ZÁVĚR
(51)
Vzhledem k výše uvedené analýze dospěla Komise k závěru, že „systém pojištění v odvětví rybolovu“ lze považovat za slučitelný s vnitřním trhem, pokud bude změněn v souladu s těmito zásadami:
-
vyloučení plavidel lovících na otevřeném moři, což v praxi znamená vyloučení plavidel delších než 12 metrů,
-
způsobilost jen v případě škod utrpěných v pobřežních vodách Finska nebo jeho výhradním hospodářském prostoru,
-
pouze krytí škod způsobených specifickými podmínkami ve Finsku, a tedy způsobených nepříznivými klimatickými nebo zeměpisnými podmínkami (led, sníh, silné bouře, útesy v mělkých vodách) nebo tuleni a kormorány, které utrpí plavidla a rybářská zařízení i dopravní a nákladní vozidla a jiné specifické vybavení používané k rybolovu v zimě.
(52)
Komise bere na vědomí závazek finských orgánů změnit právní základ uvedeného režimu podpory nejpozději do 1. ledna 2013, aby se podmínky pojistných smluv změnily nejpozději do 1. ledna 2014,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Stávající režim podpory „systém pojištění v odvětví rybolovu“, který byl předmětem návrhu vhodných opatření po revizi pokynů pro posuzování státní podpory v odvětví rybolovu a akvakultury, je slučitelný s vnitřním trhem, pokud se změní v souladu s těmito závazky Finska:
-
vyloučení plavidel lovících na otevřeném moři, což v praxi znamená vyloučení plavidel delších než 12 metrů,
-
způsobilost jen v případě škod utrpěných v pobřežních vodách Finska nebo jeho výhradním hospodářském prostoru
-
pouze krytí škod způsobených specifickými podmínkami ve Finsku, a tedy způsobených nepříznivými klimatickými nebo zeměpisnými podmínkami (led, sníh, silné bouře, útesy v mělkých vodách) nebo tuleni a kormorány, které utrpí plavidla a rybářská zařízení i dopravní a nákladní vozidla a jiné specifické vybavení používané k rybolovu v zimě.
2. Právní předpisy, kterými se tento režim mění, vstoupí v platnost nejpozději do dne 1. ledna 2013 a příslušné pojistné smlouvy uzavřené na jejich základě vstoupí v platnost nejpozději do dne 1. ledna 2014.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Finské republice.
V Bruselu dne 11. ledna 2012.
DECISIÓN DE LA COMISIÓN
de 11 de enero de 2012
relativa a la ayuda estatal C 21/10 (ex E 1/10) - Finlandia en relación con el rechazo de las medidas apropiadas para el Régimen de Seguros Pesqueros, tras la adopción por parte de la Comisión de la revisión de las Directrices para el examen de las ayudas estatales en el sector de la pesca y la acuicultura
[notificada con el número C(2011) 10065]
(Los textos en lengua finesa y sueca son los únicos auténticos)
(Texto pertinente a efectos del EEE)
(2012/287/UE)
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea (en lo sucesivo, el TFUE), y, en particular, su artículo 108, apartados 1 y 2,
Después de haber emplazado a los interesados a presentar sus observaciones (1) de conformidad con las disposiciones arriba citadas,
Considerando lo siguiente:
1. PROCEDIMIENTO
(1)
En 2004, La Comisión adoptó la revisión de las Directrices para el examen de las ayudas estatales en el sector de la pesca y la acuicultura (en lo sucesivo, «las Directrices») (2). Mediante carta de 21 de octubre de 2004, y en cumplimiento de lo establecido en el apartado 5.2 de dichas Directrices, la Comisión solicitó a los Estados miembros, y entre ellos a Finlandia, que modificasen, a más tardar el 1 de enero de 2005, los regímenes de ayuda vigentes con objeto de hacerlos compatibles con las nuevas Directrices y que confirmasen por escrito, a más tardar el 15 de noviembre de 2004, que aceptaban las propuestas de medidas apropiadas (3).
(2)
Mediante cartas de 15 de noviembre de 2004, 20 de enero de 2005 y 14 de junio de 2005, Finlandia manifestó que no estaba de acuerdo con proceder a la modificación del régimen de ayuda denominado «Régimen de Seguros Pesqueros» para hacerlo compatible con las nuevas Directrices. El régimen en cuestión había sido notificado a la Comisión el 27 de abril de 1995 sobre la base del artículo 144, letra a), del Tratado de Adhesión de la República de Finlandia a la Unión Europea, y se consideró posteriormente una ayuda «existente» con arreglo al artículo 88, apartado 1, del Tratado CE [actualmente, artículo 108 del TFUE].
(3)
El 11 de octubre de 2005 se celebró una reunión entre la Comisión y Finlandia. Finlandia remitió información complementaria mediante carta de 24 de noviembre de 2005.
(4)
Las Directrices fueron nuevamente revisadas en 2008 (4) y la Comisión volvió a solicitar a los Estados miembros, mediante carta de 15 de abril de 2008, que modificasen, a más tardar el 1 de septiembre de 2008, los regímenes existentes (5).
(5)
Mediante carta de 30 de mayo de 2008, Finlandia señaló que seguía estando dispuesta a modificar el Régimen de Seguros Pesqueros tal como se había propuesto en 2005, aunque no en la medida exigida por las medidas apropiadas. El 6 de marzo de 2009 se celebró una nueva reunión entre la Comisión y Finlandia.
(6)
La Comisión envió una última petición de información el 1 de octubre de 2009, en la que se indicaba que, si Finlandia no aceptaba las medidas apropiadas propuestas, la Comisión se vería obligada a aplicar el procedimiento referido en el artículo 19, apartado 2, y en el artículo 4, apartado 4, del Reglamento (CE) no 659/1999 del Consejo (6) y a incoar el procedimiento de investigación formal establecido en el artículo 108, apartado 2, del TFUE. Finlandia remitió su respuesta el 18 de noviembre de 2009.
(7)
Dado que Finlandia no había aceptado en su integridad la propuesta de modificación con respecto al régimen en cuestión, la Comisión decidió incoar el procedimiento citado. Esta decisión fue notificada mediante carta de 15 de septiembre de 2010, publicada en el Diario Oficial de la Unión Europea (7).
(8)
Finlandia respondió mediante carta de 15 de noviembre de 2010. Además, a raíz de la publicación de la decisión en el Diario Oficial, la Comisión recibió observaciones de tres partes interesadas: dos cartas remitidas por dos asociaciones profesionales de pescadores finlandeses, a saber, Suomen Ammatikalastajalitto SAKL ry (carta de 8 de noviembre de 2011) y Kalatalouden Keskusliitto (carta de 16 de noviembre de 2010), y una carta firmada por las seis asociaciones de seguros pesqueros que existen en Finlandia (carta de 16 de noviembre de 2010). El 6 de diciembre de 2010 se remitieron copias de estas cartas a las autoridades finlandesas. Posteriormente, los representantes de estas asociaciones celebraron una reunión con los servicios de la Comisión el 13 de enero de 2011 y facilitaron documentación complementaria.
(9)
Debido a que la Comisión necesitaba recibir algunas aclaraciones respecto de la información contenida en la carta de 15 de noviembre de 2010, el 4 de abril de 2011 se celebró una reunión con las autoridades finlandesas en las dependencias de la Comisión. Las autoridades finlandesas remitieron asimismo información adicional mediante mensajes de 13 de abril y 13 de mayo de 2011.
(10)
Por último, dado que de la información remitida por Finlandia se desprendía que estaba dispuesta a modificar el régimen de tal modo que fuese compatible con el mercado interior, la Comisión solicitó a Finlandia, mediante carta de 6 de julio de 2011, que confirmase su compromiso oficial de modificar la normativa que constituye la base jurídica del régimen. Finlandia hizo llegar una respuesta positiva mediante carta de 19 de septiembre de 2011.
2. DESCRIPCIÓN DE LA AYUDA
(11)
El régimen de ayudas se basa en la Ley no 331, de 23 de julio de 1958, modificada en último lugar por la Ley no 1236, de 29 de enero de 1999 (8). Finlandia comunicó el régimen a la Comisión tras su adhesión a la Comunidad Europea, sobre la base del artículo 144, letra a), del Tratado de Adhesión de Finlandia a la Unión Europea. Desde entonces, el régimen de ayuda se ha considerado una ayuda «existente» con arreglo al artículo 88 del Tratado CE (actualmente, artículo 108, apartado 1, del TFUE).
(12)
Los beneficiarios de este régimen de seguros son las empresas pesqueras que ejercen la actividad pesquera en Finlandia de forma permanente. Los aseguradores son las seis asociaciones de seguros pesqueros que cubren la totalidad del territorio de Finlandia. Cada asociación tiene asignada una determinada zona geográfica.
(13)
De acuerdo con el artículo 7 de la Ley citada, anualmente se abona una ayuda estatal a la asociación correspondiente que equivale a una parte de las reclamaciones que dicha asociación haya tenido que satisfacer en el marco de los contratos de seguros a los que se aplica esta Ley. Según su artículo 2, las reclamaciones pueden referirse a los siguientes daños:
-
daños a la redes, a las líneas para salmón, a los palangres y las anclas unidas a estos, a los cabos y a otros aparejos auxiliares,
-
daños a los buques pesqueros registrados en Finlandia.
-
daños a los vehículos de transporte y remolque utilizados para la pesca invernal en el hielo, a los refugios de pesca y a los artes de cerco flotantes o de arrastre.
(14)
La Ley establece asimismo las condiciones para que las reclamaciones puedan considerarse admisibles. Las siguientes condiciones son especialmente importantes a efectos de la evaluación de la Comisión: los bienes asegurados deben estar suficientemente bien fabricados y en condiciones de ser utilizados; en el momento de la suscripción, el equipo debe haberse asegurado por su valor total; el daño debe quedar convenientemente acreditado.
(15)
En su carta de 15 de noviembre de 2004, Finlandia explicaba el funcionamiento de este régimen de ayuda en relación con los daños sufridos por las empresas pesqueras. En primer lugar, al importe de la reclamación admisible se aplica una franquicia, que es del 25 % en el caso de daños no superiores a 504,56 EUR o del 5 % como máximo en el caso de los daños que sobrepasan esa cifra; el importe de la indemnización que la asociación de seguros pesqueros de que se trate debe pagar a la empresa se obtiene sustrayendo la franquicia. El reembolso que el Estado hace efectivo a la asociación de seguros pesqueros es igual al 40 % de la indemnización abonada, cuando el importe de los daños es de hasta 504,56 EUR, y del 90 %, cuando dicho importe es superior a 504,56 EUR.
(16)
En su carta de 24 de noviembre de 2005, Finlandia propuso la modificación del régimen, de modo que la ayuda estatal únicamente se abonaría para indemnizar por aquellos daños ocasionados como consecuencia de las especiales condiciones que se dan en Finlandia, entre las que se incluye el requisito de que el daño se produzca al norte del paralelo 59.
(17)
Finlandia describía, en su carta de 15 de noviembre de 2004, lo que considera condiciones específicas características de Finlandia en lo que concierne al ejercicio de la pesca. Estas condiciones son consecuencia de la climatología, y entre ellas cabe citar la formación de hielo, que puede ocasionar daños tanto a los buques como a los artes, y las temperaturas por debajo de 0°, que pueden afectar a los motores de las embarcaciones. Estas condiciones específicas se ven agravadas por factores tales como la topografía marina del país, con aguas poco profundas y fondos marinos irregulares en un denso archipiélago; en estas circunstancias, es muy elevado el riesgo de que se produzcan naufragios debido a las tormentas y las corrientes en mares helados. Además, hay una gran población de focas que origina importantes pérdidas al sector pesquero por los daños que causan a los artes; los cormoranes también deterioran en ocasiones los artes (redes de enmalle).
(18)
El siguiente cuadro contiene, desde el año 2004 hasta el año 2009, el número anual de siniestros que han dado lugar al pago de indemnizaciones, el importe anual global de las indemnizaciones abonadas por las asociaciones de seguros pesqueros y la parte reembolsada por el Estado:
Año
Empresas indemnizadas
Número de siniestros
Indemnización abonada (EUR)
Reembolso pagado por el Estado (EUR)
2009
472
470
1 296 961
1 026 132
2008
486
459
1 256 200
980 065
2007
503
530
1 564 340
1 197 217
2006
519
496
1 234 761
920 167
2005
543
539
1 333 027
992 826
2004
576
568
1 607 919
1 111 195
(19)
El 50 % de las indemnizaciones pagadas por las asociaciones se refieren a los artes, el 45 % a los buques y el 5 % a los restantes equipos.
3. RAZONES PARA INCOAR EL PROCEDIMIENTO DE INVESTIGACIÓN FORMAL
(20)
Como se ha indicado más arriba (9), este régimen de ayuda fue notificado a la Comisión en 1995 sobre la base del artículo 144, letra a), del Tratado de Adhesión de la República de Finlandia a la Unión Europea, y se consideró posteriormente una ayuda «existente» con arreglo al artículo 88, apartado 1, del Tratado CE. Las Directrices que se aplicaron hasta la revisión de 2004 contenían una disposición específica sobre la ayuda para las primas de seguro y, sobre esta base, este régimen de ayuda se había considerado compatible con el mercado interior. Esta disposición se suprimió con la revisión de 2004.
(21)
Al incoar este procedimiento, la Comisión estimó que no puede considerarse que los daños cubiertos por el Régimen de Seguros Pesqueros estén ocasionados por un acontecimiento de carácter excepcional ni por un desastre natural, sino por una situación permanente y estructural, es decir, el contexto permanente y estructural dentro del cual se ejerce la actividad pesquera en aguas finlandesas.
(22)
Por este motivo, la Comisión consideró, de conformidad con las Directrices (10), que la ayuda constituía una ayuda de funcionamiento, que es, en principio, incompatible, ya que aumentaba la liquidez de las empresas que se beneficiaban de ella y se había concedido sin imponer ninguna obligación a sus destinatarios.
(23)
La Comisión no compartió las alegaciones de las autoridades finlandesas, que justificaban el régimen de ayuda por considerarlo un servicio de interés económico general en el sentido que se contempla en el artículo 106, apartado 2, del TFUE. Finlandia no facilitó ningún argumento específico que justificase que el hecho de proporcionar un seguro a las empresas pesqueras se pudiese considerar un servicio de ese tipo y la Comisión no estimó, a la vista de las características del régimen, que pudiese ser calificado como tal. En particular, la Comisión observó que las asociaciones de seguros pesqueros únicamente contratan seguros con un grupo específico de empresas cuya actividad económica consiste en la producción de bienes que se venden en el mercado, a saber, las empresas del sector pesquero. Por este motivo, la Comisión tenía serias dudas de que el hecho de facilitar seguros comerciales a un grupo seleccionado de empresas económicas se pudiese considerar un servicio de interés económico general.
4. OBSERVACIONES DE LAS AUTORIDADES FINLANDESAS Y DE TERCEROS INTERESADOS
4.1. Observaciones de las autoridades finlandesas
(24)
Las autoridades finlandesas se han referido a las principales características del funcionamiento de este sistema de seguros. También han proporcionado una descripción pormenorizada de las condiciones concretas en las que se desarrolla la actividad pesquera en Finlandia: condiciones climáticas específicas, con hielos y largos períodos de oscuridad en invierno, la topografía de las aguas costeras (poco profundas y con fondos marinos irregulares) y la existencia de una gran población de focas.
(25)
Han facilitado, asimismo, información sobre el hecho de que los seguros privados no ofrecen al sector pesquero el mismo nivel de cobertura para los daños enumerados. Para corroborar su postura, adjuntaron a su respuesta una carta de la Finanssialan Keskusliitto (Confederación Finlandesa del Sector Financiero).
(26)
Además, han señalado que el valor de las importaciones es 6,8 veces superior al de las exportaciones. En 2009, Finlandia importó 95 046 toneladas de pescado por un valor de 244,5 millones EUR, y exportó 59 905 toneladas por un valor de 36 millones EUR. Solamente es originario de Finlandia el 30 % del pescado que se consume. El consumo anual de pescado nacional descendió entre 2000 y 2009, pasando de 6,1 a 4,5 kg, mientras que el de pescado importado se incrementó de 6,6 a 11,2 kg. Según las autoridades finlandesas, este fenómeno muestra que el régimen de ayuda estatal no tiene ningún efecto negativo en la competencia.
(27)
Las autoridades finlandesas recuerdan que la Comisión, en su decisión de incoar el procedimiento, señalaba que la supresión en las Directrices de 2004 de la disposición relativa a la ayuda para las primas de seguro significaba que este tipo de ayudas ya no iba a permitirse. Las autoridades finlandesas no están de acuerdo con esta postura. En primer lugar, el régimen de ayuda sigue estando plenamente justificado, habida cuenta de las condiciones climáticas y geográficas específicas que se dan en aguas finlandesas. Además, este régimen se consideró compatible en el año 2000, aunque la ayuda ya no se encontraba entre las ayudas que podían considerarse compatibles con las Directrices de 1997 (11), que eran las que estaban vigentes en ese momento, en un contexto similar al existente desde 2004, con las Directrices de 2004 y de 2008.
(28)
No obstante, en sus observaciones Finlandia señala que está dispuesta a modificar el régimen del modo siguiente:
-
exclusión de los buques que practican la pesca en mar abierto, lo que, en la práctica, supone la exclusión de los buques de más de 12 m de eslora,
-
admisibilidad limitada a los daños que se hayan producido en aguas territoriales de Finlandia o en su zona económica exclusiva,
-
cobertura de los daños causados exclusivamente por las condiciones específicas de Finlandia, es decir, por las adversas condiciones climáticas o geográficas (hielo, nieve, fuertes tormentas, arrecifes en aguas poco profundas) o por las focas y cormoranes, y sufridos por los buques y los artes, así como por los vehículos de transporte y remolque y otros equipos específicos utilizados para la pesca invernal.
(29)
Finlandia considera que esta modificación podría llevarse a cabo a más tardar el 31 de diciembre de 2012. Este plazo es necesario por dos motivos: en primer lugar, debe procederse a modificar la legislación que está actualmente en vigor y que constituye la base jurídica del régimen (Ley no 331 de 23 de julio de 1958) y, en segundo, se debe poner fin a los contratos vigentes suscritos en el marco del actual régimen. El nuevo Régimen de Seguros Pesqueros entraría en vigor el 1 de enero de 2013.
(30)
Como se ha indicado más arriba (12), las autoridades finlandesas confirmaron mediante carta de 19 de septiembre de 2011 su compromiso de modificar la legislación que constituye la base jurídica del régimen. Señalaron que, si la Comisión adoptaba su decisión final dentro de un plazo de tiempo razonable, podrían presentar una propuesta al Parlamento a principios de 2012, de forma que la ley pudiese entrar en vigor el 1 de enero de 2013. No obstante, señalaron que se deberá prever un período de transición para introducir las nuevas normas, ya que tendrán que realizarse cambios en las condiciones de los contratos de seguros. Estiman que los cambios de los contratos podrían estar concluidos para el 1 de enero de 2014 y que, a partir de esa fecha, podrían aplicarse las condiciones modificadas a la ayuda concedida a las compañías aseguradoras.
4.2. Observaciones de terceros interesados
(31)
La Comisión recibió observaciones de dos asociaciones de pescadores: Suoman Ammattikalastajaliitto y Katatalouden Keskuliitto. Al igual que las autoridades finlandesas, las dos asociaciones hacían hincapié en las condiciones específicas de la pesca en Finlandia y a la ausencia de oferta de seguros para los daños cubiertos. Una de ellas (Suoman Ammattikalastajaliitto) señalaba que la Comisión no ha facilitado ninguna prueba de que este régimen de ayuda pueda afectar a la competencia entre Estados miembros, y subrayaba en particular que, en la actualidad, la pesca profesional proporciona únicamente el 7 % del pescado que se consume en el país y que el sector pesquero y el mercado de productos de la pesca finlandeses dependen, por consiguiente, del pescado importado. Por este motivo, esta asociación considera carente de fundamento la conclusión preliminar expresada cuando se incoó el procedimiento.
(32)
Las asociaciones de seguros pesqueros expresan su apoyo asimismo a la posición manifestada por las autoridades finlandesas. Señalan que la actividad pesquera en aguas de Finlandia debe hacer frente a unas condiciones climáticas y geográficas muy específicas. Indican que este sistema de seguros se estableció debido a la inexistencia de una oferta de seguros del sector privado, que no estaba dispuesto a cubrir los riesgos asociados a la actividad pesquera por tratarse de una actividad de importancia marginal. Además, las asociaciones de seguros pesqueros tienen la obligación de asegurar a todos los pescadores que desarrollan su actividad en la zona de su competencia.
5. EVALUACIÓN DE LA AYUDA
5.1. Existencia de ayuda estatal
(33)
El artículo 107, apartado 1, del TFUE establece lo siguiente: «Salvo que los Tratados dispongan otra cosa, serán incompatibles con el mercado interior, en la medida en que afecten a los intercambios comerciales entre Estados miembros, las ayudas otorgadas por los Estados o mediante fondos estatales, bajo cualquier forma, que falseen o amenacen falsear la competencia, favoreciendo a determinadas empresas o producciones.».
(34)
Las indemnizaciones abonadas por las asociaciones de seguros pesqueros a las empresas pesqueras proceden en parte de los fondos concedidos a esas asociaciones por el Estado con cargo al presupuesto estatal. Dado que esas indemnizaciones suponen una ventaja financiera para las empresas del sector pesquero, deben considerarse una ventaja sectorial concedida a través de recursos estatales.
(35)
De acuerdo con la jurisprudencia del Tribunal de Justicia, el simple hecho de que la posición competitiva de una empresa quede reforzada respecto a otras empresas competidoras, al proporcionarle un beneficio económico que de otra forma no habría recibido en el curso normal de su actividad, indica un posible falseamiento de la competencia (13). Además, se considera que la ayuda para una empresa que actúa en un mercado abierto al comercio dentro de la Unión afecta al comercio entre los Estados miembros (14).
(36)
Dado que dentro de la Unión Europea hay un importante comercio de productos de la pesca, esta medida refuerza la posición de esas empresas en el mercado de la Unión y, por consiguiente, puede falsear o amenaza con falsear las condiciones de competencia y puede afectar al comercio dentro de la Unión (15). El hecho de que las importaciones sean superiores a las exportaciones o de que la mayor parte del pescado consumido proceda de otros países carece de importancia. Por el contrario, este hecho muestra que el mercado finlandés de productos de la pesca es muy abierto y apunta, por lo tanto, a que la ayuda a las empresas finlandesas refuerza su posición con respecto a las empresas establecidas en los restantes Estados miembros y falsea o amenaza con falsear la competencia. El incremento de la cantidad consumida de pescado importado en comparación con la cantidad consumida de pescado no importado no modifica la situación desde ese punto de vista; pone de relieve únicamente que las empresas finlandesas no ha llevado a cabo las adaptaciones necesarias para adecuarse a la evolución de las condiciones económicas propias del mercado de los productos de la pesca en Finlandia. En cualquier caso, esas empresas se benefician de una ayuda que favorece su posición en el mercado interior con respecto a las empresas extranjeras.
(37)
A la vista de lo anterior, puede concluirse que se cumplen las condiciones contempladas en el artículo 107, apartado 1, y que la indemnización abonada a las empresas pesqueras con cargo al presupuesto del Estado es una ayuda estatal en el sentido que se indica en el artículo 107, apartado 1, del TFUE.
5.2. Compatibilidad con el mercado interior
5.2.1. Características del régimen de ayuda
(38)
La finalidad del Régimen de Seguros Pesqueros es cubrir gastos que están parcialmente cubiertos por las primas de seguro. No es, en sí mismo, una ayuda para primas de seguro; su objetivo no es cubrir una parte de las primas de seguro, sino una parte de las reclamaciones de indemnización cursadas por las empresas a las asociaciones de seguros pesqueros.
(39)
No obstante, dado que las reclamaciones se presentan a las asociaciones, y estas tienen que abonar el importe admisible de los daños sufridos, la Comisión estima que el efecto de la ayuda es rebajar las primas que las empresas pesqueras tendrían que pagar si las asociaciones de seguros pesqueros afectadas no tuvieran la perspectiva de obtener fondos del Estado. Por consiguiente, su efecto es el mismo que el de un régimen de ayuda para primas de seguro. Así pues, este régimen puede considerarse un régimen de ayuda para primas de seguro.
5.2.2. Compatibilidad con el mercado interior
(40)
La Comisión no puede compartir la opinión de las autoridades finlandesas cuando afirman que la situación con respecto a las Directrices de 2004 y 2008 es comparable a la situación respecto a las de 1997, ya que en ninguna de ellas se establecen disposiciones sobre la ayuda para las primas de seguro. La supresión en 2004 de la disposición específica sobre esta ayuda, anteriormente recogida en las Directrices de 2001 (16), muestra que la Comisión, con la revisión de 2004, quiso poner de manifiesto con toda claridad que esta ayuda ya no podría beneficiarse en lo sucesivo de una excepción al principio de incompatibilidad de una ayuda estatal con el mercado interior ni podría considerarse compatible con él desde la fecha de entrada en vigor de las Directrices de 2004. Esta decisión se ha mantenido sin cambios en la revisión siguiente, es decir, en las Directrices de 2008.
(41)
Además, se ha producido un cambio en el marco general dentro del cual la Comisión evalúa la ayuda estatal para las primas de seguro. Este régimen de ayuda estatal fue considerado compatible por la Comisión en 2000 (17), en lo que respecta a las indemnizaciones derivadas de las condiciones específicas excepcionales de la climatología y las zonas costeras de Finlandia. Para llegar a esa decisión, la Comisión evocó en su argumentación la situación del sector agrario, pues tampoco existe ninguna disposición en las Directrices aplicables al mismo, pero la práctica de la Comisión ha sido adoptar una decisión positiva caso por caso para las medidas de ayuda relacionadas con los seguros contra los desastres naturales y los acontecimientos de carácter excepcional. En el año 2000, la Comisión clarificó su política, tanto para el sector agrario como para el sector pesquero, estableciendo los criterios que debían aplicarse para efectuar la evaluación (18) de ese tipo de ayuda en las respectivas Directrices. Desde entonces, esos criterios se han mantenido en las Directrices del sector agrario (19), pero se han suprimido en las del sector pesquero. Por consiguiente, aunque la Comisión, en el sector agrario, ha establecido criterios precisos para que la ayuda destinada a las primas de seguro se considere compatible con el mercado interior, estos criterios se han eliminado en las Directrices para el sector pesquero. En el caso de este último, la Comisión está obligada a acogerse al principio general de incompatibilidad de la ayuda estatal y a evaluar la compatibilidad o incompatibilidad de un régimen de ese tipo sobre la base de las disposiciones que puedan ser aplicables.
(42)
En las actuales Directrices, la disposición aplicable es la del punto 4.9, que establece que, en principio, son incompatibles las medidas de ayuda a las que no puedan aplicarse las disposiciones de los anteriores puntos, en los que se enumeran las distintas categorías de ayuda que pueden considerarse compatibles con el mercado interior.
(43)
No obstante, un régimen de ayudas puede excepcionalmente considerarse compatible si el Estado miembro demuestra que se ajusta a los distintos principios establecidos en las Directrices y responde a los objetivos de la política pesquera común.
(44)
En la respuesta remitida al incoarse el procedimiento, Finlandia presentó propuestas concretas para modificar el régimen de forma restrictiva (20). Además, justificó su mantenimiento, dada la existencia en el mercado de seguros de una disfunción en lo que concierne a la cobertura de una parte significativa de los daños.
(45)
En su carta adjunta a la respuesta, la Finanssialan Keskusliitto (Confederación Finlandesa del Sector Financiero) reconocía que no está en condiciones de cubrir todos los daños que ahora cubren las asociaciones de seguros pesqueros. La cobertura sería muy parcial o, en algunos casos (por ejemplo, en el de los daños a los artes), resultaría imposible. Las compañías de seguros no consideran estos daños asegurables o, si los aseguraran, la cuantía de las primas no sería razonable.
(46)
Este hecho demuestra que las asociaciones de seguros pesqueros no pueden falsear la competencia con respecto a las compañías de seguros privadas. Se constata en Finlandia la existencia de una disfunción del mercado en lo que respecta a la cobertura de estos daños por parte de las compañías de seguros privadas.
(47)
La Comisión considera que una ayuda estatal que suple una disfunción del mercado puede considerarse compatible con el mercado interior cuando cumple objetivos de interés común. Ello se ajusta a los requisitos del punto 4.9 de las Directrices, en lo relativo al cumplimiento de los principios establecidos en ellas y de los objetivos de la política pesquera común.
(48)
El objetivo de la política pesquera común es garantizar una explotación de los recursos acuáticos vivos que facilite unas condiciones económicas, medioambientales y sociales sostenibles (21). En opinión de la Comisión, este régimen, modificado del modo descrito por Finlandia, contribuye a facilitar esas condiciones. Junto a la aplicación de las normas de conservación y gestión para la explotación de los recursos, permitiría la continuación de la actividad pesquera en las condiciones específicas de las aguas costeras de Finlandia, entre las que se incluyen los daños ocasionados a los equipos (redes de pesca) por las focas y, en ocasiones, los cormoranes. Este régimen contribuiría a proporcionar unas adecuadas condiciones económicas, medioambientales y sociales a las empresas pesqueras que deben hacer frente a las limitaciones específicas del ejercicio de la pesca en estas aguas. También contribuiría a conservar el tejido socioeconómico de las comunidades costeras afectadas.
(49)
La Comisión observa, asimismo, que este régimen de ayuda, una vez modificado, tampoco ofrecerá una indemnización íntegra por los daños de que se trate. Se mantiene el sistema actual, el cual consta, en primer lugar, de una franquicia, y, en segundo, de un reembolso únicamente parcial de la indemnización que se abona (22). Por consiguiente, sigue existiendo, tal como exige el punto 3.3 de las Directrices, una contrapartida para el beneficiario del régimen de ayuda.
(50)
Por último, la Comisión estima aceptable el período que Finlandia considera necesario para modificar el régimen (23). Teniendo en cuenta el proceso legislativo que se debe poner en marcha, se considera razonable para la entrada en vigor de la legislación que modifique la base jurídica actual del régimen el plazo del 1 de enero de 2013. Además, en ese momento, los contratos de seguros vigentes entre las empresas pesqueras y las asociaciones de seguros pesqueros se habrán renovado a largo de 2012 en las condiciones aplicables en esa fecha, y su expiración se producirá durante el año 2013. Es razonable permitir que estos contratos se mantengan hasta el momento de su expiración en las condiciones acordadas. A continuación, se renovarán en 2013 con arreglo a las condiciones aplicables en ese momento. Por consiguiente, está justificado el plazo final del 31 de diciembre de 2013, con entrada en vigor al día siguiente, es decir, el 1 de enero de 2014, de los contratos adaptados.
6. CONCLUSIÓN
(51)
A la vista del análisis anterior, la Comisión concluye que el Régimen de Seguros Pesqueros puede considerarse compatible con el mercado interior, una vez modificado de conformidad con los principios siguientes:
-
exclusión de los buques que practican la pesca en mar abierto, lo que, en la práctica, supone la exclusión de los buques de más de 12 m de eslora,
-
admisibilidad limitada a los daños que se hayan producido en aguas territoriales de Finlandia o en su zona económica exclusiva,
-
cobertura de los daños causados exclusivamente por las condiciones específicas de Finlandia, es decir, por las adversas condiciones climáticas o geográficas (hielo, nieve, fuertes tormentas, arrecifes en aguas poco profundas) o por las focas y cormoranes, y sufridos por los buques y los artes, así como por los vehículos de transporte y remolque y otros equipos específicos utilizados para la pesca invernal.
(52)
La Comisión toma nota del compromiso de las autoridades finlandesas de modificar la base jurídica del citado régimen de ayuda a más tardar el 1 de enero de 2013, con objeto de que las condiciones de los contratos de seguros se modifiquen a más tardar el 1 de enero de 2014.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
1. El actual régimen de ayudas denominado «Régimen de Seguros Pesqueros», que fue sometido a una propuesta de medidas apropiadas tras la revisión de las Directrices para el examen de las ayudas estatales en el sector de la pesca y la acuicultura, es compatible con el mercado interior, una vez modificado de conformidad con los siguientes compromisos adquiridos por Finlandia:
-
exclusión de los buques que practican la pesca en mar abierto, lo que, en la práctica, supone la exclusión de los buques de más de 12 m de eslora,
-
admisibilidad limitada a los daños que se hayan producido en aguas territoriales de Finlandia o en su zona económica exclusiva,
-
cobertura de los daños causados por las condiciones específicas de Finlandia, es decir, por las adversas condiciones climáticas o geográficas (hielo, nieve, fuertes tormentas, arrecifes en aguas poco profundas) o por las focas y cormoranes, y sufridos por los buques y los artes, así como por los vehículos de transporte y remolque y otros equipos específicos utilizados para la pesca invernal.
2. Las disposiciones jurídicas para la modificación de este régimen entrarán en vigor a más tardar el 1 de enero de 2013 y los contratos de seguros correspondientes, celebrados sobre la base de las mismas, entrarán en vigor a más tardar el 1 de enero de 2014.
Artículo 2
El destinatario de la presente Decisión será la República de Finlandia.
Hecho en Bruselas, el 11 de enero de 2012.