ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 5. dubna 2011
o opatřeních C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 a N 19/10), která provedl nizozemský stát ve prospěch skupiny ABN AMRO NV (vytvořené po spojení společností Fortis Bank Nederland a ABN AMRO N)
(oznámeno pod číslem K(2011) 2114)
(Pouze anglické znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/823/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek (1) v souladu s čl. 108 odst. 2 Smlouvy, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dne 3. října 2008 získal nizozemský stát společnost Fortis Bank Nederland (dále jen „FBN“) (nizozemskou bankovní dceřinou společnost finanční holdingové společnosti Fortis SA/NV (2)), včetně aktiv ABN AMRO Holding ve vlastnictví společnosti FBN (dále jen „ABN AMRO N“) za částku ve výši 12,8 miliardy EUR. V rámci této transakce nizozemský stát rovněž nahradil Fortis Bank SA/NV, belgickou bankovní dceřinou společnost společnosti Fortis SA/NV, jakožto věřitele, pokud jde o půjčky poskytnuté společnosti FBN v nominální hodnotě 16,1 miliardy EUR (3). Nizozemský stát poskytl společnosti FBN rovněž krátkodobou likvidní facilitu ve výši 45 miliard EUR a souhlasil s odškodněním společnosti Fortis SA/NV za náklady a povinnosti vyplývající z dohody akcionářů konsorcia. Dohoda akcionářů konsorcia popisovala práva a povinnosti tří finančních institucí (Fortis SA/NV, Banco Santander a Royal Bank of Scotland (dále jen „RBS“) neboli tří „členů konsorcia“), které se společně ucházely o společnost ABN AMRO Holding prostřednictvím nově založeného právního subjektu „RFS Holdings“. Dne 7. října 2008 oznámil nizozemský stát Komisi svá opatření ze dne 3. října 2008 (konkrétně nabytí společnosti FBN za částku 12,8 miliardy EUR, novaci dlouhodobých půjček v nominální hodnotě 16,1 miliardy EUR a krátkodobou likvidní facilitu ve výši 45 miliard EUR, dále jen „integrované transakce ze dne 3. října 2008“) jako opatření, která nepředstavují státní podporu, s cílem získat ohledně těchto opatření právní jistotu. Jelikož opatření již byla provedena, zaevidovala Komise tento případ jako případ NN (tj. NN53b/08).
(2)
Během jednání vedoucích k nabytí společnosti FBN dne 3. října 2008 vycházel nizozemský stát z externí zprávy o ocenění vypracované […] (4), jejíž kopie byla Komisi zaslána dne 15. října 2008.
(3)
Dopisem ze dne 30. října 2008 sdělila Komise nizozemskému ministerstvu financí svůj předběžný názor, že se zdá, že opatření ze dne 3. října 2008 představují státní podporu pro společnost FBN. Dne 20. listopadu 2008 se uskutečnila schůzka útvarů Komise a nizozemského státu.
(4)
Dne 21. listopadu 2008 se nizozemský stát oficiálně rozhodl, že společnosti FBN a ABN AMRO N neponechá jako samostatné subjekty, nýbrž že v souladu s dřívějšími plány společnosti Fortis SA/NV obě společnosti sloučí (dále jen „spojení“).
(5)
Dne 3. prosince 2008 přijala Komise rozhodnutí (5) (dále jen „rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008“), v němž prohlásila opatření nizozemského státu ze dne 3. října 2008 ve prospěch Fortis Bank SA/NV za státní podporu, která je slučitelná se společným trhem. Ve 4. bodě odůvodnění uvedeného rozhodnutí se však výslovně uvádělo, že Komise v samostatném řízení posoudí, zda opatření provedená dne 3. října 2008 obsahovala podporu rovněž pro společnost FBN.
(6)
Dne 17. prosince 2008 informoval nizozemský stát Komisi o svém záměru získat od společnosti FBN společnost ABN AMRO N za částku ve výši 6,5 miliardy EUR. K akvizici došlo dne 24. prosince 2008. Dne 2. února 2009 nizozemské orgány z důvodu právní jistoty oznámily tuto akvizici Komisi jako opatření, které nepředstavuje státní podporu.
(7)
Dne 24. prosince 2008 podepsaly společnosti RBS a Banco Santander a nizozemský stát dodatek k dohodě akcionářů konsorcia, na jehož základě nahradil nizozemský stát v této dohodě společnost Fortis SA/NV.
(8)
Dne 6. března 2009 zaslal nizozemský stát Komisi zprávu o hloubkové kontrole (6) nabytých podniků, která byla na žádost nizozemského státu vyhotovena […].
(9)
Rozhodnutím ze dne 8. dubna 2009 (dále jen „rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009“) zahájila Komise s ohledem na údajnou podporu poskytnutou společnostem FBN a ABN AMRO N řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy s číslem jednacím C11/09 (ex-NN53b/08).
(10)
Dne 6. května 2009 obdržela Komise stížnost od společnosti Van Lanschot Bank (dále jen „stěžovatel“), nizozemského konkurenta společností FBN a ABN AMRO N. Tento dopis předala Komise nizozemskému státu dne 22. července 2009 a požádala jej, aby se k němu vyjádřil. Nizozemský stát požádal dne 20. srpna 2009 o prodloužení lhůty a dne 22. září 2009 zaslal velmi podrobnou odpověď na stížnost. Stěžovatel poskytl další informace v dopisech ze dne 21. srpna 2009 a 28. srpna 2009. Tyto dopisy byly nizozemskému státu předány dne 23. září 2009 a nizozemský stát na ně odpověděl dne 29. října 2009.
(11)
Dne 15. května 2009 zaslal nizozemský stát Komisi dopis, v němž odpověděl na řadu otázek uvedených v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009. Podrobná odpověď týkající se podstaty (s ohledem na niž si nizozemský stát vyžádal více času) byla Komisi zaslána dne 11. srpna 2009.
(12)
V pracovním dokumentu zaslaném dne 15. června 2009 a během následné schůzky s Komisí dne 16. června 2009 informoval nizozemský stát Komisi o svém záměru provést plán rekapitalizace v hodnotě 2,5 miliardy EUR, což společnosti ABN AMRO N umožní oddělit se od své mateřské společnosti ABN AMRO Bank (7). Během této schůzky nizozemský stát uvedl, že po prvním kapitálovém vkladu ve výši 2,5 miliardy EUR budou zapotřebí další opatření, jež však ještě nelze vyčíslit.
(13)
V rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 vyzvala Komise nizozemský orgán finančního dohledu (dále jen „DNB“), aby se vyjádřil k bonitě společností FBN resp. ABN AMRO N. Požadované informace o společnosti FBN obdržela Komise v dopise ze dne 18. června 2009 a aktuální informace dne 5. ledna 2010. Dne 20. ledna 2010 předal nizozemský stát dopis DNB týkající se společnosti ABN AMRO N.
(14)
Dne 6. července 2009 zaslala společnost ABN AMRO Bank (mateřská společnost společnosti ABN AMRO N) Komisi dopis s připomínkami k rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009. Tento dopis byl dne 22. července 2009 předán nizozemskému státu a nizozemský stát na něj odpověděl dne 22. září 2009.
(15)
Dne 9. července 2009 nizozemský stát Komisi informoval, že společnost FBN splatila veškeré krátkodobé financování ve výši 45 miliard EUR, které od nizozemského státu obdržela v rámci likvidní facility dne 3. října 2008.
(16)
Dne 15. července 2009 informoval nizozemský stát Komisi o plánech společnosti FBN na získání společnosti Fortis Clearing Americas (dále jen „FCA“) od společnosti Fortis Bank SA/NV.
(17)
Dne 17. července 2009 oznámil nizozemský stát oficiálně plán s rekapitalizačními opatřeními v hodnotě 2,5 miliardy EUR (8), který se skládal ze swapu úvěrového selhání s účinkem v podobě snížení kapitálových požadavků o 1,7 miliard EUR (dále jen „nástroj k snížení kapitálových požadavků“) a povinně převoditelných cenných papírů v hodnotě 800 milionů EUR. Tato opatření byla původně zaevidována pod číslem jednacím N429/09, jelikož však tato opatření byla provedena dříve, než o nich Komise rozhodla, byl případ převeden z rejstříku oznámených podpor do rejstříku neoznámených podpor (pod číslem NN2/10).
(18)
Dne 10. září 2009 zaslal nizozemský stát Komisi pracovní dokument s aktuálními informacemi o procesu rozdělování, v němž se rovněž uvádělo, že budou nevyhnutelná další (nevyčíslená) opatření státní podpory.
(19)
Během schůzky s Komisí dne 9. listopadu 2009 nizozemský stát uvedl, že společnosti FBN a ABN AMRO N budou potřebovat další opatření v hodnotě 4,39 miliardy EUR, což celkovou částku opatření (včetně opatření oznámených dne 17. července 2009) zvyšuje na celkem 6,89 miliardy EUR. Opatření byla blíže rozvedena v dodatku ze dne 10. listopadu 2009 k pracovnímu dokumentu ze dne 10. září 2009 a v dodatečné vysvětlivce ze dne 13. listopadu 2009.
(20)
Dne 26. listopadu 2009 poskytl nizozemský stát Komisi zprávu […] s připomínkami k transakci ze dne 24. prosince 2008. Podání obsahovalo rovněž některé podkladové materiály vysvětlující […].
(21)
Dne 4. prosince 2009 předal nizozemský stát Komisi první verzi (9) plánu restrukturalizace skupiny ABN AMRO, nového subjektu vzniklého spojením společností FBN a ABN AMRO N (dále jen „plán restrukturalizace z prosince 2009“). V tomto plánu byla popsána strategie nového subjektu a rovněž uvedeny finanční výhledy pro základní scénář.
(22)
Dne 14. ledna 2010 oznámil nizozemský stát oficiálně nová opatření státní podpory ve výši 4,39 miliardy EUR kromě opatření, která byla oznámena již v červenci 2009. Nová opatření zaevidovala Komise pod číslem N19/2010.
(23)
Rozhodnutím ze dne 5. února 2010 (dále jen „rozhodnutí ze dne 5. února 2010“) Komise rozhodla o rozšíření vyšetřovacího řízení C11/09 tak, aby zahrnovalo opatření zaevidovaná pod čísly NN2/10 a N19/10. V uvedeném rozhodnutí Komise tato opatření dočasně schválila jako podporu na záchranu do dne 31. července 2010. Nizozemský stát zaslal Komisi dopis se závazkem týkajícím se zákazu cenového vedení, který platil do konce roku 2010.
(24)
Dne 23. března 2010 obdržela Komise odpověď nizozemského státu (v níž požadoval prodloužení lhůty) na rozhodnutí ze dne 5. února 2010. Nizozemský stát poskytl rovněž další informace o plánu restrukturalizace nové skupiny ABN AMRO z prosince 2009, mimo jiné finanční výhledy pro pesimistický scénář.
(25)
Dne 8. dubna 2010 položila Komise další otázky, které byly zodpovězeny dne 7. května 2010. Dne 26. května 2010 poskytl nizozemský stát Komisi rovněž další informace o křížových závazcích vyplývajících z realizace nápravného opatření v souvislosti se spojením (10). Téhož dne odeslala Komise e-mail s dalšími dotazy, jež byly zodpovězeny dne 9. června 2010.
(26)
Dne 20. července 2010 požádal nizozemský stát Komisi o prodloužení dočasného schválení opatření podpory na záchranu, jež bylo zaevidováno pod čísly NN2/10 a N19/10. Nizozemský stát zaslal rovněž dopis, v němž byl závazek týkající se zákazu cenového vedení prodloužen do 30. června 2011 nebo do data přijetí konečného rozhodnutí Komise, podle toho co nastane dříve.
(27)
Dne 30. července 2010 rozhodla Komise o prodloužení dočasného schválení opatření podpory na záchranu, která byla zaevidována pod čísly jednacími NN2/10 a N19/10, dokud nedokončí své šetření C11/09.
(28)
Dne 20. srpna 2010 zaslal nizozemský stát Komisi dokument, v němž byla podrobně vysvětlena jeho strategie odchodu.
(29)
Dne 5. října 2010 poskytl nizozemský stát obchodní plán pro divizi soukromých kapitálových fondů v rámci skupiny ABN AMRO. Podobný plán pro divizi skupiny ABN AMRO „Energetika, komodity a doprava“ byl Komisi zaslán dne 10. ledna 2010.
(30)
Dne 15. října 2010 skupina ABN AMRO oznámila, že uplatní možnost vypovězení a ke dni 31. října 2010 nástroj k snížení kapitálových požadavků ukončí.
(31)
Dne 8. listopadu 2010 zaslal nizozemský stát aktualizovaný plán restrukturalizace skupiny ABN AMRO ze dne 4. prosince 2009 (dále jen „plán restrukturalizace z listopadu 2010“), jenž byl datován dne 29. října 2010. Dne 10. ledna 2011 zaslal nizozemský stát dokument, v němž byly objasněny aktualizované výhledy skupiny ABN AMRO ze dne 8. listopadu 2010 v porovnání s původními výhledy ze dne 4. prosince 2009.
(32)
Během řízení došlo mezi zástupci nizozemského státu, společností ABN AMRO N a FBN a Evropské komise k četným výměnám informací, telekonferencím a schůzkám.
2. PODROBNÝ POPIS PŘÍJEMCŮ A OPATŘENÍ
2.1 Založení skupiny ABN AMRO
(33)
Na jaře 2007 vytvořili členové konsorcia nový právní subjekt „RFS Holdings“ za účelem nabytí společnosti ABN AMRO Holding.
(34)
Členové konsorcia hodlali společnost ABN AMRO Holding rozdělit na tři části a opatření týkající se tohoto rozdělení byla uvedena v dohodě akcionářů konsorcia.
(35)
S cílem usnadnit rozdělení vytvořili členové konsorcia tzv. „trackingové akcie“ představující ekonomické vlastnictví podniků přidělené jednotlivým členům konsorcia. V důsledku toho se společnosti RBS, Banco Santander a Fortis SA/NV staly ekonomickými (11) vlastníky tzv. podílu R, podílu S a podílu N („ABN AMRO R“, „ABN AMRO S“ a „ABN AMRO N“).
(36)
Společnost ABN AMRO R zahrnovala mimo jiné obchodní jednotku (dále jen „OJ“) Světové podniky a trhy, OJ Asie, OJ Globální transakční služby a mezinárodní síť, zatímco ABN AMRO S zahrnovala mimo jiné OJ Latinská Amerika a OJ Antonveneta (Itálie).
(37)
Společnost ABN AMRO N zahrnovala obchodní jednotky Nizozemsko a Soukromé bankovnictví a rovněž mezinárodní skupinu Diamond and Jewelry.
(38)
Položky, které nebyly přiděleny jednotlivým členům konsorcia, byly spojeny v tzv. podílu ABN AMRO Z (dále jen „ABN AMRO Z“), přičemž tato společnost odpovídala například za funkce ústředí. Každý člen konsorcia měl ve společnosti ABN AMRO Z poměrnou kapitálovou účast (12).
(39)
Dne 3. října 2008 získal nizozemský stát od společnosti Fortis Bank SA/NV společnost FBN za částku ve výši 12,8 miliardy EUR. V důsledku této akvizice se nizozemský stát stal rovněž nepřímým vlastníkem společnosti ABN AMRO N, jelikož společnost FBN byla (v rámci Fortis Bank SA/NV) právoplatným vlastníkem společnosti ABN AMRO N. Dne 3. října 2008 se nizozemský stát rovněž zavázal, že společnost Fortis SA/NV odškodní za jakékoli poplatky, jež by musela tato společnost uhradit v důsledku své další účasti na dohodě akcionářů konsorcia. Dne 24. prosince 2008 podepsaly společnosti RBS a Banco Santander a nizozemský stát dodatek k dohodě akcionářů konsorcia, na jehož základě nizozemský stát nahradil v dohodě akcionářů konsorcia společnost Fortis SA/NV.
(40)
Dne 24. prosince 2008 získal nizozemský stát od společnosti FBN společnost ABN AMRO N za částku 6,5 miliardy EUR, čímž se stal přímým vlastníkem této společnosti. Před touto akvizicí ovládal nizozemský stát společnost ABN AMRO N nepřímo prostřednictvím společnosti FBN.
(41)
Schéma č. 1:
Oddělení společnosti ABN AMRO N
(42)
Dne 21. listopadu 2008 se nizozemský stát rozhodl, že společnosti ABN AMRO N a FBN spojí (což byl nerealizovaný záměr společnosti Fortis SA/NV). Spojení bylo možno provést až poté, co byla společnost ABN AMRO N oddělena od své mateřské společnosti ABN AMRO Bank. Jako první krok byly činnosti společnosti ABN AMRO N převedeny na nový právní subjekt v rámci společnosti ABN AMRO Bank, který byl nazván ABN AMRO II.
(43)
Dne 6. února 2010 byl subjekt ABN AMRO II oddělen (jak je popsáno v 41. bodě odůvodnění) a přejmenován na ABN AMRO Bank. Současně byl právní subjekt dříve nazývaný ABN AMRO Bank přejmenován na „Royal Bank of Scotland NV“ (dále jen „RBS NV“) (viz výše uvedené schéma).
(44)
Než se mohl nový subjekt, ABN AMRO Bank, spojit se společností FBN, bylo nutno provést nejprve nápravné opatření v souvislosti se spojením. Když společnost Fortis SA/NV získala v roce 2007 ABN AMRO N, dospěla Komise k závěru (13) (dále jen „rozhodnutí o spojení“), že by spojení společností ABN AMRO N a FBN vedlo k problémům způsobeným vysokou koncentrací na nizozemském bankovním trhu, zejména v segmentech komerčního bankovnictví a faktoringu.
(45)
K odstranění těchto problémů vyplývajících ze spojení se společnost Fortis SA/NV zavázala odprodat řadu činností (konkrétně divizi faktoringu IFN a činnosti „New HBU“ v oblasti komerčního bankovnictví) společnosti Deutsche Bank. Když nizozemský stát získal dne 3. října 2008 společnosti FBN a ABN AMRO N, společnost Fortis SA/NV dosud nedokončila zamýšlený prodej New HBU a IFN společnosti Deutsche Bank. Jakmile se nizozemský stát rozhodl přikročit ke spojení společností FBN a ABN AMRO N, obnovil jednání s Deutsche Bank (14). Prodej New HBU a IFN společnosti Deutsche Bank byl uzavřen dne 1. dubna 2010.
(46)
New HBU měla celková aktiva ve výši [10 - 20] miliard EUR a zaměstnávala přibližně [1 000 - 1 500] pracovníků v přepočtu na plné pracovní úvazky. Subjekt New HBU zahrnoval Hollandsche Bank Unie (dále jen „HBU“) (obchodní banka ve vlastnictví společnosti ABN AMRO N), některá prodejní místa ABN AMRO (13 z celkem 78) a některé útvary ABN AMRO pro korporátní klientelu (2 z celkem 5).
(47)
Společnosti ABN AMRO Bank a FBN se dne 1. července 2010 oficiálně spojily a vytvořily skupinu ABN AMRO, jak je popsáno ve schématu č. 2 v 49. bodě odůvodnění.
(48)
Nizozemský stát převedl správu svého podílu ve společnosti ABN AMRO Z na novou společnost ABN AMRO Bank, jelikož nechtěl vyhradit zdroje na každodenní řízení této účasti. Nizozemský stát však zůstal právoplatným vlastníkem společnosti ABN AMRO Z a má nárok na veškeré potenciální zisky a odpovídá za veškeré potenciální ztráty společnosti ABN AMRO Z (15).
(49)
Schéma č. 2:
Založení skupiny ABN AMRO
2.2 Příjemci
2.2.1 Ekonomické činnosti společností ABN AMRO N a ABN AMRO Z
(50)
Společnost ABN AMRO N - samostatně třetí největší banka v Nizozemsku za Rabobank a ING - sestávala z OJ Nizozemsko a OJ Soukromé bankovnictví.
(51)
První obchodní jednotka, OJ Nizozemsko, poskytovala služby retailového a komerčního bankovnictví prostřednictvím sítě 510 bankovních poboček a 78 poradenských center a rovněž prostřednictvím alternativních kanálů, jako je Internet, ATM (16) a střediska telefonických služeb. OJ Nizozemsko zaměstnávala přibližně 19 000 pracovníků v přepočtu na plné pracovní úvazky.
(52)
V oblasti retailového bankovnictví měla OJ Nizozemsko franšízu s mnoha zákazníky, která byla rozdělena na „hromadné retailové bankovnictví“ (více než [3,5 - 5] milionů zákazníků) a „prémiové bankovnictví“ (více než [250 000 - 420 000] zákazníků) (17) a která nabízela širokou škálu produktů (např. spoření, investice, hypotéky, pojištění, půjčky z kreditních karet a platební služby).
(53)
V oblasti komerčního bankovnictví obsluhovala společnost ABN AMRO N [300 000 - 400 000] zákazníků z řad MSP (18) a [9 000 - 21 000] větších korporátních zákazníků (ačkoliv podle podmínek dohody akcionářů konsorcia byli větší zákazníci společnosti ABN AMRO Bank přiděleni společnosti RBS) se širokou škálou produktů (např. úvěry, správa plateb a hotovosti, spoření, finanční správa, řízení rizik a správa pojištění, složitá finanční řešení a produkty, leasing a faktoring).
(54)
Druhá obchodní jednotka, OJ Soukromé bankovnictví, se zaměřovala na fyzické osoby s čistým investovatelným majetkem ve výši více než 1 milionu EUR, a to s různými produkty v oblasti správy majetku a realitního plánování. OJ Soukromé bankovnictví vytvořila prostřednictvím organického růstu dobře rozvinutou síť v Nizozemsku a ve Francii a prostřednictvím akvizic v Německu (Delbrück Bethmann Maffei) a v Belgii (Bank Corluy). OJ Soukromé bankovnictví zahrnovala rovněž francouzský společný podnik v oblasti pojišťovnictví Neuflize Vie.
(55)
Podniky, které nizozemský stát nabyl ke dni 3. října 2008, zahrnovaly rovněž mezinárodní skupinu Diamond and Jewelry, což je divize vyhrazená pro společnosti, které působí v oblasti výroby klenotů a obchodování s diamanty.
(56)
Společnost ABN AMRO Z neobsahovala žádná provozní aktiva, zahrnovala však mimo jiné daňová aktiva, řadu účastí (mimo jiné v Saudi Hollandi Bank) a zbývající portfolio soukromých kapitálových fondů. Pokud jde o závazky, existovala rezerva na vypořádání závazků vůči Ministerstvu spravedlnosti USA, další rezervy (související částečně se zaměstnanci) a mezipodnikové financování aktiv společnosti. Jak je uvedeno v poznámce pod čarou č. 11, podíl, který ve společnosti ABN AMRO Z vlastní nizozemský stát, činí 33,81 %.
(57)
V tabulce č. 1 je shrnuta řada formálních hlavních finančních údajů společnosti ABN AMRO N:
Tabulka č. 1
Hlavní finanční údaje společnosti ABN AMRO N (v milionech EUR)
2008
2009
Celkový provozní příjem (19)
5 189
4 899
Čistý zisk
471
(117)
Návratnost vlastního kapitálu
6,7 %
-2,7 %
Poměr nákladů a příjmů
73 %
77,5 %
Celková aktiva
183 539
202 084
Celkový vlastní kapitál
7 044
4 278 (20)
Rizikově vážená aktiva (RWA) (21)
91 700
74 973 (22)
Podíl kapitálu Tier 1
9,4 %
10,2 % (23)
Celkový kapitálový poměr neboli poměr rizikového kapitálu a rizikově vážených aktiv (ukazatel BIS)
12,6 %
14,8 %
Stálé financování/nelikvidní aktiva
107 %
110 %
Zdroj: ABN AMRO Bank NV, roční přehled za rok 2009, kromě ABN AMRO Z a konsolidace soukromých kapitálových fondů, avšak včetně New HBU.
(58)
Za finanční rok 2009 vykázala ABN AMRO N ztrátu ve výši 117 milionů EUR. Tato ztráta byla zapříčiněna vyšším znehodnocením úvěrů, tlakem na úrokové rozpětí, vyššími poplatky souvisejícími s nizozemským systémem pojištění vkladů a náklady na rozdělení a integraci (24). Po vyloučení nákladů na rozdělení a integraci by společnost ABN AMRO N vykázala za rok 2009 malý čistý zisk ve výši 52 milionů EUR.
2.2.2 Společnost Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
Samostatně byla společnost FBN čtvrtou největší bankou na nizozemském trhu (po Rabobank, ING a ABN AMRO N, avšak před SNS REAAL).
(60)
Nizozemský stát (a předtím Fortis SA/NV) držel přímo 92,6 % akcií společnosti FBN, přičemž zbývající podíl ve výši 7,4 % ve formě prioritních akcií vlastnil investiční prostředek Fortis FBN(H) Preferred Investments BV. Nizozemský stát vlastnil v tomto investičním prostředku 70 % akcií, zatímco zbývajících 30 % bylo v rukou řady soukromých investorů (25). Prioritní akcie v soukromém vlastnictví měly nominální hodnotu ve výši 210 milionů EUR a (nekumulativní) dividendu ve výši 5,85 % (26).
(61)
Činnosti společnosti FBN byly rozděleny do tří segmentů - retailové bankovnictví, soukromé bankovnictví a obchodní bankovnictví.
(62)
Činnosti v oblasti retailového bankovnictví zahrnovaly tradiční činnosti v této oblasti (se sítí 157 poboček, [2 - 3] miliony zákazníků z řad fyzických osob a [20 000 - 60 000] zákazníků z řad malých a středních podniků), avšak rovněž Directbank (která prostřednictvím zprostředkovatelů nabízela hypoteční řešení) a produkty v oblasti financování spotřebitelských úvěrů a platebních karet Alfam resp. ICS.
(63)
Soukromé bankovnictví se rozvíjelo především pod značkou Fortis Mees Pierson a na segmentovaném základě nabízelo služby v oblasti správy majetku (realitní plánování, investice, úvěry a pojištění) pro [15 000 - 40 000] zákazníků v celém Nizozemsku.
(64)
V oblasti obchodního bankovnictví rozlišovala společnost FBN sedm různých dílčích divizí. V divizi „Komerční bankovnictví“ (1) měla společnost FBN 23 obchodních středisek, která nabízela různé produkty společnostem s obratem do výše 250 milionů EUR. Společnosti s obratem vyšším než 250 milionů EUR a rovněž veřejný sektor byly obsluhovány jinou divizí, „Korporátní a veřejné bankovnictví“ (2). Existovaly rovněž dílčí divize „Investiční bankovnictví“ (3) (27), „Specializované finanční služby“ (4) (28), „Energetika, komodity a doprava“ (5), „Světové trhy a institucionální bankovnictví“ (6) (29) a „Clearingové fondy a úschova“ (7) (30).
(65)
V tabulce č. 2 je shrnuta řada hlavních finančních údajů společnosti FBN:
Tabulka č. 2
Hlavní finanční údaje společnosti FBN
(v milionech EUR)
2006
2007
2008 (31)
2009
Celkový provozní příjem
3 473
3 553
3 096
2 171
Čistý zisk
1 157
1 296
-18 486
406
Návratnost vlastního kapitálu (norm.) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Poměr nákladů a příjmů
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Celková aktiva
209 749
272 378
184 203
189 785
Celkový vlastní kapitál
5 910
21 763
2 944
4 716
Rizikově vážená aktiva
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Podíl kapitálu Tier 1
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Celkový kapitálový poměr
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Poměr úvěrů k vkladům
167 %
237 %
208 %
Zdroj: výroční zprávy společnosti FBN za roky 2008/2009.
(66)
V roce 2008 vykázala společnost FBN ztrátu ve výši 18,5 miliardy EUR, tato ztráta však byla do značné míry spojena s mimořádnými položkami. Společnost musela vykázat čistou ztrátu ze své účasti ve společnosti RFS Holdings a jejího prodeje ve výši 16,8 miliard EUR a rovněž jí vznikla škoda ve výši 922 milionů EUR (po odečtení daní) v divizi Prime Fund Solutions kvůli Madoffově podvodu (34). Čistý základní zisk po vyloučení těchto prvků činil 604 milionů EUR a byl dosažen téměř výlučně v prvním pololetí roku 2008.
(67)
V roce 2009 docílila společnost FBN čistý zisk ve výši 406 milionů EUR, čemuž napomohly dva mimořádné výnosy (hotovostní vyrovnání se společností Fortis Capital ve výši 362,5 milionu EUR a snížení rezerv o 16 milionů EUR v souvislosti s Madoffovým podvodem). Čistý základní zisk se snížil na 27 milionů EUR (35) (z částky ve výši 604 milionů EUR v roce 2008).
2.2.3 Skupina ABN AMRO
(68)
Skupina ABN AMRO, která vznikla spojením společností FBN a ABN AMRO Bank (tj. činnosti společnosti ABN AMRO N) dne 1. července 2010, seskupuje veškeré činnosti společností FBN a ABN AMRO N ve dvou zvláštních obchodních jednotkách, „Retailové a soukromé bankovnictví“ a „Komerční a obchodní bankovnictví“. Skupina měla v roce 2008 formální provozní příjem ve výši 7,15 miliardy EUR a formální celková aktiva ve výši 360 miliard EUR. Podle nejnovějších údajů (36) má skupina ABN AMRO celkový vlastní kapitál podle IFRS (37) ve výši 11,7 miliard EUR.
(69)
Skupina ABN AMRO je náležitě diverzifikována s provozním příjmem ve výši 4,2 miliardy EUR v oblasti „retailového a soukromého bankovnictví“ a s provozním příjmem ve výši 2,8 miliardy EUR v oblasti „komerčního a obchodního bankovnictví“. Ze zeměpisného hlediska pochází převážná část příjmů skupiny ABN AMRO (konkrétně [65 - 95] % celkové výše) z Nizozemska.
(70)
V oblasti „retailového a soukromého bankovnictví“ má integrovaná skupina ABN AMRO podíly na trhu ve výši [15 - 20] %, pokud jde o „hromadné retailové bankovnictví“, a [15 - 20] % (38) v případě „prémiového bankovnictví“ (39), což z ní činí třetí největší subjekt na nizozemském bankovním trhu z hlediska podílu na trhu. V oblasti soukromého bankovnictví (se značkou ABN AMRO Mees Pierson) je skupina ABN AMRO zdaleka největším subjektem na nizozemském trhu s podílem na trhu ve výši přibližně [30 - 40] % (40). V oblasti „komerčního a obchodního bankovnictví“ činí podíl skupiny ABN AMRO na trhu přibližně [15 - 25] % (41).
(71)
Skupina ABN AMRO již nezahrnuje New HBU a činnosti IFN v oblasti faktoringu, jež byly dne 1. dubna 2010 odprodány v rámci nápravného opatření v souvislosti se spojením.
(72)
Jako součást procesu restrukturalizace byly odprodány rovněž dvě malé divize společnosti FBN (konkrétně Intertrust a Prime Fund Solutions (dále jen „PFS“)) a tyto již nejsou součástí skupiny ABN AMRO.
(73)
V září 2009 prodala společnost FBN (a její partner Banque Générale du Luxembourg (dále jen „BGL“) (42)) divizi Intertrust specialistovi na soukromé kapitálové fondy, společnosti Waterland. Divize Intertrust je jedním z největších aktérů v oblasti celosvětové správy svěřeného majetku a řízení společností. Zaměstnává 1 000 odborníků v 19 zemích a má provozní příjem ve výši […] milionů EUR a rizikově vážená aktiva ve výši […] milionů EUR.
(74)
V květnu 2010 oznámila společnost FBN rovněž prodej divize PFS společnosti Credit Suisse. Divize PFS poskytuje služby fondů odvětví alternativní správy majetku, včetně administrativy, bankovnictví, úschovy a financování. Její zákazníci pocházejí z řad butikových správců aktiv i velkých globálních institucí, jako jsou penzijní fondy a státní investiční fondy. Divize PFS odpovídala za rezervu po zdanění ve výši 922 milionů EUR v souvislosti s Madoffovým podvodem, který společnost FBN zjistila v roce 2008. Divize PFS má příjmy ve výši […] milionů EUR a rizikově vážená aktiva ve výši […] milionů EUR.
(75)
Dne 4. března 2011 zveřejnila skupina ABN AMRO své výsledky za fiskální rok 2010 a vykázala čistou ztrátu ve výši 414 milionů EUR. Bez nákladů na rozdělení a integraci vykázala skupina ABN AMRO základní zisk ve výši 1 077 milionů EUR. Podíl základní kapitálové složky Tier 1 ke dni 31. prosince 2010 činil 10,4 %, podíl kapitálu Tier 1 byl 12,8 % a celkový kapitálový poměr pak 16,6 %. Po konzultaci s nizozemským státem vypracovala skupina ABN AMRO dividendovou politiku, jejímž cílem bylo vyplacení dividend ve výši 40 % vykázaného ročního zisku.
2.3 Popis plánu restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaného plánu restrukturalizace z listopadu 2010
(76)
Dne 4. prosince 2009 poskytl nizozemský stát Komisi plán restrukturalizace z prosince 2009. Další informace byly poskytnuty v březnu 2010 (43). Základem obchodní koncepce vypracované v rámci plánu restrukturalizace z prosince 2009 je spojení společností FBN a ABN AMRO N. Skupina ABN AMRO, nová banka vzniklá na základě plánu restrukturalizace z prosince 2009, se zaměří na střední tržní segment v Nizozemsku (44) a bude působit v oblasti „retailového a soukromého bankovnictví“ a „komerčního a obchodního bankovnictví“.
(77)
Plán restrukturalizace z prosince 2009 vychází z poznatku, že kapitálové potřeby nesouvisely se základní výkonností společností FBN a ABN AMRO N, nýbrž spíše s nutností financovat jejich oddělení od mateřských společností a počáteční náklady na integraci v souvislosti se spojením.
(78)
Ve srovnávacím scénáři bez státní podpory se v plánu restrukturalizace z prosince 2009 uznává, že bez koordinovaného úsilí vlád zemí Beneluxu by společnost Fortis SA/NV vyhlásila úpadek, což by stáhlo dolů i společnosti FBN a ABN AMRO N.
(79)
Plán restrukturalizace z prosince 2009 obsahuje finanční výhledy pro období 2009-2012 s rozdělením divizí na retailové bankovnictví, soukromé bankovnictví v Nizozemsku, mezinárodní soukromé bankovnictví a komerční a obchodní bankovnictví. Pro rok 2012 vypočetla skupina ABN AMRO rovněž zisk z operací, který nezahrnuje náklady na přechod a předpokládá, že nákladové synergie již připadly na celý rok. Tyto výhledy byly poskytnuty pro základní scénář a pesimistický scénář.
(80)
Dne 8. listopadu 2010 aktualizoval nizozemský stát v plánu restrukturalizace z listopadu 2010 finanční výhledy uvedené v plánu restrukturalizace z prosince 2009 pro období do roku 2012, včetně dodatečných výhledů pro rok 2013.
(81)
V základním scénáři vychází nizozemský stát z předpokladu, že objemy obchodu porostou v souladu s inflací. Náklady na zaměstnance podle předpokladů porostou o [1 - 6] % ročně a ostatní náklady o něco mírněji, tj. o [1 - 5] % ročně. Nizozemský stát rovněž předpokládá, že se rezervy skupiny ABN AMRO na úvěrové ztráty začnou snižovat z vysoké úrovně, která byla vykázána v roce 2009.
(82)
Podle základního scénáře obsaženého v plánu restrukturalizace z listopadu 2010 dosáhne skupina ABN AMRO roce 2010 záporného čistého výsledku ve výši […] milionů EUR, než se od roku 2011 vrátí k zisku (tj. v roce 2011 zisk ve výši […] milionů EUR).
(83)
V roce 2012 a 2013 se očekává, že se čisté zisky skupiny ABN AMRO zvýší na […] milionů EUR resp. […] milionů EUR, což se projeví v návratnosti vlastního kapitálu (45) ve výši přibližně […] %. Zlepšení ziskovosti skupiny ABN AMRO je založeno na vyšším provozním příjmu (který by se měl po slabém údaji za rok 2009 zlepšit), programu snižování nákladů, podle něhož by se měly náklady snižovat rychlostí 1,1 miliardy EUR před zdaněním ročně, a normalizaci rezerv na úvěrové ztráty po dosažení nejvyšší hodnoty v roce 2009. V roce 2013 se poměr mezi náklady a příjmy skupiny ABN AMRO odhaduje na […] %.
(84)
Základní scénář
Tabulka č. 3
2009 (skuteč-nost)
2010 (O (46))
2011 (O)
2012 (O)
2012 z činností (O)
2013 (O)
Provozní příjem
7 039
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čisté úrokové výnosy
4 528
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čisté příjmy z poplatků a provizí
1 933
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Ostatní příjmy
849
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní výdaje
-5 568
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní výdaje - beze změn
-5 258
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní výdaje - přechod
- 310
(…)
(…)
(…)
Provozní výsledek
1 471
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Znehodnocení úvěrů
-1 585
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Zisk před zdaněním
- 114
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Daně a menšinové podíly
45
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čistý zisk
-68
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Základní čistý zisk
(bez nákladů na přechod)
163
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
(85)
V pesimistickém scénáři uvedeném v plánu restrukturalizace z listopadu 2010 vycházel nizozemský stát z opatrnějších předpokladů než v základním scénáři. Použil úroková rozpětí, která byla o 7,5 % nižší než v základním scénáři, obezřetnější odhady provizí a poplatků (růst o 4 % ročně na rozdíl od 7 % v základním scénáři), nižší synergie (dopad na zisk v roce 2013 ve výši -[…] milionů EUR) a o 15 % nižší míru snižování rezerv na úvěrové ztráty (dopad na zisk v roce 2013 ve výši -[…] milionů EUR).
(86)
Ačkoliv tyto opatrnější údaje vedly k nižším výsledkům, skupina ABN AMRO by byla přesto schopna docílit zisku. Pesimistický scénář předpokládá základní čistý zisk v roce 2012 ve výši […] milionů EUR a v roce 2013 […] milionů EUR (v porovnání s […] miliony EUR resp. […] miliony EUR v základním scénáři).
(87)
V plánu restrukturalizace z prosince 2009 se nizozemský stát zabýval rovněž strategií odchodu a zdůraznil, že nemá v úmyslu zůstat dlouhodobým investorem skupiny ABN AMRO.
(88)
V dopise ze dne 20. srpna 2010 poskytl nizozemský stát Komisi podrobnější údaje o své strategii odchodu. Nizozemský stát objasnil, že zvažuje převedení ve formě prvotní veřejné nabídky (47), nechává však otevřené i jiné možnosti, jako je soukromý prodej investorovi nebo účastníkovi trhu. V dopise ze dne 20. srpna 2010 nizozemský stát uvedl, že první podíl ve výši mezi [0 - 50] a [10 - 60] % by mohl být k dispozici pro prvotní veřejnou nabídku nejdříve v […], načež by v roce 2015 následovala druhá nabídka na podíl ve výši mezi [0-50] a [10-60] %. Nizozemský stát chce získat zpět svou původní investici navýšenou o náklady na financování ve výši [2 - 5] %. Nizozemský stát má v úmyslu snížit svůj podíl ve skupině ABN AMRO na nejvýše [25 - 65] %, pokud možno do konce roku [2014 - 2018]. Nizozemský stát je zcela odhodlán k úplnému odchodu. Konečné rozhodnutí o prvotní veřejné nabídce je na nizozemském ministrovi financí a bude záviset na situaci na trhu, „připravenosti“ skupiny ABN AMRO na prvotní veřejnou nabídku a očekávaných výnosech. Nizozemská vláda zveřejnila svou strategii odchodu dne 24. ledna 2011 (48).
(89)
Plán restrukturalizace z prosince 2009 (a rovněž aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010) prokazuje, že po provedení všech opatření státní podpory bude skupina ABN AMRO dostatečně vybavena kapitálem. Během období restrukturalizace by měl být podíl kapitálu Tier 1 mezi rokem 2009 a 2012 výrazně nad […] % a v roce 2013 se dále zvýšit na […] %.
(90)
V plánu restrukturalizace z prosince 2009 nizozemský stát objasnil, že skupina ABN AMRO již odprodala řadu podniků. Kromě prodeje New HBU a IFN v rámci nápravného opatření v souvislosti se spojením odprodaly společnosti ABN AMRO N a FBN rovněž divize Intertrust a PFS.
(91)
V porovnání se skupinou ABN AMRO připadá na divize Intertrust a PFS společně [0 - 5] % odhadovaného celkového provozního příjmu, [0 - 5] % nákladů a [0 - 5] % rizikově vážených aktiv.
(92)
Během procesu restrukturalizace uskutečnila společnost FBN rovněž akvizici s cílem odstranit nesoulad vyplývající z rozdělení společnosti Fortis SA/NV. Společnost FBN byla právoplatným vlastníkem OJ Zprostředkovatelství, clearingové fondy a úschova a všech kanceláří souvisejících s tímto podnikáním vyjma kanceláře v Chicagu, která zůstala součástí společnosti Fortis Bank SA/NV. K odstranění nesouladu vyplývajícího z rozdělení získala společnost FBN dne 31. července 2009 od společnosti Fortis Bank SA/NV pobočku Fortis Clearing Americas v Chicagu za cenu ve výši přibližně […] milionů USD.
2.4 Popis opatření
(93)
K určení jednotlivých opatření státní podpory použije Komise v tomto rozhodnutí stejná písmena jako v rozhodnutí ze dne 5. února 2010.
2.4.1. Opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
(94)
Dne 3. října 2008 získal nizozemský stát od společnosti Fortis SA/NV společnost FBN (včetně ABN AMRO N) za částku ve výši 12,8 miliardy EUR (dále jen „opatření X“). S ohledem na toto opatření Komise nezahájila řízení, jelikož toto opatření samo o sobě neposkytlo společnosti FBN státní podporu, ačkoli bylo součástí transakce poskytující státní podporu společnosti FBN (viz 32. bod odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009).
(95)
V době, kdy nizozemský stát získal společnost FBN, byla tato společnost velmi závislá na společnosti Fortis Bank SA/NV, pokud jde o financování. Za účelem zajištění úplného oddělení společnosti FBN od společnosti Fortis Bank SA/NV bylo nutné, aby nizozemský stát ukončil finanční vztah mezi společnostmi FBN a Fortis Bank SA/NV. V zájmu přerušení stávajících vazeb poskytl nizozemský stát společnosti FBN dne 3. října 2008 krátkodobou likvidní facilitu ve výši 45 miliard EUR (dále jen „opatření Y1“). Tato likvidní facilita umožnila společnosti FBN splatit společnosti Fortis Bank SA/NV krátkodobé úvěry ve výši 34 miliard EUR. Nizozemský stát v rámci tzv. „novace“ rovněž nahradil společnost Fortis Bank SA/NV jakožto poskytovatele dlouhodobých úvěrů společnosti FBN s nominální částkou ve výši 16,1 miliardy EUR (dále jen „opatření Y2“) (49).
(96)
Krátkodobá likvidní facilita, na niž se vztahovalo opatření Y1, existovala do konce června 2009. V době trvání tohoto opatření se protiplnění několikrát změnilo. V období mezi 6. říjnem 2008 a 23. říjnem 2008 poskytl nizozemský stát společnosti FBN krátkodobé financování se sazbou EONIA (50) (u výpůjček denních peněz s částkou nejvýše 5 miliard EUR) nebo EURIBOR (51) (u dlouhodobější likvidity s částkou nejvýše 40 miliard EUR) bez jakéhokoli dalšího rozpětí. Po dni 23. října 2008 existovalo krátké období (do 5. listopadu 2008), během něhož nizozemský stát uplatňoval sazbu EONIA + 50 bazických bodů a EURIBOR + 50 bazických bodů. Během tohoto druhého období se toto ujednání nadále týkalo částek v maximální výši 5 miliard EUR v případě denní likvidity a 40 miliard EUR u dlouhodobější likvidity. V období od 5. listopadu 2008 do 1. března 2009 změnil nizozemský stát protiplnění na sazbu EONIA + 25 bazických bodů u výpůjček denních peněz a EURIBOR + 25 bazických bodů u úvěrů se splatností (52) do 3 měsíců a EURIBOR + 50 bazických bodů u úvěrů se splatností delší než 3 měsíce (53). Po dni 1. března 2009 vyvinul nizozemský stát dvoustupňový systém vybízející společnost FBN k snižování závislosti na státu. První tranše finančních prostředků (bez ohledu na splatnost) byla poskytnuta se sazbou EURIBOR + 25 bazických bodů, jakmile však byla tato prahová hodnota překročena, mohla společnost FBN získat další likviditu pouze se sazbou EURIBOR + 50 bazických bodů (54). Výše celkové likvidní facility a výše první prahové hodnoty se postupně snižovaly. Dne 9. července 2009 nizozemský stát Komisi informoval, že společnost FBN splatila státu veškeré krátkodobé úvěry.
(97)
Dlouhodobé úvěry, které byly postoupeny nizozemskému státu (opatření Y2), činily 16,1 miliardy EUR, včetně kapitálu Tier 2 ve výši 8,15 miliardy EUR (z toho 3 miliardy EUR nad rámec Tier 2) a prioritních půjček ve výši 7,95 miliardy EUR.
(98)
Dne 24. prosince 2008 získal nizozemský stát od společnosti FBN společnost ABN AMRO N za částku ve výši 6,5 miliard EUR (dále jen „opatření Z“). Nizozemský stát nezaplatil hotově, nýbrž zrušením dlouhodobých pohledávek ve výši 6,5 miliard EUR, které získal v rámci integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008 jako součást opatření Y2. Jinými slovy, nizozemský stát upustil od vymáhání pohledávek vůči společnosti FBN ve výši 6,5 miliardy EUR, aby tímto způsobem zaplatil za společnost ABN AMRO N (55).
2.4.2. Opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 5. února 2010
(99)
Některá opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 5. února 2010 (56), byla Komisi oznámena v červenci 2009 a zbytek v lednu 2010. V červenci 2009 oznámil nizozemský stát nástroj k snížení kapitálových požadavků (dále jen „opatření A“ s účinkem v podobě snížení kapitálových požadavků o 1,7 miliardy EUR), povinně převoditelný cenný papír v hodnotě 500 milionů EUR (dále jen „opatření B1“) a druhou tranši povinně převoditelných cenných papírů v hodnotě 300 milionů EUR („opatření B2“).
(100)
V lednu 2010 oznámil nizozemský stát další kapitálová opatření v hodnotě 4,39 miliardy EUR. Nizozemský stát upsal další povinně převoditelné cenné papíry v hodnotě 2,28 miliardy EUR k pokrytí dodatečných nákladů na rozdělení (780 milionů EUR, dále jen „opatření B3“), nedostatku kapitálu v důsledku prodeje New HBU (300 milionů EUR, dále jen „opatření B4“) a nákladů na integraci (1,2 miliardy EUR, dále jen „opatření B5“). S cílem zajistit ve společnosti FBN soulad kapitálu Tier 1 s požadavky stanovenými v právních předpisech přeměnil nizozemský stát kapitál Tier 2 společnosti FBN ve výši 1,35 miliardy EUR, který již vlastnil, na kapitál Tier 1 (dále jen „opatření C“). Nizozemský stát vyplatil rovněž ostatním členům konsorcia v hotovosti částku ve výši 740 milionů EUR (dále jen „opatření D“), jak se předpokládalo v dohodě akcionářů konsorcia, k vypořádání závazků, které se objevily teprve v průběhu rozdělování. Nizozemský stát poskytl rovněž záruku za křížové závazky vyplývající z prodeje New HBU (dále jen „opatření E“).
(101)
Nizozemský stát prostřednictvím swapu úvěrového selhání prodal zajištění úvěrových rizik nizozemského hypotečního portfolia společnosti ABN AMRO N představující přibližně [30 - 80] % celkového hypotečního portfolia společnosti ABN AMRO N. Toto opatření vedlo k snížení rizikově vážených aktiv společnosti ABN AMRO N.
(102)
Jako protiplnění za zajištění úvěrových rizik obdržel nizozemský stát roční poplatek ve výši 51,5 bazického bodu (vypočteno jako procento hodnoty portfolia na začátku každého referenčního období).
(103)
Poplatek byl vypočítán pomocí ekvivalenční metody. Nizozemský stát určil, kolik kapitálu by mohla společnost ABN AMRO N uvolnit v důsledku nástroje k snížení kapitálových požadavků (konkrétně 1,7 miliardy EUR na základě požadavků rámce Basilej I, které platily v době provedení nástroje k snížení kapitálových požadavků), a poté byla vypočtena návratnost tohoto uvolněného kapitálu ve výši 10 % (tj. 10 % z částky 1,7 miliardy EUR), což odpovídalo 51,5 bazického bodu z počáteční hodnoty portfolia ve výši 34,5 miliardy EUR.
(104)
Společnost ABN AMRO N udržovala každoročně tranši první ztráty ve výši 20 bazických bodů (vypočteno jako procento počáteční hodnoty portfolia).
(105)
Společnosti ABN AMRO N zůstal vertikální podíl ve výši 5 % zbývajících rizik.
(106)
Cena nástroje týkajícího se zajištění úvěrových rizik by se neupravila ani tehdy, až společnost ABN AMRO N plně přijme kapitálové požadavky rámce Basilej II, třebaže účinek nástroje k snížení kapitálových požadavků by pak byl podstatně nižší.
(107)
Smlouva o swapu úvěrového selhání měla v zásadě sedmiletou dobu platnosti, společnost ABN AMRO N však měla možnost smlouvu vypovědět, což jí umožňovalo smlouvu ukončit k několika předem stanoveným referenčním datům (například říjen 2010, leden 2011 a leden 2012) (57).
(108)
Podle dohody akcionářů konsorcia měli tři partneři konsorcia zajistit, aby společnost ABN AMRO Z měla i nadále dostatek kapitálu. V této souvislosti měl nizozemský stát přispět částkou ve výši 2,2 miliard EUR k pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Cílem nástroje k snížení kapitálových požadavků bylo umožnit společnosti ABN AMRO N, aby se podílela na tomto příspěvku ve výši 2,2 miliardy EUR určeném pro společnost ABN AMRO Z.
(109)
Nizozemský stát upřednostnil neobvyklé řešení v podobě nástroje k snížení kapitálových požadavků oproti tradičnímu navýšení kapitálu, jelikož před rozdělením nemohl ve společnosti ABN AMRO Bank odlišit účelově vázané kapitálové příspěvky (ring-fencing). Jinými slovy, jelikož společnost ABN AMRO N nebyla samostatným právním subjektem, mohli by vklad kapitálu do společnosti ABN AMRO Bank využít rovněž další dva členové konsorcia. Toto jednání by mohlo mít vážné důsledky zejména v případě více zátěžových scénářů.
(110)
Když došlo k rozdělení, stala se společnost ABN AMRO N samostatným právním subjektem (nová ABN AMRO Bank). Nizozemský stát nesl podle dohody akcionářů konsorcia i nadále odpovědnost za pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z ve výši 2,2 miliardy EUR. Nizozemský stát se rozhodl, že by společnost ABN AMRO N měla využít hotovost z nástrojů v podobě povinně převoditelných cenných papírů (opatření B3, nakolik souviselo s obezřetnostním rozpětím ve výši 500 milionů EUR, a částka ve výši 1,2 miliardy EUR z opatření B5) s cílem vložit do společnosti ABN AMRO Z částku ve výši 1,7 miliardy EUR, a současně v nové ABN AMRO Bank zachoval nástroj k snížení kapitálových požadavků k pokrytí obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR a nákladů na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR.
(111)
Dne 15. října 2010 ABN AMRO Bank a nizozemský stát oznámily, že nástroj k snížení kapitálových požadavků bude ke dni 30. října 2010 ukončen. Jelikož společnost ABN AMRO Bank již mezitím zavedla požadavky rámce Basilej II, byl nástroj k snížení kapitálových požadavků méně zajímavý a méně nutný (58).
(112)
Jelikož nástroj k snížení kapitálových požadavků nepostačoval k úplnému pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z ve výši 2,2 miliardy EUR, poskytl nizozemský stát společnosti ABN AMRO Bank další kapitál prostřednictvím povinně převoditelného cenného papíru.
(113)
Tento povinně převoditelný cenný papír byl hodnocen jako hybridní kapitál Tier 1 s kupónem 10 % a v době oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank se automaticky přeměnil na akcie společnosti ABN AMRO II. Od tohoto okamžiku se považoval za základní kapitál Tier 1. K přeměně došlo v nominální hodnotě (59). Toto opatření společnosti ABN AMRO II (přejmenované na ABN AMRO Bank) umožnilo poskytnout společnosti ABN AMRO Z částku ve výši 500 milionů EUR.
(114)
K uhrazení nákladů souvisejících s oddělením společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank upsal nizozemský stát další povinně převoditelné cenné papíry. První tranše ve výši přibližně 300 milionů EUR (opatření B2) byla oznámena v červenci 2009 a zbytek (konkrétně 780 milionů EUR) byl oznámen v lednu 2010 (opatření B3).
(115)
Celková částka ve výši 1,08 miliardy EUR (tj. opatření B2 a B3 společně) byla zapotřebí k uhrazení těchto nákladů:
-
náležitě vymezené náklady na rozdělení ve výši 480 milionů EUR;
-
náklady na vytvoření oddělení peněžního trhu ve výši 90 milionů EUR a
-
částka ve výši 500 milionů EUR k zajištění obezřetnostního rozpětí.
(116)
Nizozemský stát poskytl další rozpis nákladů na rozdělení ve výši 480 milionů EUR. Tyto náklady souvisely s křížovými závazky ([0 - 200] milionů EUR), přidělením rizik ([0 - 200] milionů EUR), odkupem směnek souvisejících se sekuritizací ([0 - 200] milionů EUR), převodem tržních rizik zákazníků společnosti ABN AMRO N spojených s obchodováním ze společnosti ABN AMRO R ([0 - 200] milionů EUR), ukončením nástroje k snížení kapitálových požadavků ([0 - 200] milion EUR) a ostatními náklady spojenými s rozdělením a likvidací ([0 - 300] milionů EUR).
(117)
Po oddělení od mateřské společnosti ABN AMRO Bank potřebovala společnost ABN AMRO II zřídit vlastní oddělení peněžního trhu, což stálo 90 milionů EUR.
(118)
Nizozemský stát mimoto vložil další kapitál ve výši 500 milionů EUR s cílem zajistit, aby společnost ABN AMRO N mohla působit v určitém rozpětí nad minimálními kapitálovými požadavky.
(119)
Společnosti FBN a ABN AMRO N se mohly spojit teprve po odstranění problémů vyplývajících ze spojení, jež byly uvedeny v rozhodnutí o spojení. Nizozemský stát proto rozhodl o prodeji New HBU a IFN společnosti Deutsche Bank. Tato transakce však vedla k dodatečné potřebě kapitálu ve výši 470 milionů EUR, kterou nemohla v plné výši pokrýt společnost ABN AMRO N sama. Nizozemský stát se rozhodl pomoci a vložil částku ve výši 300 milionů EUR v podobě povinně převoditelného cenného papíru (60).
(120)
Aby bylo možno provést spojení, musely společnosti ABN AMRO N a FBN (a po spojení skupina ABN AMRO) uhradit počáteční náklady na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR (po zdanění) související s náklady na propuštění zaměstnanců pro nadbytečnost, integraci platforem IKT a restrukturalizaci sítě poboček. Jelikož společnosti ABN AMRO N a FBN nebyly schopny financovat tyto náklady samy, rozhodl se nizozemský stát vložit kapitál v podobě povinně převoditelného cenného papíru (61).
(121)
Společnost FBN musela zvýšit svůj kapitál Tier 1 poté, co DNB (62) oznámil nedostatek kapitálu Tier 1 ve výši přibližně 1,26 miliardy EUR. Po oddělení od své mateřské společnosti Fortis SA/NV musela společnost FBN vynaložit rovněž částku ve výši 90 milionů EUR na uhrazení nákladů souvisejících se zřízením oddělení finanční správy, modely založenými na požadavcích rámce Basilej, licencemi a poradenskými službami.
(122)
Nizozemský stát poskytl tento dodatečný kapitál přeměnou dluhu Tier 2 s nominální hodnotou ve výši 1,35 miliardy EUR na kapitál Tier 1. Transakce proto nezahrnovala žádnou novou peněžní hotovost (63).
(123)
Když členové konsorcia v roce 2007 sjednávali akvizici společnosti ABN AMRO Holding, uvědomovali si, že v té době nejsou ještě známy všechny skutečnosti. Dohoda akcionářů konsorcia proto obsahovala řadu obecných zásad týkajících se splnění určitých platebních povinností, které vzniknou teprve během procesu rozdělování. Přesné částky vyplynuly z jednání, jichž se účastnil nizozemský stát (a před ním společnost Fortis SA/NV).
(124)
Celková částka ve výši 740 milionů EUR souvisí s:
(…)
Tento odliv hotovosti je částečně vyrovnán skutečností, že nizozemský stát obdržel od ostatních členů konsorcia […] v souvislosti s uvízlými náklady.
(125)
Tyto platby pro ostatní členy konsorcia (konkrétně 740 milionů EUR) byly vyplaceny v hotovosti, částečně přímo ostatním členům konsorcia a částečně společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV).
(126)
I po odprodeji New HBU budou společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ABN AMRO II (nebo její právní nástupci) nadále odpovědné vůči věřitelům New HBU, pokud New HBU nebude moci plnit své povinnosti vůči vlastním věřitelům. Obdobně bude New HBU čelit křížovým závazkům vůči věřitelům společností ABN AMRO Bank a ABN AMRO II. Jelikož křížové závazky měly původ v prodeji New HBU vyplývajícím z rozhodnutí společnosti ABN AMRO II a jejích akcionářů, bylo rovněž jejich odpovědností nalézt řešení. Navrhované řešení znamenalo, že se nizozemský stát a Deutsche Bank (tj. kupec New HBU) dohodly na tom, že se New HBU a ABN AMRO II vzájemně odškodní za tyto křížové závazky tím, že si vzájemně poskytnou zajištění s cílem snížit kapitálové požadavky stanovené v právních předpisech na požadovaných 20 %. V důsledku této dohody musela společnost ABN AMRO II poskytnout zajištění New HBU ve výši 950 milionů EUR (postupně se snižující s tím, jak podkladové závazky nabudou splatnosti) za závazky New HBU vůči společnostem ABN AMRO II a ABN AMRO Bank (nyní RBS NV). Jelikož společnost ABN AMRO II neměla prostředky na poskytnutí potřebného zajištění za závazky vůči společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV), poskytl stát protizávazek odškodnění v podobě záruky za dluh společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV).
(127)
Nizozemský stát toto riziko ocenil tak, jako kdyby se jednalo o státní záruku za podřízený dluh společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV). Cena (založená na doporučení Evropské centrální banky (dále jen „ECB“) o stanovení cen za rekapitalizaci (64)) byla stanovena ve výši 200 bazických bodů s připočtením průměrného rozpětí swapu úvěrového selhání (65).
(128)
V tabulce č. 4 jsou shrnuta opatření, která jsou posouzena v tomto rozhodnutí. Sloupec „Důvod“ je stejný jako v tabulce č. 1 v 57. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010. Jak je uvedeno v 110. bodě odůvodnění, po oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank dne 6. února 2010 došlo ke změně opatření a jejich cílů. Opatření A bylo konkrétně od tohoto dne používáno k dosažení cílů opatření B3 (pokud jde o obezřetnostní rozpětí) a opatření B5 a naopak.
Tabulka č. 4
Opatření státní podpory
Popis
Výše
(v miliardách EUR)
Důvod
Právní subjekt, jemuž je opatření určeno
Opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
Y1
Krátkodobé financování
45
FBN
Y2
Dlouhodobé financování
16,1
FBN (za účelem splátky pro společnost Fortis Bank SA/NV)
Z
Nabytí ABN AMRO N
6,5
FBN (kupní cena uhrazena tak, že bylo upuštěno od vymáhání pohledávky)
Kapitálová opatření, která byla oznámena v červenci 2009 a provedena v období červenec/srpen 2009
Opatření A
Nástroj k snížení kapitálových požadavků
Swap úvěrového selhání - zajištění úvěrových rizik portfolia ve výši 34,5 miliardy EUR (s účinkem v podobě snížení kapitálových požadavků o 1,7 miliardy EUR)
Pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z
ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ke dni rozdělení převod na ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank)
Opatření B1
Povinně převoditelný cenný papír
0,5
Opatření B2
Povinně převoditelný cenný papír
0,3
První tranše nákladů na rozdělení
ABN AMRO Bank NV (nyní RBS NV) a ke dni rozdělení převod na ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank)
Další kapitálová opatření, která byla oznámena v lednu 2010
Opatření B3
Povinně převoditelný cenný papír
0,78
Druhá tranše nákladů na rozdělení a obezřetnostní rozpětí ve výši 0,5 miliardy EUR
967 milionů EUR uhrazených společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a poté ke dni rozdělení převedených na ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank), zbytek zaplacen přímo společnosti ABN AMRO II
Opatření B4
Povinně převoditelný cenný papír
0,3
Dopad prodeje New HBU na kapitál
Opatření B5
Povinně převoditelný cenný papír
1,2
Náklady na integraci
Opatření C
Přeměna kapitálu Tier 2 na vlastní kapitál
1,35
Nedostatek kapitálu Tier 1 na úrovni společnosti FBN
FBN
Opatření D
Platba v hotovosti partnerům v konsorciu
0,74
Platební povinnosti vyplývající z dohody akcionářů konsorcia
Ostatní partneři v konsorciu/ABN AMRO Bank (nyní RBS NV)
Opatření E
Záruka za závazky ve výši 950 milionů EUR
0,95
Křížové závazky vyplývající z prodeje New HBU
ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank)
3. DŮVODY ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
3.1 Důvody zahájení řízení v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
(129)
V rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 zahájila Komise řízení, jelikož měla důvod se domnívat, že opatření Y1, Y2 a Z (66) představovala státní podporu pro společnosti FBN a ABN AMRO N. Komise měla za to, že tato opatření společnostem FBN a ABN AMRO N umožnila setrvat na trhu a pokračovat v činnosti. Měla důvod se domnívat, že tato opatření poskytla společnostem FBN a ABN AMRO N selektivní výhodu.
(130)
V 29. a 30. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 Komise uvedla, že opatření X, Y1 a Y2 jsou součástí téže kupní smlouvy, jejímž cílem bylo oddělit společnost FBN od zbytku společnosti Fortis SA/NV. Rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008 již obsahovalo závěr, že uzavřením této smlouvy dne 3. října 2008 nejednal nizozemský stát jako běžný investor v tržním hospodářství.
(131)
V 33. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 Komise uvedla, že opatření Y1 je pro společnost FBN zjevně výhodné, poněvadž ta obdržela částku financování, jež by nemohla získat na trzích, jelikož na trzích panoval v té době naprostý chaos. Vzhledem k této mimořádné situaci na trhu měla Komise rovněž pochybnosti, zda by úrokové sazby, které požadoval nizozemský stát, byly přijatelné pro soukromého investora. Komise rovněž uvedla, že výhodu pro společnost FBN představovala i solidnost nového poskytovatele finančních prostředků. Společnost FBN již nebyla závislá na společnosti v problémech s omezenou likviditou, jako byla společnost Fortis SA/NV, nýbrž obdržela financování od nizozemského státu.
(132)
Komise měla pochybnosti, zda je opatření Y1 slučitelné se sdělením Komise - Použití pravidel pro poskytování státní podpory na opatření přijatá ve vztahu k finančním institucím v souvislosti se současnou globální finanční krizí (dále jen „sdělení o bankovnictví“) (67), jelikož nebylo přiměřené ani omezené na nezbytné minimum. V 52. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 byly uvedeny zejména obavy ohledně slučitelnosti těchto prvků: 1. protiplnění, které poskytla společnost FBN, 2. maximální doba, během níž mohla společnost FBN využívat financování, 3. maximální doba splatnosti dotyčných nástrojů a 4. objem likvidní facility.
(133)
Komise rovněž uvedla, že by opatření Y2 mohlo obsahovat prvky státní podpory, pokud by se společnost Fortis Bank SA/NV v době akvizice nacházela v situaci, kdy se požadovalo okamžité splacení dlouhodobých půjček, dojde-li ke změně vlastnictví společnosti FBN. Pokud by skutečně existovalo ustanovení o splacení v případě změny vlastnictví, umožnilo by opatření Y2 společnosti FBN využívat dlouhodobé půjčky s úrokovými sazbami, které platily v době před vypuknutím krize. Opatření Y2 znamenalo, že společnost FBN nemusela hledat alternativní financování za podmínek, které na trhu převládaly v té době. Jelikož společnost Fortis Bank SA/NV byla oprávněna požádat o splacení, rozhodl se nizozemský stát poskytnout dlouhodobé půjčky, aby nevznikly problémy s krátkodobými půjčkami. V rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 proto Komise vyslovila obavy, že opatření Y2 obsahovalo státní podporu po delší období, než bylo nezbytně nutné. Aby mohla Komise posoudit důsledky opatření Y2 z hlediska státní podpory, požádala nizozemský stát, aby jí poskytl více informací o podmínkách předčasného splacení, které byly obsaženy v dlouhodobých úvěrových smlouvách.
(134)
V 54. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 uvedla Komise rovněž pochybnosti, zda nizozemský stát přijal v souladu s bodem 27 oznámení o bankovnictví dostatečná opatření, aby omezil neoprávněné narušení hospodářské soutěže.
(135)
Komise se rovněž obávala, že společnost ABN AMRO N měla (případně nepřímo) prospěch z opatření týkajících se likvidity, která byla provedena ve prospěch společnosti FBN. Požádala proto nizozemský stát, aby jí poskytl více informací o finanční situaci společnosti ABN AMRO N a její strategii financování.
(136)
Co se týká opatření Z, Komise měla pochybnosti, zda nizozemský stát zaplatil společnosti FBN za nabytí společnosti ABN AMRO N tržní cenu. Komise podotkla, že nizozemský stát zaplatil více, než bylo uvedeno ve zprávě o ocenění „na základě stávajících tržních podmínek“ ze dne 3. října 2008, kterou vyhotovil odborník nizozemského státu pro oblast oceňování […] a která byla zmíněna v 2. bodě odůvodnění. Komise mimoto poznamenala, že nizozemský stát nepoužil opravný koeficient s cílem zohlednit pokles na trhu cenných papírů, k němuž došlo mezi říjnem a prosincem 2008 a který byl obzvláště výrazný u cenných papírů bank. Pokud nizozemský stát zaplatil při koupi společnosti ABN AMRO N vyšší cenu, než byla tržní cena, rovnalo se opatření Z státní podpoře, která pomohla rekapitalizovat společnost FBN.
(137)
Komise v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 rovněž uvedla, že nizozemský stát dosud nepředložil hodnocení společností FBN a ABN AMRO N ze strany DNB. Nizozemský stát neposkytl rovněž plán obnovení životaschopnosti ani plán restrukturalizace s podrobnými finančními výhledy. Jelikož nebyl k dispozici plán obnovení životaschopnosti ani plán restrukturalizace, nemohla Komise určit, zda měly společnosti ABN AMRO N a FBN v důsledku opatření X, Y1, Y2 a Z dostatek kapitálu a byly schopny dosáhnout přijatelné úrovně ziskovosti.
3.2 Důvody rozšíření řízení v rozhodnutí ze dne 5. února 2010
(138)
Když nizozemský stát oznámil dne 17. července 2009 a 15. ledna 2010 další opatření ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N jako opatření, která nepředstavují státní podporu, měla Komise obavy, zda některá z těchto dodatečných opatření nepředstavují další státní podporu pro společnosti FBN a ABN AMRO N.
(139)
V rozhodnutí ze dne 5. února 2010 Komise uvedla, že podle dohody akcionářů konsorcia měl nizozemský stát řadu povinností, jež nebyly povinnostmi společnosti ABN AMRO N. Opatření, která nizozemský stát přijal, aby dodržel své závazky podle dohody akcionářů konsorcia (zejména povinnost hradit náklady společnosti ABN AMRO Z a povinnost oddělit společnost ABN AMRO N od ABN AMRO Bank), nevypadala na první pohled jako státní podpora pro společnost ABN AMRO N.
(140)
Komise uvedla, že se zdá, že opatření A a B1 byla určena v prvé řadě na pokrytí nedostatku kapitálu společnosti ABN AMRO Z, současně však Komisi nebylo jasné, zda neexistovala rovněž nepřímá výhoda pro hospodářské činnosti společnosti ABN AMRO N. V tomto ohledu chtěla Komise vědět, zda byly společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z (bez postavení samostatného právního subjektu) dostatečně vzájemně odlišeny. Komise chtěla obdržet rovněž více informací o důvodech nedostatečného kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z a například o převodu akcií společnosti Unicredito ze společnosti ABN AMRO Z na ABN AMRO N. Komise měla rovněž otázky týkající se odměny, kterou společnost ABN AMRO N platila společnosti ABN AMRO Z za plnění funkcí ústředí. Komise měla podezření, že přinejmenším částečně byla nedostatečná kapitalizace společnosti ABN AMRO Z spojena se skutečností, že společnost ABN AMRO N neplatila za služby ústředí poskytované společností ABN AMRO Z tržní cenu.
(141)
Ačkoliv oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank je podle dohody akcionářů konsorcia povinností nizozemského státu, nemohla Komise vyloučit, že by státní rekapitalizace financující náklady na rozdělení mohla být státní podporou. Komise rovněž podotkla, že ne všechny náklady zařazené jako náklady na rozdělení byly v přísném slova smyslu spojeny s povinnostmi týkajícími se rozdělení, které byly popsány v dohodě akcionářů konsorcia. Komise podotkla, že kategorie „náklady na rozdělení“ zahrnovala částku ve výši 500 milionů EUR, která byla zapotřebí k tomu, aby bylo ve skupině ABN AMRO zajištěno obezřetnostní rozpětí nad minimálními obezřetnostními kapitálovými požadavky.
(142)
Komise podotkla, že nizozemský stát pomohl společnostem FBN a ABN AMRO N uhradit náklady související se spojením. K odstranění problémů, jež vznikly v důsledku spojení, se společnost ABN AMRO N rozhodla prodat IFN a New HBU, což vedlo k novému nedostatku kapitálu. Komise uvedla, že společnosti FBN a ABN AMRO N mohly využívat výhody plynoucí ze spojení (například synergie vzniklé spojením, výhody vyplývající ze skutečnosti, že byly po spojení společností s vyššími podíly na nizozemském trhu, …), zatímco nizozemský stát financoval počáteční náklady. Komise v této souvislosti uvedla, že nizozemský stát neměl žádnou právní povinnost uhradit tyto náklady, jelikož ty vyplývaly z rozhodnutí nizozemského státu ze dne 21. listopadu 2008 o spojení společností FBN a ABN AMRO N, a nikoli z dohody akcionářů konsorcia.
(143)
Komise vzala na vědomí skutečnost, že spojení a zvláštní podmínky spojené s rozdělením vedly ke křížovým závazkům (opatření E). Podle nizozemského práva obchodních společností byly společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ABN AMRO II i nadále odpovědné vůči věřitelům New HBU, pokud by New HBU (nebo její nový vlastník Deutsche Bank) neplnila své platební povinnosti. New HBU měla obdobné povinnosti vůči věřitelům společností ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ABN AMRO II. Komise nemohla vyloučit, že řešení týkající se odškodnění, které znamenalo, že nizozemský stát poskytl věřitelům společnosti ABN Amro Bank (nyní RBS NV) záruku s prémií ve výši 200 bazických bodů s připočtením průměrného rozpětí u swapu úvěrového selhání, představovalo státní podporu.
(144)
Komise měla rovněž obavy ohledně podoby nástroje k snížení kapitálových požadavků (opatření A). Komise uznala, že se opatření A zásadně liší od ostatních opatření týkajících se znehodnocených aktiv, jelikož nebylo zavedeno s cílem chránit společnost ABN AMRO N před dalšími poklesy tzv. toxických aktiv s vysoce nejistým oceněním. Komise se však domnívala, že aby bylo opatření A slučitelné s vnitřním trhem, mělo by splňovat obecné zásady sdělení Komise o nakládání se znehodnocenými aktivy v bankovním sektoru Společenství (68) (dále jen „sdělení o znehodnocených aktivech“). Konkrétně by měly existovat dostatečné důkazy o náležitém ocenění, což znamená, že by banka neměla převést očekávané ztráty na stát. V této souvislosti chtěla Komise zjistit, jaký dopad měla řada zvláštních smluvních ujednání (např. mechanismus zpětného získání a vertikální podíl na rizicích) na skutečný peněžní tok a cenu. Komise měla rovněž pochybnosti, zda existovaly dostatečné pobídky, které by zajistily, aby společnost ABN AMRO N nástroj ukončila, jakmile již nebude nezbytně nutný.
(145)
Komise měla pochybnosti, zda plán restrukturalizace z prosince 2009 splňuje kritéria stanovená ve sdělení Komise o návratu k životaschopnosti a hodnocení restrukturalizačních opatření ve finančním sektoru v současné krizi podle pravidel pro státní podporu (69) (dále jen „sdělení o restrukturalizaci“), pokud jde o životaschopnost, sdílení zátěže a neoprávněné narušení hospodářské soutěže.
(146)
Komise uznala, že se na první pohled zdálo, že skupina ABN AMRO dosáhla dostatečných příjmů k pokrytí všech svých provozních nákladů (včetně znehodnocení) a docílila přijatelné návratnosti vlastního kapitálu. Komise však rovněž podotkla, že návratnost vlastního kapitálu závisela u skupiny ABN AMRO do značné míry na splnění řady klíčových předpokladů. Za prvé, pokud se skupina ABN AMRO chce stát nákladově efektivní s přijatelným poměrem nákladů a příjmů, je zásadní, aby dosáhla plánovaných synergií (konkrétně 1,1 miliardy EUR před zdaněním v porovnání s čistým ziskem v roce 2013 ve výši […] miliard EUR). Jak je uvedeno v 118. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010, mělo pro životaschopnost skupiny ABN AMRO za druhé zásadní význam rovněž to, zda bude schopna zvýšit své čisté úrokové rozpětí z nízkých úrovní, které u společností FBN a ABN AMRO N existovaly v druhém pololetí roku 2008 a prvním pololetí roku 2009. Ve svém rozhodnutí ze dne 5. února 2010 Komise uvedla, že potřebuje o těchto záležitostech více informací, aby mohla posoudit, zda byla skutečně obnovena dlouhodobá životaschopnost.
(147)
Komise rovněž podotkla, že plán restrukturalizace z prosince 2009 neobsahoval finanční výhledy pro pesimistický scénář, jak se požaduje v bodě 13 sdělení o restrukturalizaci. Komise si proto vyžádala takovéto pesimistické finanční výhledy, aby mohla ověřit, jak bude skupina ABN AMRO fungovat v složitějších tržních podmínkách.
(148)
Komise rovněž uvedla, že plán restrukturalizace z prosince 2009 obsahoval málo informací o menších dílčích divizích, takže Komise nemohla posoudit, zda jsou otázky životaschopnosti dostatečně vyřešeny i na této úrovni. Komise měla konkrétně pochybnosti, zda je dostatečně zaručena životaschopnost divize PFS ve společnosti FBN, která v roce 2008 vykázala v souvislosti s Madoffovým podvodem významné ztráty.
(149)
Komise měla pochybnosti, zda byla státní podpora omezena na minimum nezbytné k obnovení životaschopnosti skupiny ABN AMRO. V této souvislosti podotkla, že skupina ABN AMRO uvedla, že chce provést malé dodatečné akvizice, které považovala za nezbytné k opětovnému získání kompetencí s ohledem na některé produkty, o něž přišla při oddělení od společností Fortis SA/NV a ABN AMRO Holding. V rozhodnutí ze dne 5. února 2010 Komise uvedla, že by státní podpora neměla být použita na financování akvizic či nových investic, pokud to není nezbytné k obnovení životaschopnosti podniku. Komise nizozemský stát požádala o objasnění politiky skupiny ABN AMRO v oblasti akvizic a o poskytnutí mimo jiné podrobného seznamu činností skupiny ABN AMRO, které skupina potřebuje na obnovu z důvodu životaschopnosti.
(150)
Komise měla rovněž pochybnosti, zda všichni poskytovatelé hybridního kapitálu společností FBN a ABN AMRO N zaplatili svůj podíl na restrukturalizaci. Komise se obávala, že například držitelé prioritních akcií společnosti FBN (70) nepřispěli dostatečně k tomu, aby bylo zajištěno, že zásah nizozemského státu byl omezen na nezbytné minimum.
(151)
Státní podpora by měla být omezena na nezbytné minimum, i pokud jde o dobu trvání. V tomto ohledu Komise podotkla, že k vyřešení dočasných problémů byla zapotřebí řada opatření, Komise však měla pochybnosti, zda nizozemský stát podnikl dostatečné kroky k zajištění toho, že opatření budou ukončena, jakmile již nebudou nutná.
(152)
Pokud jde o opatření A, Komise podotkla, že nástroj k snížení kapitálových požadavků nebude přitažlivý, jakmile bude společnost ABN AMRO N smět zavést požadavky rámce Basilej II. Ačkoliv tento nástroj obsahoval možnost vypovězení, která umožňovala předčasné ukončení smlouvy, Komise poznamenala, že neexistoval jednoznačný harmonogram pro odchod nizozemského státu.
(153)
S ohledem na obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR Komise podotkla, že záměrem bylo, aby skupina ABN AMRO nahradila tuto částku kapitálem, který bude sama financovat. Komise opět poznamenala, že nebyl uveden žádný údaj o načasování.
(154)
Co se týká nákladů na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR (tj. opatření B5), Komise uvedla, že nizozemský stát tvrdil, že to povede k významným synergiím ve výši 1,1 miliardy EUR (před zdaněním) ročně, přičemž tato částka by se mohla v zásadě použít k splacení státní podpory. Komise však poznamenala, že nizozemský stát nezavedl mechanismus, který by zajistil toto splacení. Pokud jde o kapitálové potřeby v souvislosti s prodejem New HBU, Komise dospěla k závěru, že kapitálové potřeby související s ochranou před úvěrovými riziky se budou rychle snižovat s tím, jak budou úvěry postupně nabývat splatnosti. Komise opět zdůraznila, že by státní podpora měla být splacena, jakmile již není zapotřebí.
(155)
Pokud jde o narušení hospodářské soutěže, Komise uvedla, že kapitálové potřeby společností FBN a ABN AMRO N vyplývaly do jisté míry z jejich oddělení od bývalých mateřských společností a počátečních nákladů na integraci, a nikoli z rozsáhlého přejímání rizik či nesprávného řízení v rámci samotných společností FBN a ABN AMRO N. Komise v tomto kontextu dospěla k závěru, že další odprodeje nejsou pravděpodobně nutné.
(156)
Komise však současně vyslovila pochybnosti, zda plán restrukturalizace z prosince 2009 obsahoval dostatečná opatření týkající se změn v jednání, aby bylo zajištěno, že společnosti FBN a ABN AMRO N nepoužijí státní podporu k růstu na úkor svých konkurentů, například zavedením neudržitelné cenové politiky nebo nabytím dalších finančních institucí, což by mohlo oslabit pobídky ostatních subjektů, jež nejsou příjemci podpory, k soutěži, investicím a inovacím a odrazovat od vstupu na nizozemský bankovní trh.
(157)
Pokud jde o odchod, Komise uvedla, že by bylo užitečné, kdyby nizozemský stát vypracoval a jednoznačně oznámil strategii odchodu. Opakované a masivní zásahy nizozemského státu by mohly být vkladateli vnímány jako známka trvalé podpory.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1 První soubor připomínek společnosti Van Lanschot (dopis ze dne 6. května 2009)
(158)
Stěžovatel tvrdil, že díky státní podpoře a státnímu vlastnictví nabízely společnosti FBN a ABN AMRO N (včetně svých dceřiných společností, jako jsou MoneYou a Mees Pierson) u úspor fyzických osob a vkladových účtů neudržitelně vysoké úrokové sazby, čímž destabilizovaly nizozemský bankovní trh.
(159)
Stěžovatel se domníval, že úrokové sazby, které nabízely společnosti FBN a ABN AMRO N, byly ztrátové. V tomto ohledu poukázal na skutečnost, že se sazby EURIBOR snížily z 5 % v září 2008 na méně než 2 % v lednu/únoru 2009, zatímco se úrokové sazby společností FBN a ABN AMRO N u spořicích účtů ve skutečnosti zvyšovaly.
(160)
Stěžovatel poukázal rovněž na zvláštnosti nizozemského trhu soukromého bankovnictví v porovnání s trhem retailového bankovnictví, jež měly tendenci zvyšovat rušivý účinek přijatých opatření. Částky úspor v soukromém bankovnictví jsou v průměru vyšší než v retailovém bankovnictví. U nižších částek úspor se zákazníci starají méně o rizikový profil banky, jelikož jsou chráněni nizozemským systém pojištění vkladů (až do výše 100 000 EUR). O rizika se však začínají více zajímat, jakmile je tato prahová hodnota překročena, což je v soukromém bankovnictví poměrně časté.
(161)
Stěžovatel rovněž tvrdil, že společnosti FBN a ABN AMRO N mají prospěch z implicitní státní záruky. Tvrdil, že zákazníci společností FBN a ABN AMRO N jsou přesvědčeni, že nizozemský stát nedopustí, aby banky ve státním vlastnictví vyhlásily úpadek.
(162)
Stěžovatel, který krizi přestál bez státní podpory, zdůraznil, že ho jednání společností FBN a ABN AMRO N narušující hospodářskou soutěž velmi poškodilo, jelikož je při financování svých aktiv tradičně ve značné míře závislý na nizozemském trhu spoření (71). V absolutním vyjádření má stěžovatel úspory a vklady ve výši 15 miliard EUR, což znamená, že by zvýšení úrokových sazeb o 1 % mohlo společnost stát přibližně 150 milionů EUR ročně (72). Kromě tohoto zvýšení nákladů existoval i dopad na objem, jelikož společnost Van Lanschot přišla o zákazníky.
4.2 Následné připomínky společnosti Van Lanschot (dopisy ze dne 21. a 28. srpna 2009)
(163)
Podle stěžovatele přetrvávalo neobvyklé jednání společností FBN a ABN AMRO N i v letních měsících roku 2009.
(164)
Jako další argument uvedl stěžovatel neobvykle velké změny v objemu a podílu na trhu na tradičně stabilním nizozemském trhu spoření. V tomto ohledu stěžovatel odkázal na tiskové zprávy společností FBN a ABN AMRO N, v nichž se uváděl příliv vkladů ve výši 9 miliard EUR, resp. 21 miliard EUR v prvním pololetí roku 2009 (73). Stěžovatel pokládal tyto údaje za vysoké vzhledem ke skutečnosti, že celkový nizozemský trh spoření má hodnotu přibližně 287 miliard EUR.
(165)
Jako na další příklad neobvyklého stanovování cen poukázal stěžovatel na skutečnost, že úrokové sazby u spoření vykazovaly v sousedních zemích, jako je Belgie, Francie a Německo, pokles sazeb EURIBOR, zatímco nizozemské úrokové sazby zůstávaly u spoření neochvějně na vysoké úrovni.
4.3 Připomínky společnosti ABN AMRO Bank (dopis ze dne 6. července 2009)
(166)
Ve svých připomínkách k rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení poskytla společnost ABN AMRO Bank (tj. mateřská společnost ABN AMRO N) více informací o své finanční situaci a strategii financování. Společnost ABN AMRO Bank popřela, že by měla jakýkoli prospěch (přímo či nepřímo) z podpory financování poskytnuté společnosti FBN (opatření Y1 a Y2). Společnost ABN AMRO Bank podotkla, že v době krize nepotřebovala pomoc, aby se mohla financovat, a to díky diverzifikované strategii financování. Rovněž zdůraznila, že statistické údaje o její likviditě byly v mezích stanovených předpisy a rovněž v jejích vlastních interních mezích.
5. PŘIPOMÍNKY NIZOZEMSKÉHO STÁTU
5.1 Připomínky nizozemského státu k rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
(167)
Nizozemský stát připustil, že společnost FBN mohla vykonávat své činnosti díky tomu, že ji získal stát (74), tvrdil však, že akvizice byla v souladu s tzv. „zásadou investora v tržním hospodářství“. V důsledku toho neexistovala podle nizozemského státu žádná selektivní výhoda, a tudíž žádná státní podpora. Nizozemský stát tvrdil, že ačkoliv integrované transakce ze dne 3. října 2008 měly v prvé řadě zabránit destabilizaci společností FBN a ABN AMRO N a nizozemského bankovního systému obecně, nákupem účastí ve společnostech FBN a ABN AMRO N usiloval o kladnou dlouhodobou návratnost. Nizozemský stát zdůraznil, že cena za společnost FBN (včetně ABN AMRO N) byla v rámci rozpětí ocenění jeho externího odborníka pro oblast oceňování.
(168)
Nizozemský stát uvedl, že za společnost FBN zaplatil spravedlivou tržní cenu, podotkl však, že i kdyby zaplatil příliš vysokou cenu, představovala by tato platba státní podporu pro společnost Fortis SA/NV (což byla prodávající společnost), a nikoli pro společnost FBN.
(169)
Co se týká opatření Y1, nizozemský stát tvrdil, že společnosti FBN poskytl krátkodobé financování za tržních podmínek. Uvedl, že před krizí dostávala společnost FBN finanční prostředky od své mateřské společnosti za sazby EONIA nebo EURIBOR bez dodatečného rozpětí. Nizozemský stát tvrdil, že použitá cena (jak je popsána v 96. bodě odůvodnění) byla v souladu s tržní praxí. Konkrétně rovněž uvedl, že jeho systém stanovování cen, který se používal v době po 5. listopadu 2008 (s rozpětím ve výši 50 bazických bodů u úvěrů s delší než tříměsíční splatnosti), byl v souladu s nizozemským systémem záruk (75).
(170)
Pokud jde o období, během něhož byla společnosti FBN poskytnuta likvidní facilita, nizozemský stát objasnil, že v lednu 2009 zahájil jednání o ukončení likvidní facility s cílem ukončit ji co nejdříve. S ohledem na tento cíl zavedl nizozemský stát v březnu 2009 nový dvoustupňový systém stanovování cen, který zajišťoval, že po překročení předem stanovené prahové hodnoty bylo financování dražší. Nizozemský stát předpokládal, že by společnost FBN mohla splácet likvidní facilitu ve výši 4 až 5 miliard EUR měsíčně, a zamýšlel likvidní facilitu ukončit do konce roku 2009. Ve skutečnosti splatila společnost FBN likvidní facilitu rychleji, než se očekávalo. Likvidní facilita byla ukončena již dne 1. července 2009.
(171)
Nizozemský stát tvrdil, že maximální doba splatnosti likvidity stanovená v rámci likvidní facility byla přiměřená. V tomto ohledu nizozemský stát objasnil, že v prvním období (tj. od 6. do 23. října 2008) poskytl facilitu se splatností nejvýše několika týdnů. Když byla poté likvidní facitlita upravena, byla maximální splatnost prodloužena na devět měsíců, aby se zamezilo vysokým hodnotám při splácení.
(172)
Nizozemský stát objasnil, že celkový objem likvidní facility (tj. 5 miliard EUR v podobě výpůjček denních peněz a 40 miliard EUR ve formě dlouhodobějšího financování) vycházel ze skutečných potřeb společnosti FBN v oblasti financování, a představoval proto nezbytné minimum. Krátkodobá likvidní facilita ve výši 45 miliard EUR zohledňovala běžnou volatilitu objemu hotovosti ve společnosti FBN a umožnila této společnosti rovněž ihned splatit společnosti Fortis SA/NV částku ve výši přibližně 34 miliard EUR.
(173)
Pokud jde o dlouhodobé půjčky (tj. opatření Y2), nizozemský stát potvrdil, že společnost Fortis Bank SA/NV mohla požádat o splacení půjček s pevnou úrokovou sazbou (nikoli však úvěrů s variabilním úročením) (76). Nizozemský stát však uvedl, že pouze nahradil společnost Fortis Bank SA/NV, přičemž se ostatní podmínky stávajících smluv nezměnily. Podle nizozemského státu představovala smlouva mezi společnostmi Fortis Bank SA/NV a FBN běžnou tržní smlouvu mezi soukromými účastníky trhu. Nizozemský stát tvrdil, že vzhledem k tomu, že nahradil investora v tržním hospodářství, bylo jeho jednání automaticky v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství. Nizozemský stát se domníval, že nemusel odůvodnit, proč mohly být sazby vyšší nebo proč měl nahradit tyto dlouhodobé půjčky krátkodobějšími úvěry (77).
(174)
Nizozemský stát rovněž tvrdil, že je zcela běžné, že společnosti při provádění akvizic současně poskytnou nově nabytým dceřiným společnostem likviditu.
(175)
Pokud jde o to, zda byla společnosti ABN AMRO N poskytnuta přímá či nepřímá státní podpora, nizozemský stát popřel, že by společnost ABN AMRO N obdržela od nizozemského státu nebo od společnosti FBN finanční prostředky. Nizozemský stát objasnil, že společnost ABN AMRO N (s velkou franšízou v oblasti retailového a soukromého bankovnictví) měla dostatek vlastních finančních prostředků.
(176)
Co se týká opatření Z, nizozemský stát uvedl, že cena transakce ve výši 6,5 miliardy EUR představovala spravedlivou tržní cenu. Zdůraznil, že cena byla v rozmezí mezi oceněním na základě „stávajících tržních podmínek“ ve výši [4 - 6,5] miliardy EUR a oceněním „v průběhu hospodářského cyklu“ ve výši [6,5 - 9] miliard EUR, jak ji vypočetl jeho externí odborník pro oblast oceňování počátkem října 2008 (před uskutečněním transakce dne 3. října 2008). Pokud jde o skutečnost, že k akvizici (opatření Z) došlo dva a půl měsíce po ocenění, nizozemský stát se domníval, že nebyly zapotřebí žádné opravy, jelikož nejistoty se již odrazily v ocenění z počátku října 2008 (78). Nizozemský stát rovněž tvrdil, že základem problémů ostatních bank, které souvisely s důvěrou, bylo obvykle investiční bankovnictví a toxická aktiva, což se promítlo do velkých poklesů cen akcií těchto bank. Společnost ABN AMRO N se stabilním profilem v oblasti retailového a komerčního bankovnictví se naopak od těchto bank zásadně lišila. Vzhledem k této situaci nizozemský stát uvedl, že úprava ceny analogicky s ostatními bankami neměla žádný smysl.
(177)
Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že ostatní členové konsorcia, a zejména RBS, museli transakci schválit a že […]. Nizozemský stát odkázal rovněž na body 166 a 177 předběžné zprávy odborníků pro valnou hromadu akcionářů společnosti Fortis SA/NV, která se konala dne 11. února 2009 v Bruselu (79), a tvrdil, že tyto body podporují tvrzení nizozemského státu, že za společnosti FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance a Fortis Corporate Insurance zaplatil dne 3. října 2008 spravedlivou cenu, která proto představuje platnou referenční cenu pro prodej v prosinci 2008.
(178)
Nizozemský stát provedl opatření Z tak, že se vzdal vymáhání svých pohledávek vůči společnosti FBN. Nizozemský stát mimoto tvrdil, že by opravu měla uplatnit Komise (pokud by dospěla k závěru, že opatření Z představuje státní podporu). Jelikož se s podobnými nástroji ostatních bank obchodovalo se značnou slevou oproti jmenovité hodnotě (80), je logické, že tržní hodnota dluhových nástrojů, od jejichž vymáhání nizozemský stát upustil, byla rovněž nižší než jmenovitá hodnota. Jinými slovy, převládající tržní podmínky naznačovaly, že nizozemský stát neměl nárok na jmenovitou hodnotu, nýbrž na nižší tržní hodnotu. Nizozemský stát uvedl, že s přihlédnutím k tržním podmínkám převládajícím v té době měl nárok pouze na tržní hodnotu ve výši [4,55 - 5,85] miliardy EUR (tj. jmenovitá hodnota úvěrů ve výši 6,5 miliardy EUR upravena o tržní slevu ve výši [0,65 - 1,95] miliardy EUR).
(179)
Dne 18. června 2009 předalo nizozemské ministerstvo financí Komisi hodnocení společnosti FBN, které provedl DNB, jak se požadovalo v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 […] (81), (82), (83).
(180)
Dopisem ze dne 20. ledna 2010 DNB Komisi informoval rovněž o […] ABN AMRO N. […]
5.2 Připomínky nizozemského státu k rozhodnutí ze dne 5. února 2010
(181)
Nizozemský stát obecně tvrdil, že přijatá opatření nepředstavují státní podporu, jelikož tato opatření:
i)
neposkytla prospěch společnosti ABN AMRO N ani společnosti FBN,
ii)
byla nezbytná k oddělení společností ABN AMRO N a FBN od jejich příslušných dřívějších mateřských společností a vyplývala ze smluvních povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV v dohodě akcionářů konsorcia nebo
iii)
byla z hlediska soukromého investora ekonomicky racionální.
(182)
Nizozemský stát uvedl, že by Komise měla zásadu investora v tržním hospodářství uplatnit na každé jednotlivé opatření, které nizozemský stát přijal. Zejména co se týká opatření souvisejících se spojením (tj. opatření B4 a B5), nizozemský stát zdůraznil, že spojení představovalo investici s kladnou čistou současnou hodnotou, a bylo proto v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
(183)
Jinými slovy, nizozemský stát nesouhlasil s předběžným názorem Komise, který byl uveden v 96. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010, že se na opatření následující po integrovaných transakcích ze dne 3. října 2008 zásada investora v tržním hospodářství nevztahuje, jelikož tato opatření byla součástí větší operace na záchranu a restrukturalizaci.
(184)
Nizozemský stát připustil, že pravidla státní podpory znamenají, že se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije, pokud se v krátkém čase uskuteční několik vzájemně souvisejících kapitálových vkladů. Tvrdil však, že tato analýza v případě společností FBN a ABN AMRO N neplatí, jelikož integrované transakce ze dne 3. října 2008 podle jeho názoru neobsahovaly opatření státní podpory a s původní transakcí nebyla mimoto spojena žádná následná opatření.
(185)
Nizozemský stát uvedl, že by Komise měla zohlednit velmi zvláštní podmínky, za nichž byl nizozemský stát povinen koupit společnost FBN. Nizozemský stát poukázal rovněž na skutečnost, že prodej New HBU byl pro stát a pro společnost ABN AMRO N velmi obtížný se záporným dopadem na kapitál ve výši 470 milionů EUR.
(186)
Nizozemský stát tvrdil, že svá opatření založil na zásadách uvedených ve sdělení o bankovnictví (84) a ve sdělení Komise - Rekapitalizace finančních institucí během současné finanční krize: omezení podpory na nezbytné minimum a záruky proti neoprávněnému narušení hospodářské soutěže (85) (dále jen „sdělení o rekapitalizaci“). Obecně nizozemský stát tvrdil, že jeho opatření byla dobře cílená, úměrná daným problémům a navržena tak, aby minimalizovala negativní dopady na ostatní konkurenty.
(187)
Nizozemský stát tvrdil, že opatření A a opatření B1 nepředstavují státní podporu, jelikož stát měl smluvní povinnost vyřešit problémy s kapitálem, s nimiž se potýkala společnost ABN AMRO Z. Nizozemský stát měl podle dohody akcionářů konsorcia povinnost provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding. DNB povolil zahájení procesu oddělování společnosti ABN AMRO II až poté, co všichni členové zaplatili svůj podíl na nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Nizozemský stát připustil, že společnosti ABN AMRO Z poskytl prostřednictvím společnosti ABN AMRO N kapitál, zdůraznil však, že společnost ABN AMRO N fungovala pouze jako zprostředkovatel. Společnost ABN AMRO N pouze předala kapitál společnosti ABN AMRO Z a opatření A neposkytlo společnosti ABN AMRO N žádnou selektivní výhodu.
(188)
Pokud jde o to, zda byl nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z výsledkem selektivních výhod poskytnutých společnosti ABN AMRO N, nizozemský stát uvedl, že členové konsorcia již v době získání společnosti ABN AMRO Holdings konsorciem (viz 33. bod odůvodnění) zajistili, aby byly aktivity s různými trackingovými akciemi (jak byly definovány v 35. bodě odůvodnění) dostatečně vzájemně odlišeny. Toto opatření znamenalo, že se jednoznačně rozlišovalo rovněž mezi činnostmi společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z. To například znamenalo, že společnost ABN AMRO N měla vlastní strukturu řízení podniku a vlastní výkaznictví. Nizozemský stát upozornil Komisi rovněž na skutečnost, že společnost ABN AMRO N byla od 6. února 2010 (86) samostatným právním subjektem.
(189)
Nizozemský stát předložil rovněž důkazy, že nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z existoval již v době nabytí dne 3. října 2008. Počáteční rozvaha společnosti ABN AMRO Z ke dni 3. října 2008 již vykazovala zápornou částku ve výši 7,4 miliard EUR a podíl společnosti Fortis SA/NV činil přibližně 2,5 miliardy EUR. Co se týká příčin nedostatečného kapitálu, nizozemský stát připustil, že došlo k převodu akcií společnosti Unicredito v hodnotě 1 miliardy EUR ze společnosti ABN AMRO Z na provozní trackingové akcie (včetně částky ve výši přibližně 300 milionů EUR pro společnost ABN AMRO N), poskytl však informace prokazující, že k převodu akcií Unicredito došlo v únoru 2008, tj. dlouho před zásahem nizozemského státu. Převod akcií společnosti Unicredito proto nelze považovat za státní podporu.
(190)
Co se týká nákladů hrazených společností ABN AMRO Z, které souvisely s funkcemi ústředí, nizozemský stát zdůraznil, že se tyto náklady po nabytí společnosti ABN AMRO Holding členy konsorcia výrazně snížily, jak bylo popsáno v 33. bodě odůvodnění. Jelikož členové konsorcia neměli zájem na udržování velkého integrovaného ústředí, bylo logické udržovat tyto náklady na co nejnižší úrovni. Údaje, které poskytl nizozemský stát, prokazují, že náklady na fungování skupiny, které hradila společnost ABN AMRO Z, v roce 2008 činily [0 - 0,5] miliardy EUR a v roce 2009 pak [0 - 0,2] miliardy EUR, což nizozemský stát pokládal za zanedbatelné. Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že mu povinnost absorbovat tyto náklady vznikla, když po nabytí společnosti FBN (včetně ABN AMRO N) dne 3. října 2008 nahradil jako strana dohody akcionářů konsorcia společnost Fortis SA/NV.
(191)
Pokud by se Komise domnívala, že opatření A představuje státní podporu, nizozemský stát tvrdil, že by se nemělo použít sdělení o znehodnocených aktivech (87). Podle nizozemského státu neexistovala žádná nejistota ohledně ocenění zajištěných aktiv, jež proto nebylo možno považovat za „znehodnocená“ ve smyslu použitém ve sdělení. I kdyby Komise s tímto názorem nesouhlasila, nizozemská vláda tvrdila, že swap úvěrového selhání společnosti ABN AMRO N je i tak v souladu s obecnými zásadami uvedeného sdělení. Nizozemský stát mimoto tvrdil, že nástroj k zajištění úvěrových rizik byl nezbytný a přiměřený, přičemž narušení hospodářské soutěže bylo minimální.
(192)
Nizozemský stát uvedl, že v případě nástroje k snížení kapitálových požadavků bylo protiplnění (výnosnost uvolněného kapitálu ve výši 10 %) dostatečně vysoké. Předložil rovněž důkazy, že tranše první ztráty ve výši 20 bazických bodů byla podstatně vyšší než očekávaná ztráta. Nizozemský stát tvrdil, že náležitý základ pro odhad rozpětí očekávaných ztrát v budoucnu poskytly minulé ztráty (konkrétně [0 - 15] bazických bodů) a ztráty odhadované pro rok 2010 ([0 - 30] bazických bodů) u hypotečního portfolia společnosti ABN AMRO N. Rovněž informace o trhu obsažené ve zprávách o ratingu (88) potvrzovaly, že tranše první ztráty překračovala očekávané ztráty. Nizozemský stát odkázal rovněž na dokument investiční banky […], který simuloval, jak by se mohly vyvíjet peněžní toky nizozemského státu podle jednotlivých zátěžových scénářů.
(193)
Nizozemský stát se rovněž domníval, že nástroj k snížení kapitálových požadavků obsahoval dostatečné pobídky k odchodu. Nizozemský stát upozornil Komisi na možnosti vypovězení obsažené v nástroji k snížení kapitálových požadavků a na skutečnost, že tento nástroj bude poměrně neatraktivní, jakmile bude skupina ABN AMRO moci působit podle požadavků rámce Basilej II. V tomto kontextu se nizozemský stát domníval, že společnost ABN AMRO N pravděpodobně nástroj k snížení kapitálových požadavků ukončí v lednu 2011, kdy se očekávalo, že přechod na požadavky rámce Basilej II povede k snížení uvolněného kapitálu.
(194)
Nizozemský stát objasnil, že náklady na rozdělení (tj. opatření B2 a B3) byly důsledkem dohody akcionářů konsorcia, jejíž stranou byl nizozemský stát ode dne 3. října 2008. Podle podmínek této dohody měl stát povinnost (na rozdíl od společnosti ABN AMRO N) rozdělit společnost ABN AMRO Holding na tři části. Nizozemský stát popřel, že tyto náklady poskytly společnosti ABN AMRO N výhodu, a rovněž objasnil, že náklady na rozdělení uhradil, jelikož provedení rozdělení představovalo smluvní povinnost státu.
(195)
Co se týká obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR (rovněž zařazeného do nákladů na rozdělení), nizozemský stát tvrdil, že se jednalo o běžnou bankovní praxi. Banky nemohou fungovat pouze s minimálním požadovaným kapitálem, nýbrž potřebují dodatečné pohodlné rozpětí. Pokud by tomu tak nebylo, dostaly by se banky okamžitě do finančních potíží již při malém zhoršení situace. Nizozemský stát však uvedl, že by jeho příspěvek k obezřetnostnímu rozpětí měl být dočasný a že v dlouhodobějším horizontu by společnost ABN AMRO N měla vytvořit obezřetnostní rozpětí sama bez pomoci nizozemského státu.
(196)
Co se týká opatření B4, nizozemský stát tvrdil, že toto opatření nepředstavuje státní podporu. Nizozemský stát uvedl, že rozhodnutí o spojení obou bank již bylo v době, kdy získal společnost FBN, přijato a částečně provedeno. Nizozemský stát toto tvrzení doložil odkazem na skutečnost, že v době uskutečnění integrovaných transakcí dne 3. října 2008 již byla správa majetku společnosti ABN AMRO oddělena a začleněna do společnosti Fortis SA/NV. Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že mu Komise uložila povinnost provést nápravné opatření v souvislosti se spojením v zájmu vyřešení zbývajících problémů vyplývajících ze spojení a že nápravné opatření v souvislosti se spojením týkající se New HBU zdědil od společnosti Fortis SA/NV. Nizozemský stát rovněž uvedl, že se finanční prostředky společnosti ABN AMRO N nezvýšily, a proto hájil názor, že opatření B4 nepředstavuje státní podporu.
(197)
Nizozemský stát uvedl, že by se státní prostředky poskytnuté na financování nákladů na integraci (opatření B5) měly považovat za rozumnou investici, která vedla k náležité návratnosti ve formě synergií. Nizozemská vláda tyto synergie odhadla na částku ve výši 1,1 miliardy EUR ročně (před zdaněním), přičemž počáteční náklady na integraci činily 1,2 miliardy EUR (po zdanění). Podle nizozemského státu by celková čistá současná hodnota spojení (s přihlédnutím k synergiím, nákladům na integraci a nákladům na nápravné opatření v souvislosti se spojením) měla představovat kladnou částku ve výši 2,88 miliardy EUR (89).
(198)
Podle nizozemského státu neposkytla přeměna kapitálu Tier 2 na kapitál Tier 1 (opatření C) společnosti FBN selektivní výhodu. Nizozemský stát uvedl, že přeměna byla v zájmu nizozemského státu, jelikož ten mohl přeměnit úvěry s průměrným kupónem ve výši 2,976 % na vlastní kapitál, u něhož podle jeho názoru existovalo přitažlivé protiplnění. V tomto ohledu odkázal nizozemský stát na odhadovanou normalizovanou návratnost vlastního kapitálu skupiny ABN AMRO v roce 2012 ve výši přibližně […] %, jak se uvádělo v plánu restrukturalizace z prosince 2009.
(199)
Pokud by Komise považovala opatření C za státní podporu, nizozemský stát tvrdil, že by Komise neměla považovat za státní podporu všechny půjčky, od jejichž vymáhání již upustil. Nizozemský stát objasnil, že přeměnu lze rozdělit na splacení kapitálu Tier 2 v nominální hodnotě a vklad základního kapitálu Tier 1 (bez čistých dopadů na hotovost). Podle nizozemského státu nebylo možno v té době přiměřeně předpokládat splacení kapitálu Tier 2 v nominální hodnotě, jelikož se se srovnatelnými nástroji ostatních bank obchodovalo s významnou slevou oproti jmenovité hodnotě, což bylo odrazem nejisté situace na trhu. Nizozemský stát uvedl, že na základě srovnatelných údajů byla sleva ve výši [135 - 405] milionů EUR odůvodněná.
(200)
Nizozemský stát uvedl, že platba ve výši 740 milionů EUR (opatření D) představovala jednu z jeho povinností vyplývajících z dohody akcionářů konsorcia. Nizozemský stát mimoto zdůraznil, že se jednalo pouze o platby ostatním členům konsorcia, a nikoli společnosti ABN AMRO N, takže této společnosti nebyla poskytnuta žádná státní podpora.
(201)
Pokud jde o opatření E, nizozemský stát tvrdil, že společnost ABN AMRO II neměla prospěch z protizávazku odškodnění (který byl popsán v 126. bodě odůvodnění), nýbrž že opatření E pouze znamenalo, že společnost ABN AMRO II poskytla protizávazek odškodnění společnosti Deutsche Bank. Nizozemský stát uvedl, že tento protizávazek odškodnění nemohla banka využít k rozvoji nových oblasti podnikání, a že tudíž nevedl k narušení hospodářské soutěže.
(202)
Nizozemský stát měl za to, že protizávazek odškodnění je v souladu se sdělením Komise o rekapitalizaci. Nizozemský stát zdůraznil, že při stanovení ceny vycházel z doporučení ECB o stanovení cen za rekapitalizaci.
(203)
Nizozemský stát se vyjádřil rovněž k podezření Komise, že držitelé prioritních akcií společnosti FBN (90) neposkytli dostatečný příspěvek, pokud jde o sdílení zátěže. Nizozemský stát objasnil, že investoři do prioritních akcií neobdrželi v roce 2008 dividendy (v hotovosti ani jako příjmy příštích období) a že se s prioritními akciemi obchodovalo za cenu nižší, než byla jejich nominální hodnota. Nizozemský stát dodal, že schopnost společnosti FBN vyplatit nebo rezervovat v budoucnu pevně stanovené dividendy závisela na tom, zda bude mít společnost dostatečný zisk podle IFRS. Nizozemský stát podotkl, že ustanovení o dividendách, jimiž se řídí prioritní akcie společnosti FBN, zahrnovalo tzv. systém pozastavení výplaty dividend/povinné výplaty dividend (91) a že nejistota ohledně dividendové politiky skupiny ABN AMRO snížila jistotu, kterou investorům do prioritních akcií poskytoval systém pozastavení výplaty dividend/povinné výplaty dividend.
(204)
Pokud jde o to, zda bude kapitál splacen, jakmile zaniknou (dočasné) kapitálové potřeby, nizozemský stát tvrdil, že zamýšlí využívat dividendovou politiku skupiny ABN AMRO tak, aby skupina ABN AMRO neměla nadbytečný kapitál, který by mohl vést k narušení hospodářské soutěže (92).
(205)
Pokud jde o narušení hospodářské soutěže, nizozemský stát uvedl, že nesouhlasí s názorem Komise, že společnosti ABN AMRO N a FBN byly v důsledku spojení v Nizozemsku posíleny, ani s tím, že tento vývoj mohl vést k neoprávněnému narušení hospodářské soutěže. Nizozemský stát se domníval, že opak je pravdou, a v této souvislosti poukázal na skutečnost, že oddělení společností FBN a ABN AMRO N od jejich mateřských společností a následné spojení bylo velmi pracné a znamenalo, že vedení společností FBN a ABN AMRO N mohlo věnovat méně času každodenní obchodní činnosti, a proto tvrdil, že oddělení a následné spojení mělo negativní dopad na soutěžní postavení společností FBN a ABN AMRO N (nebo skupiny ABN AMRO po spojení).
5.3 Připomínky nizozemského státu k podáním zúčastněných stran
5.3.1 Připomínky nizozemského státu k dopisu stěžovatele ze dne 6. května 2009
(206)
Nizozemský stát obecně zdůraznil, že podle jeho názoru nesplňovala opatření ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N definici Unie týkající se státní podpory, a neměla proto účinky narušující hospodářskou soutěž. Nizozemský stát se domníval, že tržní chování společností FBN a ABN AMRO N na trhu spoření a trhu vkladů bylo v souladu s chováním rozumně uvažujícího účastníka trhu, který chrání své obchodní zájmy. Nizozemský stát se domníval, že úrokové sazby, které nabízely společnosti FBN a ABN AMRO N, nenarušovaly hospodářskou soutěž. Tvrdil proto, že nedošlo k porušení práva Unie v oblasti hospodářské soutěže.
(207)
Nizozemský stát předložil řadu srovnávacích tabulek s úrokovými sazbami nabízenými u konkrétních vkladových a spořicích produktů. Nizozemský stát popřel, že by společnosti FBN a ABN AMRO N trvale nabízely nejvyšší úrokové sazby, zejména ve srovnání s menšími nizozemskými bankami, jako jsou SNS, NIBC a DSB. Nizozemský stát rovněž uvedl, že úrokové sazby u spořicích účtů byly v Nizozemsku vysoké již před finanční krizí, a to částečně kvůli chování menších bank s agresivní cenovou politikou. Nizozemský stát se domníval, že se banky během finanční krize snažily chránit své franšízy v oblasti spoření tím, že u spořicích produktů nabízely zákazníkům poměrně vysoké úrokové sazby.
(208)
Nizozemský stát se vyjádřil rovněž k cenové strategii MoneYou, internetové značky společnosti ABN AMRO N, která byla na trh zavedena v září 2008. Nizozemský stát tvrdil, že MoneYou je specializovaný internetový produkt, který se značně liší od tradičnějších produktů, pokud jde o nákladovou základnu a úroveň služeb. Nizozemský stát uvedl, že MoneYou musela v prvních šesti měsících své existence zajistit uznání své značky, a musela proto nabízet úrokové sazby, které byly většinou mírně nižší nebo stejné jako sazby nabízené podobnými účastníky trhu poskytujícími internetové bankovnictví (93). Od druhého čtvrtletí 2009 se úrokové sazby nabízené MoneYou snížily a MoneYou se usadila v tzv. středním tržním segmentu (Mid-Tier-Segment) (94). Co se týká MoneYou, nizozemský stát dodal, že dosud získala pouze omezené objemy finančních prostředků (konkrétně [0 - 5] miliard EUR), což představuje přibližně [0 - 5] % celkového objemu na nizozemském trhu spoření. Nizozemský stát dodal, že bývalí zákazníci společnosti Van Lanschot představovali pouze malou část podnikání MoneYou ([0 - 5 000] účtů, tj. [0 - 5] % účtů MoneYou).
(209)
Nizozemský stát rovněž popřel, že by se společnosti ABN AMRO N a FBN při samofinancování spoléhaly výhradně na nizozemský trh spoření. Nizozemský stát poskytl nové informace prokazující, že společnost ABN AMRO N vydala 6. července 2009 kryté dluhopisy v hodnotě 2 miliardy EUR a že společnost FBN vydala dluhové nástroje se státní zárukou v hodnotě 15,5 miliardy EUR. Podle nizozemského státu byla tvrzení stěžovatele nesprávná a unáhlená. Nizozemský stát uvedl, že společnost FBN potřebovala pouze určitý čas na vytvoření pokladních operací a vydání dluhových nástrojů se státní zárukou. Nizozemský stát taktéž uvedl, že vkladové a spořicí produkty jsou důležité rovněž k navázání vztahů se zákazníky a mají jiný a širší účel než v případě jiných finančních nástrojů. V tomto ohledu nizozemský stát podotkl, že úbytek podílu na trhu spoření a vkladů mohl vést k úbytku podílu na trhu jiných bankovních produktů.
(210)
Nizozemský stát rovněž popřel, že by spotřebitelé a účastníci trhu vnímali společnosti ABN AMRO N a FBN jako bezpečnější banky, než jsou jejich konkurenti. Poukázal na rating společností FBN a ABN AMRO N u ratingových agentur, jenž byl nižší než například rating AAA v případě Rabobank. Obdobně to platí pro relativní rozpětí swapu úvěrového selhání. Nizozemský stát se rovněž domníval, že státní vlastnictví nezajistilo, že společnosti ABN AMRO N nebo FBN byly v očích zákazníků a účastníků trhu považovány za bezpečnější. V této souvislosti uvedl, že mnoho státních zásahů ad hoc ukázalo, že by nizozemský stát zasáhl u jakékoli banky v soukromém vlastnictví, pokud by to bylo možné. Nizozemský stát proto usuzoval, že fakticky neexistoval žádný vnímaný rozdíl mezi bezpečností, kterou poskytovaly nizozemské banky v soukromém vlastnictví v porovnání s bankami ve vlastnictví nizozemského státu.
(211)
Pokud jde o výpočet, zda byly úrokové sazby nabízené u spořicích produktů ztrátové, nizozemský stát tvrdil, že by se neměly srovnávat se sazbami EURIBOR, nýbrž se sazbami vyplývajícími z tzv. „metody reprodukce portfolia“(replicating portfolio methodology) (95). S použitím této metody nizozemský stát uznal, že u některých produktů existovalo dočasné záporné rozpětí. Tvrdil však, že se jednalo o racionální tržní chování, jež bylo v souladu s tržním chováním konkurentů (v soukromém vlastnictví) v tomto konkrétním časovém okamžiku.
5.3.2 Připomínky nizozemského státu k tvrzením stěžovatele ze dne 21. a 28. srpna 2009
(212)
Nizozemský stát uvedl, že platí jeho dřívější připomínky týkající se stěžovatele, jež jsou shrnuty v 206. až 211. bodě odůvodnění.
(213)
Nizozemský stát mimoto poznamenal, že tvrzení stěžovatele, že se podíl společností ABN AMRO N a FBN na trhu zvýšil, bylo založeno na chybných statistických údajích. Pokud jde o údajný nárůst vkladů získaných společností ABN AMRO N ve výši 21 miliard EUR, nizozemský stát tvrdil, že na nizozemské retailové vklady připadalo pouze 5,1 miliardy EUR, zatímco zbytek připadal na úspory korporátních zákazníků a zahraniční vklady. Nizozemský stát poskytl rovněž údaje prokazující, že velká část zvýšeného objemu vkladů a úspor společnosti FBN plynula z korporátního bankovnictví, a nikoli z retailového a soukromého bankovnictví.
(214)
Nizozemský stát podotkl, že nizozemští zákazníci investovali více do úspor kvůli nejistému makroekonomickému prostředí. Nizozemský stát poukázal na údaje Ústředního statistického úřadu, které udávaly, že v prvním pololetí roku 2009 vzrostly úspory meziročně o 7,7 %. Úspory zákazníků společnosti ABN AMRO N vzrostly meziročně o 7,5 %, což naznačuje, že se podíl společnosti ABN AMRO N na trhu spíše snížil. Společnost FBN rovněž předložila důkazy prokazující, že se úspory jejích zákazníků vyvíjely v souladu s trhem.
5.3.3 Připomínky nizozemského státu k připomínkám společnosti ABN AMRO Bank
(215)
Nizozemský stát potvrdil, že společnosti ABN AMRO N neposkytl likvidní facilitu, čímž obecně potvrdil tvrzení společnosti ABN AMRO Bank.
6. POSOUZENÍ
6.1 Existence podpory
(216)
V čl. 107 odst. 1 Smlouvy se uvádí, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem. Z toho vyplývá, že se státní opatření považuje za státní podporu, pokud splňuje tato čtyři (kumulativní) kritéria:
-
státní prostředky,
-
selektivní výhoda,
-
narušení hospodářské soutěže a
-
ovlivnění obchodu mezi členskými státy.
(217)
První kritérium je splněno u opatření Y1 až E uvedených v tabulce č. 4 v 128. bodě odůvodnění, jelikož všechna tato opatření jsou přímo financována z prostředků nizozemského státu.
(218)
Skutečnost, zda opatření představuje selektivní výhodu pro společnosti FBN a ABN AMRO N nebo skupinu ABN AMRO po spojení (druhé kritérium), je analyzována v 220. až 278. bodě odůvodnění, přičemž každé opatření je posouzeno zvlášť.
(219)
Existuje-li v tomto případě selektivní výhoda, bylo by splněno i třetí a čtvrté kritérium. Všechna opatření narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž, jelikož společnostem FBN a ABN AMRO N nebo skupině ABN AMRO po spojení zajišťují výhodnější postavení v porovnání s ostatními konkurenčními bankami (třetí kritérium). Opatření mimoto ovlivňují rovněž obchod mezi členskými státy. Společnosti FBN, ABN AMRO N a skupina ABN AMRO po spojení jsou banky zaměřené na mezinárodní klientelu s činnostmi mimo Nizozemsko, přičemž na domácím trhu rovněž soutěží s dceřinými společnostmi zahraničních bank (čtvrté kritérium).
6.1.1 Opatření Y1 a Y2 ze dne 3. října 2008
(220)
Je vhodné připomenout, že toto rozhodnutí posuzuje pouze potenciální podporu pro společnosti FBN a ABN AMRO N nebo skupinu ABN AMRO po spojení. Potenciální podpora společnosti Fortis Bank SA/NV vyplývající z opatření Y1 a Y2 byla posouzena v rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008.
(221)
Jak je uvedeno v 52. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008 (96) a v prvotním posouzení těchto opatření z hlediska státní podpory v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009, opatření přijatá dne 3. října 2008 (tj. opatření X, Y1 a Y2) jsou neoddělitelně spojená. Nizozemský stát oddělil společnosti FBN a ABN AMRO N od jejich mateřské společnosti s omezenou likviditou nabytím společnosti FBN. Aby však společnost FBN plně izoloval od problémů její mateřské společnosti souvisejících s likviditou, musel nizozemský stát převzít rovněž úlohu poskytovatele finančních prostředků pro společnost FBN. Stalo se tak formou opatření Y1 a Y2. Dne 3. října 2008 převzal mimoto nizozemský stát povinnosti společnosti Fortis SA/NV vyplývající z dohody akcionářů konsorcia.
(222)
Jak je uvedeno v 50. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008, Komise nemůže uznat, že u integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008, jimiž nizozemský stát získal společnost FBN (včetně ABN AMRO N) za částku ve výši 12,8 miliardy EUR a rovněž poskytl společnosti FBN velmi vysokou částku finančních prostředků, je splněna zásada investora v tržním hospodářství. Vzhledem k tehdejším převládajícím tržním podmínkám by žádný kupec nebyl schopen a ochoten nabídnout za záchranu společnosti FBN tak vysokou částku (97). Doplňkové informace, které poskytl nizozemský stát, mimoto potvrdily, že se dne 3. října 2008 nizozemský stát dohodl rovněž na odškodnění společnosti Fortis SA/NV za její závazky vyplývající z dohody akcionářů konsorcia. Tato dohoda znamenala, že by integrované transakce ze dne 3. října 2008 byly pro investora v tržním hospodářství ještě méně přijatelné. Bez náležité hloubkové kontroly by žádný investor nepřevzal povinnosti společnosti Fortis SA/NV vyplývající z dohody akcionářů konsorcia, které později vedly k významným závazkům (čehož si byl nizozemský stát dne 3. října 2008 již částečně vědom).
(223)
Pro nizozemský stát byly integrované transakce ze dne 3. října 2008 nezbytné, aby zamezil velkým negativním vedlejším účinkům na nizozemský bankovní systém a hospodářství (98). Investor v tržním hospodářství k takovýmto vedlejším účinkům obvykle nepřihlíží.
(224)
Snaha zamezit vážnému narušení nizozemského bankovního systému a hospodářství rovněž vysvětluje, proč nizozemský stát přijal rozhodnutí tak rychle. Investor v tržním hospodářství by k posouzení možné potřeby dalších kapitálových vkladů potřeboval mnohem více času a podrobněji by prověřil rovněž finanční situaci společností. Investor v tržním hospodářství (s dostatkem času na provedení náležité hloubkové kontroly) by proto měl lepší přehled o následných investicích a vzal by tyto informace v úvahu ve svém ocenění. Nizozemský stát, který musel jednat rychle, aby v Nizozemsku zachoval finanční stabilitu, se nemohl chovat jako investor v tržním hospodářství a vzít si více času na důkladnější posouzení integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008 a povinností souvisejících s dohodou akcionářů konsorcia.
(225)
Komise proto potvrzuje své hodnocení, že integrované transakce ze dne 3. října 2008 nebyly v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství (tento závěr již byl obsažen v rozhodnutí ze dne 3. října 2008, v němž se usuzovalo, že tyto transakce představují státní podporu pro společnost Fortis Bank SA/NV).
(226)
Pokud jde o existenci výhody, opatření ze dne 3. října 2008 společně umožnila oddělení společností FBN a ABN AMRO N od společnosti Fortis SA/NV, a proto poskytla důležitou selektivní výhodu společnosti FBN, která již byla ve značném rozsahu začleněna do společnosti Fortis Bank SA/NV, a zejména byla velmi závislá na financování poskytovaném posledně uvedenou společností. V plánu restrukturalizace z prosince 2009 (viz rovněž 78. bod odůvodnění) nizozemský stát připustil, že pokud by nezasáhl, stáhla by společnost Fortis SA/NV dolů i společnost FBN. Bez opatření státní podpory by byla společnost FBN nadále vystavena závazkům společnosti Fortis SA/NV, která byla na pokraji úpadku, a to by bylo značně na překážku činnostem společnosti FBN. Vyčleněním svých činností ze společnosti Fortis SA/NV byla společnost FBN schopna zamezit do značné míry problémům a nákladům, jež jsou obvyklé u (finanční) společnosti v potížích (např. vyšší náklady financování, horší platební podmínky ze strany dodavatelů a protistran, vyšší mzdové náklady k udržení zaměstnanců, omezení činnosti a snížení rizikově vážených aktiv k zachování kapitálu) (99). Ačkoliv společnost ABN AMRO N zůstala na provozní úrovni samostatnou společností, nizozemský stát se obával kontaminace vyplývající ze skutečnosti, že by si trhy mohly společnost ABN AMRO N spojovat s bývalým vlastníkem, společností Fortis SA/NV.
(227)
Opatření Y1 (důležitá součást integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008) poskytlo velkou výhodu i společnosti FBN, zejména vzhledem k rozsahu transakce a tehdejším převládajícím tržním podmínkám.
(228)
Vysoká likvidní facilita ve výši 45 miliard EUR (100) byla poskytnuta v době, kdy byly velkoobchodní trhy prakticky uzavřené, zejména s ohledem na velké částky a společnosti s poměrně vysokým poměrem úvěrů k vkladům, jak tomu bylo v případě společnosti FBN. Skutečnost, že by takováto vysoká částka likvidity nebyla na trhu snadno dostupná, potvrzuje i to, že společnost FBN potřebovala několik čtvrtletí na to, aby krátkodobou likvidní facilitu nahradila jinými zdroji financování. Společnost FBN nakonec splatila veškeré krátkodobé financování poskytnuté nizozemským státem v červnu 2009, devět měsíců po poskytnutí podpory v podobě likvidity. Refinancování se uskutečnilo částečně prostřednictvím emise dluhopisů se státní zárukou (101).
(229)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření Y1 představuje státní podporu, jelikož společnosti FBN poskytlo výhodu v podobě financování, které by za převládajících tržních podmínek v té době nebylo dostupné na trhu.
(230)
Co se týká opatření Y2, novace dlouhodobých úvěrů poskytnutých společností Fortis Bank SA/NV, Komise se domnívá, že toto opatření poskytuje společnosti FBN selektivní výhodu. Z informací předložených nizozemským státem vyplývá, že společnost Fortis Bank SA/NV měla v případě změny vlastnictví na úrovni společnosti FBN nárok na okamžité splacení dlouhodobých půjček s pevnou úrokovou sazbou (v nominální hodnotě ve výši 7,9 miliardy EUR). Díky opatření Y2 nemusela společnost FBN hledat nové financování na trhu, aby mohla tyto dlouhodobé půjčky splatit. Měla i nadále prospěch z existujících půjček s úrokovými sazbami platnými v době před krizí.
(231)
Tím, že nizozemský stát souhlasil s novací, poskytl společnosti FBN dlouhodobou půjčku s úrokovými sazbami platnými v době před krizí. Investor v tržním hospodářství by tyto půjčky neposkytl s úrokovými sazbami platnými v době před krizí, nýbrž by vyjednal úrokové sazby, jež by lépe odrážely převládající tržní podmínky v té době, zejména vzhledem k tomu, že se jednalo o půjčky ve značné výši.
(232)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření Y2 představuje státní podporu pro společnost FBN, jelikož této společnosti poskytlo selektivní výhodu v podobě půjčky s úrokovými sazbami platnými v době před krizí. Nizozemský stát se nepokusil uvést u splatných půjček úrokové sazby do souladu s úrokovými sazbami platnými v době po skončení krize, nejednal tudíž jako investor v tržním hospodářství.
(233)
Komise obdržela dostatečné informace, aby mohla vyvodit závěr, že společnost ABN AMRO N neobdržela prostřednictvím opatření Y1 a Y2 žádné finanční prostředky. Neměla proto z těchto opatření žádný prospěch.
(234)
Integrované transakce ze dne 3. října 2008 proto nejsou v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství a poskytly společnosti FBN selektivní výhodu. Tato opatření umožnila společnosti FBN setrvat na trhu a dále vykonávat své činnosti, aniž by ji zatěžovaly problémy její mateřské společnosti. Společnost FBN obdržela rovněž velmi vysokou částku podpory financování, která by nebyla na trhu dostupná v tak krátkém čase. Opatření Y1 a Y2 proto představují státní podporu, zatímco (jak je uvedeno v 32. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009) opatření X jako takové nepředstavuje státní podporu pro společnost FBN, nýbrž je součástí širší transakce (oddělení společnosti FBN od Fortis Bank SA/NV), která zahrnovala státní podporu společnosti FBN.
6.1.2 Použitelnost zásady investora v tržním hospodářství na opatření, která byla provedena po poskytnutí počáteční pomoci dne 3. října 2008
(235)
Nizozemský stát přijal ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N velký počet opatření, jež byla rozložena v období přibližně 18 měsíců. Nizozemský stát uvedl, že by se přezkoumání zásady investora v tržním hospodářství mělo použít na každé z těchto opatření zvlášť (a zejména na opatření B4 a B5 související se spojením). Na základě časové posloupnosti opatření (I), společného účelu opatření (II) a situace společností v době provedení každého opatření (III) však Komise vyvozuje názor, že tato opatření nebyla dostatečně odlišená, aby mohla být s ohledem na zásadu investora v tržním hospodářství posouzena samostatně. Komise má za to, že všechna opatření byla součástí jednoho zdlouhavého procesu restrukturalizace (102), (103).
(236)
Časová posloupnost opatření (I), která byla popsána dříve v oddíle 2.1 a v oddíle 2.4 tohoto rozhodnutí, prokazuje, že všechna opatření spolu vzájemně souvisí a byla přijata v krátkém čase.
(237)
Opatření v souvislosti se spojením jsou mimoto jednoznačně spojená s předchozími zásahy. Když nizozemský stát dne 21. listopadu 2008 (o něco málo více než šest týdnů po záchranném zásahu dne 3. října 2008) rozhodl o spojení společností FBN a ABN AMRO N, mohl tak učinit jen proto, že tyto dvě společnosti právě zachránil před úpadkem. Jinými slovy, ve srovnávacím scénáři bez zásahu ze dne 3. října 2008 by provedení spojení nebylo možné, jelikož by tyto dvě společnosti již neexistovaly, nebo by existovaly v podstatně omezené podobě, která by vedla k mnohem menšímu a méně přitažlivému subjektu vzniklému spojením, což nizozemský stát připouští rovněž v plánu restrukturalizace z prosince 2009 (viz 78. bod odůvodnění).
(238)
Všechna opatření měla společný cíl (II), a to plně obnovit životaschopnost společností FBN a ABN AMRO N. Ihned po provedení integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008 bylo zřejmé, že nizozemský stát situaci pouze stabilizoval, přičemž důležité provozní problémy dosud čekají na vyřešení, zejména kvůli oddělení jednotlivých subjektů od bývalé mateřské společnosti.
(239)
Spojení bylo mimoto opatřením, které bylo zapotřebí k dosažení společného cíle, a to úplného obnovení životaschopnosti. Finanční situace samostatné společnosti FBN byla slabá, jelikož tato společnost měla poměrně malou retailovou franšízu a závisela do značné míry na velkém mezibankovním financování (104). Společnost ABN AMRO N přišla o důležité kompetence s ohledem na některé produkty a velkou část své mezinárodní sítě. Obě společnosti se potýkaly s provozními problémy souvisejícími například s informačními technologiemi, daněmi a řízením rizik a nebylo rovněž jisté, zda mají ve všech oblastech činnosti, v nichž působily, dostatečný rozsah. Nizozemský stát zvážil řadu alternativ a rychle rozhodl, že spojení a dodatečné navýšení kapitálu je nejlepším způsobem, jak plně obnovit životaschopnost. Ve scénáři založeném na spojení kompenzovaly činnosti ABN AMRO N s vysokými vklady v oblasti retailového bankovnictví slabou finanční situaci společnosti FBN, zatímco společnost FBN mohla společnosti ABN AMRO N zajistit větší velikost a poskytnout mezinárodní pobočky. Subjekt vzniklý spojením měl mimoto lepší postavení při řešení praktických problémů a mohl využít rovněž dodatečných úspor z rozsahu. Spojení zamezilo nutnosti přeorganizovat každý subjekt zvlášť.
(240)
Pokud jde o situaci společností v době provedení každého opatření (III), Komise podotýká, že životaschopnost společností byla plně obnovena až po provedení všech opatření. Společnosti nebyly životaschopné v přechodné fázi, například ke dni 21. listopadu 2008, kdy bylo rozhodnuto o spojení. V této souvislosti Komise zdůrazňuje, že na konci prosince 2008, a tudíž po přijetí rozhodnutí o spojení, hrozilo, že společnost FBN nebude splňovat minimální kapitálové požadavky DNB, jelikož s ohledem na společnost ABN AMRO N musela provést odpis. Společnost ABN AMRO N byla v účetnictví společnosti FBN dosud vykazována s oceněním, které po ocenění použitém v opatření X již nebylo reálné (105), a proto byl nevyhnutelný odpis. Aby se vyřešily problémy společnosti FBN s kapitálem, získal nizozemský stát společnost ABN AMRO N od společnosti FBN za částku ve výši 6,5 miliardy EUR a koncem roku 2009 přijal další nápravná opatření spočívající v přeměně kapitálu Tier 2 na kapitál Tier 1 (viz 121. bod odůvodnění a poznámka pod čarou č. 52 tohoto rozhodnutí). Prohlášení nizozemského státu, […] a […] potvrzují, že i po uskutečnění integrovaných transakcí dne 3. října 2008 se společnosti FBN a ABN AMRO N i nadále potýkaly se značnými problémy ohledně životaschopnosti (106).
(241)
Komise rovněž podotýká, že nizozemský stát předložil plnohodnotný plán restrukturalizace až poté, co bylo rozhodnuto o opatřeních, což naznačuje, že k úplnému obnovení životaschopnosti došlo až po tomto rozhodnutí. V průběhu řízení Komise opakovaně žádala o předložení podrobného plánu restrukturalizace (viz například 137. bod odůvodnění), který byl nezbytný pro posouzení, zda byla plně obnovena životaschopnost společnosti, která obdržela podporu.
(242)
Dne 4. prosince 2009 předložil nizozemský stát plán restrukturalizace z prosince 2009, v tomto prvním plánu však dosud chyběly důležité údaje uvedené ve sdělení o restrukturalizaci, jako jsou finanční výhledy pro pesimistický scénář. Potřebné doplňkové informace byly obdrženy dne 23. března 2010. Nizozemský stát na předchozí žádosti Komise o předložení plánu restrukturalizace odpověděl, že při restrukturalizaci společností FBN a ABN AMRO N hrálo zásadní úlohu spojení těchto společností. Podle něj potřebovalo dočasné vedení skupiny ABN AMRO na vypracování plánu určitý čas a před dokončením spojení nemohlo mít úplnou představu o budoucí podobě skupiny.
6.1.3 Existence výhody a závěr ohledně existence podpory u opatření provedených po integrovaných transakcích ze dne 3. října 2008
(243)
Opatření Z bylo nezbytné, aby se zamezilo poklesu podílů kapitálu společnosti FBN pod minimální kapitálové požadavky stanovené v právních předpisech.
(244)
Problém společnosti FBN s kapitálem byl zapříčiněn vysokým oceněním společnosti ABN AMRO N v jejím účetnictví. Simulace ve zprávě o hloubkové kontrole vyhotovené […] prokazují, že snížení účetní hodnoty společnosti ABN AMRO N na 6,5 miliardy EUR by ve společnosti FBN vedlo k podílu kapitálu Tier 1 ve výši 3,8 % a celkovému kapitálovému poměru ve výši 7,6 % (107). Jinými slovy, hrozilo, že společnost FBN nedodrží minimální požadavky stanovené v právních předpisech, podle nichž musel minimální celkový kapitálový poměr činit 8 % (s nejvýše jednou polovinou kapitálu Tier 2). Podle zprávy […] zvýšil prodej společnosti ABN AMRO N nizozemskému státu za cenu ve výši 6,5 miliardy EUR podíl kapitálu Tier 1 a celkový kapitálový poměr ve společnosti FBN na 7,8 %, resp. 15,7 %, čímž se vyřešil problém společnosti FBN s kapitálem a společnosti to umožnilo setrvat na trhu.
(245)
Opatření poskytlo společnosti FBN výhodu v podobě kapitálu, který by nemohla získat na trzích. Společnost nemohla k (částečnému) vyřešení problému využít interně vytvořené základní zisky, mj. proto, že v roce 2008 utrpěla v souvislosti s Madoffovým podvodem ztráty ve výši 922 milionů EUR. Jelikož společnosti FBN hrozilo, že nesplní minimální kapitálové požadavky, umožnilo toto opatření společnosti dodržet požadavky stanovené v právních předpisech a pokračovat v činnosti.
(246)
Komise dospěla k závěru, že se nákup společnosti ABN AMRO N nizozemským státem neuskutečnil za tržních podmínek, a to z níže uvedených důvodů.
(247)
Investor v tržním hospodářství (108) zajímající se o nabytí společnosti ABN AMRO N v prosinci 2008 by použil tržní cenu s přihlédnutím k tržním podmínkám v té době. Ve zprávě […] měl nizozemský stát k dispozici dvě ocenění: ocenění „v průběhu hospodářského cyklu“ ve výši [5 - 9] miliard EUR, které předpokládalo normalizaci trhů, a ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“ ve výši [4 - 6,5] miliard EUR, jež bylo založeno na tržních podmínkách v prvních dnech října roku 2008 (109). Investor v tržním hospodářství by jako výchozí bod použil ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“.
(248)
Každopádně by bylo nutné ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“ upravit, aby se zohlednilo zhoršení tržních podmínek mezi dnem 3. října 2008 (tj. datem vydání zprávy […] o ocenění) a skutečným dnem, kdy bylo nizozemským státem rozhodnuto o získání společnosti ABN AMRO N. V tomto období klesl index Euro Stoxx 50 o 22,2 % a index Euro Stoxx Banks o 45,3 %.
(249)
Tvrzení nizozemského státu, že úprava nebyla vzhledem ke konzervativnímu rizikovému profilu společnosti ABN AMRO N (tj. žádná toxická aktiva, dobrá finanční situace atd.) nutná, nelze uznat. Pokles trhu byl rozsáhlý, a to zejména v případě akcií bank, což naznačovalo, že nebyl až tolik spojen se zvláštnostmi akcií, nýbrž spíše se zhoršujícími se hospodářskými a finančními tržními podmínkami a s tím spojeným zvýšením požadovaných rizikových prémií. Vzhledem k této situaci je nezbytné upravit ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“ ze dne 3. října 2008 směrem dolů, aby byl získán přiměřený odhad hodnoty společnosti ABN AMRO N ke dni 14. prosince 2008. Použití zaznamenaného procentního poklesu u indexů Euro Stoxx 50 a Euro Stoxx Banks (22,2 % a 45,3 %) vede k rozpětí tržní ceny v prosinci 2008 od [2,2 - 3,6] miliardy EUR do [3,1 - 5,1] miliardy EUR (tj. [4 - 6,5] miliardy EUR po snížení o 22,2 % a 45,3 %) (110).
(250)
Komise může uznat, že (jak tvrdí nizozemské orgány) je nutno provést úpravu s cílem zohlednit skutečnost, že nizozemský stát nezaplatil za transakci hotově. V důsledku opatření Y2 vlastnil nizozemský stát dluhopisy emitované společností FBN a poté za společnost ABN AMRO N zaplatil společnosti FBN tím, že upustil od vymáhání tohoto dluhu v nominální hodnotě ve výši 6,5 miliardy EUR. Jelikož se s dluhopisy vydanými ostatními bankami v této době obchodovalo za cenu nižší, než byla jejich nominální hodnota, může Komise uznat, že hodnota dluhových nástrojů, od jejichž vymáhání nizozemský stát upustil, byla nižší než jejich nominální hodnota. Podle dostupných informací o trhu může Komise uznat úpravu ve výši [10 - 30] %, tj. [0,65 - 1,95] miliardy EUR. To znamená, že skutečná cena transakce činila [4,55 - 5,85] miliardy EUR (6,5 miliardy EUR minus [0,65 - 1,95] miliardy EUR) místo 6,5 miliardy EUR (111).
(251)
Výši podpory obsažené v opatření Z pak představuje rozdíl mezi zaplacenou cenou a tržní hodnotou společnosti ABN AMRO N. Tento rozdíl je v rozmezí od [0 - 2,75] miliardy EUR ([4,55 - 5,85] miliardy EUR minus [3,1 - 5,1] miliardy EUR) do [0,95 - 3,65] miliardy EUR ([4,55 - 5,85] miliardy EUR minus [2,2 - 3,6] miliardy EUR).
(252)
Komise nevidí žádný důvod pro tvrzení nizozemského státu, že jeho ocenění ve výši 6,5 miliardy EUR bylo přesvědčivě doloženo schválením ostatními členy konsorcia a zprávou […]. Zaplacení příliš vysoké ceny za společnost ABN AMRO N nemělo na ostatní členy konsorcia žádný vliv, což znamená, že schválení prodeje z jejich strany neznamenalo schválení samotného ocenění. Není k dispozici rovněž žádný údaj o tom, že by členové konsorcia sami provedli nové ocenění. Rovněž dopis […] nepodporuje tvrzení nizozemského státu. Společnost […] pouze ověřila metodiku a postup a příslušnou stručnou zprávu nelze pokládat za věrohodné ocenění. Ve zprávě […] byla jako základ použita cena, kterou nizozemský stát zaplatil za společnosti FBN a ABN AMRO N dne 3. října 2008. Jak bylo objasněno výše, transakce ze dne 3. října 2008 není tržní transakcí. K odvození tržní ceny nelze použít transakci, která obsahuje podporu.
(253)
Ani zpráva odborníků pracujících pro akcionáře společnosti Fortis SA/NV nepodporuje hypotézu, že nizozemský stát nezaplatil příliš vysokou cenu. Zpráva je pouze druhotnou analýzou ocenění a metod oceňování, které byly v tomto procesu použity, a nepředstavuje nové ocenění. Zprávu je mimoto nutno posoudit v tomto kontextu. Akcionáři společnosti Fortis SA/NV měli obavy, že za aktiva, která získal nizozemský stát, obdrželi příliš nízkou cenu, a zpráva se zabývá především tímto tvrzením, tj. že nizozemský stát zaplatil příliš nízkou cenu. Je nutno rovněž zmínit, že odstavce, na něž odkazuje nizozemský stát, neříkají nic o samotné společnosti ABN AMRO N, nýbrž se vztahují na celý soubor aktiv, která získal nizozemský stát.
(254)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření Z je opatřením státní podpory ve prospěch společnosti FBN, jelikož jí poskytlo kapitál, který této společnosti umožnil setrvat na trhu. Zjištěná výše podpory je v rozmezí od [0-2,75] miliardy EUR do [0,95 - 3,65] miliardy EUR.
(255)
Komise dospěla k závěru, že za pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z odpovídal nizozemský stát, a nikoli společnost ABN AMRO N. Ode dne 3. října 2008 byl nizozemský stát vázán podmínkami dohody akcionářů konsorcia. Byl proto povinen provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding za podmínek popsaných ve zmíněné dohodě. Jelikož orgán finančního dohledu povolil zahájení procesu rozdělení teprve po vyřešení problému společnosti ABN AMRO Z s kapitálem, neměl nizozemský stát a ostatní členové konsorcia jinou možnost, než pokrýt nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z.
(256)
Společnost ABN AMRO N jednala při poskytnutí potřebného kapitálu společnosti ABN AMRO Z, která neměla žádné provozní činnosti, pouze jako zprostředkovatel.
(257)
Komise nenalezla žádné důkazy o nepřímé podpoře poskytnuté společnosti ABN AMRO N. Vysvětlení, které poskytl nizozemský stát, potvrdilo, že se všechny významné finanční transakce mezi společnostmi ABN AMRO Z a ABN AMRO N uskutečnily za tržních podmínek, nebo k nim došlo před zásahem státu dne 3. října 2008.
(258)
Jak je uvedeno v 110. bodě odůvodnění, nástroj k snížení kapitálových požadavků byl zaveden po oddělení společnosti ABN AMRO II od ABN AMRO Bank za účelem pokrytí obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR a nákladů na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR, zatímco hotovost pocházející z povinně převoditelných cenných papírů byla vložena do společnosti ABN AMRO Z. Ode dne oddělení společnosti ABN AMRO II od ABN AMRO Bank (tj. 6. února 2010) (do skončení platnosti nástroje k snížení kapitálových požadavků v říjnu 2010) představoval zmíněný nástroj státní podporu pro společnost ABN AMRO II, zatímco částka výnosů z povinně převoditelných cenných papírů ve výši 1,7 miliardy EUR, která byla převedena na společnost ABN AMRO Z, přestala být k témuž dni podporou pro společnosti ABN AMRO N/ABN AMRO II. Tyto změny proto nemění výši podpory, nýbrž pouze nástroje, jejichž prostřednictvím byla podpora poskytnuta, a dobu trvání. Tato změna formy nenastoluje žádné otázky, jež by bylo nutno posoudit ve zbývající části tohoto rozhodnutí.
(259)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření A nepředstavuje státní podporu. Podle dohody akcionářů konsorcia bylo smluvní povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV vyřešit nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Opatření proto neposkytuje společnosti ABN AMRO N selektivní výhodu ani ji neosvobozuje od nákladů, které by musela normálně hradit.
(260)
Jelikož nástroj k snížení kapitálových požadavků nepostačoval k pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z, musel nizozemský stát vložit další kapitál prostřednictvím povinně převoditelných cenných papírů. Zdůvodnění uvedené s ohledem na opatření A se vztahuje rovněž na opatření B1.
(261)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření B1 nepředstavuje státní podporu, jelikož financování nedostatečného kapitálu společnosti ABN AMRO Z bylo podle dohody akcionářů konsorcia povinností nizozemského státu a neposkytlo společnosti ABN AMRO N selektivní výhodu.
(262)
Celá částka ve výši 1,08 miliardy EUR (tj. opatření B2 a B3 společně) zahrnuje obecné náklady na rozdělení ve výši 480 milionů EUR, náklady ve výši 90 milionů EUR spojené se zřízením oddělení peněžního trhu a vytvoření obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR. Je nutné rozlišovat mezi obezřetnostním rozpětím ve výši 500 milionů EUR a ostatními náklady na rozdělení ve výši 580 milionů EUR.
(263)
Co se týká ostatních nákladů na rozdělení, Komise uznává, že dohoda akcionářů konsorcia ukládala nizozemskému státu povinnost provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding na tři samostatné části podle pokynů uvedených v dohodě. Jinými slovy, náklady na rozdělení byly důsledkem smluvních povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV. Společnost ABN AMRO N neměla v důsledku tohoto opatření na čistém základě lepší kapitálovou pozici, jelikož nizozemský stát vložil kapitál, který byl ihned spotřebován na náklady na rozdělení.
(264)
Toto odůvodnění však neplatí pro obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR, jelikož stát neměl smluvní povinnost je poskytnout. Pokud by nizozemský stát neposkytl tuto pomoc, nacházela by se společnost ABN AMRO N v horší finanční situaci a musela by například snížit svá rizikově vážená aktiva, aby uvolnila kapitál. Jinými slovy, obezřetnostní rozpětí představuje selektivní výhodu, která zlepšila soutěžní postavení společnosti ABN AMRO N v porovnání se scénářem, podle něhož by toto opatření nebylo provedeno.
(265)
Vyvozuje se proto závěr, že zatímco obecné náklady na rozdělení nepředstavují státní podporu, obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR (tj. část opatření B3) ano. Toto obezřetnostní rozpětí poskytlo společnosti ABN AMRO N dodatečný kapitál a představuje selektivní výhodu.
(266)
Komise podotýká, že po získání společností FBN a ABN AMRO N nizozemským státem neexistovala žádná smluvní nebo ekonomická povinnost tyto dvě společnosti spojit. Divize správy majetku ve společnosti ABN AMRO N byla začleněna do společnosti Fortis Bank SA/NV, tato divize však není pro banky naprosto nezbytnou činností, jelikož mnoho ostatních bank pořizuje produkty v oblasti správy majetku od specializovaných externích poskytovatelů. Nizozemský stát sám dne 21. listopadu 2008 rozhodl o spojení společností ABN AMRO N a FBN. Tuto možnost upřednostnil před ostatními alternativami restrukturalizace, jako je samostatná strategie pro obě banky, rychlý prodej jedné či obou společností nebo rychlý prodej významných dceřiných společností.
(267)
Společnosti FBN a ABN AMRO N nebyly s to uhradit počáteční náklady na integraci vyplývající ze spojení samy. Komise podotýká, že nizozemský stát hájil na veřejnosti spojení tím, že „obě banky jsou silnější společně než samostatně“ (112). Spojení mělo vést k významným výhodám v podobě synergií (v odhadované výši 1,1 miliardy EUR před zdaněním ročně) a silnějšímu soutěžnímu postavení (např. vyšší podíly na trhu, lepší finanční základna atd.).
(268)
K získání přínosů plynoucích ze spojení musely společnosti FBN a ABN AMRO N uhradit různé náklady (konkrétně náklady spojené s nápravným opatřením v souvislosti se spojením, náklady na integraci). Nizozemský stát tyto náklady uhradil prostřednictvím rekapitalizace (v době, kdy byl kapitál dosud obtížně dostupný), zatímco společnosti FBN a ABN AMRO N získaly všechny výhody. To proto poskytuje společnostem FBN a ABN AMRO N jednoznačnou výhodu.
(269)
Podle nizozemského státu vedlo spojení ke kladné čisté současné hodnotě (113). Jak však již bylo podrobně rozvedeno v 235. až 242. bodě odůvodnění, opatření B4 a B5 souvisela s ostatními opatřeními státní podpory a byla součástí širšího plánu restrukturalizace, takže se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije.
(270)
Vyvozuje se proto závěr, že opatření B4 a B5 představují státní podporu ve výši 300 milionů EUR resp. 1,2 miliardy EUR. Tato opatření poskytla společnostem FBN a ABN AMRO N selektivní výhodu tím, že jim poskytla kapitál.
(271)
Opatření C poskytuje společnosti FBN kapitál, který jí umožnil splnit minimální regulační požadavky orgánu finančního dohledu. Pokud by nizozemský stát nepřeměnil její kapitál Tier 2 na kapitál Tier I, musela by společnost FBN ukončit svou činnost, nebo by musela hledat alternativní řešení, jako je snížení rizikově vážených aktiv k uvolnění kapitálu Tier 1. Díky tomuto opatření měla společnost FBN nakonec k dispozici více kapitálu a silnější soutěžní postavení než v případě scénáře „bez podpory“.
(272)
Nizozemský stát přeměnil dluhové nástroje Tier 2 v nominální hodnotě ve výši 1,35 miliardy EUR na kapitál Tier 1 ve stejné výši. Tato přeměna vede ke stejným peněžním tokům jako scénář, podle něhož by společnost FBN odkoupila nástroje Tier 2 ve vlastnictví státu za nominální hodnotu, načež by následovalo navýšení kapitálu o stejnou částku. Analogicky s 250. bodem odůvodnění může Komise uznat, že tržní hodnota dluhových nástrojů, od jejichž vymáhání nizozemský stát upustil, byla nižší než jejich nominální hodnota. S přihlédnutím k snížení hodnoty podobných nástrojů rovnocenných bank je snížení hodnoty ve výši [135 - 405] milionů EUR (tj. o [10 - 30] %) odůvodněné. Jinými slovy, nepřímým odkupem nástrojů v nominální hodnotě by společnost FBN nepřímo zaplatila nizozemskému státu částku zbytečně vyšší o [135 - 405] milionů EUR. Výše podpory proto činí [0,945 - 1,215] miliardy EUR, nikoli 1,35 miliardy EUR.
(273)
Tvrzení nizozemského státu, že opatření je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, nelze přijmout. Opatření bylo provedeno společně s jinými opatřeními, jež obsahovala státní podporu, jak je objasněno v 235. až 242. bodě odůvodnění, takže se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije.
(274)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření C představuje státní podporu ve výši [0,945 - 1,215] miliardy EUR, jelikož poskytuje společnosti FBN výhodu v podobě dodatečného kapitálu.
(275)
Co se týká plateb pro ostatní členy konsorcia, Komise vyvodila závěr, že platby byly skutečně součástí povinností souvisejících s dohodou akcionářů konsorcia. Členové konsorcia předvídali, že se během procesu rozdělování objeví některé neočekávané záležitosti, a dohoda akcionářů konsorcia popisuje postupy, jež se použijí k vyřešení těchto záležitostí. Komise nenalezla žádné důkazy, že by platby nizozemského státu pro ostatní členy konsorcia vedly k dodatečnému převodu čistých aktiv na společnost ABN AMRO N či k jiné výhodě poskytnuté této společnosti.
(276)
Vyvozuje se proto závěr, že opatření D nepředstavuje státní podporu, jelikož toto opatření představovalo podle dohody akcionářů konsorcia povinnost státu, a nikoli povinnost společnosti ABN AMRO N. Opatření neposkytlo společnosti ABN AMRO N žádnou selektivní výhodu.
(277)
Komise dospěla k závěru, že křížové závazky souvisely do značné míry se zvláštní situací s ohledem na oddělení společnosti ABN AMRO N od mateřské společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV). Podle nizozemského práva obchodních společností je Deutsche Bank jakožto kupec New HBU i nadále odpovědná za dluhy společnosti ABN AMRO Bank, pokud by tato neplnila své povinnosti. Deutsche Bank proto chtěla být odškodněna za riziko, které podstupuje s ohledem na společnost ABN AMRO Bank. Pokud by společnost ABN AMRO N nebyla oddělena od ABN AMRO Bank, tyto křížové závazky mezi New HBU a ABN AMRO Bank by neexistovaly. Nizozemský stát proto poskytl záruku za křížové závazky, které existují výhradně v důsledku oddělení společnosti ABN AMRO N. Nizozemský stát neposkytl záruku za křížový závazek mezi New HBU a společností ABN AMRO N.
(278)
Vyvozuje se proto závěr, že lze uznat, že opatření E nepředstavuje státní podporu, jelikož oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank bylo podle dohody akcionářů konsorcia povinností nizozemského státu.
6.1.4 Vyčíslení státní podpory
(279)
Skupina ABN AMRO (nebo společnosti FBN a ABN AMRO N před spojením) měla prospěch z podpory na rekapitalizaci, která je v rozmezí od 4,2 miliardy EUR do 5,45 miliardy EUR. Tato částka představuje 2,75 % - 3,5 % rizikově vážených aktiv skupiny ABN AMRO.
(280)
Komise podotýká, že společnost FBN měla prospěch rovněž z vysoké částky podpory likvidity, a to v relativním i absolutním vyjádření.
Tabulka č. 5
Státní podpora: Souhrnná tabulka podpory na rekapitalizaci a podpory likvidity
Podpora na rekapitalizaci
(všechny údaje v miliardách EUR)
Minimální státní podpora
Maximální státní podpora
Rizikově vážená aktiva subjektu vzniklého spojením FBN-ABN AMRO N
Min. % rizikově vážených aktiv
Max. % rizikově vážených aktiv
Opatření Z: nizozemský stát získává AA od FBN
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0 - 1,7] %
[0,6 - 2,25] %
Opatření B3: náklady na rozdělení (obezřetnostní rozpětí)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
Opatření B4: nedostatek kapitálu v souvislosti s prodejem HBU
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
Opatření B5: náklady na integraci
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
Opatření C: přeměna kapitálu Tier 2 na Tier 1
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82] %
[0,63 - 0,82] %
Podpora na restrukturalizaci celkem
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Podpora financování/likvidity
Opatření Y1: krátkodobá likvidní facilita
45
Opatření Y2: dlouhodobé úvěry
7,9
Emise nových dluhových nástrojů se zárukou v rámci nizozemského systému záruk
18,8
Celková podpora financování/likvidity
71,7 (tj. 52,9 po opravě s ohledem na dvojí započtení) (116)
6.2 Slučitelnost jednotlivých opatření podpory
(281)
Podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy může Komise prohlásit podpory za slučitelné s vnitřním trhem, mají-li „napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“. Pokud jde o nizozemské hospodářství, riziko vážné poruchy potvrdila skutečnost, že Komise několikrát schválila opatření nizozemských orgánů v boji proti finanční krizi, např. systém záruk.
(282)
V této souvislosti je však důležité vyzdvihnout, že Soud prvního stupně zdůraznil, že ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy je nutno uplatňovat restriktivně (117), takže by se hospodářská porucha měla týkat celého členského státu a neměla by mít pouze regionální rozměr. Komise podotýká, že společnosti ABN AMRO N a FBN patří k předním nizozemským bankám s celostátní sítí poboček a v řadě segmentů mají na nizozemském trhu retailového bankovnictví a bankovnictví pro malé a střední podniky přední postavení. V kontextu různých nejistot ohledně překonání světové finanční a hospodářské krize by ukončení činnosti těchto bank vedlo k vážné poruše v nizozemském hospodářství, a proto lze státní podporu nizozemské vlády posoudit podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy.
(283)
Komise uvedla podrobnější údaje o slučitelnosti konkrétních opatření ve svém sdělení o bankovnictví, sdělení o rekapitalizaci a sdělení o znehodnocených aktivech a o požadované restrukturalizaci ve sdělení o restrukturalizaci.
(284)
Jednotlivá opatření je nutno přezkoumat na základě příslušných sdělení Komise. Nástroj k snížení kapitálových požadavků nezahrnuje znehodnocená aktiva a je ve skutečnosti náhradou rekapitalizačního opatření. Obecné zásady uvedené ve sdělení o znehodnocených aktivech by však měly platit i pro nástroj k snížení kapitálových požadavků, aby byl tento nástroj v souladu s vnitřním trhem. V zájmu zachování rovných podmínek musela Komise ověřit, zda nebyl tento nástroj využit k přesunu očekávaných ztrát z portfolia na stát. Opatření A by mělo obsahovat rovněž dostatečné pobídky k odchodu a v případě, že by se ekonomická situace zhoršila, musela by společnost ABN AMRO N převzít určité ztráty prostřednictvím vertikálního podílu na rizicích. Opatření v oblasti likvidity (opatření Y1 a Y2) je nutno posoudit podle sdělení o bankovnictví a rekapitalizační opatření (a zejména opatření Z, B4 a B5 a rovněž obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR, které bylo součástí opatření B3 a C) podle sdělení o rekapitalizaci.
6.2.1 Slučitelnost opatření Y1 a Y2 podle sdělení o bankovnictví
(285)
Aby byla opatření Y1 a Y2 v souladu se sdělením o bankovnictví, měla by být dobře cílená, přiměřená a navržená v takové podobě, aby zamezila neoprávněnému narušení hospodářské soutěže.
(286)
Komise opakuje závěr uvedený v 51. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009, že opatření k přerušení veškerých vazeb mezi společností FBN a její mateřskou společností Fortis SA/NV s omezenou likviditou bylo nezbytné k ochraně společnosti FBN před tehdejšími akutními problémy její mateřské společnosti. Opatření proto lze považovat za dobře cílená na záchranu společnosti FBN.
(287)
Opatření Y1 a Y2 by měla být rovněž přiměřená a neměla by zbytečně narušovat hospodářskou soutěž. V tomto ohledu hodnotí Komise kladně systém stanovování cen vypracovaný nizozemským státem, který měl vytvořit rovné podmínky se systémem záruk (viz 169. bod odůvodnění). Co se týká systémů záruk, Komise soustavně požadovala, aby členské státy účtovaly u záruk delších než tři měsíce (a ne delších než 12 měsíců) prémii ve výši nejméně 50 bazických bodů. Komise zjistila, že nizozemský stát nepožadoval u půjček delších než tři měsíce konzistentně sazbu EURIBOR + 50 bazických bodů. Komise proto může prohlásit opatření Y1 za slučitelné s vnitřním trhem pouze pod podmínkou, že bude provedena opravná platba ve výši 18,2 milionu EUR s cílem zajistit, aby za úvěry se splatností delší než tři měsíce bylo skutečně poskytnuto protiplnění ve výši EURIBOR + 50 bazických bodů. Komise hodnotí kladně, že všechny likvidní facility byly splaceny a ukončeny v červnu 2009.
(288)
Pokud jde o opatření Y2, Komise podotýká, že jelikož nizozemský stát nezměnil úrokovou sazbu a splatnost půjček, měla společnost FBN prospěch z relativně levných půjček, které mohly narušit hospodářskou soutěž. Komise tedy může prohlásit toto opatření za slučitelné se sdělením o bankovnictví pouze v případě, budou-li splněny všechny podmínky stanovené dále v tomto rozhodnutí, a zejména budou-li náležitě provedena opatření, která mají omezit narušení hospodářské soutěže.
6.2.2 Slučitelnost opatření Z, B3 (konkrétně 500 milionů EUR), B4 a B5 a C na základě sdělení o rekapitalizaci
(289)
Komise dospěla k závěru, že dotyčná opatření byla zavedena s cílem vyřešit skutečné potřeby a představovala minimum nezbytné k úplnému obnovení životaschopnosti dotyčných společností.
(290)
Pokud jde o protiplnění, Komise podotýká, že stát již vlastnil veškeré kmenové akcie společnosti FBN (a nepřímo veškeré akcie společnosti ABN AMRO N). Všechna tato opatření byla nevyhnutelná k zachování hodnoty těchto účastí.
(291)
Skupina ABN AMRO docílí v roce 2013 návratnosti vlastního kapitálu ve výši přibližně […] %, což naznačuje, že díky všem státním zásahům byl vytvořen životaschopný a ziskový subjekt.
(292)
Veškerá dostupná ocenění skupiny ABN AMRO značně překračují částku podpory obsažené v opatřeních Z, B3, B4, B5 a C (tj. v rozmezí od 4,2 miliardy EUR do 5,45 miliardy EUR). Stát proto obdrží za podporu, která byla poskytnuta společnostem ABN AMRO N a FBN, odpovídající protiplnění (118).
(293)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem dospěla Komise k závěru, že opatření Z, B3, B4, B5 a C jsou slučitelná se sdělením o rekapitalizaci, budou-li náležitě splněny podmínky stanovené dále v tomto rozhodnutí.
6.2.3 Slučitelnost nástroje k snížení kapitálových požadavků se zásadami stanovenými ve sdělení o znehodnocených aktivech
(294)
Komise uznává, že nástroj k snížení kapitálových požadavků, který zavedl nizozemský stát, se liší od obvyklých opatření týkajících se znehodnocených aktiv, která byla posuzována v jiných případech. Zatímco ostatní opatření týkající se znehodnocených aktiv měla banky zbavit znehodnocených aktiv, portfoliem, které je chráněno nástrojem k snížení kapitálových požadavků, je tradiční nizozemské hypoteční portfolio, u něhož společnost ABN AMRO N ani externí odborníci neočekávají významné zhoršení výkonnosti.
(295)
Komise podotýká, že obvyklá rekapitalizace na úrovni společnosti ABN AMRO N nebyla pro nizozemský stát vhodná, jelikož tato společnost nebyla v příslušném okamžiku samostatným právním subjektem a nizozemský stát nebyl schopen ohraničit její příspěvek ke kapitálu, což by mohlo mít negativní dopady zejména v zátěžových scénářích. Soukromé nástroje k snížení kapitálových požadavků navíc nebyly schůdné vzhledem k rozsahu transakce a složitosti v souvislosti s rozdělením ABN AMRO Bank NV, mateřské společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z.
(296)
Vzhledem k této zvláštní situaci může Komise uznat, že nástroj k snížení kapitálových požadavků představuje spíše alternativu tradičního navýšení kapitálu než ochranu před toxickými aktivy, a jedná se proto o nezbytné a vhodně zacílené opatření k vyřešení kapitálového problému společnosti ABN AMRO Z.
(297)
Navzdory skutečnosti, že opatření představuje především náhradu rekapitalizace, mělo by být toto opatření v souladu s ostatními režimy na záchranu kapitálu, a tudíž chránit vnitřní trh, jak je objasněno v 284. bodě odůvodnění.
(298)
Komise dospěla k závěru, že nizozemský stát poskytl dostatečné důkazy, aby prokázal, že ocenění bylo takové, že společnost ABN AMRO N nebo její právní nástupce ponesou očekávané ztráty. Údaje o trhu (zejména zprávy o ratingu), historické údaje a nejnovější důkazy od společnosti ABN AMRO N prokazují, že tranše první ztráty ve výši 20 bazických bodů ročně by měla postačovat k pokrytí očekávaných ztrát.
(299)
Protiplnění, které poskytla společnost ABN AMRO N, není nižší, než se požaduje ve sdělení o znehodnocených aktivech a ve sdělení o rekapitalizaci. Protiplnění znamená, že společnost ABN AMRO N zaplatí z kapitálu uvolněného transakcí v důsledku snížení rizikově vážených aktiv 10 %. Tato sazba obstála v porovnání s minimálními sazbami uvedenými v bodě 27 sdělení o rekapitalizaci. Vzhledem k relativně vysokému protiplnění lze mít za to, že vertikální podíl na rizicích ve výši 5 % a mechanismus zpětného získání jsou v souladu s bodem 24 a poznámkou pod čarou č. 15 ve sdělení o znehodnocených aktivech.
(300)
Opatření A obsahuje rovněž dostatečné pobídky k odchodu. Možnost vypovězení popsaná v 107. bodě odůvodnění naznačuje, že pro společnost ABN AMRO N (nebo nyní skupinu ABN AMRO) je snadné opatření ukončit. Ceny jsou mimoto stanoveny tak, že opatření je postupem času dražší. Smluvní podmínky znamenají, že cena nebude upravena, pokud skupina ABN AMRO začne vypočítávat své kapitálové požadavky podle rámce Basilej II. Neexistence úpravy omezí účinek opatření v podobě snížení kapitálových požadavků, přičemž se poplatek za poskytnutí záruky nesníží. Tranše první ztráty je mimoto vypočítána jako procento původní hodnoty portfolia, takže se tranše první ztráty jako procento zbývajícího portfolia (tj. původního portfolia opraveného mimo jiné o splátky) bude postupem času zvyšovat.
(301)
Vzhledem k charakteristikám nástroje k snížení kapitálových požadavků a s ohledem na plán restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 popsaný v oddíle 2.3 tohoto rozhodnutí se Komise domnívá, že opatření A je slučitelné s obecnými zásadami vztahujícími se na opatření na záchranu znehodnocených aktiv a se zásadami vnitřního trhu, jak byly objasněny v 284. bodě odůvodnění.
(302)
Skutečnost, že nástroj k snížení kapitálových požadavků skupina ABN AMRO brzy po zavedení požadavků rámce Basilej II vypověděla, potvrzuje dodatečně analýzu, která byla provedena v 294. až 301. bodě odůvodnění.
6.3 Posouzení podpory a plánu restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaného plánu restrukturalizace z listopadu 2010 podle sdělení o restrukturalizaci
(303)
Vzhledem k výši a rozsahu podpory (jak bylo popsáno v předchozích odstavcích), a zejména vzhledem ke skutečnosti, že podpora na rekapitalizaci překračuje 2 % rizikově vážených aktiv, se Komise domnívá, že v souladu s bodem 4 sdělení o restrukturalizaci je zapotřebí důkladná restrukturalizace.
6.3.1 Životaschopnost
(304)
Z plánu restrukturalizace by mělo být patrné, že strategie banky je založena na ucelené koncepci, a tento plán by měl prokazovat, že banka obnoví dlouhodobou životaschopnost bez státní podpory.
(305)
Jak již bylo uvedeno v rozhodnutí ze dne 5. února 2010, obchodní modely společností FBN a ABN AMRO N nebyly založeny na přejímání nadměrného rizika a neudržitelných úvěrových praktikách. V důsledku oddělení od svých mateřských skupin byly však oba subjekty zranitelné a v určitých základních oblastech činnosti nedostatečně vybavené. Po oddělení od mateřské společnosti měla společnost ABN AMRO N špatný přístup k větším společnostem, neměla již mezinárodní síť a postrádala řadu kapacit v oblasti produktů a informačních technologií. Společnost FBN byla oddělením od své mateřské společnosti rovněž vážně zasažena a její financování bylo velmi závislé na velkoobchodních trzích. Plán restrukturalizace skupiny ABN AMRO z prosince 2009 (a rovněž aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010) prokazuje, že integrace společností ABN AMRO N a FBN významně omezuje nedostatky jednotlivých subjektů. Spojení společností FBN a ABN AMRO N pomohlo některé tyto problémy zmírnit. Velká franšíza společnosti ABN AMRO N v oblasti retailového a soukromého bankovnictví měla dostatek vkladů, což vytvářelo lepší finanční profil integrované skupiny, společnost FBN vyřešila částečně problém společnosti ABN AMRO N v souvislosti s mezinárodní sítí a obě společnosti dohromady mohly lépe vyřešit například problémy související s informačními technologiemi (nemusely znovu vytvářet samostatně platformu informačních technologií a jiné nástroje podpory).
(306)
Z finančních výhledů vyplývá, že na konci období restrukturalizace by měl být subjekt vzniklý spojením schopen pokrýt své náklady a docílit přiměřené návratnosti vlastního kapitálu ve výši přibližně […] %. I v případě zátěžového scénáře bude společnost i nadále zisková, přičemž její poměry kapitálové přiměřenosti budou vyšší než minimální prahové hodnoty stanovené v právních předpisech. Zdá se proto, že kapitálová rezerva společnosti je (po opakovaných státních zásazích) dostatečně vysoká, aby společnost mohla přestát budoucí nepříznivou situaci, aniž by se musela znovu obrátit na stát.
(307)
Jak prokazují údaje za druhé pololetí roku 2008 a první pololetí roku 2009, aby byla společnost zcela životaschopná, má zásadní význam dosažení dostatečně vysokých čistých úrokových výnosů. Plán restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 lze proto prohlásit za slučitelné s požadavky na životaschopnost uvedenými ve sdělení o restrukturalizaci pouze pod podmínkou, že skupina ABN AMRO bude usilovat o dosažení aktualizovaných čistých úrokových výnosů, které jsou uvedeny v plánu restrukturalizace z listopadu 2010. Skupina ABN AMRO by měla Komisi pravidelně (alespoň čtvrtletně) informovat o vývoji. Pokud skupina ABN AMRO zjistí rozdíly oproti těmto výhledům, měla by okamžitě přijmout nápravná opatření.
(308)
Plán restrukturalizace by měl obsahovat výhledy s potřebným rozčleněním a restrukturalizace vyžaduje rovněž ukončení činností, jež by ve střednědobém horizontu byly ze strukturálního hlediska nadále ztrátové (119). V 120. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010 vyslovila Komise pochybnosti, zda byly přiměřeně řešeny otázky životaschopnosti divize Prime Fund Solutions, která v roce 2008 vykázala v souvislosti s Madoffovým podvodem významnou ztrátu. Tato záležitost byla vyřešena prodejem divize PFS společnosti Credit Suisse (viz rovněž 74. bod odůvodnění). Podrobné výhledy na úrovni divizí prokazují, že v základním i zátěžovém scénáři přispějí všechny divize kladně k výsledkům. Komise proto může vyvodit závěr, že neexistují žádné další divize, jež by měly ze strukturálního hlediska problémy se ziskovostí, a na základě tohoto závěru usuzuje, že k zlepšení životaschopnosti společnosti nejsou zapotřebí další odprodeje.
6.3.2 Sdílení zátěže/nezbytné minimum
(309)
Plán restrukturalizace by měl jednoznačně prokazovat, že podpora je omezena na nezbytné minimum. Náklady spojené s restrukturalizací by neměl nést pouze stát, nýbrž v maximálním možném rozsahu i ti, kteří do banky investovali. Jinými slovy, banka a držitelé jejího kapitálu by se na restrukturalizaci měli podílet v maximální možné míře svými vlastními zdroji. Podpora na restrukturalizaci by měla být omezena na pokrytí nákladů nezbytných k obnovení životaschopnosti. To znamená, že podniku by neměly být poskytnuty veřejné zdroje, které by mohly být použity k financování činností, jež narušují trh a nesouvisejí s procesem restrukturalizace, jako je například nabytí nových podniků (120).
(310)
Ve sdělení o restrukturalizaci je připomenuto, že zákaz akvizic je nezbytný k tomu, aby byla podpora omezena na nezbytné minimum. V bodě 23 sdělení o restrukturalizaci je výslovně uvedeno, že „podniku by neměly být poskytnuty veřejné zdroje, které by mohly být použity k financování činností, jež narušují trh a nesouvisejí s procesem restrukturalizace. Prostřednictvím státní podpory by například nemělo být financováno nabytí podílů v jiných podnicích nebo nové investice, pokud to pro obnovení životaschopnosti podniku nemá zásadní význam“.
(311)
Ve sdělení o restrukturalizaci je zákaz akvizic spojen rovněž s narušením hospodářské soutěže. V bodech 39 a 40 sdělení je objasněno, že „státní podpora nesmí být použita na úkor konkurentů, kteří podobnou veřejnou podporu nedostávají“, a že by „banky neměly použít státní podporu na akvizice konkurenčních podniků. Tato podmínka by měla platit alespoň po dobu tří let a v závislosti na rozsahu, výši a délce trvání podpory může být zachována až do konce období restrukturalizace“.
(312)
V souladu s bodem 40 sdělení o restrukturalizaci může být podpora prohlášena za slučitelnou pouze pod podmínkou, že skupina ABN AMRO bude po dobu tří let od data vydání tohoto rozhodnutí důsledně dodržovat zákaz akvizic (121). Zákaz akvizic by se měl prodloužit, bude-li nizozemský stát po třech letech vlastnit i nadále více než 50 % skupiny ABN AMRO. Zákaz akvizic by však neměl přesahovat pět let. Zatímco část podpory již byla splacena, některá opatření (zejména opatření Z a C) nemůže banka splatit kvůli formě, v jaké byla poskytnuta (tj. nikoli ve formě hybridního dluhového nástroje). Ukončení státního vlastnictví představuje náhradu za odhad, kdy skončí výhoda plynoucí z podpory.
(313)
Komise podotýká, že plán restrukturalizace z prosince 2009 (doplněný dne 23. března 2010 o pesimistické finanční výhledy) již uváděl, že skupina ABN AMRO se stala životaschopným subjektem, který by měl dosáhnout přiměřené návratnosti vlastního kapitálu a u nějž se očekává dosažení přiměřeného zisku i v případě špatných hospodářských podmínek. Aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 tuto analýzu potvrdil. Obnovení životaschopnosti nezávisí na akvizicích. Zákaz akvizic proto není v rozporu s obnovením životaschopnosti.
(314)
Komise se domnívá, že podle bodu 26 sdělení o restrukturalizaci je nevyhnutelný zákaz výplaty kupónů z hybridních kapitálových nástrojů a zákaz týkající se koupě hybridních kapitálových nástrojů (122). V kontextu restrukturalizace nejsou opatření, která snižují celkové množství vlastních finančních prostředků, slučitelná s cílem týkajícím se sdílení zátěže a s požadavkem na nezbytné minimum.
(315)
Jak je uvedeno v bodě 26 sdělení o restrukturalizaci, „pokud tyto činnosti nevytváří dostatečné zisky, neměly by banky k výplatě odměn za kapitál (vlastní kapitál a podřízený závazek) používat státní podporu“. Podrobné posouzení plánu restrukturalizace skupiny ABN AMRO z prosince 2009 (a aktualizovaného plánu restrukturalizace z listopadu 2010) Komisi umožňuje vyvodit závěr, že během přibližně dvou let by skupina ABN AMRO měla obnovit svou životaschopnost, jak dokládá přijatelná návratnost vlastního kapitálu ve výši přibližně […] % v roce 2012 resp. 2013. V tomto kontextu se zdá, že dvouletý zákaz výplaty kupónů z hybridních kapitálových nástrojů a zákaz týkající se koupě hybridních kapitálových nástrojů (123) je vhodný k zajištění náležitého sdílení zátěže ze strany držitelů kapitálu společnosti (124). Podporu lze proto prohlásit za slučitelnou pouze pod podmínkou dvouletého zákazu výplaty kupónů z hybridních kapitálových nástrojů a zákazu týkajícího se koupě těchto nástrojů, jak je podrobně popsáno v článku 8 v normativní části rozhodnutí. Tento zákaz týkající se výplaty kupónů a koupě by se měl vztahovat rovněž na držitele prioritních akcií FBNH, aby byly odstraněny pochybnosti Komise, které byly uvedeny v 130. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010.
(316)
V ostatních případech jsou opatření týkající se sdílení zátěže nezbytná rovněž k zajištění toho, že zachráněné banky nesou přiměřenou odpovědnost za důsledky svého chování v minulosti, aby vytvořily vhodné pobídky pro své chování i chování ostatních v budoucnu. Tento faktor je v tomto případě méně důležitý, jelikož problémy společnosti byly do značné míry spojeny s bývalou mateřskou společností Fortis SA/NV (viz oddíl 6.3.3 „Opatření k omezení narušení hospodářské soutěže“). Z hlediska sdílení zátěže lze proto uznat, že nedojde k významným odprodejům kromě prodeje divizí PFS a Intertrust, na něž společně připadalo […] % celkového provozního příjmu a […] % rizikově vážených aktiv.
6.3.3 Opatření k omezení narušení hospodářské soutěže
(317)
Co se týká opatření, která jsou nezbytná k omezení narušení hospodářské soutěže, tento případ vykazuje některé atypické znaky.
(318)
V bodě 28 sdělení o restrukturalizaci je uvedeno, k jakému druhu narušení hospodářské soutěže může dojít, je-li státní podpora poskytnuta s cílem přispět k finanční stabilitě v dobách systémové krize: „V situaci, kdy banky spolu soutěží na základě kvality svých produktů a služeb, pak ty banky, které nakumulují nadměrné riziko nebo se spoléhají na neudržitelné obchodní modely, nakonec v rámci konkurence bankovních produktů a služeb ztratí podíl na trhu a pravděpodobně trh opustí, zatímco jiní, efektivnější soutěžitelé na příslušných trzích expandují nebo na tyto trhy vstoupí. Státní podpora prodlužuje narušení hospodářské soutěže, ke kterým došlo v minulosti v důsledku nadměrného riskování a neudržitelných obchodních modelů, a to tím, že uměle podporuje tržní sílu příjemců podpory. Tak může podpora vytvářet morální hazard pro příjemce podpory a zároveň u subjektů, jež nejsou příjemci podpory, oslabit motivaci k soutěžení, investicím a inovacím.“
(319)
Jak je objasněno v rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008, potíže společností Fortis SA/NV a Fortis Bank SA/NV vyplývaly z nadměrných rizik: i) společnost Fortis Bank SA/NV investovala velkou částku peněz do strukturovaného úvěru a ii) společnost Fortis SA/NV se rozhodla koupit společnost ABN AMRO N za velmi vysokou cenu. Aby bylo možno schválit podporu pro tyto banky, požaduje Komise významné omezení přítomnosti příjemce podpory na trhu. V tomto ohledu Komise podotýká, že se společnost Fortis SA/NV rozdělila na čtyři části: belgická a mezinárodní aktiva v oblasti pojištění jsou dosud součástí kótované společnosti Fortis SA/NV (která se po úpadku společnosti Fortis SA/NV přejmenovala na Ageas); Fortis Bank SA/NV a BGL získala společnost BNP Paribas; nizozemský stát získal společnost FBN (včetně ABN AMRO N) a nizozemský stát převzal rovněž nizozemské činnosti v oblasti pojištění (125). Jinými slovy, společnost Fortis SA/NV byla rozdělena na menší subjekty a samotná společnost Fortis Bank SA/NV se rozdělila na dvě části (126).
(320)
Komise podotýká, že opatření ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N, která jsou posuzována v tomto rozhodnutí, mají zvláštní charakteristiky, které se liší od ostatních případů restrukturalizace, jimiž se musela zabývat během současné krize, včetně případů společností Fortis Bank SA/NV a Fortis SA/NV. V tomto případě společnosti FBN a ABN AMRO N nepotřebovaly státní podporu v prvé řadě proto, že přijaly chybná manažerská rozhodnutí. Potřeba státní podpory nevyplývala například z kumulace nadměrného rizika v jejich investicích či v jejich úvěrové politice, tyto společnosti rovněž neprováděly neudržitelnou cenovou politiku. Problém společností Fortis SA/NV a Fortis Bank SA/NV stejně tak nevyplýval z rizikových úvěrových nebo cenových politik v oblasti retailového bankovnictví, soukromého bankovnictví nebo komerčního bankovnictví, tyto činnosti byly naopak ziskové. Komise se proto domnívá, že podpora poskytnutá společnostem FBN a ABN AMRO N narušuje hospodářskou soutěž podstatně méně než podpora schválená pro finanční instituce, které kumulovaly nadměrné riziko. Komise z těchto důvodů usuzuje, že nejsou nutné další odprodeje.
(321)
Je však třeba zajistit, aby společnosti FBN a ABN AMRO N nevyužily státní podporu k svému růstu na úkor konkurentů, například zavedením neudržitelné cenové politiky nebo nabytím jiných finančních institucí. Pokud by k tomu došlo, podpora by „oslabila u subjektů, jež nejsou příjemci podpory, motivaci k soutěžení, investicím a inovacím“ a mohla by snižovat účinnost „pobídek podporujících přeshraniční aktivity“ tím, že by odrazovala od vstupu na nizozemský trh.
(322)
Státní podporu lze proto prohlásit za slučitelnou pouze tehdy, budou-li zavedena dostatečná opatření, která zajišťují, aby státní podpora nebyla použita na úkor ostatních konkurentů, z nichž někteří neobdrželi podobnou veřejnou podporu. Je nutno zachovat rovné podmínky mezi bankami, které obdržely veřejnou podporu, a bankami, které takovouto podporu neobdržely. Je nutno zamezit rovněž tomu, aby státní podpora oslabila u subjektů, jež nejsou příjemci podpory, motivaci k soutěžení, investicím a inovacím a aby byly vytvořeny překážky pro vstup na trh, které by mohly narušit přeshraniční aktivity.
(323)
Ve sdělení o restrukturalizaci je stanoveno, že povaha a forma takovýchto omezení bude záležet na výši podpory a na podmínkách a okolnostech, za kterých byla podpora udělena, a rovněž na vlastnostech trhu či trhů, na kterých bude banka přijímající podporu působit. Výše podpory je popsána v oddíle 6.1.3 Vyčíslení podpory. Zvláštní podmínky a okolnosti, za kterých byla podpora udělena, byly projednány na začátku tohoto oddílu. Jak je uvedeno v bodě 32 sdělení o restrukturalizaci, důležitá je i velikost a relativní význam banky na trhu nebo trzích. Pokud restrukturalizovaná banka omezila svou přítomnost na trhu, budou s menší pravděpodobností zapotřebí další opatření. Podmínky nezbytné pro to, aby mohla být podpora prohlášena za slučitelnou, souvisí proto zejména s retailovým a soukromým bankovnictvím, jelikož v oblasti komerčního bankovnictví společnost již svou přítomnost významně omezila odprodejem New HBU.
(324)
Podporu lze prohlásit za slučitelnou se sdělením o restrukturalizaci pod podmínkou, že skupina ABN AMRO provede opatření, která jsou popsána v 325. až 329. bodě odůvodnění.
(325)
V oblasti retailového a soukromého bankovnictví lze podporu prohlásit za slučitelnou pod podmínkou, že skupina ABN AMRO nebude u standardních spořicích a hypotečních produktů usilovat o to, aby určovala ceny. V souladu s bodem 44 sdělení o restrukturalizaci by skupina ABN AMRO neměla nabízet cenové podmínky, které jsou pro konkurenty, kteří nejsou příjemcem státní podpory, nedosažitelné.
(326)
Jelikož zákaz určování cen může být méně účinný v segmentech s mnoha nestandardními produkty, jako je soukromé bankovnictví v Nizozemsku, jehož se týkala konkrétní stížnost, je v souladu s bodem 44 sdělení o restrukturalizaci zapotřebí dodatečná podmínka, aby bylo možno podporu prohlásit za slučitelnou. Skupina ABN AMRO musí usilovat o dosažení čistých úrokových výnosů, jež byly Komisi předloženy dne 8. listopadu 2010. Jakmile proto skupina ABN AMRO zjistí, že zaostává za svými výhledy, zejména je-li to zapříčiněno nízkým úrokovým rozpětím, musí přijmout náležitá opatření.
(327)
Jelikož v oblasti soukromého bankovnictví je dodržování a sledování zákazu určování cen obtížné, je nezbytné provést jiná vhodná nápravná opatření s cílem zajistit účinnou hospodářskou soutěž, například opatření podporující vstup na trh, jak je popsáno v bodě 44 sdělení o restrukturalizaci. V této souvislosti je nezbytnou podmínkou pro prohlášení podpory za slučitelnou to, aby skupina ABN AMRO zavedla opatření, které usnadňuje přechod zákazníků k jiným společnostem. Skupina ABN AMRO by měla konkrétně uhradit vlastní správní náklady a náklady na převod a transakce u zákazníků divize Soukromé bankovnictví v Nizozemsku, které jsou přímým důsledkem ukončení vztahů v rámci soukromého bankovnictví a převedení portfolií (127). Toto opatření by mělo platit po dobu dvou po sobě jdoucích měsíců a mělo by být zavedeno co nejdříve, nejpozději však do jednoho roku od data vydání tohoto rozhodnutí. Jakmile začne běžet dvouměsíční lhůta, banka jednoznačným způsobem informuje všechny své zákazníky v oblasti soukromého bankovnictví o nabízené možnosti. Skupina ABN AMRO by měla Komisi předložit rovněž důkazy, že k převodům zákazníků došlo běžným postupem a že se během převodu zákazníků nedošlo k žádným prodlevám.
(328)
Budou-li náležitě provedena opatření k omezení hospodářské soutěže, a zejména zvláštní opatření v oblasti retailového a soukromého bankovnictví, budou rovněž dostatečně vyřešeny záležitosti, na něž upozornil stěžovatel. Při zkoumání těchto záležitostí Komise zjistila, že skupina ABN AMRO stanovila ceny některých produktů dočasně se ztrátou, tato cenová politika však byla uplatňována v situaci omezené likvidity, kdy všechny banky agresivně soutěžily o úspory, přičemž je nutno vzít v úvahu rovněž zvláštní kontext v souvislosti se spuštěním značky MoneYou (o němž bylo rozhodnuto před úpadkem společnosti Fortis SA/NV).
(329)
V bodě 44 sdělení o restrukturalizaci je rovněž uvedeno, že banky nesmí používat státní podporu jako konkurenční výhodu při uvádění svých finančních nabídek na trh. Podmínkou pro prohlášení podpory za slučitelnou proto je, že skupina ABN AMRO nepoužije po dobu tří let státní podporu ve svých marketingových kampaních a sděleních pro investory. Tyto zákazy by se měly prodloužit na dobu pěti let, bude-li nizozemský stát držet nejméně 50 % akcií skupiny ABN AMRO.
(330)
Z hlediska neoprávněného narušení hospodářské soutěže hodnotí Komise kladně odprodeje divizí PFS a Intertrust. Prodej PFS snižuje přitažlivost společnosti pro institucionální zákazníky, zatímco divize Intertrust poskytovala mimo jiné služby, jež by mohly posílit franšízu v oblasti soukromého bankovnictví. Její prodej proto mohl ostatním konkurentům usnadnit zlepšení jejich soutěžního postavení vůči značce ABN AMRO Mees Pierson. Komise se rovněž domnívá, že k omezení narušení hospodářské soutěže přispívá skutečnost, že část podpory byla splacená. Komise hodnotí rovněž příznivě dividendovou politiku, která byla popsána v 75. bodě odůvodnění.
6.3.4 Závěr
(331)
Budou-li náležitě splněny všechny podmínky popsané v oddílech 6.2 a 6.3, poskytuje plán restrukturalizace z prosince 2009, který byl aktualizován plánem restrukturalizace z listopadu 2010, dostatečné důkazy, že byla obnovena dlouhodobá životaschopnost skupiny ABN AMRO. Plán restrukturalizace z prosince 2009, který byl aktualizován plánem restrukturalizace z listopadu 2010, zajišťuje dostatečné sdílení zátěže a obsahuje přiměřená opatření k omezení neoprávněného narušení hospodářské soutěže. Komise proto může plán restrukturalizace z prosince 2009, který byl aktualizován plánem restrukturalizace z listopadu 2010, podmíněně prohlásit za slučitelný se sdělením o restrukturalizaci.
7. ZÁVĚR
Komise konstatuje, že Nizozemsko poskytlo v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy protiprávně státní podporu uvedenou v oddíle 6.1.3 „Vyčíslení podpory“. Tato podpora však může být prohlášena za slučitelnou, budou-li splněny podmínky uvedené v oddílech 6.2 a 6.3, které jsou podrobněji popsány v normativní části tohoto rozhodnutí.
Komise podotýká, že nizozemský stát výjimečně souhlasil s tím, že znění tohoto rozhodnutí obdrží pouze v angličtině,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora, kterou Nizozemsko poskytlo skupině ABN AMRO, je slučitelná s vnitřním trhem s výhradou podmínek stanovených v článcích 3 až 9.
Státní podpora byla poskytnuta takto:
-
podpora na rekapitalizaci v rozmezí od 4,2 miliardy EUR do 5,45 miliardy EUR ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N a
-
podpora likvidity ve výši 71,7 miliardy EUR.
Článek 2
Pro účely tohoto rozhodnutí se:
a)
„skupinou ABN AMRO“ rozumí skupina ABN AMRO a přímé a nepřímé dceřiné společnosti, jejichž je jediným akcionářem, včetně subjektů, v nichž má skupina ABN AMRO výlučnou kontrolu ve smyslu nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků („nařízení o spojování“) (128);
b)
„prvním místem v pořadí“ rozumí nabízení nejatraktivnější ceny;
c)
„retailovými zákazníky“ rozumí všichni zákazníci z řad fyzických osob (na rozdíl od korporátních zákazníků);
d)
„standardními retailovými spořicími a vkladovými produkty“ rozumí všechny standardní retailové spořicí a vkladové produkty, které v kterémkoli okamžiku tvoří nejméně 85 % objemu produktů skupiny ABN AMRO na retailovém trhu spoření a vkladů;
e)
„standardními hypotečními produkty“ rozumí všechny standardní hypoteční produkty, které v kterémkoli okamžiku tvoří nejméně 85 % objemu produktů skupiny ABN AMRO v oblasti hypoték;
f)
„soukromým bankovnictvím v Nizozemsku“ rozumí všichni zákazníci obchodní jednotky Soukromé bankovnictví vyjma zákazníků, kteří patří do obchodní jednotky Mezinárodní soukromé bankovnictví (129).
Článek 3
1. Bez předchozího schválení Komisí nesmí skupina ABN AMRO zaujímat první místo v pořadí s ohledem na standardní retailové spořicí a vkladové produkty pro retailové zákazníky mezi […] finančními institucemi s největším podílem na trhu z hlediska objemu na nizozemském retailovém trhu spoření v některém z těchto segmentů:
-
spořicí účty;
-
termínové vklady na dobu jednoho roku;
-
termínové vklady na dobu dvou let;
-
termínové vklady na dobu tří let;
-
termínové vklady na dobu čtyř let a
-
termínové vklady na dobu pěti let.
Bez ohledu na první pododstavec může skupina ABN AMRO v případě, že tři finanční instituce společně zaujímají první místo v pořadí mezi […] finančními institucemi s největším podílem v segmentu nizozemského retailového trhu spoření a vkladů, přizpůsobit u standardních produktů v příslušném segmentu sazbu těmto třem finančním institucím.
2. Bez předchozího schválení Komisí nesmí skupina ABN AMRO zaujímat první místo v pořadí s ohledem na standardní typ hypoték mezi […] finančními institucemi s největším podílem na nizozemském retailovém hypotečním trhu.
Bez ohledu na první pododstavec může skupina ABN AMRO v případě, že tři finanční instituce společně zaujímají první místo v pořadí mezi […] finančními institucemi s největším podílem na nizozemském retailovém hypotečním trhu, přizpůsobit u příslušného standardního typu hypotéky sazbu těmto třem finančním institucím.
3. Za účelem dodržování odstavců 1 a 2 sleduje skupina ABN AMRO trvale (a nejméně jednou týdně) podmínky, které nabízejí […] jiné finanční instituce s největším podílem z hlediska objemu na příslušných nizozemských trzích spoření, jsou-li tyto podmínky dostupné ve veřejné doméně. Pokud údaje některé z těchto […] jiných finančních institucí nejsou veřejně dostupné, budou nahrazeny údaji dalších největších finančních institucí v pořadí podle podílu na trhu.
Jakmile skupina ABN AMRO zjistí, že u kteréhokoli ze svých produktů nabízí výhodnější cenu, než je cena, kterou může nabízet podle odstavce 1 a odstavce 2 tohoto článku, vyrozumí o tom skupina ABN AMRO neprodleně Komisi. Cenu produktů ihned upraví a úpravu ceny zavede co nejdříve.
Co se týká retailových spořicích a vkladových produktů, skupina ABN AMRO provede úpravu nejpozději do deseti pracovních dnů ode dne, kdy zjistila odchylku od stanovené podmínky. Pokud se však odchylka týká produktů, u nichž lze cenu změnit teprve na konci měsíce, a mezi okamžikem zjištění odchylky a koncem měsíce zbývá méně než deset pracovních dnů, provede skupina ABN AMRO úpravu při první příležitosti od konce následujícího měsíce.
Pokud jde o hypotéky, skupina ABN AMRO upraví svou cenu do deseti pracovních dnů ode dne, k němuž zjistila odchylku od stanovené podmínky, a úprava bude zavedena nejpozději do patnácti pracovních dnů ode dne zjištění odchylky od stanovené podmínky.
4. Podmínka stanovená v odstavcích 1 a 2 platí po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí. Skupina ABN AMRO bude Komisi předkládat čtvrtletně zprávy o dodržování této podmínky, a to nejpozději do dvou týdnů od zveřejnění čtvrtletních finančních výsledků skupiny ABN AMRO.
Článek 4
1. Skupina ABN AMRO se všemožně vynasnaží dosáhnout výhledů (včetně čistých úrokových výnosů), jež byly Komisi předloženy v plánu restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovány v plánu restrukturalizace z listopadu 2010. Výhledů z listopadu 2010 je nutno dosáhnout na konsolidované úrovni skupiny ABN AMRO.
Skupina ABN AMRO bude Komisi předkládat čtvrtletně zprávy s rozčleněním výhledů a skutečných údajů (včetně čistých úrokových výnosů) na úrovni čtyř segmentů vymezených v plánu restrukturalizace z prosince 2009 a v plánu restrukturalizace z listopadu 2010: retailové bankovnictví, soukromé bankovnictví v Nizozemsku, mezinárodní soukromé bankovnictví, komerční a obchodní bankovnictví.
Skupina ABN AMRO může podat Komisi odůvodněnou žádost o revizi výhledů (včetně čistých úrokových výnosů) s cílem zohlednit vnější vývoj.
2. Skupina ABN AMRO poskytne rozpis výhledů týkajících se čistých úrokových výnosů podle objemu a rozpětí na konsolidované úrovni a na úrovni soukromého bankovnictví.
Skupina ABN AMRO bude Komisi předkládat čtvrtletně (nejpozději do dvou týdnů od zveřejnění svých čtvrtletních finančních výsledků) zprávy, v nichž je objasněno, zda jsou čisté úrokové výnosy, jichž bylo dosaženo na konsolidované úrovni, v souladu s výhledy uvedenými v odstavci 1. Tato zpráva obsahuje rovněž srovnání odhadovaných a skutečných rozpětí na konsolidované úrovni a na úrovni soukromého bankovnictví.
Nejsou-li čisté úrokové výnosy, jichž bylo dosaženo na konsolidované úrovni, v souladu s těmito výhledy, uvede skupina ABN AMRO v této zprávě opatření, která přijme k dosažení těchto výhledů.
3. Povinnosti stanovené v odstavcích 1 a 2 platí po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Skupina ABN AMRO nesmí v žádném podniku získat kontrolu přesahující [0 - 7] %.
2. Odchylně od odstavce 1 může skupina ABN AMRO uskutečnit akvizice, pokud celková hrubá kumulativní kupní cena (s vyloučením převzetí či převodu dluhu v souvislosti s těmito akvizicemi) zaplacená skupinou ABN AMRO za veškeré tyto akvizice v období tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí nepřesáhne [0 - 600] milionů EUR.
Zákaz stanovený v odstavci 1 se nevztahuje na akvizice soukromých kapitálových fondů ze strany skupiny ABN AMRO, jsou-li v souladu s jejím obchodním plánem a plánovaným rozpočtem divize „Soukromé kapitálové fondy“, který byl Komisi předložen dne 5. října 2010.
Zákaz stanovený v odstavci 1 se nevztahuje rovněž na […] podíly na vlastním kapitálu, které převzala divize skupiny ABN AMRO „Energetika, komodity a doprava“ na podporu své běžné činnosti v oblasti financování, jsou-li v souladu s obchodním plánem skupiny ABN AMRO a plánovaným rozpočtem této divize, který byl Komisi předložen dne 10. ledna 2010.
Skupina ABN AMRO bude Komisi čtvrtletně (nejpozději do dvou týdnů od zveřejnění svých čtvrtletních finančních výsledků) předkládat zprávy. V těchto zprávách jsou uvedeny skutečné akvizice, které uskutečnily divize „Soukromé kapitálové fondy“ a „Energetika, komodity a doprava“. Zpráva obsahuje rovněž podrobné údaje o ostatních akvizicích skupiny ABN AMRO, jež směla uskutečnit podle odstavce 1.
3. Zákaz stanovený v odstavci 1 platí alespoň po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí nebo do dne, k němuž se účast Nizozemska ve skupině ABN AMRO sníží pod 50 %, podle toho, co nastane později. Tento zákaz přestane platit nejpozději pět let ode dne vydání tohoto rozhodnutí.
Pokud zákaz stanovený v odstavci 1 platí déle než tři roky ode dne vydání tohoto rozhodnutí, zvyšuje se celková hrubá kumulativní kupní cena podle odst. 2 prvního pododstavce o [0 - 200] milionů EUR ročně.
Článek 6
Skupina ABN AMRO nesmí zmiňovat v reklamě skutečnost, že je ve státním vlastnictví, ani na obdrženou státní podporu odkazovat v komunikaci se stávajícími či potenciálními zákazníky nebo investory, a to alespoň po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí nebo do dne, k němuž se účast Nizozemska ve skupině ABN AMRO sníží pod 50 %, podle toho, co nastane později. Tento zákaz přestane platit nejpozději pět let ode dne vydání tohoto rozhodnutí.
Bez ohledu na tento zákaz může skupina ABN AMRO poukázat na skutečnost, že je ve státním vlastnictví, a na případnou jinou státní podporu, kterou obdržela, pokud se to vyžaduje podle platných právních a správních předpisů.
Článek 7
1. Skupina ABN AMRO nabídne zákazníkům divize Soukromé bankovnictví v Nizozemsku možnost ukončit vztah se skupinou ABN AMRO v rámci soukromého bankovnictví a převést investiční portfolia do jiných bank. Tato nabídka platí po dobu dvou po sobě jdoucích měsíců (dále jen „příslušné období“).
Příslušné období začne co nejdříve ode dne vydání tohoto rozhodnutí tak, aby byl (v případě potřeby) k dispozici přiměřený čas na přípravu, nejpozději však do jednoho roku ode dne vydání tohoto rozhodnutí. Skupina ABN AMRO předloží Komisi ke schválení počáteční datum příslušného období, a to nejméně čtyři týdny před předpokládaným začátkem příslušného období.
2. Skupina ABN AMRO sdělí jednoznačným způsobem všem zákazníkům divize Soukromé bankovnictví v Nizozemsku podmínky nabídky popsané v odstavci 1, a to nejpozději k prvnímu dni příslušného období. Informace, které skupina ABN AMRO zašle svým zákazníkům, budou nejprve předloženy Komisi, a to nejméně čtyři týdny před rozesláním těchto informací zákazníkům.
3. Skupina ABN AMRO usnadní ukončení vztahů v rámci soukromého bankovnictví, pokud o to zákazníci požádají, použitím běžných postupů s co nejnižšími náklady. Jestliže se zákazník rozhodne převést svou pozici a/nebo (související) zajištění pohledávek a je-li tento převod možný z hlediska nabývající banky, skupina ABN AMRO takovýto převod usnadní. Zákazníci jsou informováni o možnosti převést pozice místo jejich likvidace a budou informováni rovněž o nákladech těchto dvou možností.
Skupina ABN AMRO uhradí své vlastní správní náklady a náklady na převod a transakce, které jsou přímým důsledkem ukončení vztahu v rámci soukromého bankovnictví a převodu portfolií (130).
Skupina ABN AMRO není povinna uhradit jiné finanční důsledky vzniklé zákazníkům.
Článek 8
Skupina ABN AMRO nevyplatí kupóny z nástrojů týkajících se základní kapitálové složky Tier 1, kapitálu Tier 1 a kapitálu Tier 2 (včetně hybridních kapitálových nástrojů a prioritních akcií), které byly vydány přede dnem přijetí tohoto rozhodnutí, ani neuplatní případná práva na koupi ve vztahu k těmto kapitálovým nástrojům do dne 10. března 2013 včetně, neexistuje-li právní povinnost tak učinit.
Skupina ABN AMRO může po dni přijetí tohoto rozhodnutí vydat nové kapitálové nástroje nebo vyplatit kupóny z těchto nových kapitálových nástrojů, pokud tyto emise či výplaty nevedou k povinnosti vyplatit kupóny z vlastních stávajících kapitálových nástrojů.
Odchylně od prvního pododstavce může skupina ABN AMRO odkoupit nástroj FCC (konkrétně 87,5 milionu EUR, nekumulativní, časově neomezené prioritní akcie bez hlasovacích práv třídy A série I s dividendou 6,25 % vydané společností Fortis Capital Company Ltd).
Do dne 10. března 2013 včetně bude skupina ABN AMRO vyplácet dividendy ze svých kmenových akcií pouze v případě, že tyto dividendy přesáhnou 100 milionů EUR (131).
Článek 9
Nejpozději do dne 30. června 2011 zaplatí skupina ABN AMRO Nizozemsku upravenou úrokovou sazbu z půjček uvedených v e-mailu, který Komise zaslala nizozemskému státu dne 24. června 2010. Částky upravené o úroky činí 18 152 722 EUR.
Článek 10
Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí informuje Nizozemsko Komisi o opatřeních přijatých k dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 11
Toto rozhodnutí je určeno Nizozemskému království.
V Bruselu dne 5. dubna 2011.
DECISIÓN DE LA COMISIÓN
de 5 de abril de 2011
sobre las medidas C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 y N 19/10) ejecutadas por el Estado neerlandés para ABN AMRO Group NV (creado a raíz de la fusión entre Fortis Bank Nederland y ABN AMRO N)
[notificada con el número C(2011) 2114]
(El texto en lengua inglesa es el único auténtico)
(Texto pertinente a efectos del EEE)
(2011/823/UE)
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea y, en particular, el artículo 108, apartado 2, párrafo primero,
Después de haber emplazado a los interesados para que presentaran sus observaciones (1), de conformidad con el artículo 108, apartado 2, del Tratado, y vistas dichas observaciones,
Considerando lo siguiente:
(1) PROCEDIMIENTO
(1)
El 3 de octubre de 2008, el Estado neerlandés adquirió Fortis Bank Nederland («FBN») (es decir, la filial bancaria neerlandesa de la sociedad financiera de cartera Fortis SA/NV (2)), con inclusión de los activos de ABN AMRO Holding propiedad de FBN («ABN AMRO N»), por un importe de 12 800 millones EUR. En la misma transacción el Estado neerlandés también sustituyó a Fortis Bank SA/NV, la filial bancaria belga de Fortis SA/NV, como sujeto obligado por los préstamos a FBN, con un valor nominal de 16 100 millones EUR (3). El Estado neerlandés también concedió a FBN una línea de liquidez a corto plazo de 45 000 millones EUR y acordó indemnizar a Fortis SA/NV por los costes y obligaciones derivados del acuerdo del consorcio de accionistas («ACA»). El ACA describe los derechos y obligaciones de las tres entidades financieras (Fortis SA/NV, Banco Santander y Royal Bank of Scotland [«RBS»] o los tres «miembros del consorcio») que habían presentado conjuntamente una oferta por ABN AMRO Holding a través de la entidad jurídica de nueva creación «RFS Holdings». El 7 de octubre de 2008, el Estado neerlandés notificó a la Comisión sus medidas de 3 de octubre de 2008 (a saber, la adquisición de FBN por 12 800 millones EUR, la novación de préstamos a largo plazo con un valor nominal de 16 100 millones EUR y la línea de liquidez a corto plazo de 45 000 millones EUR, denominadas en lo sucesivo, «las transacciones integradas de 3 de octubre de 2008») como medidas que no constituían ayuda estatal, con objeto de obtener seguridad jurídica sobre dichas medidas. Puesto que las medidas ya habían sido ejecutadas, la Comisión registró el asunto como NN (a saber, NN 53/B/08).
(2)
Durante las negociaciones que desembocaron en la adquisición de FBN el 3 de octubre de 2008, el Estado neerlandés se basó en un informe de evaluación externo realizado por […] (4), del que se envió una copia a la Comisión el 15 de octubre de 2008.
(3)
Mediante carta de 30 de octubre de 2008, la Comisión comunicó al Ministerio de Hacienda neerlandés su opinión preliminar de que parecía que las medidas de 3 de octubre de 2008 constituían ayuda estatal a FBN. El 20 de noviembre de 2008, tuvo lugar una reunión entre los servicios de la Comisión y el Estado neerlandés.
(4)
El 21 de noviembre de 2008, el Estado neerlandés decidió oficialmente que no mantendría separados a FBN y ABN AMRO N, sino que intentaría proceder a una fusión de ambas empresas («la fusión»), en consonancia con los planes iniciales de Fortis SA/NV.
(5)
El 3 de diciembre de 2008, la Comisión adoptó una Decisión («la Decisión de 3 de diciembre de 2008») por la que se declaraba que las medidas del Estado neerlandés de 3 de octubre de 2008 en favor de Fortis Bank SA/NV constituían ayuda estatal compatible con el mercado común (5). Sin embargo, el considerando 4 de dicha Decisión mencionaba explícitamente que la Comisión examinaría en un procedimiento separado si las medidas ejecutadas el 3 de octubre de 2008 incluían también ayuda a FBN.
(6)
El 17 de diciembre de 2008, el Estado neerlandés comunicó a la Comisión su intención de adquirir ABN AMRO N a FBN por un importe de 6 500 millones EUR. La adquisición se realizó el 24 de diciembre de 2008. El 2 de febrero de 2009, las autoridades neerlandesas notificaron esa adquisición a la Comisión como una medida no constitutiva de ayuda estatal por razones de seguridad jurídica.
(7)
El 24 de diciembre de 2008, RBS, Banco Santander y el Estado neerlandés firmaron una modificación del ACA en virtud de cual el Estado neerlandés sustituía a Fortis SA/NV en el ACA.
(8)
El 6 de marzo de 2009, los Países Bajos enviaron a la Comisión un informe de diligencia debida relativo a las actividades adquiridas, que había sido elaborado por […] a petición del Estado neerlandés (6).
(9)
Mediante Decisión de 8 de abril de 2009 (en lo sucesivo, «la Decisión de 8 de abril de 2009»), la Comisión incoó el procedimiento previsto en el artículo 108, apartado 2, del Tratado, con el número de asunto C 11/09 (ex-NN 53/b/08), en relación con la presunta ayuda concedida a FBN y ABN AMRO N.
(10)
El 6 de mayo de 2009, la Comisión recibió una carta de denuncia de Van Lanschot Bank («el denunciante»), un competidor neerlandés de FBN y ABN AMRO N. Dicha carta fue remitida por la Comisión a los Países Bajos el 22 de julio de 2009, para que presentara sus observaciones. El 20 de agosto de 2009, el Estado neerlandés pidió una ampliación del plazo y el 22 de septiembre de 2009 envió una respuesta pormenorizada a la denuncia. El denunciante proporcionó información adicional mediante cartas de 21 y 28 de agosto de 2009. El 23 de septiembre de 2009, se enviaron estas cartas al Estado neerlandés, que respondió el 29 de octubre de 2009.
(11)
El 15 de mayo de 2009, el Estado neerlandés envió una carta a la Comisión en respuesta a una serie de preguntas planteadas en la Decisión de 8 de abril de 2009. El 11 de agosto de 2009, se envió a la Comisión una respuesta detallada sobre el fondo, para lo que el Estado neerlandés había pedido más tiempo.
(12)
En un documento oficioso, enviado el 15 de junio de 2009, y durante una reunión de seguimiento con la Comisión, celebrada el 16 de junio de 2009, los Países Bajos informaron a la Comisión de su intención de aplicar un plan de recapitalización de 2 500 millones EUR que permitiera que ABN AMRO N se separara de su empresa matriz ABN AMRO Bank (7). Durante esa reunión, el Estado neerlandés indicó que, tras la primera inyección de 2 500 millones EUR, serían necesarias otras medidas pero que aún no eran cuantificables.
(13)
En la Decisión de 8 de abril de 2009, la Comisión había invitado al supervisor financiero de los Países Bajos («BCPB») a pronunciarse sobre la solvencia de FBN y ABN AMRO N. La Comisión recibió la información solicitada referente a FBN por carta de 18 de junio de 2009, con una actualización el 5 de enero de 2010. El Estado neerlandés remitió también una carta del BCPB relativa a ABN AMRO N el 20 de enero de 2010.
(14)
El 6 de julio de 2009, ABN AMRO Bank, sociedad matriz de ABN AMRO N, envió una carta a la Comisión comentando la Decisión de 8 de abril de 2009. El 22 de julio de 2009, dicha carta fue remitida al Estado neerlandés que respondió el 22 de septiembre de 2009.
(15)
El 9 de julio de 2009, los Países Bajos informaron a la Comisión de que FBN había reembolsado toda la financiación a corto plazo que había recibido del Estado neerlandés el 3 de octubre de 2008 en virtud de la línea de liquidez por un importe de 45 000 millones EUR.
(16)
El 15 de julio de 2009, los Países Bajos informaron a la Comisión de que FBN planeaba comprar Fortis Clearing Americas («FCA») a Fortis Bank SA/NV.
(17)
El 17 de julio de 2009, el Estado neerlandés notificó formalmente un plan que contenía medidas de recapitalización por valor de 2 500 millones EUR (8) consistentes en un seguro de impago de deuda («CDS») con un efecto de rescate de capital de 1 700 millones EUR (el «instrumento de rescate de capital» o «IRC») y un título obligatoriamente convertible («TOC») de 800 millones EUR. Las medidas se registraron inicialmente con el número N 429/09, pero dado que se ejecutaron antes de que la Comisión hubiera adoptado una decisión al respecto, el asunto se trasladó del registro de ayudas notificadas al de no notificadas, con el número NN 2/10.
(18)
El 10 de septiembre de 2009, el Estado neerlandés envió un documento oficioso a la Comisión con una actualización del proceso de separación y con indicaciones de que sería inevitable tomar medidas de ayuda estatal suplementarias (sin cuantificar).
(19)
El 9 de noviembre de 2009, durante una reunión con la Comisión, el Estado neerlandés indicó que FBN y ABN AMRO N necesitarían medidas adicionales por valor de 4 390 millones EUR, con lo que el importe total de las medidas (incluidas las notificadas el 17 de julio de 2009) ascendería a 6 890 millones EUR. Las medidas se detallaron en un apéndice de 10 de noviembre de 2009 al documento oficioso de 10 de septiembre de 2009, y en una nota explicativa adicional de 13 de noviembre de 2009.
(20)
El 26 de noviembre de 2009, el Estado neerlandés facilitó a la Comisión un informe de […] que presentaba la transacción de 24 de diciembre de 2008. Esta presentación incluía también documentación de referencia que explicaba […].
(21)
El 4 de diciembre de 2009, los Países Bajos presentaron a la Comisión una primera versión (9) de un plan de reestructuración (el «plan de reestructuración de diciembre de 2009») de ABN AMRO Group, la nueva entidad resultante de la fusión entre FBN y ABN AMRO N. Ese plan describía la estrategia de la nueva entidad y también incluía previsiones financieras para una hipótesis de base.
(22)
El 14 de enero de 2010, el Estado neerlandés notificó formalmente las nuevas medidas de ayuda estatal por un importe de 4 390 millones EUR, además de las medidas ya notificadas en julio de 2009. La Comisión registró las nuevas medidas con el número N19/10.
(23)
Mediante Decisión de 5 de febrero de 2010 («la Decisión de 5 de febrero de 2010»), la Comisión decidió ampliar el procedimiento de investigación C11/2009 para incluir las medidas registradas con las referencias NN2/10 y N19/10. En esa Decisión, la Comisión aprobó temporalmente estas medidas como ayuda de salvamento hasta el 31 de julio de 2010. El Estado neerlandés remitió a la Comisión una carta por la que se comprometía a prohibir el liderazgo en materia de precios hasta el final de 2010.
(24)
El 23 de marzo de 2010, la Comisión recibió una respuesta del Estado neerlandés, que había solicitado una ampliación del plazo, a la Decisión de 5 de febrero de 2010. El Estado neerlandés también facilitó información adicional sobre el plan de reestructuración de diciembre de 2009 para el nuevo ABN AMRO Group, que contenía, entre otras cosas, previsiones financieras para la hipótesis más pesimista.
(25)
La Comisión solicitó información adicional el 8 de abril de 2010, que se envió el 7 de mayo de 2010. El 26 de mayo de 2010, el Estado neerlandés también facilitó a la Comisión información adicional sobre las responsabilidades cruzadas resultantes de la aplicación de la solución propuesta para la fusión (10). El mismo día, la Comisión envió un correo electrónico con nuevas preguntas a las que se respondió el 9 de junio de 2010.
(26)
El 20 de julio de 2010, el Estado neerlandés pidió a la Comisión que prorrogase la aprobación temporal de las medidas de ayuda de salvamento registradas con los números NN2/10 y N19/10. El Estado neerlandés también envió una carta por la que se prorrogaba el compromiso de prohibir el liderazgo en materia de precios hasta el 30 de junio de 2011, como mínimo, o hasta la fecha de adopción de la decisión final de la Comisión.
(27)
El 30 de julio de 2010, la Comisión decidió ampliar la aprobación temporal de las medidas de ayuda de salvamento registradas con las referencias NN2/10 y N19/10 hasta que hubiera concluido su investigación C11/09.
(28)
El 20 de agosto de 2010, el Estado neerlandés envió un documento a la Comisión explicando detalladamente su estrategia de salida.
(29)
El 5 de octubre de 2010, el Estado neerlandés presentó un plan de negocio para la división de capital de inversión de ABN AMRO Group. El 10 de enero de 2010, se envió a la Comisión un plan similar para la división «Energía, materias primas y el transporte» de ABN AMRO Group.
(30)
El 15 de octubre de 2010, ABN AMRO Group anunció que ejercería su opción de compra para poner fin al instrumento de rescate de capital el 31 de octubre de 2010.
(31)
El 8 de noviembre de 2010, el Estado neerlandés envió una actualización («el plan de reestructuración de noviembre de 2010»), fechada el 29 de octubre de 2010, del plan de reestructuración de ABN AMRO Group de 4 de diciembre de 2009. El 10 de enero de 2011, el Estado neerlandés envió un documento que explicaba cómo ABN AMRO Group había actualizado las previsiones de 8 de noviembre de 2010 con respecto a las previsiones originales de 4 de diciembre de 2009.
(32)
Durante el procedimiento se efectuaron numerosos intercambios de información, teleconferencias y reuniones entre representantes del Estado neerlandés, ABN AMRO N y FBN y la Comisión Europea.
(2) DESCRIPCIÓN DETALLADA DE LOS BENEFICIARIOS Y DE LAS MEDIDAS
2.1. Creación de ABN AMRO Group
(33)
En la primavera de 2007 los miembros del consorcio crearon una nueva entidad jurídica, «RFS Holdings» para adquirir ABN AMRO Holding.
(34)
Los miembros del consorcio pretendían separar ABN AMRO Holding en tres partes. Las modalidades de este proceso de separación se establecieron en el «ACA».
(35)
Para facilitar la separación, los miembros del consorcio crearon las denominadas «participación de seguimiento» que representaban la propiedad económica de los negocios asignados a cada uno de los miembros del consorcio. Como resultado, RBS, Banco Santander y Fortis SA/NV se convirtieron en propietarios económicos (11), respectivamente, de las denominadas participación R, participación S y acción N («ABN AMRO R», «ABN AMRO S» y «ABN AMRO N»).
(36)
ABN AMRO R constaba, entre otras, de la unidad de negocio («BU») negocios y mercados globales, Asia BU, los servicios de transacciones globales y la red internacional, mientras que ABN AMRO S comprendía, entre otras, BU América Latina y BU Antonveneta (Italia).
(37)
ABN AMRO N incluía las BU Países Bajos y Banca privada así como International Diamond and Jewelry Group.
(38)
Las partes que no se atribuyeron a cada uno de los miembros del consorcio se agruparon en la denominada participación Z de ABN AMRO («ABN AMRO Z»), que conservó la responsabilidad, por ejemplo, de las funciones de oficina central. Cada miembro del consorcio obtuvo una participación proporcional (12) de ABN AMRO Z.
(39)
El 3 de octubre de 2008, el Estado neerlandés adquirió FBN a Fortis Bank SA/NV por un importe de 12 800 millones EUR. Como resultado de esa adquisición, el Estado neerlandés se convirtió también en el propietario indirecto de ABN AMRO N, ya que FBN era, dentro de Fortis Bank SA/NV, el propietario legal de ABN AMRO N. El 3 de octubre de 2008, el Estado neerlandés se comprometió también a indemnizar a Fortis SA/NV por cualquier gasto al que Fortis SA/NV hubiera de hacer frente como consecuencia de su presencia continuada en el ACA. El 24 de diciembre de 2008, RBS, Banco Santander y el Estado neerlandés firmaron una modificación del ACA, por la que el Estado neerlandés sustituía a Fortis SA/NV en el ACA.
(40)
El 24 de diciembre de 2008, el Estado neerlandés adquirió ABN AMRO N a FBN por 6 500 millones EUR, pasando así a ser el propietario directo de ABN AMRO N. Antes de esa adquisición, el Estado neerlandés controlaba indirectamente ABN AMRO N a través de FBN.
(41)
Gráfico 1:
Separación de ABN AMRO N
(42)
El 21 de noviembre de 2008, el Estado neerlandés decidió que fusionaría ABN AMRO N con FBN (como había sido la intención, que no llegó a llevarse a cabo, de Fortis SA/NV). La fusión sólo podría efectuarse una vez que ABN AMRO N se separase de ABN AMRO Bank, su empresa matriz. Como primer paso, las actividades de ABN AMRO N se transfirieron a una nueva entidad jurídica incluida en ABN AMRO Bank denominada ABN AMRO II.
(43)
El 6 de febrero de 2010, ABN AMRO II se separó, tal como se describe en el considerando 41, y pasó a denominarse ABN AMRO Bank. Al mismo tiempo, la persona jurídica conocida anteriormente como ABN AMRO Bank pasó a llamarse «The Royal Bank of Scotland NV» («RBS NV») (véase el gráfico anterior).
(44)
Antes de que la nueva entidad, ABN AMRO Bank, pudiera fusionarse con FBN, había que aplicar una solución para la fusión. Cuando Fortis SA/NV adquirió ABN AMRO N en 2007, la Comisión había concluido (13) (la «Decisión sobre la fusión») que una fusión entre ABN AMRO N y FBN plantearía problemas de concentración en el mercado bancario neerlandés, especialmente en los segmentos de la banca comercial y factoring.
(45)
Para poner remedio a los problemas de concentración, Fortis SA/NV se comprometió a vender a Deutsche Bank una serie de actividades (a saber, la división de factoring de IFN y las actividades de banca comercial de «New HBU»). Cuando el Estado neerlandés adquirió FBN y ABN AMRO N el 3 de octubre de 2008, Fortis SA/NV aún no había concluido las ventas de New HBU e IFN a Deutsche Bank. Cuando el Estado neerlandés decidió proceder a la fusión entre FBN y ABN AMRO N, reanudó las negociaciones con Deutsche Bank (14). La venta de New HBU e IFN a Deutsche Bank se cerró el 1 de abril de 2010.
(46)
El activo total de New HBU ascendía a [10 - 20] mil millones EUR y empleaba alrededor de [1 000 - 1 500] equivalentes a tiempo completo (ETC). New HBU incluía Hollandsche Bank Unie («HBU») (banco comercial propiedad de ABN AMRO N), algunas oficinas de venta de ABN AMRO (13 de un total de 78) y algunas unidades de grandes cuentas de ABN AMRO (2 de un total de 5).
(47)
ABN AMRO Bank y FBN se fusionaron oficialmente para formar ABN AMRO Group el 1 de julio de 2010, tal como se describe en el gráfico 2 en el considerando 49.
(48)
El Estado neerlandés transfirió la gestión de su participación en ABN AMRO Z al nuevo ABN AMRO Bank ya que no quería dedicar recursos a la gestión cotidiana de esta participación. No obstante, el Estado neerlandés ha seguido siendo el propietario legal de ABN AMRO Z y tiene derecho a todos los potenciales beneficios y es responsable de todas las pérdidas potenciales de ABN AMRO Z (15).
(49)
Gráfico 2:
Creación de ABN AMRO Group
2.2. Beneficiarios
2.2.1. Actividades económicas de ABN AMRO N y ABN AMRO Z
(50)
ABN AMRO N, que es por sí solo el tercer mayor banco de los Países Bajos por detrás de Rabobank e ING, constaba de BU Países Bajos y BU Banca privada.
(51)
La primera unidad de negocio, BU Países Bajos ofrecía servicios de banca minorista y comercial a través de una red de sucursales de 510 oficinas bancarias y 78 sucursales de asesoramiento, y también a través de otros canales tales como Internet, cajeros automáticos (16) y centros de llamada. BU Países Bajos empleaba aproximadamente 19 000 ETC.
(52)
En la banca minorista, BU Países Bajos tenía entre los clientes una sólida red dividida entre los sectores «minorista masivo» (más de [3,5 - 5] millones de clientes) y «banco preferido» (más de [250 000 - 420 000] clientes) (17), a los que ofrecía una amplia gama de productos (como, por ejemplo, ahorro, inversiones, hipotecas, seguros, tarjetas de crédito, préstamos y pagos).
(53)
En la banca comercial, ABN AMRO N prestaba sus servicios a [300 000 - 400 000] PYME (18) y [9 000 - 21 000] empresas más grandes (aunque, según el ACA, las empresas grandes clientes de ABN AMRO Bank se atribuían a RBS), con una amplia gama de productos (como créditos, gestión de pagos y del efectivo, ahorro, tesorería, gestión de seguros y riesgos, soluciones y productos financieros complejos, arrendamiento financiero y factoring).
(54)
La segunda unidad de negocio, BU Banca privada se dirigía a particulares con activos netos invertibles superiores a 1 millón EUR, con diversos productos de gestión de activos y planificación inmobiliaria. BU Banca privada había creado una red bien desarrollada mediante crecimiento orgánico en los Países Bajos y Francia y mediante adquisiciones en Alemania (Delbrück Bethmann Maffei) y Bélgica (Banco Corluy). BU Banca privada también contaba, como empresa en participación, con la aseguradora francesa Neuflize Vie.
(55)
Las actividades adquiridas el 3 de octubre de 2008 por el Estado neerlandés también incluían International Diamond and Jewelry Group, que es una división dedicada a las empresas que participan en la fabricación de joyas y el comercio de diamantes.
(56)
ABN AMRO Z no tenía activos operativos pero incluía, entre otras cosas, activos fiscales, una serie de participaciones (entre otros en Saudi Hollandi Bank) y el resto de la cartera de capital inversión. Por lo que respecta al pasivo, existía una provisión para cancelar las obligaciones con el Departamento de Justicia de Estados Unidos, otras provisiones (relativas, en parte, al personal) y la financiación entre empresas de los activos de la sociedad. Tal como se recoge en la nota a pie de página 11, la participación propiedad del Estado neerlandés representa el 33,81 % de ABN AMRO Z.
(57)
El cuadro 1 siguiente resume varios de los principales datos financieros pro forma de ABN AMRO N:
Cuadro 1
Principales datos financieros de ABN AMRO N (en millones EUR)
2008
2009
Total de ingresos de explotación (19)
5 189
4 899
Beneficio neto
471
(117)
Rendimiento del capital
6,7 %
-2,7 %
Relación costes ingresos
73 %
el 77,5 %
Activos totales
183 539
202 084
Neto patrimonial total
7 044
4 278 (20)
RWA (21)
91 700
74 973 (22)
Ratio de capital de Nivel 1
9,4 %
10,2 % (23)
Ratio de capital total o ratio BIS-
12,6 %
14,8 %
Fondos estables/ activos no líquidos
107 %
110 %
Fuente: ABN AMRO Bank NV, Informe anual de 2009, excluidos ABN AMRO Z y consolidación del capital inversión, pero incluido New HBU.
(58)
ABN AMRO N comunicó unas pérdidas de 117 millones EUR para el ejercicio financiero 2009. Estas se debían a un mayor deterioro de los préstamos, la presión sobre los márgenes de interés, los mayores gastos asociados al sistema neerlandés de garantía de depósitos y los costes de la separación y la integración (24). Si no se tienen en cuenta estos últimos, ABN AMRO N hubiera registrado en 2009 un pequeño beneficio neto de 52 millones EUR.
2.2.2. Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
Por sí solo, FBN era el cuarto mayor banco del mercado de los Países Bajos (detrás de Rabobank, ING y ABN AMRO N, pero delante de SNS REAAL).
(60)
El Estado neerlandés (y previamente Fortis SA/NV) tenían directamente el 92,6 % de FBN, mientras que el vehículo de inversión Fortis FBN (H) Preferred Investments BV tenía el 7,4 % restante del capital en forma de acciones preferentes. El 70 % de las acciones de dicho vehículo de inversión era propiedad del Estado neerlandés, mientras que el 30 % restante estaba en manos de varios inversores privados (25). El valor nominal de las acciones preferentes de propiedad privada ascendía a 210 millones EUR, con un dividendo (no acumulativo) del 5,85 % (26).
(61)
Las actividades de FBN se subdividían en tres segmentos: banca minorista, banca privada y banca comercial.
(62)
Las actividades de banca minorista incluían las actividades tradicionales de banca minorista (con una red de 157 sucursales, [2 - 3] millones de clientes particulares y [20 000 - 60 000] clientes PYME), pero también Directbank (que ofrecía soluciones hipotecarias a través de intermediarios) y los productos de financiación al consumo y tarjeta de pago de, respectivamente, Alfam e ICS.
(63)
Las actividades de banca privada se desarrollaban principalmente bajo la marca Fortis Mees Pierson y ofrecían servicios de administración de patrimonio (gestión, inversión, préstamos y seguros inmobiliarios) de forma segmentada a [15 000 - 40 000] clientes en los Países Bajos.
(64)
En la banca comercial, FBN contaba con siete subsectores distintos. En la división «Banca comercial» (1), FBN tenía 23 centros de negocios que ofrecían múltiples productos a empresas con un volumen de negocios de hasta 250 millones EUR. Los servicios para las empresas con un volumen de negocios superior a esa cifra y para el sector público correspondían a otra subdivisión, «Banca de empresa y pública» (2). Las otras subdivisiones eran: «Banca de inversión» (3) (27), «Servicios financieros especializados» (4) (28), «Energía, materias primas y transporte» (5), «Mercados mundiales y Banca institucional» (6) (29), y «Compensación y custodia de fondos» (7) (30).
(65)
El cuadro 2 siguiente resume varios de los principales datos financieros de FBN:
Cuadro 2
Principales datos financieros de FBN
(en millones EUR)
2006
2007
2008 (31)
2009
Total de ingresos de explotación
3 473
3 553
3 096
2 171
Beneficio neto
1 157
1 296
-18 486
406
Rendimiento del capital (normalizado) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Relación costes ingresos
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Activos totales
209 749
272 378
184 203
189 785
Neto patrimonial total
5 910
21 763
2 944
4 716
RWA
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Ratio de capital de Nivel 1
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Ratio de capital total
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Ratio de préstamos sobre depósitos
167 %
237 %
208 %
Fuente: Informes anuales de FBN para 2008/2009.
(66)
En 2008, FBN registró pérdidas por 18 500 millones EUR, pero relacionadas en gran medida con partidas excepcionales. La empresa se vio obligada a informar de una pérdida neta de 16 800 millones EUR sobre su participación en RFS Holdings y la venta de esta y también sufrió una pérdida de valor de 922 millones EUR (netos de impuestos) en su división Prime Fund Solutions debido al fraude Madoff (34). El beneficio neto subyacente, excluidos los elementos antes citados, ascendió a 604 millones EUR, realizado casi exclusivamente durante la primera mitad de 2008.
(67)
En 2009, FBN obtuvo un beneficio neto de 406 millones EUR, al que contribuyeron dos ganancias excepcionales (una liquidación de 362,5 millones EUR en efectivo por parte de Fortis Capital Company) y una recuperación de 16 millones de provisiones relacionadas con Madoff. El beneficio neto subyacente descendió a 27 millones EUR (35) (de 604 millones EUR en 2008).
2.2.3. ABN AMRO Group
(68)
ABN AMRO Group, creado a raíz de la fusión entre FBN y ABN AMRO Bank (es decir las actividades de ABN AMRO N) el 1 de julio de 2010, aúna todas las actividades de FBN y ABN AMRO N en dos unidades de negocio independientes, «banca minorista y privada» y «banca comercial y de inversión». En 2008 ABN AMRO Group registró un resultado de explotación pro forma de 7 150 millones EUR, con un total de activos pro forma de 360 000 millones EUR. Según las últimas cifras (36), el patrimonio neto NIIF (37) de ABN AMRO Group ascendía en total a 11 700 millones EUR.
(69)
ABN AMRO Group está bien diversificado, con un resultado de explotación de 4 200 millones EUR en «banca minorista y privada» y de 2 800 millones EUR en «banca comercial y de inversión». Geográficamente, la mayor parte de los ingresos de ABN AMRO Group (a saber [65 - 95] % del total) procede de los Países Bajos.
(70)
En la «banca minorista y privada», ABN AMRO Group integrado tiene unas cuotas de mercado del [15 - 20] % (38) y [15 - 20] % (39) respectivamente como «minorista masivo» y «banco preferido», lo que le convierte en el tercer mayor banco del mercado de los Países Bajos en términos de cuota de mercado. En la banca privada (con la marca ABN AMRO Mees Pierson), ABN AMRO Group es, con diferencia, el mayor del mercado neerlandés con una cuota de mercado de aproximadamente un [30 - 40] % (40). En «banca comercial y de inversión», la cuota de mercado de ABN AMRO Group se sitúa en torno al [15 - 25] % (41).
(71)
ABN AMRO Group ya no incluye New HBU ni las actividades de factoring de IFN que se enajenaron en el marco de la solución para la fusión el 1 de abril de 2010.
(72)
Como parte del proceso de reestructuración, también se cedieron dos pequeñas divisiones de FBN (a saber, Intertrust y Prime Fund Solutions [«PFS»]) y ya no forman parte de ABN AMRO Group.
(73)
En septiembre de 2009, FBN (y su socio Banque Générale du Luxembourg («BGL»)) (42) vendió Intertrust a Waterland, especializado en capital inversión. Intertrust es uno de los operadores más importantes en el sector de la gestión global fiduciaria y empresarial. Da empleo a 1 000 expertos en 19 países y su resultado de explotación y sus activos ponderados en función del riesgo («RWA») ascienden, respectivamente, a […] millones EUR y […] millones EUR.
(74)
En mayo de 2010, FBN anunció también la venta de PFS a Crédit Suisse. PFS ofrece servicios de gestión de fondos para el sector de gestión de activos alternativos como, por ejemplo, administración, banca, custodia y financiación. Sus clientes van desde gestores de activos especializados a grandes instituciones mundiales como los fondos de pensiones y los fondos soberanos. PFS era responsable de la provisión de 922 millones EUR después de impuestos relacionada con el fraude Madoff que FBN registró en 2008. Los ingresos de PFS ascendieron a […] millones EUR y sus RWA a […] millones EUR.
(75)
El 4 de marzo de 2011, ABN AMRO Group publicó sus resultados para el ejercicio 2010, que presentaban una pérdida neta de 414 millones EUR. Si se excluyen los costes de separación e integración, ABN AMRO Group comunicó un beneficio subyacente de 1 077 millones EUR. A 31 de diciembre de 2010, los ratios de capital básico de Nivel 1, capital de Nivel 1 y capital total de ABN AMRO Group eran del 10,4 %, 12,8 % y 16,6 %, respectivamente. En consulta con el Estado neerlandés, ABN AMRO Group estableció una política de dividendos dirigida a ofrecer un pago de dividendos del 40 % de los beneficios anuales comunicados
2.3. Descripción del plan de reestructuración de diciembre de 2009 y del plan de reestructuración actualizado de noviembre de 2010
(76)
El 4 de diciembre de 2009, el Estado neerlandés facilitó a la Comisión el plan de reestructuración de diciembre de 2009. En marzo de 2010 se recibió información adicional (43). La fusión de FBN y ABN AMRO N es crucial para el concepto empresarial desarrollado en el plan de reestructuración de diciembre de 2009. ABN AMRO Group, el nuevo banco resultante del plan de reestructuración de diciembre de 2009, se centrará en el segmento del mercado medio en los Países Bajos (44) y operará en los sectores de «banca minorista y privada» y «banca comercial y de inversión».
(77)
El plan de reestructuración de diciembre de 2009 parte del diagnóstico de que las necesidades de capital no estaban vinculadas a los resultados básicos de FBN y ABN AMRO N, sino a la necesidad de financiar sus respectivas separaciones de sus matrices y los costes iniciales de integración derivados de la fusión.
(78)
En una hipótesis de contraste sin ayuda estatal, el plan de reestructuración de diciembre de 2009 reconoce que, sin el esfuerzo coordinado de los gobiernos del Benelux, Fortis SA/NV se habría hundido, lo que, a su vez, habría provocado el desplome de FBN y de ABN AMRO N.
(79)
El plan de reestructuración de diciembre de 2009 incluye previsiones financieras para el periodo 2009-2012, con una separación de las divisiones en banca minorista, banca privada en los Países Bajos, banca privada internacional y banca comercial y de inversión. Específicamente para 2012, ABN AMRO Group también ha calculado una proyección de beneficios, que excluye los costes de transición y asume que ya se han contabilizado las sinergias de costes para todo el ejercicio. Las proyecciones presentadas contemplan una hipótesis de base y una hipótesis pesimista.
(80)
El 8 de noviembre de 2010, el Estado neerlandés actualizó hasta 2012 las previsiones financieras del plan de reestructuración de diciembre de 2009, incluyendo proyecciones adicionales para 2013 en el plan de reestructuración de noviembre de 2010.
(81)
En la hipótesis de base, el Estado neerlandés parte del supuesto de que los volúmenes de negocio crecerán en consonancia con la inflación. Se supone que los costes de personal crecerán un [1 - 6] % anual y los demás costes una cifra más moderada del [1 - 5] % anual. El Estado neerlandés prevé también que las provisiones para préstamos incobrables de ABN AMRO Group comenzarán a bajar del alto nivel registrado en 2009.
(82)
En la hipótesis de base del plan de reestructuración de noviembre de 2010, ABN AMRO Group registra un resultado neto negativo de […] millones EUR en 2010, antes de volver a obtener beneficios a partir de 2011 (es decir, un beneficio de […] millones EUR en 2011).
(83)
En 2012 y 2013, se espera que los beneficios netos de ABN AMRO Group se incrementen, respectivamente, a […] millones EUR y […] millones EUR, reflejando una rentabilidad de los recursos propios («ROE») (45) de aproximadamente […] %. La mejor rentabilidad de ABN AMRO Group está impulsada por los mejores resultados de explotación (que deberían recuperarse tras las tímidas cifras de 2009), el programa de reducción de costes que, a velocidad de crucero, debería reducir costes por importe de 1 100 millones de EUR anuales, antes de impuestos, y una normalización de las provisiones para préstamos incobrables después de un máximo en 2009. En 2013, se prevé que el coeficiente de explotación de ABN AMRO Group será del […] %.
(84)
Hipótesis de base
Cuadro 3
2009 (Real)
2010 (E) (46)
2011 (E)
2012 (E)
Proyección 2012 (E)
2013 (E)
Resultados de explotación
7 039
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Ingresos netos por intereses
4 528
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Ingresos netos de honorarios y com.
1 933
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Otros ingresos
849
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Costes de explotación
-5 568
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Cost. Expl. - Actividad normal
-5 258
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Cost. Expl. - Transición
- 310
[…]
[…]
[…]
Beneficio de explotación
1 471
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Préstamos deteriorados
-1 585
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Beneficios antes de impuestos
- 114
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Impuestos e intereses
45
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Beneficio neto
-68
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Beneficio neto subyacente
(sin costes de transición)
163
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(85)
En la hipótesis pesimista del plan de reestructuración de noviembre de 2010, el Estado neerlandés partía de supuestos más conservadores que los de la hipótesis de base y utilizó unos márgenes de interés que eran un 7,5 % inferiores a los de la hipótesis de base, unas previsiones más prudentes para las comisiones y honorarios (crecimiento del 4 % anual, frente al 7 % en la hipótesis base), unas sinergias menores (con un impacto de - […] millones EUR en el beneficio de 2013) y una tasa de recuperación de las provisiones para préstamos incobrables inferior en un 15 % (con un impacto de - […] millones EUR en el beneficio de 2013).
(86)
Aunque estas cifras más conservadoras darían lugar a resultados más bajos, ABN AMRO Group seguiría teniendo la posibilidad de obtener beneficios. La hipótesis pesimista prevé un beneficio neto subyacente de […] millones EUR y […] millones EUR en 2012 y 2013 respectivamente (en comparación con los […] millones EUR y […] millones EUR, respectivamente, previstos en la hipótesis de base).
(87)
En su plan de reestructuración de diciembre de 2009, el Estado neerlandés también abordaba la cuestión de su estrategia de salida, destacando que no tenía la intención de seguir siendo inversor a largo plazo en ABN AMRO Group.
(88)
Por carta de 20 de agosto de 2010, el Estado neerlandés proporcionó a la Comisión más información sobre su estrategia de salida, explicando que contemplaba la posibilidad de una colocación en forma de una OPI, pero que mantenía abiertas otras opciones, tales como la venta privada a un particular o un operador del mercado (47). En su carta de 20 de agosto de 2010, el Estado neerlandés indicaba que podría ponerse a disposición una primera participación de entre un [0 - 50] - [10 - 60] % para una OPI en […] como muy pronto, seguida de una segunda oferta de otro [0 - 50] - [10 - 60] % en 2015. El Estado neerlandés quiere recuperar su inversión inicial, añadiendo su coste de financiación de [2 - 5] %. El Estado neerlandés tiene la intención de reducir su participación en ABN AMRO Group hasta un máximo del [25 - 65] %, preferiblemente antes de finales de [2014 - 2018]. En última instancia, el Estado neerlandés se compromete plenamente a salir totalmente. La decisión final sobre la OPI recae en el Ministerio de Hacienda neerlandés y dependerá de las circunstancias del mercado, de la «preparación para la OPI» de ABN AMRO Group y de los ingresos previstos. El 24 de enero de 2011, el Gobierno neerlandés también expuso públicamente su estrategia de salida (48).
(89)
El plan de reestructuración de diciembre de 2009 (y también el plan de reestructuración actualizado de noviembre de 2010) muestran que, tras la ejecución de todas las ayudas estatales, ABN AMRO Group está suficientemente capitalizado. Durante el período de reestructuración, los ratios de Nivel 1 previstos deberían mantenerse claramente por encima del […] % entre 2009 y 2012, para aumentar más aún hasta un […] % en 2013.
(90)
En su plan de reestructuración de diciembre de 2009, el Estado neerlandés explica que ABN AMRO Group ya ha cedido una serie de negocios. Aparte de la venta de New HBU e IFN durante el proceso de solución de la fusión, ABN AMRO N y FBN también cedieron Intertrust y PFS.
(91)
En comparación con ABN AMRO Group, Intertrust y PFS representan conjuntamente el [0 - 5] %, el [0 - 5] % y el [0 - 5] % de sus resultados totales de explotación, sus costes y sus RWA, respectivamente.
(92)
Durante el proceso de reestructuración, FBN realizó también una adquisición para corregir un desajuste resultante de la escisión de Fortis SA/NV. FBN era el propietario legal de la unidad de negocio de corretaje, liquidación y custodia y de todas las oficinas vinculadas a esta actividad, excepto la de Chicago, que seguía formando parte de Fortis Bank SA/NV. Para corregir ese desajuste resultante de la escisión, el 31 de julio de 2009 FBN adquirió a Fortis Bank SA/NV la sucursal de Chicago de Fortis Clearing Americas por un precio aproximado de […] millones EUR.
2.4. Descripción de las medidas
(93)
Para identificar las medidas individuales de ayuda estatal, la Comisión utiliza en la presente Decisión los mismos códigos de letras que en su Decisión de 5 de febrero de 2010.
2.4.1. Medidas cubiertas por la Decisión de 8 de abril de 2009
(94)
El 3 de octubre de 2008, el Estado neerlandés adquirió FBN (incluido ABN AMRO N) a Fortis SA/NV por un importe de 12 800 millones EUR («Medida X»). La Comisión no inició el procedimiento respecto de esta medida, que en sí no proporcionaba ayuda estatal a FBN, incluso aunque era parte de una transacción que concedía ayuda estatal a FBN (véase el considerando 32 de la Decisión de 8 de abril de 2009).
(95)
En el momento de la adquisición de FBN por el Estado neerlandés, la financiación de FBN dependía en gran medida de Fortis Bank SA/NV. Para garantizar la plena separación entre FBN y Fortis Bank SA/NV, era necesario que el Estado neerlandés pusiese fin a la relación de financiación entre FBN y Fortis Bank SA/NV. Para cortar los vínculos existentes, el 3 de octubre de 2008 el Estado neerlandés concedió a FBN una línea de liquidez a corto plazo de 45 000 millones EUR («Medida Y1»). Esa línea de liquidez permitía a FBN reembolsar a Fortis Bank SA/NV préstamos a corto plazo por un importe de 34 000 millones EUR. El Estado neerlandés también sustituyó a Fortis Bank SA/NV como prestamista de créditos a largo plazo a FBN por un importe nominal de 16 100 millones EUR en lo que se denominaba «novación» («Medida Y2») (49).
(96)
La línea de liquidez a corto plazo cubierta por la Medida Y1 permaneció en vigor hasta el final de junio de 2009. Durante la vigencia de esta medida, su remuneración cambió varias veces. Entre el 6 de octubre y el 23 de octubre de 2008, el Estado neerlandés concedió a FBN financiación a corto plazo al tipo EONIA (50) (para operaciones de crédito a un día con un importe máximo de 5 000 millones EUR) o Euribor (liquidez a largo plazo con un importe máximo de 40 000 millones EUR) sin un margen extra (51). Después del 23 de octubre de 2008, hubo un breve período (hasta el 5 de noviembre de 2008), durante el cual el Estado neerlandés aplicó el EONIA + 50 puntos básicos y el Euribor + 50 puntos básicos. Durante este segundo período, este régimen se aplicaba aún para importes máximos de 5 000 millones EUR para liquidez a un día y de 40 000 millones EUR para la liquidez a largo plazo. En el período comprendido entre el 5 de noviembre de 2008 y el 1 de marzo de 2009, el Estado neerlandés cambió la remuneración y procedió a aplicar el EONIA + 25 puntos básicos para los créditos a un día, el Euribor + 25 puntos básicos para préstamos con vencimiento (52) inferior a 3 meses y el Euribor + 50 puntos básicos para préstamos con vencimiento superior a tres meses (53). A partir del 1 de marzo de 2009, el Estado neerlandés desarrolló un sistema en dos fases para incitar a FBN a reducir su dependencia del Estado. Se ofrecía un primer tramo de financiación (con independencia de su vencimiento) al tipo Euribor + 25 puntos básicos, pero una vez rebasado ese umbral, FBN sólo podía obtener liquidez adicional al tipo Euribor + 50 puntos básicos (54). El importe total de la línea de liquidez y la cantidad del primer umbral se fueron reduciendo gradualmente. El 9 de julio de 2009, los Países Bajos informaron a la Comisión de que FBN había reembolsado al Estado todos sus préstamos a corto plazo.
(97)
Los préstamos a largo plazo traspasados al Estado neerlandés al amparo de la novación (Medida Y2) ascendieron a 16 100 millones EUR, incluido un importe de 8 150 millones EUR de capital de Nivel 2 (de los que 3 000 millones EUR de capital de Nivel 2 superior) y 7 950 millones EUR de préstamos preferentes.
(98)
El 24 de diciembre de 2008, el Estado neerlandés adquirió ABN AMRO N a FBN por 6 500 millones EUR («Medida Z»). El Estado neerlandés no pagó en metálico sino que abonó la compra mediante la cancelación de 6 500 millones EUR de deuda a largo plazo que había obtenido en las operaciones integradas de 3 de octubre de 2008 como parte de la Medida Y2. En otras palabras, el Estado neerlandés condonó a FBN 6 500 millones EUR de deudas como pago por ABN AMRO N (55).
2.4.2. Medidas cubiertas por la Decisión de 5 de febrero de 2010
(99)
Algunas de las medidas cubiertas por la Decisión de 5 de febrero de 2010 (56) se notificaron a la Comisión en julio de 2009 y el resto en enero de 2010. En julio de 2009, el Estado neerlandés notificó un instrumento de rescate de capital o «IRC» («Medida A», con un efecto de rescate de capital de 1 700 millones EUR), un título obligatoriamente convertible («TOC») de 500 millones EUR («Medida B1») y un segundo tramo del TOC de 300 millones EUR ((«Medida B2»).
(100)
En enero de 2010, el Estado neerlandés notificó medidas de capital adicionales por valor de 4 390 millones EUR. El Estado neerlandés suscribió títulos obligatoriamente convertibles adicionales por un importe de 2 280 millones EUR para cubrir los costes adicionales de separación (780 millones EUR, «Medida B3»), la infracapitalización resultante de la venta de New HBU (300 millones de EUR, «Medida B4») y la integración de los costes (1 200 millones EUR, «Medida B5»). Con objeto de ajustar el capital de Nivel 1 de FBN a los requisitos reglamentarios, el Estado neerlandés convirtió además 1 350 millones EUR de capital de Nivel 2 de FBN, que ya poseía, en capital de Nivel 1 («Medida C»). El Estado neerlandés pagó también a los otros miembros del consorcio 740 millones EUR en efectivo («Medida D»), tal como estaba previsto en el ACA, para resolver problemas surgidos en el transcurso del proceso de separación. Por último, el Estado neerlandés también proporcionó una garantía sobre las responsabilidades cruzadas resultantes de la venta de New HBU («Medida E»).
(101)
El Estado neerlandés vendió protección crediticia a través de un CDS sobre una cartera hipotecaria neerlandesa de ABN AMRO N que representaba en torno al [30 - 80] % de la cartera total de créditos vivienda de ABN AMRO N. Esta medida tuvo el efecto de reducir los activos ponderados en función del riesgo de ABN AMRO N.
(102)
Como remuneración de la protección crediticia, el Estado neerlandés recibió una comisión anual de 51,5 puntos básicos (calculados como porcentaje del valor de la cartera al principio de cada período de referencia).
(103)
Dicha comisión se calculó utilizando el método del coste del equivalente en capital. El Estado neerlandés determinó cuánto capital podía liberar ABN AMRO N gracias al instrumento de rescate de capital (concretamente, 1 700 millones EUR, basándose en los requisitos de Basilea I que aún se aplicaban cuando se ejecutó el IRC) y, a continuación, calculó un rendimiento del 10 % sobre ese rescate de capital (concretamente, el 10 % de 1 700 millones EUR), lo que equivalía a 51,5 puntos básicos del valor inicial de la cartera de 34 500 millones EUR.
(104)
Cada año ABN AMRO N retenía un tramo de primera pérdida de 20 puntos básicos (calculado como porcentaje del valor inicial de la cartera).
(105)
ABN AMRO N retenía un tramo vertical del 5 % del riesgo restante.
(106)
La valoración del instrumento de protección crediticia no se ajustaría una vez que ABN AMRO N hubiera adoptado plenamente los requisitos de capital establecidos por el Acuerdo de Basilea II, aunque el efecto de rescate de capital del IRC fuera en ese momento sustancialmente menor.
(107)
En principio, el contrato de CDS tenía un plazo de vencimiento de siete años, pero ABN AMRO N tenía opciones de compra que le permitían resolver el contrato en unas fechas de referencia predeterminadas (por ejemplo, octubre de 2010, enero de 2011 y enero de 2012) (57).
(108)
Con arreglo al ACA, los tres miembros del consorcio debían garantizar que ABN AMRO Z se mantuviera suficientemente capitalizado. En este contexto, los Países Bajos tenían que aportar 2 200 millones EUR para cubrir la infracapitalización de ABN AMRO Z. El objetivo del IRC era permitir que ABN AMRO N aportase parte de dicha contribución de 2 200 millones EUR a ABN AMRO Z.
(109)
El Estado neerlandés prefirió la solución del IRC, poco convencional, al tradicional incremento de capital puesto que, antes de la separación, no podía delimitar las aportaciones de capital a ABN AMRO Bank. Dicho de otro modo, como ABN AMRO N no era una entidad jurídica separada, una aportación de capital a ABN AMRO Bank podría beneficiar también a los otros dos miembros del consorcio. Dicha actuación podría haber tenido graves repercusiones sobre todo en situaciones de mayores dificultades.
(110)
Cuando se efectuó la separación, ABN AMRO N pasó a ser una entidad jurídica independiente (el nuevo ABN AMRO Bank). Los Países Bajos siguieron asumiendo la responsabilidad con arreglo al ACA de colmar la infracapitalización de 2 200 millones EUR de ABN AMRO Z. El Estado neerlandés decidió que ABN AMRO N debía utilizar el efectivo de los instrumentos TOC (concretamente, la Medida B3 en tanto en cuanto está relacionada con el margen prudencial de 500 millones EUR, y 1 200 millones EUR de la Medida B5) para inyectar 1 700 millones de EUR en ABN AMRO Z, conservando al mismo tiempo el IRC vigente en el nuevo ABN AMRO Bank para cubrir el margen prudencial de 500 millones EUR y los costes de integración de 1 200 millones EUR.
(111)
El 15 de octubre de 2010, ABN AMRO Bank y el Estado neerlandés anunciaron que se pondría fin al IRC el 30 de octubre de 2010. Efectivamente, como entretanto ABN AMRO Bank había aplicado los requisitos establecidos por el Acuerdo de Basilea II, el IRC era menos interesante y menos necesario (58).
(112)
Dado que el IRC no bastaba para cubrir toda la infracapitalización de 2 200 millones EUR de ABN AMRO Z, el Estado neerlandés le aportó capital adicional mediante un TOC.
(113)
Dicho TOC se clasificó como capital híbrido de Nivel 1, con un cupón del 10 %, y se convirtió automáticamente en acciones de ABN AMRO II en el momento en que ABN AMRO N se separó de ABN AMRO Bank. A partir de ese momento, se clasificó como capital básico de Nivel 1. La conversión se efectuó al valor nominal (59). La medida hacía posible que ABN AMRO II (rebautizada ABN AMRO Bank) aportase 500 millones EUR a ABN AMRO Z.
(114)
Para cubrir los costes relacionados con la separación de ABN AMRO N de ABN AMRO Bank, el Estado neerlandés suscribió TOC adicionales. Un primer tramo, de aproximadamente 300 millones EUR (Medida B2) se notificó en julio de 2009, y el resto (a saber, 780 millones EUR) en enero de 2010 (Medida B3).
(115)
El importe total de 1 080 millones EUR (es decir, las medidas B2 y B3) era necesario para cubrir los costes siguientes:
-
480 millones EUR de costes de separación bien definidos;
-
90 millones EUR para la creación de un negociado del mercado monetario; y
-
500 millones EUR a fin de establecer una provisión para un margen prudencial.
(116)
El Estado neerlandés presentó otro desglose de los costes de separación de 480 millones EUR. Corresponden a la exposición a responsabilidades cruzadas ([0 - 200] millones EUR), la liquidación de cartas de asignación de riesgos ([0 - 200] millones EUR), la recompra de notas de titulización ([0 - 200] millones EUR), la transferencia desde ABN AMRO R de riesgo de mercado comercial de clientes de ABN AMRO N ([0-200] millones EUR), la interrupción de los instrumentos de rescate de capital ([0 - 200] millones EUR) y otros costes varios de liquidación y separación ([0 - 300] millones).
117)
Después de la separación de su empresa matriz ABN AMRO Bank, ABN AMRO II necesitaba crear un negociado del mercado monetario propio, con un coste de 90 millones EUR.
(118)
Por último, el Estado neerlandés inyectó otros 500 millones EUR en capital para garantizar que ABN AMRO N pudiera funcionar con cierto margen por encima de los requisitos reglamentarios mínimos.
(119)
FBN y ABN AMRO N sólo se podían fusionar cuando se solucionaran los problemas de concentración señalados en la Decisión sobre la fusión. Por lo tanto, el Estado neerlandés decidió vender New HBU e IFN a Deutsche Bank. Sin embargo, esa transacción dio lugar a una necesidad de capital adicional de 470 millones EUR, que ABN AMRO N no podía satisfacer en su totalidad por sí misma. El Estado neerlandés decidió ayudar e inyectó 300 millones EUR, en forma de TOC (60).
(120)
Para llevar a cabo la fusión, ABN AMRO N y FBN (y, después de la fusión, ABN AMRO Group) tuvieron que pagar por adelantado unos costes de integración de 1 200 millones EUR (después de impuestos), correspondientes a costes de despidos, integración de plataformas de TIC y reestructuración de la red de sucursales. Dado que ABN AMRO N y FBN no estaban en condiciones de financiar esos gastos, el Estado neerlandés decidió inyectar capital en forma de TOC (61).
(121)
Cuando el BCPB (62) indicó que había una infracapitalización de Nivel 1 de aproximadamente 1 260 millones EUR, FBN se vio obligada a incrementar su capital básico de Nivel 1. Después de la separación de su empresa matriz, Fortis SA/NV, FBN también tuvo que gastar 90 millones EUR para cubrir los costes vinculados a la creación de un servicio de tesorería, a modelos con arreglo al Acuerdo de Basilea y a licencias y servicios de asesoría.
(122)
El Estado neerlandés aportó ese capital adicional mediante la conversión de deuda de Nivel 2 con un valor nominal de 1 350 millones EUR en capital de Nivel 1. Por lo tanto, la transacción no implicó ningún efectivo adicional (63).
(123)
Cuando los miembros del consorcio negociaron la adquisición de ABN AMRO Holding en 2007, se dieron cuenta de que en ese momento no se conocían todos los datos. Por ello, el ACA incluía una serie de principios generales para cubrir algunas obligaciones de pago, que sólo se manifestarían durante el proceso de separación. Los importes exactos son el resultado de un proceso de negociación en el que participó el Estado neerlandés (y anteriormente Fortis SA/NV).
(124)
El importe total de 740 millones EUR corresponde a:
[…]
Estos desembolsos de efectivo se compensan en parte por el hecho de que el Estado neerlandés recibió […] de los demás miembros del consorcio correspondientes a costes no recuperables.
(125)
El saldo de las obligaciones de pago con otros miembros del consorcio (es decir, 740 millones EUR) se pagó en efectivo, en parte directamente a los demás miembros del consorcio y en parte a ABN AMRO Bank (actualmente RBS NV).
(126)
Incluso después de la venta de New HBU, ABN AMRO Bank (actualmente RBS NV) y ABN AMRO II (o sus sucesores legales) seguirán siendo responsables frente a los acreedores de New HBU en el caso de que este no pueda asumir sus obligaciones con respecto a sus propios acreedores. Asimismo, New HBU deberá hacer frente a responsabilidades cruzadas con los acreedores de ABN AMRO Bank y ABN AMRO II. Dado que estas responsabilidades cruzadas tenían su origen en la venta de New HBU, que era fruto de una decisión de ABN AMRO II y sus accionistas, estos eran también responsables de encontrar una solución. La solución propuesta implicaba que el Estado neerlandés y Deutsche Bank (es decir, el comprador de New HBU) acordaban que New HBU y ABN AMRO II se indemnizarían recíprocamente por dichas responsabilidades cruzadas proporcionándose entre sí garantías, para reducir al porcentaje deseado, un 20 %, los requisitos de capital reglamentarios inducidos. Como consecuencia de ese acuerdo, ABN AMRO II tenía que proporcionar garantías a New HBU por una cantidad de hasta 950 millones EUR (disminuyendo con el tiempo a medida que vencían las responsabilidades subyacentes) en concepto de las responsabilidades de New HBU para con ABN AMRO II y ABN AMRO Bank (actualmente RBS NV). Dado que ABN AMRO II carecía de medios para proporcionar la garantía necesaria respecto de la responsabilidad con ABN AMRO Bank (actualmente RBS NV), el Estado otorgó una contragarantía en forma de garantía sobre la deuda de ABN AMRO Bank (actualmente RBS NV).
(127)
El Estado neerlandés valoró ese riesgo como si fuera una garantía estatal sobre la deuda subordinada de ABN AMRO Bank (actualmente RBS NV). La valoración, basada en la Recomendación del Banco Central Europeo («BCE») sobre recapitalización (64), se fijó en 200 puntos básicos más el valor central del diferencial de los CDS (65).
(128)
El Cuadro 4 resume las medidas examinadas en la presente Decisión. La columna «Motivo» es igual que la del cuadro 1 del considerando 57 de la Decisión de la Comisión de 5 de febrero de 2010. Como se indica en el considerando 110, tras la separación de ABN AMRO N y ABN AMRO Bank el 6 de febrero de 2010, las medidas y los objetivos de las medidas se modificaron. Más concretamente, la Medida A se utilizó a partir de esa fecha para los objetivos de la Medida B3 (en lo referente al margen prudencial) y de la Medida B5 y viceversa.
Cuadro 4
Medida de ayuda estatal
Descripción
Volumen
(en miles de millones EUR)
Motivo
Entidad jurídica a la que se concede la medida
Medidas cubiertas por la Decisión de 8 de abril de 2009
Y1
Financiación a corto plazo
45
FBN
Y2
Financiación a largo plazo
16,1
FBN (para permitir la devolución a Fortis Bank SA/NV)
Z
Adquisición de ABN AMRO N
6,5
FBN (precio de compra pagado renunciando al cobro de la deuda)
Medidas de capital notificadas en julio de 2009 y aplicadas en julio/agosto de 2009
Medida A
Instrumento de rescate de capital
Protección mediante CDS para una cartera de 34 500 millones EUR (con un efecto de rescate de capital de 1 700 millones EUR)
Resolver la infracapitaliza-ción de ABN AMRO Z
ABN AMRO Bank (ahora RBS NV) y traspasada a ABN AMRO II (ahora ABN AMRO Bank) cuando la separación
Medida B1
Título obligatoriamente convertible
0,5
Medida B2
Título obligatoriamente convertible
0,3
Primer tramo de los costes de separación
ABN AMRO Bank NV (ahora RBS NV) y trasladada a ABN AMRO II (ahora ABN AMRO Bank) cuando la separación
Medidas adicionales de capital notificadas en enero de 2010
Medida B3
Título obligatoriamente convertible
0,78
Segundo tramo de los costes de separación y margen prudencial de 0,5 millones EUR
967 millones EUR pagados a ABN AMRO Bank (ahora RBS NV) y trasladados a ABN AMRO II (ahora ABN AMRO Bank) cuando la separación, el resto abonado directamente a ABN AMRO II
Medida B4
Título obligatoriamente convertible
0,3
Efecto sobre el capital de la venta de New HBU
Medida B5
Título obligatoriamente convertible
1,2
Costes de integración
Medida C
Cambio de capital de Nivel 2 en acciones ordinarias
1,35
Infracapitaliza-ción de Nivel 1 al nivel de FBN
FBN
Medida D
Pago en efectivo a los miembros del consorcio
0,74
Obligaciones de pago resultantes del ACA
Otros miembros del consorcio/ABN AMRO Bank (ahora RBS NV)
Medida E
Garantía sobre el responsabilidades de 950 millones euros
0,95
Responsabilida-des cruzadas derivadas de la venta de New HBU
ABN AMRO II (ahora ABN AMRO Bank)
3. MOTIVOS PARA INCOAR EL PROCEDIMIENTO
3.1. Motivos de la incoación contemplados en la Decisión de 8 de abril de 2009
(129)
En la Decisión de 8 de abril de 2009, la Comisión incoó el procedimiento porque tenía motivos para creer que las medidas Y1, Y2 y Z (66) constituían ayuda estatal en favor de FBN y ABN AMRO N. La Comisión creía que esas medidas permitían a FBN y ABN AMRO N permanecer en el mercado y proseguir sus actividades. Tenía razones para creer que dichas medidas suponían una ventaja selectiva para FBN y ABN AMRO N.
(130)
En los considerandos 29 y 30 de la Decisión de 8 de abril de 2009, la Comisión indicaba que las medidas X, Y1 e Y2 formaban parte del mismo contrato de venta, con objeto de separar FBN del resto de Fortis SA/NV. La Decisión de 3 de diciembre de 2008 ya había concluido que mediante la conclusión de dicho contrato el 3 de octubre de 2008, el Estado neerlandés no había actuado como un inversor normal en una economía de mercado.
(131)
En el considerando 33 de la Decisión de 8 de abril de 2009, la Comisión alegó que la Medida Y1 era aparentemente ventajosa para FBN ya que esta había recibido una cantidad de financiación que no podría haber encontrado en los mercados, que en aquel momento se hallaban en plena conmoción. Teniendo en cuenta esas circunstancias extremas de los mercados, la Comisión también dudaba de que los tipos de interés exigidos por el Estado neerlandés hubieran sido aceptables para un inversor privado. La Comisión también observó que la solidez de su nuevo financiador parecía ventajosa para FBN que ya no dependía de una empresa en dificultades y con una liquidez limitada como Fortis SA/NV, sino que recibía su financiación del Estado neerlandés.
(132)
La Comisión dudaba de que la Medida Y1 fuera compatible con la Comunicación de la Comisión sobre la aplicación de las normas sobre ayudas estatales a las medidas adoptadas en relación con las instituciones financieras en el contexto de la actual crisis financiera mundial («la Comunicación bancaria») (67) ya que no era proporcional ni se limitaba al mínimo necesario. El considerando 52 de la Decisión de 8 de abril de 2009 planteaba dudas más específicas relativas a la compatibilidad de los siguientes elementos: 1) la remuneración que FBN pagaba, 2) el período máximo durante el cual FBN podría beneficiarse de financiación, 3), el vencimiento máximo de los instrumentos en cuestión, y 4) el volumen de la línea de liquidez.
(133)
La Comisión indicó también que la Medida Y2 podía contener elementos de ayuda estatal si, cuando se efectuó la adquisición, Fortis Bank SA/NV estaba en condiciones de solicitar la inmediata amortización de los préstamos a largo plazo en caso de que cambiase la propiedad de FBN. Si existía realmente una cláusula de amortización relacionada con la propiedad de FBN, la Medida Y2 permitía a este beneficiarse de préstamos a largo plazo a tipos de interés anteriores a la crisis. La Medida Y2 implicaba que FBN no estaba obligado a encontrar financiación alternativa, en las condiciones existentes en el mercado en ese momento. Además, como Fortis Bank SA/NV tenía derecho a pedir la amortización, cabía dudar de la opción del Estado neerlandés de conceder préstamos a largo plazo en lugar de a corto plazo. Por lo tanto, en la Decisión de 8 de abril de 2009, la Comisión expresó su preocupación por que la Medida Y2 contuviera ayuda estatal por un período a un plazo superior a lo estrictamente necesario. Para poder evaluar las consecuencias de la Medida Y2 en términos de ayuda estatal, la Comisión solicitó al Estado neerlandés que proporcionase más información sobre las condiciones contractuales de la amortización anticipada de los contratos de préstamo a largo plazo.
(134)
En el considerando 54 de la Decisión de 8 de abril de 2009, la Comisión también dudaba de que el Estado neerlandés hubiera tomado medidas suficientes para limitar los falseamientos indebidos de la competencia, en consonancia con el punto 27 de la Comunicación bancaria.
(135)
La Comisión también estaba preocupada por que ABN AMRO N se hubiera beneficiado -potencialmente de forma indirecta- de las medidas de liquidez concedidas a FBN. Por lo tanto, pidió al Estado neerlandés que proporcionase más información sobre la situación y la estrategia de financiación de ABN AMRO N.
(136)
Con respecto a la Medida Z, la Comisión puso en duda que el Estado neerlandés hubiera pagado a FBN el precio de mercado por la adquisición de ABN AMRO N. La Comisión observó que el Estado neerlandés había pagado una cantidad superior a la contemplada en la valoración «a las actuales condiciones de mercado» realizada el 3 de octubre de 2008 por el tasador del propio Estado neerlandés […] en su informe mencionado en el considerando 2. Además, la Comisión señalaba que los Países Bajos no habían aplicado un factor de corrección para reflejar el declive del mercado bursátil que tuvo lugar entre octubre y diciembre de 2008 y que fue especialmente pronunciado para los valores bancarios. Si el Estado neerlandés pagó de más al comprar ABN AMRO N, la Medida Z equivalía a una ayuda estatal que contribuía a recapitalizar FBN.
(137)
Con carácter general, la Comisión también indicaba en la Decisión de 8 de abril de 2009 que el Estado neerlandés aún no había presentado una valoración de FBN y ABN AMRO N realizada por el BCPB ni un plan de viabilidad o un plan de reestructuración con previsiones financieras detalladas. Al no disponer de estos planes, la Comisión no podía determinar si, como consecuencia de las Medidas X, Y1, Y2 y Z, ABN AMRO N y FBN tenían suficiente capital y podían alcanzar un nivel de rentabilidad aceptable.
3.2. Motivos para ampliar el procedimiento contemplados en la Decisión de 5 de febrero de 2010
(138)
Cuando, el 17 de julio de 2009 y el 15 de enero de 2010, el Estado neerlandés notificó medidas adicionales en favor de FBN y ABN AMRO N como medidas no constitutivas de ayuda estatal, la Comisión dudó de que algunas de esas medidas adicionales no implicaran ayuda estatal a FBN y ABN AMRO N.
(139)
En su Decisión de 5 de febrero de 2010, la Comisión observó que, con arreglo al ACA, el Estado neerlandés tenía una serie de obligaciones, que no eran obligaciones de ABN AMRO N. Las medidas adoptadas por el Estado neerlandés para cumplir sus obligaciones en virtud del ACA (y, en particular, la obligación de asumir el coste de ABN AMRO Z y la de separar ABN AMRO N de ABN AMRO Bank) no se podían calificar, a primera vista, como ayuda estatal a ABN AMRO N.
(140)
La Comisión indicó que las medidas A y B1 parecían diseñadas principalmente para cubrir la infracapitalización de ABN AMRO Z, pero, al mismo tiempo, no estaba claro para la Comisión si no había también un beneficio indirecto para las actividades económicas de ABN AMRO N. En ese contexto, la Comisión deseaba saber si ABN AMRO N y ABN AMRO Z -sin personalidad jurídica independiente- estaban suficientemente separadas entre sí. La Comisión también quería recibir más información sobre las razones de la infracapitalización de ABN AMRO Z y, por ejemplo, sobre la transferencia de las acciones de Unicredito por ABN AMRO Z a ABN AMRO N. La Comisión también tenía dudas en cuanto a la remuneración de ABN AMRO N a ABN AMRO Z por la realización de las funciones de oficina central. La Comisión sospechaba que -al menos en parte- la infracapitalización de ABN AMRO Z estaba relacionada con el hecho de que ABN AMRO N no hubiera abonado un precio de mercado por los servicios de oficina central de ABN AMRO Z.
(141)
Aunque la separación de ABN AMRO N de ABN AMRO Bank es una obligación del Estado neerlandés con arreglo al ACA, la Comisión no podía excluir que la recapitalización pública para financiar los costes de separación pudiera ser ayuda estatal. La Comisión observó que no todos los costes clasificados como costes de separación estaban vinculados en sentido estricto a las obligaciones de separación, según se contemplan en el ACA. La Comisión comprobó que la categoría «costes de separación» incluía un importe de 500 millones EUR necesario para proporcionar a ABN AMRO Group un margen prudencial superior a los requisitos cautelares mínimos.
(142)
La Comisión observó que el Estado neerlandés ayudó a FBN y ABN AMRO N a pagar los costes relacionados con la fusión. Para solucionar los problemas de concentración creados por la fusión, ABN AMRO N decidió vender IFN y New HBU, lo que condujo a una nueva infracapitalización. La Comisión observó que FBN y ABN AMRO N pudieron beneficiarse de las ventajas de la fusión (por ejemplo, sinergias, ventajas de ser una empresa más fuerte con mayores cuotas en el mercado neerlandés, etc.), mientras que el Estado neerlandés financió los costes iniciales. A este respecto, la Comisión observó que el Estado neerlandés no tenía obligación legal alguna de pagar dichos costes puesto que su origen se halla en la decisión del Estado neerlandés de 21 de noviembre de 2008, de fusionar FBN y ABN AMRO N y no en el ACA.
(143)
La Comisión tuvo en cuenta que la fusión y las condiciones específicas que acompañan a la separación dieron lugar a responsabilidades cruzadas (Medida E). De conformidad con el Derecho de sociedades neerlandés, ABN AMRO Bank (actualmente RBS NV) y ABN AMRO II seguían siendo responsables frente a los acreedores de New HBU en caso de que este (o Deutsche Bank, su nuevo propietario), no llegaran a cumplir sus obligaciones de pago. New HBU tenía obligaciones similares con los acreedores de ABN AMRO Bank (actualmente RBS NV) y de ABN AMRO II. La Comisión no podía excluir que la solución consistente en una indemnización, según la cual el Estado neerlandés garantizaba a los acreedores de ABN AMRO Bank (actualmente RBS NV) con una prima del orden de 200 puntos básicos más el valor central del diferencial de los CDS, implicara ayuda estatal.
(144)
La Comisión también estaba preocupada por el diseño del instrumento de rescate de capital (Medida A). La Comisión reconoció que esa medida era fundamentalmente diferente de otras medidas relativas a activos deteriorados, ya que no se había implantado para proteger a ABN AMRO N frente a un mayor deterioro de activos tóxicos con un valor muy incierto. No obstante, la Comisión considera que, para ser compatible con el mercado interior, una medida debe cumplir los principios generales de la Comunicación de la Comisión sobre el tratamiento de los activos cuyo valor ha sufrido un deterioro en el sector bancario comunitario (68) (la «Comunicación sobre activos deteriorados»). Más concretamente, deben existir pruebas suficientes de que se han aplicado unos precios apropiados, en el sentido de que el banco no debe transferir al Estado las pérdidas previstas. A este respecto, la Comisión también quería comprender las repercusiones de una serie de características contractuales específicas (por ejemplo, el mecanismo de recuperación y el tramo vertical) sobre los flujos de efectivo reales y la fijación de precios. Finalmente, la Comisión también dudaba de que hubiera suficientes incentivos para garantizar que ABN AMRO N pondría fin al instrumento en cuanto dejara de ser estrictamente necesario.
(145)
La Comisión dudaba de que el plan de reestructuración de diciembre de 2009 cumpliera los criterios establecidos en la Comunicación de la Comisión sobre la recuperación de la viabilidad y la evaluación de las medidas de reestructuración en el sector financiero en la crisis actual con arreglo a las normas sobre ayudas estatales (69) (la «Comunicación sobre reestructuración») por lo que respecta a la viabilidad, el reparto de cargas y los falseamientos indebidos de la competencia.
(146)
La Comisión reconoció que, a primera vista, ABN AMRO Group lograría unos ingresos suficientes para cubrir todos sus costes operativos (incluidos los deterioros de valor) y obtener un rendimiento aceptable de los recursos propios. No obstante, la Comisión señaló también que el rendimiento de los recursos propios de ABN AMRO Group dependía en gran medida de que se cumpliese un conjunto de supuestos clave. En primer lugar, si ABN AMRO Group, quiere llegar a ser rentable con un coeficiente de explotación aceptable, es crucial que ponga en marcha las sinergias previstas (es decir, 1 100 millones EUR antes de impuestos en comparación con un beneficio neto de […] millones EUR en 2013). En segundo lugar, tal como se indica en el considerando 118 de la Decisión de 5 de febrero de 2010, también era de importancia crucial para la viabilidad de ABN AMRO Group que pudiera mejorar su margen de interés neto con respecto a los bajos niveles de FBN y ABN AMRO N en el segundo semestre de 2008 y el primer semestre de 2009. En su Decisión de 5 de febrero de 2010, la Comisión indicó que necesitaba más datos sobre estos aspectos con el fin de evaluar si se había restablecido verdaderamente la viabilidad a largo plazo.
(147)
La Comisión también tuvo en cuenta que el plan de reestructuración de diciembre de 2009 no incluía aún las previsiones financieras para la hipótesis pesimista, según se exige en el punto 13) de la Comunicación sobre reestructuración. Por esta razón, la Comisión solicitó estas previsiones financieras pesimistas, con objeto de comprobar cómo se desenvolvería ABN AMRO Group en condiciones de mercado más difíciles.
(148)
Además, la Comisión observa que el plan de reestructuración de diciembre de 2009 contiene poca información sobre las subdivisiones más pequeñas, de modo que la Comisión no podía determinar si se habían estudiado suficientemente todos los aspectos relativos a la viabilidad a este nivel. Más concretamente, la Comisión albergaba dudas de que estuviese suficientemente garantizada la viabilidad de PFS, una división de FBN que en 2008 comunicó importantes pérdidas relacionadas con el fraude Madoff.
(149)
La Comisión dudaba de que la ayuda estatal se circunscribiese al mínimo necesario para restablecer la viabilidad de ABN AMRO Group. A este respecto, señaló que esta había indicado que deseaba realizar pequeñas adquisiciones complementarias que consideraba necesarias para recuperar las competencias perdidas durante los procesos de separación de Fortis SA/NV y de ABN AMRO Holding. En la Decisión de 5 de febrero de 2010, la Comisión afirma que las ayudas estatales no se deberán utilizar para financiar adquisiciones o nuevas inversiones a menos que sean esenciales para restablecer la viabilidad de una empresa. La Comisión pidió al Estado neerlandés que arrojara más luz sobre la política de compra de ABN AMRO Group y facilitara, entre otras cosas, una lista detallada de las actividades que ABN AMRO Group necesitaba reconstruir por motivos de viabilidad.
(150)
Además, la Comisión dudaba de que todos los proveedores de capital híbrido a FBN y ABN AMRO N hubieran pagado su cuota de la reestructuración. La Comisión temía que, por ejemplo, los accionistas preferentes de FBN no hubieran aportado una contribución suficiente para garantizar que la intervención del Estado neerlandés se limitara al mínimo necesario (70).
(151)
También por lo que respecta a la duración, la ayuda estatal debe limitarse al mínimo necesario. En este sentido, la Comisión observó que era necesaria una serie de medidas para abordar problemas temporales, pero la Comisión tenía dudas de que el Estado neerlandés hubiera dado los pasos suficientes para garantizar que las medidas se revocarían cuando ya no fueran necesarias.
(152)
Con respecto a la Medida A, la Comisión observó que el IRC dejaría de ser interesante cuando se autorizase a ABN AMRO N a aplicar los requisitos de Basilea II. Aunque el IRC contenía elementos de revocación que permitían una pronta resolución del contrato, la Comisión observó que no había un calendario claro para la salida del Estado neerlandés.
(153)
Asimismo, por lo que respecta al margen prudencial de 500 millones EUR, la Comisión señaló que la intención era que ABN AMRO Group sustituyese dicho importe por capital autofinanciado. De nuevo, observó que no había ninguna indicación referente al calendario.
(154)
Con respecto a los costes de integración de 1 200 millones EUR (Medida B5), la Comisión observó que el Estado neerlandés alegó que la integración daría lugar a sinergias importantes de 1 100 millones EUR (antes de impuestos) por año, que podrían, en principio, ser utilizados para reembolsar la ayuda estatal. Sin embargo, la Comisión observó que el Estado neerlandés no había implantado un mecanismo que garantizase ese reembolso. En cuanto a las necesidades de capital relacionadas con la venta de New HBU, la Comisión ha llegado a la conclusión de que los requisitos de capital relativos al crédito marco disminuirían rápidamente a medida que venciesen gradualmente los préstamos. Una vez más, la Comisión subrayó que la ayuda estatal debía ser reembolsada cuando ya no fuera necesaria.
(155)
Por lo que se refiere al falseamiento de la competencia, la Comisión observa que las necesidades de capital de FBN y ABN AMRO N procedían hasta cierto punto de su separación de sus antiguas empresas matrices y de los costes iniciales de integración, y no necesariamente de una asunción de riesgos excesivos o de una mala gestión en las propias FBN y ABN AMRO N. En este contexto, la Comisión ha llegado a la conclusión de que no era probable que se necesitaran otras cesiones.
(156)
Sin embargo, la Comisión expresó al mismo tiempo sus dudas de que el plan de reestructuración de diciembre de 2009 incluyera suficientes medidas de actuación que garantizasen que FBN y ABN AMRO N no utilizarían la ayuda estatal para crecer a expensas de sus competidores, por ejemplo, mediante la aplicación de una política de precios insostenibles o la adquisición de otras entidades financieras, lo que podría debilitar los incentivos de los no beneficiarios para competir, invertir e innovar y podría disuadir de entrar en el mercado bancario de los Países Bajos.
(157)
En lo que respecta a la salida, la Comisión alegó que sería útil que el Estado neerlandés desarrollase y comunicase claramente una estrategia de salida. En efecto, los depositantes podían percibir las repetidas y masivas intervenciones del Estado neerlandés como una indicación de su apoyo permanente.
4. OBSERVACIONES DE LAS PARTES INTERESADAS
4.1. Primera serie de observaciones de Van Lanschot (carta de 6 de mayo de 2009)
(158)
El denunciante alegó que, gracias a la ayuda de Estado y a la propiedad estatal, FBN y ABN AMRO N (incluidas sus filiales como MoneYou y Mees Pierson) ofrecían sobre los depósitos y las cuentas de ahorro individuales unos elevados tipos de interés que eran insostenibles, lo que desestabilizaba el mercado bancario de los Países Bajos.
(159)
El denunciante consideraba que los tipos de interés ofrecidos por FBN y ABN AMRO N acarreaban pérdidas. A este respecto, se refirió al hecho de que los tipos Euribor bajaron del 5 % en septiembre de 2008 a menos del 2 % en enero/febrero de 2009, mientras que los tipos de interés ofrecidos por FBN y ABN AMRO N para las cuentas de ahorro aumentaron.
(160)
El denunciante también señalaba las peculiaridades del mercado neerlandés de la banca privada en comparación con el de la banca minorista, que tienden a incrementar el efecto de falseamiento de las medidas adoptadas. El volumen de los ahorros en la banca privada es, por término medio, superior al de la banca minorista. Cuando el importe de los ahorros es pequeño, los clientes se preocupan menos por el perfil de riesgo de su banco ya que están protegidos por el sistema neerlandés de garantía de depósitos (hasta un importe de 100 000 EUR). No obstante, la preocupación por el riesgo aumenta cuando se supera dicho umbral, lo cual es bastante común en la banca privada.
(161)
El denunciante argumentó también que FBN y ABN AMRO N se beneficiaban de una garantía estatal implícita. Arguyó que los clientes de FBN y ABN AMRO N están convencidos de que el Estado neerlandés no permitirá que los bancos estatales lleguen a la quiebra.
(162)
El denunciante -que capeó la crisis sin ayuda estatal- subrayó que se vio gravemente afectado por el comportamiento falseador de FBN y ABN AMRO N ya que tradicionalmente se basaba en buena medida en el mercado neerlandés del ahorro para financiar sus activos (71). En cifras absolutas, el ahorro y los depósitos del denunciante ascendía a 15 000 millones EUR, lo que implicaba que un aumento del 1 % de los tipos de interés podía costar a la empresa cerca de 150 millones EUR al año (72). Además de ese aumento de coste, también existía un efecto volumen ya que Van Lanschot perdió clientes.
4.2. Observaciones posteriores de Van Lanschot (cartas de 21 y 28 de agosto de 2009)
(163)
Según el denunciante, el comportamiento anómalo de FBN y ABN AMRO N persistió durante los meses del verano de 2009.
(164)
Como argumento adicional, el denunciante mencionó los cambios excepcionales registrados en el volumen y las cuotas de mercado en el mercado neerlandés del ahorro, tradicionalmente estable. A este respecto, el denunciante citó los comunicados de prensa de FBN y ABN AMRO N, que mencionaban unas entradas de depósitos de 9 000 millones EUR y 21 000 millones EUR, respectivamente, en el primer semestre de 2009 (73). El denunciante considera que esas cifras son considerables teniendo en cuenta que el total del mercado neerlandés del ahorro asciende a cerca de 287 000 millones EUR.
(165)
Como otro ejemplo de precios inusuales, el denunciante mencionó que los tipos de interés del ahorro en los países vecinos como Bélgica, Francia y Alemania habían seguido la disminución del Euribor, mientras que los de los Países Bajos se mantuvieron obstinadamente elevados.
4.3. Observaciones de ABN AMRO Bank (carta de 6 de julio de 2009)
(166)
Al comentar la Decisión de 8 de abril de 2009 por la que se iniciaba el procedimiento de investigación formal, ABN AMRO Bank (es decir, la sociedad matriz de ABN AMRO N) suministró más información sobre su posición y estrategia de financiación. ABN AMRO Bank negó haberse beneficiado, directa o indirectamente, de ninguna ayuda de financiación concedida a FBN (Medidas Y1 e Y2). ABN AMRO Bank señaló que no había necesitado ayuda para financiarse durante la crisis gracias a su estrategia de financiación diversificada. También subrayó que sus estadísticas de liquidez se ajustaban bien a los límites reglamentarios y también a sus propios límites internos.
5. OBSERVACIONES DEL ESTADO NEERLANDÉS
5.1. Comentarios de los Países Bajos sobre la Decisión de 8 de abril de 2009
(167)
El Estado neerlandés reconoció que FBN había podido desarrollar su actividad debido a su adquisición por el Estado, pero alegó que la operación de adquisición se atuvo al denominado «principio del inversor en una economía de mercado» (PIEM) (74). Como consecuencia de ello, según los Países Bajos no hubo ventaja selectiva y, por lo tanto, ninguna ayuda estatal. El Estado neerlandés alegó que, aunque las transacciones integradas de 3 de octubre de 2008 se destinaban principalmente a evitar la desestabilización de FBN y ABN AMRO N y del sistema bancario neerlandés en general, con la compra de participaciones en FBN y ABN AMRO N pretendía obtener una rentabilidad a largo plazo. El Estado neerlandés subrayó que el precio de FBN (incluido ABN AMRO N) se encontraba dentro de la gama de valoración de su tasador externo.
(168)
El Estado neerlandés afirmó que había pagado un precio de mercado justo por FBN pero señaló que, incluso si hubiera pagado demasiado, el pago constituiría ayuda estatal a Fortis SA/NV (que era la empresa vendedora) y no a FBN.
(169)
Respecto a la Medida Y1, el Estado neerlandés alegó que proporcionó la financiación a corto plazo a FBN en condiciones de mercado. Sostuvo que, antes de la crisis, FBN recibía financiación de su empresa matriz a tipos EONIA o Euribor sin un diferencial extra. El Estado neerlandés alegó que los precios que aplicaba (según se describen en el considerando 96) se ajustaban a la práctica del mercado. Más concretamente, sostuvo también que su sistema de precios utilizado después del 5 de noviembre de 2008 (con un diferencial de 50 puntos básicos para los préstamos a más de tres meses) se ajustaba al régimen de garantía neerlandés (75).
(170)
Con respecto al período durante el cual estuvo disponible la línea de liquidez de FBN, el Estado neerlandés explicó que en enero de 2009 había iniciado negociaciones para poner fin a la línea de liquidez con el fin de suprimirla cuanto antes. Con este objetivo en mente, el Estado neerlandés introdujo en marzo de 2009 un nuevo sistema de precios en dos fases, que encarecía la financiación si se superaba un umbral preestablecido. El Estado neerlandés suponía que FBN podría reembolsar la línea de liquidez a razón de 4 000 millones EUR a 5 000 millones EUR mensuales y pretendía poner fin a la línea de liquidez a finales de 2009. En realidad, FBN reembolsó la línea de liquidez más rápidamente de lo previsto y el 1 de julio de 2009 ya había finalizado.
(171)
El Estado neerlandés alegó que el vencimiento máximo de la liquidez proporcionada en virtud de la línea de liquidez era proporcional. En este sentido, el Estado neerlandés explicó que en el primer período (es decir, de 6 a 23 de octubre de 2008), había concedido la liquidez con un vencimiento no superior a unas pocas semanas. Cuando posteriormente se ajustó la línea de liquidez, el vencimiento máximo se prorrogó hasta nueve meses para evitar los picos de reembolso.
(172)
El Estado neerlandés ha explicado que el volumen total de la línea de liquidez (es decir 5 000 millones EUR para la financiación a un día y 40 000 millones EUR a largo plazo) se basaba en las necesidades de financiación reales de FBN, y por lo tanto era el mínimo necesario. La línea de liquidez a corto plazo de 45 000 millones EUR tenía en cuenta la volatilidad normal de la situación de tesorería de FBN y también permitía a FBN reembolsar inmediatamente a Fortis SA/NV cerca de 34 000 millones EUR.
(173)
Con respecto a los préstamos a largo plazo (es decir, la Medida Y2), el Estado neerlandés reconoció que Fortis Bank SA/NV podía haber solicitado el reembolso de los préstamos a tipo fijo (pero no el de los préstamos de tipo variable) (76). Los Países Bajos alegaron, sin embargo, que se habían limitado a sustituir a Fortis Bank SA/NV sin cambiar ninguna de las condiciones de los contratos existentes. Según el Estado neerlandés, el contrato entre Fortis Bank SA/NV y FBN era un contrato normal de mercado entre agentes privados del mercado. El Estado neerlandés sostuvo que, puesto que había sustituido a un inversor en una economía de mercado, su comportamiento se ajustaba automáticamente al PIEM. En este sentido, el Estado neerlandés consideraba que no tenía que justificar por qué los tipos podían haber sido más altos o por qué tenía que haber sustituido los préstamos a largo plazo por préstamos a corto plazo (77).
(174)
El Estado neerlandés también sostuvo que era bastante común que las empresas, cuando realizaban adquisiciones, proporcionaran al mismo tiempo liquidez a sus nuevas filiales.
(175)
En cuanto a si se había concedido ayuda estatal directa o indirecta a ABN AMRO N, el Estado neerlandés negó que ABN AMRO N hubiera recibido financiación del Estado neerlandés o de FBN. Las autoridades de los Países Bajos explicaron que ABN AMRO N, con su gran arraigo como banca minorista y privada, disponía de suficientes fondos propios.
(176)
Por lo que respecta a la Medida Z, el Estado neerlandés alegó que el precio de la transacción de 6 500 millones EUR era un precio de mercado justo. Subrayó que el precio se situaba entre la valoración en las «condiciones actuales del mercado», de [4 - 6,5] mil millones EUR, y la valoración «a lo largo del ciclo», de [6,5 - 9] mil millones EUR, conforme a lo calculado por su tasador externo a principios de octubre de 2008 (antes de la transacción de 3 de octubre de 2008). Por lo que se refiere al hecho de que la adquisición (Medida Z) tuviera lugar dos meses y medio después de realizar la valoración, el Estado neerlandés creía que no se necesitaban correcciones dado que las incertidumbres ya estaban reflejadas en la valoración de principios de octubre de 2008 (78). El Estado neerlandés también sostuvo que las inversiones bancarias y los activos tóxicos solían ser la base de los problemas de confianza de otros bancos, lo que se plasmaba en importantes bajadas de los precios de las acciones de esos bancos. En cambio, ABN AMRO N, con su perfil de banco minorista y comercial estable, era fundamentalmente diferente a otros bancos. En ese contexto, el Estado neerlandés alegó que no tenía sentido realizar una corrección de precios por analogía con otros bancos.
(177)
El Estado neerlandés también subrayó que los demás miembros del consorcio y, en particular, RBS, tenían que aprobar la transacción y que […]. Los Países Bajos también se refirieron a los puntos (166) y (177) del informe preliminar de expertos para la junta general de accionistas de Fortis SA/NV, celebrada el 11 de febrero de 2009 en Bruselas, y afirmaron que dichos puntos corroboraban el argumento del Estado neerlandés de que el 3 de octubre de 2008 había pagado un precio justo por FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance y Fortis Corporate, precio que constituye, por lo tanto, un precio de referencia válido para la venta de diciembre de 2008 (79).
(178)
El Estado neerlandés aplicó la Medida Z condonando las deudas que FBN tenía con él. Además, el Estado neerlandés alegó que la Comisión debía aplicar una corrección en caso de que llegase a la conclusión de que esa medida implicaba ayuda estatal. Dado que instrumentos similares de otros bancos se negociaban con un descuento elevado con respecto a la par (80), era lógico que el valor de mercado de los instrumentos de deuda a los que había renunciado el Estado neerlandés se situase también bajo la par. Dicho de otro modo, las circunstancias existentes en el mercado sugerían que el Estado neerlandés no tenía derecho al valor nominal sino a un valor de mercado más bajo. El Estado neerlandés argumenta que, habida cuenta de las citadas circunstancias, sólo tenía derecho a un valor de mercado de [4,55 - 5,85] mil millones EUR (es decir, el valor nominal de los préstamos de 6 500 millones EUR corregido para un descuento de mercado de [0,65 - 1,95] mil millones EUR).
(179)
El 18 de junio de 2009, el Ministerio de Hacienda de los Países Bajos envió a la Comisión la evaluación de FBN realizada por el BCPB, tal como se solicitaba en la Decisión de 8 de abril de 2009. […] (81) (82) (83)
(180)
El BCPB también informó a la Comisión de […] ABN AMRO N por carta de 20 de enero de 2010. […]
5.2. Observaciones de los Países Bajos sobre la Decisión de 5 de febrero de 2010
(181)
Con carácter general, el Estado neerlandés alegó que las medidas adoptadas no constituyen ayuda estatal porque:
i)
no beneficiaban a ABN AMRO N ni a FBN,
ii)
eran necesarias para separar ABN AMRO N y FBN de sus respectivas antiguas empresas matrices y eran fruto de las obligaciones contractuales del Estado neerlandés como sucesor de Fortis SA/NV en el ACA, o
iii)
eran económicamente racionales, desde el punto de vista de un inversor privado.
(182)
El Estado neerlandés alegó que la Comisión debía aplicar el PIEM a todas las medidas individuales que el Estado neerlandés había tomado. En lo que se refiere especialmente a las medidas relacionadas con la fusión (a saber, las Medidas B4 y B5), los Países Bajos subrayaron que la fusión fue una inversión con un valor actual neto positivo («VAN») y, por lo tanto, compatible con el PIEM.
(183)
Dicho de otro modo, el Estado neerlandés no aceptó la posición preliminar de la Comisión, expuesta en el considerando 96 de la Decisión de la Comisión de 5 de febrero de 2010, de que el PIEM no se aplicaba a las medidas resultantes de las transacciones integradas de 3 de octubre de 2008, ya que dichas medidas eran parte de una operación de salvamento y reestructuración de mayor alcance.
(184)
Los Países Bajos reconocieron que las normas sobre ayudas estatales implican que el PIEM no se aplica cuando se efectúan en un corto período de tiempo varias aportaciones de capital interrelacionadas. Sin embargo, alegaron que este análisis no era válido en el caso de FBN y ABN AMRO N ya que, en su opinión, las transacciones integradas de 3 de octubre de 2008 no contenían medidas de ayuda estatal y, además, las medidas subsiguientes no guardaban relación con la operación inicial.
(185)
El Estado neerlandés argumentó que la Comisión debía tener en cuenta las circunstancias particulares por las que el Estado neerlandés estaba obligado a comprar FBN. Asimismo, señaló que la venta de New HBU había sido muy gravosa para él y para ABN AMRO N, con un impacto negativo sobre el capital de 470 millones EUR.
(186)
El Estado neerlandés alegó que había basado todas sus medidas en los principios establecidos en la Comunicación bancaria (84) y en la Comunicación de la Comisión - La recapitalización de las instituciones financieras en la crisis financiera actual: limitación de las ayudas al mínimo necesario y salvaguardias contra los falseamientos indebidos de la competencia (la «Comunicación sobre recapitalización») (85). En general, el Estado neerlandés sostuvo que sus medidas estaban bien orientadas, eran proporcionales a los desafíos con que se enfrentaba y estaban diseñadas para reducir al mínimo las repercusiones negativas para los competidores.
(187)
El Estado neerlandés alegó que las Medidas A y B1 no podían considerarse ayuda estatal, ya que el Estado estaba obligado contractualmente a resolver los problemas de capital de ABN AMRO Z. El Estado neerlandés estaba obligado contractualmente por el ACA a ejecutar la separación de ABN AMRO Holding. El BCPB solo permitía que se iniciase la separación de ABN AMRO II si todos los miembros del consorcio habían contribuido con su parte a remediar la infracapitalización de ABN AMRO Z. El Estado neerlandés admitió que había proporcionado capital a ABN AMRO Z a través de ABN AMRO N, pero subrayó que este sólo actuó como un vehículo intermedio. En última instancia, ABN AMRO N solo había trasmitido capital a ABN AMRO Z y la Medida A no beneficiaba selectivamente a ABN AMRO N.
(188)
En cuanto a la posibilidad de que la infracapitalización de ABN AMRO Z fuese el resultado de ventajas selectivas concedidas a ABN AMRO N, los Países Bajos afirmaron que, ya cuando el consorcio adquirió ABN AMRO Holdings, los miembros del consorcio habían garantizado (véase el considerando 33) que las actividades correspondientes a las diferentes participaciones de seguimiento (según se definen en el considerando 35) estaban suficientemente separadas entre sí. Esta solución suponía también que había una distinción clara entre las actividades de ABN AMRO N y ABN AMRO Z. Significaba, por ejemplo, que ABN AMRO N tenía su propia estructura de gobernanza corporativa y sus propios informes. El Estado neerlandés también llamó la atención de la Comisión sobre el hecho de que ABN AMRO N tenía personalidad jurídica independiente desde el 6 de febrero de de 2010 (86).
(189)
El Estado neerlandés ha proporcionado también pruebas de que la infracapitalización de ABN AMRO Z ya existía en el momento de la adquisición de 3 de octubre de 2008. El saldo inicial de ABN AMRO Z presentaba ya un negativo de 7 400 millones EUR el 3 de octubre de 2008 y la parte de Fortis SA/NV en el mismo era de aproximadamente 2 500 millones EUR. Con respecto a las causas de la infracapitalización, el Estado neerlandés admitió que había existido una transferencia de acciones de Unicredito por valor de 1 000 millones EUR de ABN AMRO Z a las participaciones operativas de seguimiento (incluidos aproximadamente 300 millones EUR a ABN AMRO N), pero presentó información que indicaba que la transferencia de acciones de Unicredito tuvo lugar en febrero de 2008, mucho antes de la intervención del Estado neerlandés. Por lo tanto, la citada transferencia no podía considerarse ayuda estatal.
(190)
Con respecto a los costes incurridos por ABN AMRO Z correspondientes a las funciones de oficina central, el Estado neerlandés subrayó que esos costes se redujeron de forma espectacular tras la adquisición de ABN AMRO Holding por los miembros del consorcio descrita en el considerando 33. Dado que los miembros del consorcio no tenían ningún interés en mantener una gran oficina central integrada, era lógico mantener estos costes lo más bajos posible. Las cifras facilitadas por el Estado neerlandés mostraban que los costes de funciones de ABN AMRO Group soportados por ABN AMRO Z ascendieron a [0 - 5] cientos de millones EUR en 2008 y [0 - 2] cientos de millones EUR en 2009, cifra que el Estado neerlandés consideraba insignificante. El Estado neerlandés también subrayó que asumió la obligación de absorber esos costes cuando sustituyó a Fortis SA/NV como parte en el ACA, a raíz de la adquisición de FBN (incluido ABN AMRO N) el 3 de octubre de 2008.
(191)
En caso de que la Comisión considerara la Medida A como ayuda estatal, el Estado neerlandés alegó que no debe aplicarse la Comunicación sobre activos deteriorados (87). Según el Estado neerlandés, no hubo incertidumbre en cuanto a la valoración de los activos protegidos, que, por lo tanto, no podían considerarse «deteriorados» en el sentido utilizado en la Comunicación. Si la Comisión no compartiese su punto de vista, el Gobierno neerlandés afirmaba que el CDS de ABN AMRO N cumplía en todo caso los principios generales de dicha Comunicación. Además, argumentó que el instrumento de protección crediticia era necesario y proporcional y mantenía los falseamientos de la competencia al mínimo.
(192)
Los Países Bajos afirmaron que la remuneración del IRC -un 10 % de rendimiento sobre el capital rescatado- era suficientemente elevada. También aportaron pruebas de que el primer tramo de pérdida de 20 puntos básicos era sustancialmente mayor que la pérdida esperada. El Estado neerlandés afirmó que las pérdidas históricas (a saber [0 - 15] puntos básicos) y las pérdidas previstas para 2010 (a saber [0 a 30] puntos básicos) en la cartera de hipotecas de ABN AMRO N ofrecían una buena previsión para un abanico de futuras pérdidas previstas. Asimismo, la información de mercado procedente de informes de calificación crediticia (88) confirmaba que el primer tramo de pérdida superaba las pérdidas previstas. El Estado neerlandés también se refirió a un documento del banco de inversiones […], que simulaba la evolución de los flujos de tesorería del Estado neerlandés en diferentes hipótesis de estrés.
(193)
El Estado neerlandés creía asimismo que el IRC contenía suficientes incentivos para la salida y llamó la atención de la Comisión sobre las revocaciones incluidas en el IRC y el hecho de que el IRC sería bastante poco atractivo cuando se autorizase a ABN AMRO Group a operar con arreglo a los requisitos de Basilea II. En este contexto, el Estado neerlandés creía que ABN AMRO N probablemente revocaría el IRC en enero de 2011, momento en que se esperaba que la transición a los requisitos de Basilea II diese lugar a una reducción del capital liberado.
(194)
Los Países Bajos han explicado que los costes de separación (es decir, las Medidas B2 y B3) fueron producto del ACA, del que era parte de facto el Estado neerlandés desde el 3 de octubre de 2008. Según los términos del ACA, el Estado -a diferencia de ABN AMRO N- estaba obligado a dividir ABN AMRO Holding en tres partes. El Estado neerlandés negó que dichos costes confirieran un beneficio a ABN AMRO N y explicó también que había pagado los costes de separación ya que tenía la obligación contractual de ejecutar la separación.
(195)
Con respecto al margen prudencial de 500 millones EUR, incluido también en la categoría de costes de separación, el Estado neerlandés alegó que era una práctica bancaria habitual. Los bancos no pueden funcionar únicamente con el capital mínimo obligatorio, sino que necesitan un margen de maniobra adicional. De lo contrario, si los bancos se encontrasen con problemas, incluso de poca importancia, se hallarían inmediatamente en dificultades financieras. El Estado neerlandés indicó, sin embargo, que su contribución al margen prudencial debería ser temporal y que, a más largo plazo, ABN AMRO N debería generar por sí solo el margen prudencial sin ayuda alguna del Estado neerlandés.
(196)
Respecto a la medida B4, las autoridades neerlandesas sostuvieron que la medida no constituía ayuda estatal y alegaron que la decisión de fusionar ambos bancos ya había sido tomada y aplicada parcialmente cuando los Países Bajos adquirieron FBN. El Estado neerlandés apoyaba esta afirmación señalando que ABN AMRO Asset Management ya se había separado e integrado en Fortis SA/NV en el momento de las operaciones integradas de 3 de octubre de 2008. El Estado neerlandés subrayó también que la Comisión le había obligado a aplicar una solución de fusión para resolver los problemas pendientes de concentración y que había heredado de Fortis SA/NV la solución de fusión de New HBU. El Estado neerlandés indicó también que, en última instancia, los medios financieros de ABN AMRO N no aumentarán y, por lo tanto, defendió la posición de que la Medida B4 no constituía ayuda estatal.
(197)
El Estado neerlandés indicó que los fondos estatales concedidos para financiar los costes de integración (Medida B5) debían considerarse como una inversión racional, que produciría unos resultados interesantes en forma de sinergias. El Gobierno neerlandés estimó estas sinergias en cerca de 1 100 millones EUR al año (antes de impuestos), mientras que los costes iniciales de integración ascienden a 1 200 millones EUR (después de impuestos). Según el Estado neerlandés, el VAN total de la fusión (teniendo en cuenta las sinergias, los costes de integración y el coste de la solución de fusión) debería ascender a una cifra positiva de 2 880 millones EUR (89).
(198)
Según el Estado neerlandés, la conversión de capital de Nivel 2 en capital de Nivel 1 (Medida C) no beneficiaba de forma selectiva a FBN. Las autoridades neerlandesas alegaron que la conversión interesaba al Estado neerlandés ya que podía convertir unos préstamos con un cupón medio de 2,976 % en un capital que, en su opinión, tenía una remuneración atractiva. En este sentido, el Estado neerlandés se refirió al ROE normalizado previsto para ABN AMRO Group en 2012 de aproximadamente […] % según lo expuesto en el plan de reestructuración de diciembre de 2009.
(199)
En caso de que la Comisión considerara que la Medida C es ayuda estatal, el Estado neerlandés afirmó que la Comisión no debería considerar todos los préstamos condonados como ayuda estatal ya que la conversión se podía desglosar en un reembolso de capital de Nivel 2 a la par, en combinación con una aportación de capital básico de Nivel 1 (sin repercusiones en términos de efectivo neto). Según las autoridades de los Países Bajos, en aquel momento no cabía esperar razonablemente un reembolso a la par del capital de Nivel 2 puesto que los instrumentos comparables de otros bancos se negociaban con un descuento considerable sobre la par, lo que refleja la fragilidad de las circunstancias de mercado. El Estado neerlandés indicó que un descuento de [135 - 405] millones EUR estaba justificado, basado en cifras comparables.
(200)
El Estado neerlandés indicó que el pago de 740 millones EUR (Medida D) era una de sus obligaciones derivadas del ACA. Además, destacó que solo hubo pagos a los demás miembros del consorcio y no a ABN AMRO N, de modo que tampoco se había concedido ayuda estatal a ABN AMRO N.
(201)
En lo relativo a la Medida E, el Estado neerlandés alegó que ABN AMRO II no se beneficiaba de la contragarantía (descrita en el considerando 126), sino que la Medida E se limitaba a situar a ABN AMRO II en condiciones de facilitar a Deutsche Bank una contragarantía. Alegó que el Banco no podía utilizar esta contragarantía para el desarrollo de nuevas actividades y, por lo tanto, no daba lugar a ningún falseamiento de la competencia.
(202)
El Estado neerlandés consideraba que la contragarantía se atenía a la Comunicación de la Comisión sobre recapitalización. El Estado neerlandés subrayó que había basado sus precios en la Recomendación del BCE sobre recapitalización.
(203)
El Estado neerlandés también se pronunció sobre la sospecha de la Comisión de que los accionistas preferentes de FBN no habían contribuido lo suficiente en términos de reparto de las cargas (90). Las autoridades neerlandesas han explicado que los inversores en acciones preferentes no recibieron dividendos en 2008 (ni en metálico ni en incremento de acciones) y que las acciones preferentes se negociaban por debajo de la par. El Estado neerlandés añadió que la capacidad de FBN para abonar o reservar dividendos fijos en el futuro dependía de que FBN tuviera suficientes beneficios NIIF. Las autoridades neerlandesas señalaron que la cláusula sobre dividendos que rige las acciones preferentes de FBN incluye una referencia a la suspensión/obligación del pago de dividendos y que la incertidumbre en torno a la política de dividendos de ABN AMRO Group reducía la confianza que los inversores en acciones preferentes podrían derivar de dicha referencia (91).
(204)
Por lo que respecta a si capital se reembolsaría una vez que las necesidades (temporales) de capital desaparecieran, el Estado neerlandés alegó que pensaba utilizar la política de dividendos de ABN AMRO Group de tal manera que este no tuviera ningún excedente de capital que pudiera dar lugar a un falseamiento de la competencia (92).
(205)
En cuanto a los falseamientos de la competencia, el Estado neerlandés indicó que no estaba de acuerdo con la postura de la Comisión de que ABN AMRO N y FBN resultaban reforzados en los Países Bajos como consecuencia de la fusión, ni con que este hecho amenazara con crear falseamientos indebidos de la competencia. Opinaba más bien lo contrario y señaló a este respecto que la separación de FBN y ABN AMRO N de sus respectivas sociedades matrices y la fusión subsiguiente eran muy intensivas en mano de obra e implicaban que la dirección de FBN y ABN AMRO N podía dedicar menos tiempo a la actividad empresarial cotidiana y, por lo tanto, sostuvo que la separación y la fusión subsiguiente tuvieron un impacto negativo en la posición competitiva de FBN y ABN AMRO N (o de ABN AMRO Group tras la fusión).
5.3. Observaciones del Estado neerlandés sobre las observaciones de las partes interesadas
5.3.1. Observaciones de los Países Bajos sobre la carta del denunciante de 6 de mayo de 2009
(206)
Con carácter general, el Estado neerlandés ha subrayado que, en su opinión, las medidas en favor de FBN y ABN AMRO N no cumplían la definición de la Unión de ayuda estatal y, por lo tanto, no tenían efectos de falseamiento. Consideraba que la conducta de mercado de FBN y ABN AMRO N en el mercado del ahorro y los depósitos se ajustaba a la de un operador de mercado racional que protegiera sus intereses comerciales. El Estado neerlandés consideraba que los tipos de interés ofrecidos por FBN y ABN AMRO N no producían falseamientos. Como consecuencia de ello, sostenía que no existía ninguna infracción del Derecho de competencia de la Unión.
(207)
El Estado neerlandés presentó una serie de cuadros comparativos de los tipos de interés ofrecidos para determinados depósitos y productos de ahorro. Las autoridades neerlandesas negaron que FBN y ABN AMRO N fuesen siempre los que ofrecían los tipos de interés más elevados, especialmente en comparación con los de bancos holandeses más pequeños, como SNS, NIBC y DSB. El Estado neerlandés señaló también que los tipos de interés aplicables a las cuentas de ahorro ya eran altos en los Países Bajos antes de la crisis, debido en parte a la agresiva política de precios de los bancos pequeños. Las autoridades de los Países Bajos creían que durante la crisis financiera los bancos intentaron proteger sus franquicias de ahorro ofreciendo unos tipos de interés relativamente altos sobre los productos de ahorro para los clientes.
(208)
El Estado neerlandés también se pronunció sobre la estrategia de precios de MoneYou, la marca para Internet de ABN AMRO N, que se lanzó al mercado en septiembre de 2008. Las autoridades neerlandesas alegaron que MoneYou era un producto exclusivo de Internet, que difería considerablemente de productos más tradicionales en términos de base de coste y nivel de servicio. Las autoridades neerlandesas indicaron que MoneYou tuvo que lograr el reconocimiento de la marca en los seis primeros meses de su existencia y, por lo tanto, tenía que ofrecer unos tipos de interés que fueran en su mayor parte ligeramente inferiores o iguales que los ofrecidos por operadores similares de banca por Internet (93). A partir del segundo trimestre de 2009, los tipos de interés ofrecidos por MoneYou bajaron y este se posicionó en el denominado segmento medio (94). El Estado neerlandés añadió que MoneYou solo captaba volúmenes limitados de fondos (a saber, [0 - 5] miles de millones EUR), lo que representa aproximadamente el [0 - 5] % del volumen total del mercado neerlandés del ahorro. Las autoridades neerlandesas añadieron que los antiguos clientes de Van Lanschot representaban tan sólo una pequeña parte de la actividad de MoneYou (a saber, [0 - 5 000] cuentas o el [0 - 5] % de las cuentas de MoneYou).
(209)
El Estado neerlandés negó también que ABN AMRO N y FBN se basaran únicamente en el mercado neerlandés del ahorro para financiarse. El Estado neerlandés proporcionó nueva información que demostraba que, el 6 de julio de 2009, ABN AMRO N había emitido obligaciones garantizadas por importe de 2 000 millones EUR y que FBN había emitido instrumentos de deuda garantizados por el Estado por 15 500 millones EUR. Las autoridades neerlandesas afirmaron que las alegaciones del denunciante eran incorrectas y prematuras y que FBN solo necesitaba un poco de tiempo para empezar a realizar operaciones de tesorería y emitir instrumentos de deuda garantizados por el Estado. El Estado neerlandés indicó asimismo que los depósitos y productos de ahorro son también importantes para establecer una relación con los clientes y tienen una finalidad diferente y de mayor alcance que la de otros instrumentos de financiación. En este sentido, el Estado neerlandés señaló que una pérdida en la cuota del mercado de ahorros y depósitos de un banco podía dar lugar a pérdidas de cuota de mercado en otros productos bancarios.
(210)
El Estado neerlandés negó también que los consumidores y los operadores del mercado consideraran que ABN AMRO N y FBN eran más seguros que los bancos competidores. Mencionaba los índices de solvencia de FBN y ABN AMRO N que, según las agencias de calificación crediticia, estaban por debajo de la calificación AAA de Rabobank, por ejemplo. Sus diferenciales de CDS relativos apuntaban en el mismo sentido. El Estado neerlandés pensaba asimismo que la titularidad estatal no hacía que ABN AMRO N o FBN fuesen más seguros a ojos de los consumidores y los operadores del mercado. A este respecto, señaló que las numerosas intervenciones estatales ad hoc indicaban que el Estado neerlandés intervendría, si era posible, con respecto a cualquier banco privado. Por consiguiente, consideraba que, de hecho, no había una percepción diferente de la seguridad ofrecida por los bancos privados neerlandeses y la de los bancos de titularidad estatal de ese país.
(211)
Para calcular si los tipos de interés ofrecidos sobre los productos de ahorro acarreaban pérdidas, el Estado neerlandés alegó que no deberían compararse con los tipos Euribor, sino más bien con los tipos resultantes del método denominado de la «cartera réplica» (95). Utilizando este método, el Estado neerlandés admitía que para algunos productos existía un margen negativo temporal. Sin embargo, argumentó que este era un comportamiento racional del mercado y en línea con el comportamiento del mercado de los competidores (privados) en ese preciso momento.
5.3.2. Observaciones del Estado neerlandés sobre las alegaciones del denunciante de 21 y 28 de agosto de 2009
(212)
El Estado neerlandés sostuvo que sus observaciones anteriores referentes al denunciante, resumidas en los considerandos 206 a 211, seguían siendo válidas.
(213)
Además, apuntó que la alegación del denunciante de que la cuota de mercado de ABN AMRO N y FBN había aumentado se basaba en estadísticas erróneas. Con respecto al presunto incremento de 21 000 millones EUR de los depósitos captados por ABN AMRO N, las autoridades de los Países Bajos argumentaron que solo 5 100 millones EUR se debían al ahorro minorista neerlandés mientras que el resto correspondía principalmente a depósitos extranjeros y a ahorros de clientes comerciales. El Estado neerlandés facilitó también datos que indican que una gran parte del aumento del volumen de los depósitos y ahorros de FBN procedía de la banca para empresas, en contraposición con la banca minorista y privada.
(214)
El Estado neerlandés señaló que los clientes neerlandeses habían invertido más en sus ahorros debido a la incertidumbre de la situación macroeconómica. Aportó datos de la Oficina Central de Estadística que indicaban que el ahorro había registrado un aumento interanual del 7,7 % durante el primer semestre de 2009. El ahorro de los clientes de ABN AMRO N aumentó un 7,5 % interanual, lo que indicaba que la cuota de mercado de ABN AMRO N había disminuido. FBN también presentó pruebas que mostraban que el ahorro de sus clientes había evolucionado en consonancia con el mercado.
5.3.3. Observaciones del Estado neerlandés sobre las observaciones de ABN AMRO Bank
(215)
Los Países Bajos confirmaron que no habían facilitado una línea de liquidez a ABN AMRO N, lo que corroboraba en líneas generales los argumentos de ABN AMRO Bank.
6. EVALUACIÓN
6.1. Existencia de ayuda
(216)
El artículo 107, apartado 1, del Tratado prevé que las ayudas otorgadas por los Estados o mediante fondos estatales, bajo cualquier forma, que falseen o amenacen falsear la competencia, favoreciendo a determinadas empresas o producciones, serán incompatibles con el mercado interior, en la medida en que afecten a los intercambios comerciales entre Estados miembros. De ello se desprende que una medida estatal se considera ayuda estatal si cumple los cuatro criterios (acumulativos) siguientes:
-
recursos estatales;
-
ventaja selectiva;
-
efecto de falseamiento de la competencia; y
-
impacto en el comercio entre los Estados miembros.
(217)
El primer criterio se cumple para las Medidas (Y1) a (E) descritas en el cuadro 4 del considerando 128, ya que todas esas medidas se financian directamente con cargo a los recursos del Estado neerlandés.
(218)
En los considerandos 220 a 278 se analiza si una medida constituye una ventaja selectiva (segundo criterio) para FBN, ABN AMRO N o ABN AMRO Group tras la fusión, y se examina cada medida por separado.
(219)
Si existe una ventaja selectiva en este caso, también se cumplen los criterios tercero y cuarto. Todas las medidas falsean o amenazan con falsear la competencia, ya que sitúan a FBN, ABN AMRO N o al ABN AMRO Group tras la fusión en un posición aventajada frente a otros bancos competidores (tercer criterio). Por otra parte, las medidas también tienen un efecto sobre el comercio entre Estados miembros. FBN, ABN AMRO N y ABN AMRO Group tras la fusión son bancos orientados hacia el exterior con actividades fuera de los Países Bajos, pero también compiten en su mercado doméstico con filiales de bancos extranjeros (cuarto criterio).
6.1.1. Medidas Y1 e Y2 de 3 de octubre de 2008
(220)
Conviene recordar que la presente Decisión solo evalúa la posible ayuda a FBN, ABN AMRO N o a ABN AMRO Group tras la fusión. La posible ayuda a Fortis Bank SA/NV derivada de las Medidas Y1 e Y2 se evaluó en la Decisión de 3 de diciembre de 2008.
(221)
Como se indica en el considerando 52 de la Decisión de 3 de diciembre de 2008 (96) y en la evaluación inicial de la ayuda de estas medidas realizada en la Decisión de 8 de abril de 2009, las medidas adoptadas el 3 de octubre de 2008 (es decir, las Medidas X, Y1, Y2) son indisociables. El Estado neerlandés separó a FBN y ABN AMRO N de su matriz, que sufría una limitación de liquidez, mediante la adquisición de FBN pero, con objeto de aislar plenamente a FBN de los problemas de liquidez de su matriz, el Estado neerlandés también tuvo que asumir el papel de proveedor de financiación de FBN. Ese objetivo se plasmó en las Medidas Y1 e Y2. Además, el 3 de octubre de 2008, el Estado neerlandés se hizo cargo de las obligaciones de Fortis SA/NV de conformidad con el ACA.
(222)
Como se indica en el considerando 50 de la Decisión de 3 de diciembre de 2008, la Comisión no puede aceptar que se haya cumplido el PIEM para las operaciones integradas de 3 de octubre de 2008 por las que el Estado neerlandés adquirió FBN (incluido ABN AMRO N) por 12 800 millones EUR y también aportó a FBN una gran cantidad de financiación. Dadas las circunstancias de mercado existentes entonces, ningún comprador habría podido y querido ofrecer semejante cantidad para salvar a FBN (97). Además, la información adicional presentada por el Estado neerlandés confirmó que el 3 de octubre de 2008 el Estado neerlandés también aceptó resarcir a Fortis SA/NV por sus obligaciones resultantes del ACA. Este acuerdo habría hecho que las operaciones integradas de 3 de octubre de 2008 hubieran sido aún menos aceptables para un inversor en una economía de mercado. Sin la diligencia debida adecuada, ningún inversor habría asumido las obligaciones de Fortis SA/NV con arreglo al ACA, que dieron lugar a importantes pasivos en una fase posterior (que el Estado neerlandés ya conocía parcialmente el 3 de octubre de 2008).
(223)
Para el Estado neerlandés, las operaciones integradas de 3 de octubre de 2008 fueron necesarias para evitar importantes efectos indirectos negativos para el sistema bancario y la economía neerlandeses (98). Un inversor en una economía de mercado no suele tener en cuenta tales efectos indirectos.
(224)
La voluntad de evitar una perturbación grave del sistema bancario y de la economía neerlandeses explica también por qué el Estado neerlandés tomó sus decisiones tan rápidamente. Un inversor en una economía de mercado habría necesitado mucho más tiempo para evaluar la posible necesidad de nuevas inyecciones de capital y también habría investigado la situación financiera de las empresas con más detalle. Como consecuencia, un inversor en una economía de mercado, con tiempo suficiente para llevar a cabo el proceso de diligencia debida, habría tenido una visión más clara de las inversiones subsiguientes y habría tenido en cuenta esa información en su valoración. Como el Estado neerlandés tenía que actuar con rapidez para preservar la estabilidad financiera en los Países Bajos, no pudo comportarse como un inversor en una economía de mercado y tomarse más tiempo para considerar con mayor detenimiento las transacciones integradas de 3 de octubre de 2008 y las obligaciones resultantes del ACA.
(225)
Por lo tanto, la Comisión confirma su opinión de que las transacciones integradas de 3 de octubre de 2008 no se atenían al PIEM (conclusión que ya constaba en la Decisión de 3 de diciembre de 2008, que consideraba que estas transacciones eran ayuda estatal a Fortis Bank SA/NV).
(226)
Por lo que se refiere a la existencia de una ventaja, las medidas de 3 de octubre de 2008 en su conjunto hicieron posible la separación de FBN y ABN AMRO N de Fortis SA/NV y, por lo tanto, constituyeron una importante ventaja selectiva para FBN, que estaba muy integrado en Fortis Bank SA/NV y, en particular, se basaba en gran medida en este último para su financiación. En el plan de reestructuración de diciembre de 2009 (véase también el considerando 78), el Estado neerlandés admitió que, de no haber intervenido, Fortis SA/NV habría provocado el desplome de FBN. Sin las medidas de ayuda estatal, FBN habría seguido estando expuesto a las responsabilidades de Fortis SA/NV, que estaba al borde de la quiebra, y esa exposición habría obstaculizado de forma sustancial las actividades de FBN. Al separar sus actividades de las de Fortis SA/NV, FBN pudo evitar, en gran medida, los problemas y los costes (financieros) típicos de una empresa en dificultades (por ejemplo, mayores costes de financiación, peores condiciones de pago de proveedores y contrapartes, mayores costes de personal para retener a la plantilla, reducción de actividades y activos ponderados en función del riesgo para preservar el capital) (99). Aunque ABN AMRO N se mantuvo a nivel operativo como empresa separada, el Estado neerlandés temía la contaminación resultante del hecho de que los mercados podían asociar a ABN AMRO N con su futuro propietario Fortis SA/NV.
(227)
La Medida Y1, un componente importante de las transacciones integradas de 3 de octubre de 2008, también facilitó una importante ventaja a FBN, especialmente teniendo en cuenta la dimensión de la transacción y las circunstancias de mercado existentes entonces.
(228)
La importante línea de liquidez por un importe de 45 000 millones EUR se concedió cuando los mercados mayoristas estaban prácticamente cerrados, en particular para grandes cantidades y para empresas con un ratio créditos-depósitos relativamente elevado como el de FBN (100). El hecho de que no era fácil encontrar en el mercado un elevado volumen de liquidez como ese queda confirmado por el hecho de que FBN necesitó varios trimestres para sustituir la línea de liquidez a corto plazo por otras fuentes de financiación. Al final, FBN reembolsó toda la financiación a corto plazo de los Países Bajos en junio de 2009, nueve meses después de la concesión de las ayudas de liquidez. La refinanciación se logró en parte mediante la emisión de deuda garantizada por el Estado (101).
(229)
Por lo tanto, debe concluirse que la Medida Y1 constituye una ayuda estatal, ya que confirió a FBN una ventaja en forma de financiación que no podría haber encontrado en el mercado en las circunstancias existentes entonces.
(230)
Respecto a la Medida Y2, la novación de los préstamos a largo plazo de Fortis Bank SA/NV, la Comisión considera que confiere una ventaja selectiva a FBN. La información presentada por los Países Bajos muestra que Fortis Bank SA/NV tenía derecho al reembolso inmediato de los préstamos a largo plazo con tipo de cambio fijo (préstamos con un valor nominal de 7 900 millones EUR) debido al cambio de propiedad de FBN. Gracias a la Medida Y2, FBN no tuvo que encontrar nueva financiación en el mercado para reembolsar los préstamos a largo plazo. Podía continuar beneficiándose de los préstamos existentes con tipos anteriores a la crisis.
(231)
Al aceptar la novación, el Estado neerlandés aportó a FBN deuda a largo plazo a los tipos de interés previos a la crisis. Un inversor en una economía de mercado no habría concedido estos préstamos a tipos de interés anteriores a la crisis sino que los habría negociado con objeto de reflejar mejor las circunstancias de mercado existentes entonces, especialmente si se tiene en cuenta que correspondían a préstamos de un importe considerable.
(232)
Por lo tanto, debe concluirse que la Medida Y2 constituye ayuda estatal para FBN ya que le confirió una ventaja selectiva en forma de préstamo a tipos anteriores a la crisis. El Estado neerlandés no intentó reajustar los tipos de interés de los préstamos reembolsables en consonancia con los tipos de interés posteriores a la crisis, por lo que no se comportó como un inversor en una economía de mercado.
(233)
La Comisión ha recibido suficiente información para concluir que ABN AMRO N no recibió financiación a través de las Medidas Y1 e Y2. Por lo tanto, estas medidas no suponían una ventaja.
(234)
Así pues, las transacciones integradas de 3 de octubre de 2008 no están en consonancia con el PIEM y proporcionan una ventaja selectiva a FBN. Estas medidas permitieron a FBN mantenerse en el mercado y proseguir sus actividades, sin más repercusión de los problemas de su matriz. FBN también recibió un gran cantidad de ayuda de financiación que no se podía obtener en el mercado en tan breve plazo. Por lo tanto, las Medidas Y1 e Y2 constituyen ayuda estatal mientras que, según lo establecido en el considerando 32 de la Decisión de 8 de abril de 2009, la medida X no constituye en sí misma ayuda a FBN sino que forma parte de una operación más amplia, la separación de FBN y Fortis Bank SA/NV, que suponía ayuda estatal a FBN.
6.1.2. Aplicabilidad del PIEM a las medidas ejecutadas tras la ayuda inicial de 3 de octubre de 2008
(235)
El Estado neerlandés ha tomado un gran número de medidas en favor de FBN y ABN AMRO N, repartidas durante un periodo de aproximadamente 18 meses. Las autoridades neerlandesas alegan que el test del PIEM debe aplicarse a cada una de esas medidas por separado (y especialmente a las medidas B4 y B5 relacionadas con la fusión). Sin embargo, basándose en I) la cronología de las medidas, II) el objetivo común de las medidas y III) la situación de las empresas en el momento de cada medida, la Comisión concluye que no son suficientemente diferentes como para poder valorar cada una por separado con arreglo a ese principio. La Comisión considera que todas las medidas forman parte de un largo proceso único de reestructuración (102) (103).
(236)
La cronología de las medidas I) descrita ya en la sección 2.1 y en la sección 2.4 de la presente Decisión, pone de manifiesto que todas las medidas están interrelacionadas y se tomaron en un breve período de tiempo.
(237)
Además, las medidas relacionadas con la fusión están claramente ligadas a las intervenciones anteriores. Cuando el Estado neerlandés decidió el 21 de noviembre de 2008, solo un poco más de seis semanas después de la intervención de salvamento de 3 de octubre de 2008, fusionar FBN y ABN AMRO N, lo pudo hacer únicamente gracias a que acababa de salvar a ambas empresas de la bancarrota. En otras palabras, en una hipótesis contrafáctica, sin la intervención de 3 de octubre de 2008 no hubiera existido la posibilidad de realizar la fusión puesto que las dos empresas ya no habrían existido o solo habrían existido con una dimensión mucho menor, que habría llevado a una entidad fusionada mucho más pequeña y menos atractiva, tal como admite también el Estado neerlandés en su plan de reestructuración de diciembre de 2009 (véase el considerando 78).
(238)
Todas las medidas tenían el objetivo común II) de restablecer totalmente la viabilidad de FBN y ABN AMRO N. Inmediatamente después de las operaciones integradas de 3 de octubre de 2008, estaba claro que el Estado neerlandés se había limitado a estabilizar la situación, mientras que subsistían importantes problemas operativos pendientes de resolución, especialmente a causa de la separación de cada entidad de su antigua empresa matriz.
(239)
Además, la fusión era una medida necesaria para lograr ese objetivo común de restablecer plenamente la viabilidad. La situación de financiación de FBN como entidad independiente era débil, ya que tenía un pequeño arraigo en el sector minorista y dependía en gran medida de la financiación mayorista (104). ABN AMRO N había perdido importantes competencias de productos y una gran parte de su red internacional. Ambas empresas tenían problemas operativos relacionados con, por ejemplo, la TI y la gestión de impuestos y riesgos y tampoco estaba claro que tuvieran una dimensión suficiente en todas las actividades en las que operaban. El Estado neerlandés estudió una serie de alternativas y rápidamente decidió que una fusión combinada con ampliaciones adicionales de capital era el mejor modo de restablecer plenamente la viabilidad. Con una hipótesis de fusión, la actividades minoristas de ABN AMRO N, con su riqueza de depósitos, compensaban la débil situación de financiación de FBN, mientras que esta podía aportar a ABN AMRO N su mayor tamaño y sus sucursales internacionales. Por otra parte, la entidad combinada estaba en mejor posición para hacer frente a los problemas prácticos y también podía beneficiarse de economías de escala adicionales. La fusión evitaba tener que reconstruir cada entidad por separado.
(240)
Por lo que respecta a la situación de las empresas en el momento de cada medida III), la Comisión observa que la rentabilidad de las empresas no se restableció completamente hasta que se ejecutaron todas las medidas. Las empresas no eran viables en una fase intermedia, como el 21 de noviembre de 2008, cuando se adoptó la decisión de fusión. A este respecto, la Comisión subraya que a finales de diciembre de 2008, por lo tanto después de la decisión de fusionar, FBN amenazaba con situarse por debajo de los requisitos mínimos de capital del BCPB, ya que tuvo que aceptar una amortización parcial de ABN AMRO N. Este constaba todavía en los libros de FBN con una evaluación que ya no era realista tras la valoración utilizada en la medida X y, por lo tanto, la amortización parcial se había hecho inevitable (105). Para solucionar el problema de capital de FBN, el Estado neerlandés adquirió FBN a ABN AMRO N por 6 500 millones EUR y, a finales de 2009, tomó medidas correctoras del capital adicionales con la conversión del capital de Nivel 2 en capital de Nivel 1 (véanse el considerando 121 y la nota a pie de página 61 de la presente Decisión). Las declaraciones de los Países Bajos, […] y […] confirman que FBN y ABN AMRO N siguieron teniendo importantes problemas de viabilidad después de las operaciones integradas de 3 de octubre de 2008 (106).
(241)
Además, la Comisión observa que el Estado neerlandés no presentó un plan de reestructuración completo hasta que no se decidieron todas las medidas, lo que indica que la viabilidad no se restableció plenamente hasta ese momento. Durante el procedimiento, la Comisión solicitó repetidamente un plan de reestructuración detallado (véase, por ejemplo, el considerando 137), que era indispensable para evaluar si se había restablecido por completo la viabilidad de la empresa beneficiaria de la ayuda.
(242)
El 4 de diciembre de 2009, el Estado neerlandés presentó el plan de reestructuración de diciembre de 2009 pero este aún carecía de algunos elementos importantes contemplados en la Comunicación sobre reestructuración, tales como previsiones financieras para la hipótesis más pesimista. Los elementos necesarios que faltaban llegaron el 23 de marzo de 2010. Las autoridades de los Países Bajos respondieron a las anteriores peticiones de la Comisión de un plan de reestructuración que la fusión de FBN y ABN AMRO N desempeñaba un papel fundamental en la reestructuración de ambas empresas y que el equipo de gestión de la transición de ABN AMRO Group necesitaba tiempo para preparar un plan y no podía tener una visión completa de la futura configuración de ABN AMRO Group antes de que se hubiese llevado a cabo la fusión.
6.1.3. Existencia de una ventaja y conclusión sobre la existencia de ayuda en las medidas ejecutadas tras las operaciones integradas de 3 de octubre de 2008
(243)
La medida Z era necesaria para evitar que los coeficientes de capital de FBN cayeran por debajo de los requisitos sobre el capital reglamentario mínimo.
(244)
El problema de capital de FBN se debía a la elevada valoración de ABN AMRO N en sus cuentas. Las simulaciones contenidas en el informe de diligencia debida de […] muestran que una rebaja del valor contable de ABN AMRO N a 6 500 millones EUR daría lugar para FBN a unos coeficientes de capital de Nivel 1 y de capital total del 3,8 % y el 7,6 % respectivamente (107). En otras palabras, existía un riesgo de que FBN cayera por debajo de los coeficientes reglamentarios mínimos que exigen un coeficiente mínimo de capital total del 8 % (con un máximo de la mitad de Nivel 2). Según el informe […], la venta de ABN AMRO N al Estado neerlandés por un precio de 6 500 millones EUR incrementaba los coeficientes de capital de Nivel 1 y de capital total de FBN al 7,8 % y el 15,7 %, respectivamente, lo que resolvía el problema de capital de FBN y permitía que la empresa se mantuviese en el mercado.
(245)
La medida confirió una ventaja a FBN en forma de un capital que no podría haber encontrado en los mercados. Además, la empresa no podía utilizar los beneficios subyacentes generados internamente para resolver (parcialmente) el problema, en parte porque en 2008 registró unas pérdidas de 922 millones EUR relacionadas con el fraude Madoff. Dado que FBN corría el riesgo de caer por debajo de los requisitos mínimos de capital, la medida permitía a la empresa cumplir los requisitos reglamentarios y proseguir su actividad.
(246)
La Comisión ha llegado a la conclusión de que la compra de ABN AMRO N por el Estado neerlandés no se realizó en condiciones de mercado por las razones que figuran a continuación.
(247)
Un inversor en una economía de mercado (108) interesado en la adquisición de ABN AMRO N en diciembre de 2008 habría utilizado un precio de mercado, teniendo en cuenta las condiciones del mercado en aquel momento concreto. En el informe […], el Estado neerlandés disponía de dos valoraciones: una «a lo largo del ciclo», de [5 - 9] mil millones EUR, que presumía una normalización de los mercados, y una valoración en las «condiciones actuales del mercado», de [4 - 6,5] mil millones EUR, basada en las condiciones del mercado en los primeros días de octubre de 2008 (109). Un inversor en una economía de mercado habría utilizado como punto de partida la valoración en las «condiciones actuales del mercado».
(248)
En cualquier caso sería necesaria una corrección de la valoración de mercado en las «condiciones actuales» para tener en cuenta el deterioro de las condiciones del mercado entre el 3 de octubre de 2008 (es decir, la fecha del informe de evaluación de […]) y la fecha real en que se decidió la adquisición de ABN AMRO N por el Estado neerlandés. Durante ese período, el índice Euro Stoxx 50 cayó un 22,2 %, mientras que el índice Euro Stoxx Banks disminuyó un 45,3 %.
(249)
El argumento del Estado neerlandés de que no se necesitaba ninguna corrección dado el perfil conservador de riesgo de ABN AMRO N (es decir, sin activos tóxicos, una buena posición de financiación, etc.) no se puede aceptar. El declive del mercado estaba muy extendido, en particular en los valores bancarios, lo que indica que no estaba relacionado con valores concretos sino con el deterioro de las condiciones económicas y financieras del mercado y el consiguiente aumento de las primas de riesgo exigidas. En este contexto, es necesario adaptar a la baja la valoración de 3 de octubre de 2008 en las «condiciones actuales del mercado» para obtener una estimación razonable del valor de ABN AMRO N el 14 de de diciembre de 2008. Si se aplican los descensos porcentuales observados en los índices Euro Stoxx 50 y Euro Stoxx Banks (22,2 % y el 45,3 %) se obtiene una horquilla de precio de mercado para diciembre de 2008 de entre [2,2 - 3,6] mil millones EUR y [3,1 - 5,1] mil millones EUR (es decir, [4 - 6,5] mil millones EUR menos el 22,2 % y el 45,3 %) (110)
(250)
La Comisión puede aceptar que, según lo alegado por las autoridades neerlandesas, debe aplicarse una corrección a fin de tener en cuenta que el Estado neerlandés no pagó la transacción en efectivo. Como consecuencia de la Medida Y2, el Estado neerlandés era titular de deuda emitida por FBN y después pagó a FBN por ABN AMRO N condonando una parte de esa deuda con un valor nominal de 6 500 millones EUR. Dado que la deuda emitida por otros bancos se negociaba en ese momento con un descuento con respecto a la par, la Comisión puede aceptar que el valor de los instrumentos de deuda condonados era inferior al valor nominal. Basándose en la información de mercado disponible, la Comisión puede aceptar una corrección de [10 - 30 %] o [0,65 - 1,95] mil millones EUR. Esto implicaría un precio de transacción real de [4,55 - 5,85] mil millones EUR (6 500 millones EUR menos [0,65 - 1,95] mil millones EUR), en lugar de 6 500 millones EUR (111).
(251)
Así pues, el importe de ayuda de la Medida Z sería la diferencia entre el precio pagado y el valor de mercado de ABN AMRO N. Por consiguiente, oscilaría entre [0 - 2,75] mil millones EUR ([4,55 - 5,85] mil millones EUR menos [3,1 - 5,1] mil millones EUR) y [0,95 - 3,65] mil millones EUR ([4,55 - 5,85] mil millones EUR menos [2,2 - 3,6] mil millones EUR).
(252)
La Comisión no ve justificación alguna para las alegaciones del Estado neerlandés de que su valoración de 6 500 millones EUR estaba corroborada de manera convincente por la aprobación de los otros miembros del consorcio, y por un informe de […]. El pago excesivo por ABN AMRO N no afectaba a los otros miembros del consorcio, lo que significa que su aprobación de la venta no era una aprobación de la valoración. Tampoco hay indicación alguna de que los miembros del consorcio hubieran realizado una nueva valoración. Asimismo, la carta […] tampoco apoya la alegación del Estado neerlandés. […] se limitó a verificar el método y el procedimiento y su informe breve no puede considerarse un ejercicio de evaluación creíble. El informe […] utilizaba también como base el precio pagado por el Estado neerlandés por FBN y ABN AMRO N el 3 de octubre de 2008. Según se ha establecido anteriormente, la operación de 3 de octubre de 2008 no es una transacción de mercado. Una transacción que contenga ayuda no puede utilizarse para obtener un precio de mercado.
(253)
El informe de los expertos que trabajaban para los accionistas de Fortis SA/NV tampoco apoya la hipótesis de que el Estado neerlandés no pagó un precio excesivo. El informe no es más que un análisis secundario de las evaluaciones y métodos de valoración utilizados durante el proceso y no es un nuevo ejercicio de evaluación. Además, hay que entender el informe en su contexto. Los accionistas de Fortis SA/NV estaban preocupados porque habían recibido un precio demasiado bajo por los activos adquiridos por el Estado neerlandés y el informe aborda principalmente esta inquietud, es decir, que el Estado neerlandés había pagado un precio demasiado bajo. Por último, cabe también mencionar que los puntos a los que se remite el Estado neerlandés no se refieren a ABN AMRO N por separado, sino que solo se refieren a la totalidad del paquete de los activos adquiridos por el Estado neerlandés.
(254)
Por lo tanto, debe concluirse que la Medida Z es una medida de ayuda estatal en favor de FBN, ya que proporciona a este un capital que le permite mantenerse en el mercado. El importe de la ayuda se sitúa en una horquilla de entre [0 - 2,75] mil millones EUR y [0,95 - 3,65] mil millones EUR.
(255)
La Comisión ha llegado a la conclusión de que la cobertura de la infracapitalización de ABN AMRO Z era responsabilidad del Estado neerlandés y no de ABN AMRO N. Desde el 3 de octubre de 2008, el Estado neerlandés estaba vinculado por los términos del ACA. Por consiguiente, se vio obligado a ejecutar la separación de ABN AMRO Holding en los términos descritos en el ACA. Dado que el supervisor financiero no permitía que se iniciase el proceso de separación hasta que no estuviese resuelto el problema de capital de ABN AMRO Z, el Estado neerlandés y los otros miembros del consorcio no tenían más opción que la de cubrir la infracapitalización de ABN AMRO Z.
(256)
ABN AMRO N actuó simplemente como intermediario en una estructura destinada a proporcionar el capital necesario a ABN AMRO Z, que carece de actividades operativas.
(257)
La Comisión no ha encontrado pruebas de ayuda indirecta a ABN AMRO N. Las aclaraciones facilitadas por el Estado neerlandés confirmaron que todas las transacciones financieras significativas entre ABN AMRO Z y ABN AMRO N se efectuaron en condiciones de mercado o antes de la intervención pública de 3 de octubre de 2008.
(258)
Según lo mencionado en el considerando 110, el IRC continuó en vigor después de la separación de ABN AMRO II de ABN AMRO Bank para cubrir el margen prudencial de 500 millones EUR y los costes de integración de 1 200 millones EUR, mientras que el efectivo procedente de los instrumentos del TOC se inyectó a ABN AMRO Z. Por lo tanto, a partir de la fecha de separación entre ABN AMRO II y ABN AMRO Bank (es decir, el 6 de febrero de 2010) (hasta el final del IRC en octubre de 2010), el IRC constituyó ayuda estatal a ABN AMRO II, mientras que la cantidad de 1 700 millones EUR del TOC cuyos ingresos se transfirieron a ABN AMRO Z dejó de ser ayuda a ABN AMRO N/ABN AMRO II en la misma fecha. Así pues, esos cambios no modifican la cantidad de la ayuda, sino sólo los instrumentos para su concesión y la duración de la misma. Esta modificación de la forma no plantea problemas que deban tomarse en consideración en el resto de la presente Decisión.
(259)
Por lo tanto, debe concluirse que la Medida A no constituye ayuda estatal. Con arreglo al ACA, el Estado neerlandés, como sucesor de Fortis SA/NV, tenía la obligación contractual de resolver la infracapitalización de ABN AMRO Z. Por lo tanto, la medida no representa una ventaja selectiva para ABN AMRO N y no le exime de costes que debería haber soportado en condiciones normales.
(260)
Dado que el IRC no bastaba para cubrir la infracapitalización de ABN AMRO Z, el Estado neerlandés tuvo que inyectar capital adicional a través de un TOC. El razonamiento desarrollado en lo que respecta a la medida A se aplica también en el caso de la medida B1.
(261)
Por consiguiente, cabe concluir que la medida B1 no constituye ayuda estatal, ya que la financiación de la infracapitalización de ABN AMRO Z era una obligación del Estado neerlandés con arreglo al ACA y no beneficiaba de forma selectiva a ABN AMRO N.
(262)
El importe total de 1 080 millones EUR (es decir, las Medidas B2 y B3 juntas) incluye unos costes generales de separación de 480 millones EUR, 90 millones EUR de costes vinculados a la creación de un negociado del mercado monetario y un margen prudencial de 500 millones EUR. Es importante distinguir entre el margen prudencial de 500 millones EUR y los otros costes de separación de 580 millones EUR.
(263)
Por lo que respecta a los otros costes de separación, la Comisión acepta que el ACA obligaba al Estado neerlandés a proceder a dividir ABN AMRO Holding en tres partes distintas, con arreglo a las directrices del ACA. En otras palabras, los costes de separación son consecuencia de las obligaciones contractuales del Estado neerlandés como sucesor de Fortis SA/NV contempladas en el ACA. En términos netos, ABN AMRO N no tendrá una mejor posición de capital gracias a esta medida, dado que el Estado neerlandés efectuó una inyección de capital que se gastó inmediatamente en los costes de separación.
(264)
Sin embargo, este razonamiento no es aplicable al margen prudencial de 500 millones EUR dado que el Estado no estaba obligado contractualmente a proporcionarlo. Si el Estado neerlandés no hubiera suministrado esa ayuda, ABN AMRO N se habría encontrado en una situación financiera peor y se habría visto obligado, por ejemplo, a reducir sus RWA para liberar capital. Dicho de otro modo, el margen prudencial es una ventaja selectiva que mejoró la posición competitiva de ABN AMRO N, en comparación con una situación en la que la medida no se hubiera aplicado.
(265)
Por lo tanto, debe concluirse que, mientras que los costes generales de separación no constituyen ayuda estatal, el margen prudencial de 500 millones EUR (es decir, una parte de la medida B3) sí. Proporcionaba a ABN AMRO N capital adicional y constituye una ventaja selectiva.
(266)
La Comisión observa que no existía obligación contractual o económica alguna de fusionar FBN y ABN AMRO N cuando el Estado neerlandés adquirió esas empresas. Cierto es que la división de gestión de activos de ABN AMRO N estaba integrada en Fortis Bank SA/NV, pero esta división no es indispensable para los bancos puesto que muchos otros bancos obtienen sus productos de gestión de activos a partir de proveedores externos especializados. Fue el propio Estado neerlandés el que decidió el 21 de noviembre de 2008 fusionar ABN AMRO N y FBN ya que prefería esa opción a otras alternativas de reestructuración tales como una estrategia de existencia independiente de ambos bancos, la venta rápida de una o ambas empresas o la venta rápida de las principales filiales.
(267)
FBN y ABN AMRO N no podían pagar por sí mismos los costes iniciales de integración de la fusión. La Comisión observa que el Estado neerlandés ha defendido la fusión en público declarando que «los dos bancos juntos son más fuertes que por separado» (112). En efecto, la operación de fusión debía dar lugar a importantes ventajas en forma de sinergias (estimadas en 1 100 millones EUR al año antes de impuestos) y a una posición competitiva más fuerte (por ejemplo, mayores cuotas de mercado, mejor base de financiación, etc.).
(268)
Para obtener los beneficios de la fusión, FBN y ABN AMRO N tenían que incurrir en distintos costes (a saber, costes relacionados con la solución para la fusión, costes de integración). El Estado neerlandés corrió con dichos costes mediante una recapitalización (en un momento en el que solo se podía obtener capital con dificultades), mientras que ABN AMRO N y FBN obtenían todos los beneficios. Por lo tanto, esto confiere una clara ventaja a FBN y ABN AMRO N.
(269)
Según el Estado neerlandés, la fusión tiene un valor actual neto positivo (113). Sin embargo, según se ha desarrollado ya ampliamente en los considerandos 235 a 242, las Medidas B4 y B5 son la continuación de otras medidas de ayuda estatal y forman parte de un plan de reestructuración de mayor alcance, por lo que no se aplica el PIEM.
(270)
Por lo tanto, debe concluirse que las Medidas B4 y B5 constituyen ayuda estatal de 300 millones EUR y 1 200 millones EUR, respectivamente. Confieren a FBN y ABN AMRO N una ventaja selectiva al proporcionarles capital.
(271)
La Medida C proporcionaba capital a FBN, lo que le permitió cumplir los requisitos reglamentarios mínimos del supervisor financiero. Si el Estado neerlandés no hubiera convertido su capital de Nivel 2 en capital de Nivel 1, FBN habría tenido que interrumpir sus operaciones o buscar soluciones alternativas, tales como reducir sus RWA para liberar capital de Nivel 1. Gracias a la medida, FBN acabó con más capital y en una posición competitiva más fuerte que si no hubiera recibido la ayuda.
(272)
El Estado neerlandés convirtió instrumentos de deuda de Nivel 2, con un valor nominal de 1 350 millones EUR, en una cantidad equivalente de capital de Nivel 1. Esa conversión implica los mismos flujos de efectivo que una hipótesis en la que FBN hubiera recomprado a la par los instrumentos de Nivel 2 propiedad del Estado, con un posterior aumento de capital del mismo importe. Por analogía con el considerando 250, la Comisión podría aceptar que el valor de mercado de los instrumentos de deuda condonados por el Estado neerlandés fue inferior a la par. Teniendo en cuenta los descuentos de instrumentos similares de los bancos semejantes, un descuento de [135 - 405] millones EUR (o [10 - 30] %) está justificado. En otras palabras, FBN pagó indirectamente [135 - 405] millones EUR de más al Estado neerlandés al recomprar implícitamente los instrumentos a la par. El importe de la ayuda sería, por lo tanto, de [0,945 - 1,215] mil millones EUR, en lugar de 1 350 millones EUR.
(273)
La afirmación del Estado neerlandés de que la medida se ajustaba al PIEM no puede aceptarse. Según se explica en los considerandos 235 a 242, la medida es continuación de otras medidas que comportan elementos de ayuda estatal por lo que no es de aplicación el PIEM.
(274)
Por lo tanto, debe concluirse que la Medida C constituye ayuda estatal por un importe de [0,945 - 1,215] mil millones EUR, ya que proporciona a FBN una ventaja en forma de capital adicional.
(275)
Con respecto a los pagos a los otros miembros del consorcio, la Comisión ha llegado a la conclusión de que los pagos forman efectivamente parte de las obligaciones relacionadas con el ACA. Los miembros del consorcio habían previsto que durante el proceso de separación surgirían problemas inesperados y el ACA describe los procedimientos que se deben utilizar para resolverlos. La Comisión no ha encontrado pruebas de que los pagos del Estado neerlandés a los demás miembros del consorcio dieran lugar a una transferencia suplementaria de activos netos a ABN AMRO N o de cualquier otra ventaja para la empresa.
(276)
Por lo tanto, debe concluirse que la Medida D no constituye ayuda estatal puesto que era una obligación contemplada en el ACA para el Estado y no para ABN AMRO N. La medida no implicaba ninguna ventaja selectiva para ABN AMRO N.
(277)
La Comisión ha llegado a la conclusión de que las responsabilidades cruzadas están relacionadas, en gran medida, con el contexto específico de la separación de ABN AMRO N de su empresa matriz ABN AMRO Bank (actualmente RBS NV). Conforme al Derecho de sociedades de los Países Bajos, Deutsche Bank, en su condición de comprador de New HBU, sigue siendo responsable de las deudas de ABN AMRO Bank si esta no cumple sus obligaciones. Por consiguiente, Deutsche Bank quiere ser indemnizado por el riesgo que corre con ABN AMRO Bank. Si ABN AMRO N no hubiese sido separado de ABN AMRO Bank, las responsabilidades cruzadas entre New HBU y ABN AMRO Bank no hubieran existido. Por lo tanto, el Estado neerlandés proporciona una garantía sobre una responsabilidad cruzada que existe exclusivamente a causa de la separación de ABN AMRO N. El Estado neerlandés no proporciona una garantía sobre la responsabilidad cruzada entre New HBU y ABN AMRO N.
(278)
Por lo tanto, debe concluirse que se puede aceptar que la Medida E no constituye ayuda estatal puesto que la separación de ABN AMRO N de ABN AMRO Bank es una obligación del Estado neerlandés según el ACA.
6.1.4. Cuantificación de la ayuda estatal
(279)
ABN AMRO Group (o FBN y ABN AMRO N antes de la fusión) se benefició de ayuda de recapitalización, que se sitúa en una horquilla comprendida entre 4 200 millones EUR y 5 450 millones EUR. Este importe corresponde a un abanico del 2,75 % al 3,5 % si se compara con los activos ponderados en función del riesgo de ABN AMRO Group.
(280)
La Comisión observa que FBN también se benefició de un importe considerable de ayuda de liquidez, tanto en términos relativos como absolutos.
Cuadro 5
Ayuda estatales: Cuadro resumen de las ayudas de liquidez y de recapitalización
Ayuda de recapitalización
(Todas las cifras en miles de millones EUR)
Ayuda estatal mínima
Ayuda estatal máxima
RWA de la entidad combina-da FBN-ABN AMRO N
% mínimo de RWA
% máximo de RWA
Medida Z: el Estado neerlandés adquiere AA a FBN
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0 - 1,7] %
[0,6 - 2,25] %
Medida B3: costes de separación (margen prudencial)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
Medida B4: infracapitalización relacionado con la venta de HBU
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
Medida B5: costes de integración
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
Medida C: conversión de capital de Nivel 2 en clase 1
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82] %
[0,63 - 0,82 %
Total de la ayuda recapitalización
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Financiación/ayuda de liquidez
Medida Y1: línea de liquidez a corto plazo
45
Medida Y2: préstamos a largo plazo
7,9
Emisión de un nuevo instrumento de deuda garantizado en el marco del régimen de garantía neerlandés
18,8
Total de financiación/ayuda de liquidez
71,7 (o 52,9 corregido por doble contabiliza-ción) (116)
6.2. Compatibilidad de las distintas medidas de ayuda
(281)
El artículo 107, apartado 3, letra b), del Tratado faculta a la Comisión para declarar la ayuda compatible con el mercado interior si está destinada a «poner remedio a una grave perturbación en la economía de un Estado miembro». En el caso de la economía neerlandesa, el riesgo de perturbación grave se confirmó en las sucesivas aprobaciones por parte de la Comisión de las medidas adoptadas por las autoridades neerlandesas para luchar contra la crisis financiera, tales como el régimen de garantía.
(282)
A este respecto, sin embargo, es importante subrayar que el Tribunal de Primera Instancia ha insistido en que el artículo 107, apartado 3, letra b), del Tratado debe aplicarse de manera restrictiva (117), de tal modo que la perturbación económica debe afectar a todo el Estado miembro y no ser solamente de dimensión regional. La Comisión observa que ABN AMRO N y FBN son bancos neerlandeses principales con una red nacional de sucursales, situados en las primeras posiciones del mercado en una amplia gama de segmentos del mercado bancario neerlandés minorista y de las PYME. En el contexto de las diversas incertidumbres que rodean la recuperación de la crisis económica y financiera mundial, la interrupción de la actividad de esos bancos daría lugar a una grave perturbación de la economía neerlandesa y, por lo tanto, la ayuda estatal del Gobierno de los Países Bajos puede evaluarse con arreglo al artículo 107, apartado 3, letra b), del Tratado.
(283)
La Comisión presenta más detalles sobre la compatibilidad de las medidas específicas en la Comunicación bancaria, la Comunicación sobre recapitalización y la Comunicación sobre activos deteriorados, y sobre las reestructuraciones en su Comunicación de reestructuración.
(284)
Las medidas individuales deben cotejarse con las Comunicaciones pertinentes de la Comisión. El instrumento de rescate de capital no cubre los activos deteriorados y es, de hecho, un sustituto de una medida de recapitalización. Sin embargo, los principios generales subyacentes a la Comunicación sobre activos deteriorados deberían valer también para comprobar si el instrumento de rescate de capital está en consonancia con el mercado interior. Con el fin de mantener unas condiciones de competencia equitativas, la Comisión tuvo que comprobar si el IRC no se había utilizado para transferir al Estado las pérdidas previstas sobre la cartera. Además, la Medida A debía contener incentivos suficientes para la salida y, en caso de que la situación económica se deteriorara, ABN AMRO N todavía tenía que asumir algunas pérdidas mediante un tramo vertical. Las medidas de liquidez (Medidas Y1 e Y2) deben ser evaluadas en relación con la Comunicación bancaria, y las medidas de recapitalización (y más concretamente las Medidas Z, B4 y B5 así como el margen prudencial de 500 millones EUR que formaba parte de las Medidas B3 y C) deben evaluarse a la luz de la Comunicación de recapitalización.
6.2.1. Compatibilidad de las Medidas Y1 e Y2 con la Comunicación bancaria
(285)
Para cumplir con la Comunicación bancaria, las Medidas Y1 e Y2 deben estar bien enfocadas, ser proporcionales y estar diseñadas para evitar falseamientos indebidos de la competencia.
(286)
La Comisión repite la conclusión del considerando 51 de la Decisión de 8 de abril de 2009, según la cual la medida destinada a cortar todos los vínculos entre FBN y Fortis SA/NV, su matriz con problemas de liquidez, era necesaria para proteger a FBN de las entonces graves dificultades de su matriz. Por consiguiente, se puede considerar que las medidas estaban bien enfocadas para lograr el rescate de FBN.
(287)
Las medidas Y1 e Y2 deben también ser proporcionales y no falsear innecesariamente la competencia. En este contexto, la Comisión ve con buenos ojos el sistema de precios desarrollado por el Estado neerlandés, que pretendía crear unas condiciones de competencia equitativas con el régimen de garantía (véase el considerando 169). Por lo que respecta a los regímenes de garantía, la Comisión siempre ha solicitado a los Estados miembros que apliquen una prima de al menos 50 puntos básicos a las garantías de más de tres meses (y no más de 12 meses). La Comisión constató que el Estado neerlandés no siempre aplicó a los préstamos superiores a tres meses el Euribor + 50 puntos básicos. Por lo tanto, la Comisión sólo puede declarar la Medida Y1 compatible con el mercado interior a condición de que se realice un pago de regularización de 18,2 millones EUR a fin de garantizar que los préstamos con vencimiento de más de tres meses se remuneren realmente al Euribor + 50 puntos básicos. La Comisión considera positivo que todas las líneas de liquidez se reembolsaran y finalizaran en junio de 2009.
(288)
Con respecto a la Medida Y2, la Comisión observa que dado que el Estado neerlandés no cambió el tipo de interés y el vencimiento de los préstamos, FBN disfrutó de préstamos relativamente baratos, que podían falsear la competencia. Por lo tanto, la Comisión sólo puede declarar que la medida es compatible con la Comunicación bancaria si se aplica correctamente el conjunto de las condiciones establecidas más adelante en la presente Decisión y, de forma más concreta, las medidas para limitar el falseamiento de la competencia.
6.2.2. Compatibilidad de las medidas Z, B3( concretamente, 500 millones EUR), B4, B5 y C con la Comunicación de recapitalización
(289)
La Comisión ha llegado a la conclusión de que las medidas en cuestión se ejecutaron con objeto de solucionar una necesidad real y constituían el mínimo necesario para restablecer plenamente la viabilidad de las empresas afectadas.
(290)
En relación con la remuneración, la Comisión observó que el Estado ya era el titular del 100 % de las acciones ordinarias de FBN (e indirectamente del 100 % de ABN AMRO N). Todas estas medidas eran indispensables para preservar el valor de dicha participación.
(291)
ABN AMRO Group realizará un ROE de aproximadamente […] % en 2013, lo que indica que gracias a todas las intervenciones del Estado se ha creado una entidad viable y rentable.
(292)
Todas las valoraciones disponibles de ABN AMRO Group son muy superiores a la suma de la ayuda de las Medidas Z, B3, B4, B5 y C (es decir, entre 4 200 millones EUR y 5 450 millones EUR). Así pues, el Estado recibirá una remuneración adecuada por la ayuda concedida a ABN AMRO N y FBN (118).
(293)
En vista de lo anterior, la Comisión ha llegado a la conclusión de que las medidas Z, B3, B4, B5 y C son compatibles con la Comunicación de recapitalización siempre que se apliquen correctamente las condiciones que se exponen más adelante en la presente Decisión.
6.2.3. Compatibilidad del instrumento de rescate de capital con los principios establecidos en la Comunicación sobre activos deteriorados
(294)
La Comisión reconoce que el instrumento de rescate de capital establecido por el Estado neerlandés difiere de las medidas tradicionales aplicadas a los activos deteriorados evaluadas en otros asuntos. Mientras que las otras medidas sobre activos deteriorados trataban de aliviar a los bancos de los activos deteriorados, la cartera protegida por el IRC es una cartera tradicional hipotecaria neerlandesa cuyo rendimiento ni ABN AMRO N ni los expertos externos esperaban que se deteriorase en una medida significativa.
(295)
La Comisión observa que una recapitalización tradicional de ABN AMRO N no era conveniente para el Estado neerlandés, ya que no era una entidad jurídica separada en el momento pertinente y el Estado neerlandés no habría estado en una posición de delimitar su aportación de capital, lo que podría haber tenido consecuencias negativas, en particular en situaciones de crisis. Además, los instrumentos privados de rescate de capital no eran viables, habida cuenta de la importancia de la transacción y de la complejidad que entrañaba la separación de ABN AMRO Bank NV, matriz de ABN AMRO N, y ABN AMRO Z.
(296)
Teniendo en cuenta este contexto particular, la Comisión puede aceptar que el IRC es una alternativa a un aumento tradicional de capital en lugar de una protección contra los activos tóxicos y, por tanto, es una medida necesaria y bien enfocada para resolver el problema específico de capital de ABN AMRO Z.
(297)
A pesar de que la medida es principalmente un sustitutivo de una recapitalización, la medida debe ser coherente con otros regímenes de rescate de capital, con el fin de proteger el mercado interior, tal como se explica en el considerando 284.
(298)
La Comisión ha llegado a la conclusión de que el Estado neerlandés ha proporcionado pruebas suficientes que muestran que la valoración era tal que ABN AMRO N o su sucesor legal correrán con las pérdidas previstas. Los datos de mercado (en particular los informes de calificación crediticia), los datos históricos y los datos recientes de ABN AMRO N muestran que el tramo de primera pérdida anual de 20 puntos básicos debería bastar para cubrir las pérdidas previstas.
(299)
La remuneración que paga ABN AMRO N no es inferior a la exigida en la Comunicación sobre activos deteriorados y en la Comunicación de recapitalización. La remuneración implica que ABN AMRO N pagará el 10 % sobre el capital rescatado por la transacción como consecuencia de la reducción de los RWA. Este tipo es superior a los tipos mínimos establecidos en el punto (27) de la Comunicación de recapitalización. Dada la remuneración relativamente elevada, puede considerarse que el tramo vertical del 5 % y los mecanismos de reembolso se ajustan a lo establecido en el punto (24) y la nota a pie de página 15 de la Comunicación sobre activos deteriorados.
(300)
La Medida A también contiene suficientes incentivos para la salida. Las opciones de compra descritas en el considerando 107 indican que es fácil que ABN AMRO N (o ahora ABN AMRO Group) ponga fin a la medida. Además, la fijación de precios es tal que la medida resulta más cara conforme pasa el tiempo. Las condiciones contractuales implicaban que la fijación de precios no se ajustaría cuando ABN AMRO Group empezara a calcular sus requisitos de capital con arreglo a Basilea II. Esa falta de ajuste reducirá el efecto de rescate de capital de la medida mientras que la tasa de garantía no bajará. Además, el tramo de primera pérdida se calcula como porcentaje del valor de la cartera inicial, de modo que el tramo de primera pérdida como porcentaje de la cartera pendiente (es decir, la cartera inicial corregida, entre otras cosas, para tener en cuenta los reembolsos) aumentará gradualmente con el tiempo.
(301)
Teniendo en cuenta las características del IRC y el plan de reestructuración de diciembre de 2009 y la actualización del plan de reestructuración de noviembre de 2010, descritos en la sección 2.3 de la presente Decisión, la Comisión considera que la Medida A es compatible con los principios generales de la Comunicación sobre activos deteriorados y con los principios del mercado interior, tal como se explica en el considerando 284.
(302)
El hecho de que ABN AMRO Group pusiera fin al IRC poco después de aplicar los requisitos de Basilea II confirma a posteriori el análisis realizado en los considerandos 294 a 301.
6.3. Evaluación de la ayuda y del plan de reestructuración de diciembre de 2009 y del plan de reestructuración actualizado de noviembre de 2010 con arreglo a la Comunicación de reestructuración
(303)
Dado el importe y el alcance de la ayuda descritos en los apartados anteriores y, en particular, el hecho de que la ayuda de recapitalización supera el 2 % de los RWA, la Comisión considera que es necesaria una reestructuración a fondo, en consonancia con el punto 4 de la Comunicación de reestructuración.
6.3.1. Viabilidad
(304)
Un plan de reestructuración debe demostrar que la estrategia del banco se basa en un concepto coherente y que el banco ha restablecido la viabilidad a largo plazo sin contar con ayuda estatal.
(305)
Como ya se concluyó en la Decisión de 5 de febrero de 2010, los modelos empresariales de FBN y ABN AMRO N no se basaron en la asunción de un riesgo excesivo y en prácticas de préstamo insostenibles. Sin embargo, las dos entidades quedaron vulnerables y mal equipadas en algunos ámbitos fundamentales como consecuencia de la separación de sus respectivos grupos matrices. Después del desmantelamiento de su empresa matriz, ABN AMRO N tenía escaso acceso a las empresas de mayor tamaño, ya no tenía una red internacional y carecía de una serie de capacidades de productos y TI. FBN también se vio muy afectado por la separación de su matriz y su financiación se basó en gran medida en los mercados mayoristas. El plan de reestructuración de ABN AMRO Group de diciembre de 2009 (y también el plan de reestructuración actualizado de noviembre de 2010) muestra que la integración de ABN AMRO N y FBN reducía sustancialmente los puntos débiles de cada una de las entidades por separado. La combinación de FBN y ABN AMRO N contribuyó a disipar algunas de estas preocupaciones. El gran arraigo de ABN AMRO N en la banca minorista y privada suponía una riqueza de depósitos que creaba un mejor perfil de financiación para el grupo integrado, FBN resolvía una parte del problema de la red internacional de ABN AMRO N y los dos grupos juntos estaban en mejores condiciones para resolver, por ejemplo, los problemas relacionados con las TI (es decir, no tenían que reconstruir cada uno por separado una plataforma de TI y otras herramientas de apoyo).
(306)
Las proyecciones financieras indican que al final del período de reestructuración la entidad combinada debería poder cubrir sus costes y lograr un rendimiento adecuado sobre los fondos propios de aproximadamente un […] %. Incluso en una hipótesis de estrés, la empresa seguirá obteniendo beneficios, mientras que sus coeficientes de adecuación de capital se mantendrán por encima de los umbrales mínimos legales. De este modo, la reserva de capital de la empresa parece suficientemente alta, tras las intervenciones reiteradas del Estado, para capear las futuras circunstancias adversas sin tener que recurrir al Estado de nuevo.
(307)
Tal y como muestran las cifras de la segunda mitad de 2008 y la primera mitad de 2009, es de vital importancia obtener unos ingresos netos por intereses suficientemente elevados para crear una empresa plenamente viable. Por lo tanto, el plan de reestructuración de diciembre de 2009 y la actualización del plan de reestructuración de noviembre de 2010 sólo pueden declararse compatibles con los requisitos sobre viabilidad de la Comunicación de reestructuración, a condición de que ABN AMRO Group se esfuerce por conseguir los ingresos netos por intereses actualizados establecidos en el plan de reestructuración de noviembre de 2010. ABN AMRO Group deberá informar sobre su progreso periódicamente a la Comisión, al menos una vez por trimestre. Si ABN AMRO Group observa divergencias en relación con las previsiones, debe proceder inmediatamente a tomar medidas correctivas.
(308)
Un plan de reestructuración debe contener previsiones con el desglose necesario y la reestructuración también exige la retirada de las actividades que previsiblemente vayan a seguir generando pérdidas estructurales a medio plazo (119). En el considerando 120 de la Decisión de la Comisión de 5 de febrero de 2010, la Comisión dudaba de que se hubieran abordado adecuadamente los problemas de viabilidad de la división Prime Fund Solutions, que había comunicado importantes pérdidas relacionadas con el fraude Madoff en 2008. Este problema se ha resuelto mediante la venta de PFS a Crédit Suisse (véase también el considerando 74). Las previsiones detalladas para las divisiones muestran que, tanto en una hipótesis de base como en una de estrés, todas las divisiones contribuyen positivamente a los resultados. Por tanto, la Comisión puede concluir que no hay otras divisiones con problemas estructurales de rentabilidad y que, a la vista de esta conclusión, no se necesitan nuevas cesiones para mejorar la viabilidad de la empresa.
6.3.2. Reparto de cargas/mínimo necesario
(309)
Un plan de reestructuración debe indicar claramente que la ayuda se ha limitado al mínimo necesario. Los costes asociados a la reestructuración no solo deben correr a cargo del Estado sino también, en mayor medida, por cuenta de aquéllos que invirtieron en el banco. En otras palabras, el banco y sus accionistas deben contribuir con sus propios recursos a la reestructuración en la mayor medida posible. Las ayudas de reestructuración deben limitarse a cubrir los costes necesarios para el restablecimiento de la viabilidad. En consecuencia, no se debe dotar a la empresa de recursos públicos que puedan ser utilizados para financiar actividades que falseen el mercado y no estén vinculadas con el proceso de reestructuración como, por ejemplo, adquisiciones (120).
(310)
La Comunicación de reestructuración recuerda que la prohibición de realizar adquisiciones es necesaria para mantener la limitación de la ayuda al mínimo necesario. El punto 23) de la Comunicación de reestructuración menciona explícitamente que «no se dotará a una empresa de recursos públicos que puedan ser utilizados para financiar actividades que distorsionen el mercado y no estén vinculadas al proceso de reestructuración. Por ejemplo, no pueden financiarse adquisiciones y acciones de otras empresas o nuevas inversiones con ayuda estatal salvo que sea esencial para restablecer la viabilidad de una empresa».
(311)
La Comunicación de reestructuración también vincula la prohibición de adquisición a los falseamientos de la competencia. En los puntos 39) y 40), la Comunicación explica que «la ayuda estatal no debe ser utilizada en detrimento de competidores que no disfruten de ayudas públicas similares», y que «los bancos no deberán utilizar la ayuda estatal para la adquisición de empresas competidoras. Esta condición deberá aplicarse como mínimo durante tres años y podrá mantenerse hasta el final del período de reestructuración en función del ámbito, la magnitud y la duración de la ayuda».
(312)
En consonancia con el punto 40) de la Comunicación de reestructuración, la ayuda sólo puede declararse compatible a condición de que ABN AMRO Group aplique estrictamente una prohibición de adquisición durante los tres años siguientes a la fecha de la presente Decisión (121). La prohibición de adquisición debe prorrogarse si el Estado neerlandés continúa poseyendo más del 50 % de ABN AMRO Group tres años después. Sin embargo, la prohibición de adquisición no debería extenderse más allá de cinco años. Si bien una parte de la ayuda ya ha sido reembolsada, algunas medidas (en particular las Medidas Z y C) no pueden ser rescatadas por el banco, debido a la forma en que se han concedido (es decir, no consisten en un instrumento de deuda híbrido). El final de la titularidad estatal es un sustituto utilizado para estimar cuando finaliza la ventaja derivada de la ayuda.
(313)
La Comisión observa que el plan de reestructuración de diciembre de 2009 (completado el 23 de marzo de 2010 con unas previsiones financieras para la hipótesis más pesimista) indicaba que ABN AMRO Group se ha convertido en una entidad viable que debe lograr una rentabilidad digna sobre los recursos propios e incluso se espera que obtenga beneficios dignos en condiciones económicas peores. La actualización del plan de reestructuración de noviembre de 2010 confirmaba este análisis. El retorno a la viabilidad no depende de las adquisiciones. Por lo tanto, una prohibición de adquisición no es óbice para el restablecimiento de la viabilidad.
(314)
La Comisión considera que, de conformidad con el punto 26) de la Comunicación de reestructuración, una prohibición (del pago) de cupones sobre instrumentos híbridos y una prohibición de recompra de instrumentos híbridos son inevitables (122). En un contexto de reestructuración, las medidas que reducen el importe total de los fondos propios no son compatibles con el objetivo de repartir las cargas y con el requisito del mínimo necesario.
(315)
Como se indica en el punto 26) de la Comunicación de reestructuración, los bancos «no deberán utilizar la ayuda estatal para remunerar fondos propios (capital ordinario y deuda subordinada) cuando sus actividades no generen suficientes beneficios». Una evaluación detallada del plan de reestructuración de ABN AMRO Group de diciembre de 2009 (y de la actualización del plan de reestructuración de noviembre de 2010) permite a la Comisión concluir que en un plazo de dos años aproximadamente, ABN AMRO Group deberá haber recuperado su viabilidad, tal como indica un ROE aceptable de aproximadamente un […] % en 2012 y 2013, respectivamente. En este contexto, una prohibición del pago de cupones sobre instrumentos híbridos y de recompra de instrumentos híbridos durante dos años (123) parece ofrecer un reparto de cargas adecuado con los accionistas de la empresa (124). Por tanto, la ayuda sólo puede considerarse compatible a condición de que se establezca durante dos años una prohibición de pago de cupones de instrumentos híbridos y de recompra de instrumentos híbridos tal como se describe con detalle en el artículo 8 de la parte dispositiva de la presente Decisión. Dicha prohibición debería aplicarse también a los titulares de acciones preferentes de FBNH para eliminar las dudas expresadas por la Comisión en el considerando 130 de la Decisión de la Comisión de 5 de febrero de 2010.
(316)
En otros casos, también son necesarias medidas de reparto de cargas para garantizar que los bancos rescatados asumen la responsabilidad adecuada de las consecuencias de su comportamiento pasado, a fin de crear los incentivos adecuados para el comportamiento futuro de ellos o de otros. Este factor es menos importante en este caso puesto que los problemas de la empresa estaban relacionados en gran medida con la antigua matriz Fortis SA/NV (véase la sección 6.3.3 «Medidas para limitar el falseamiento de competencia»). Por consiguiente, también puede aceptarse, desde una perspectiva de reparto de cargas, que no existen importantes cesiones además de las de PFS e Intertrust que representaban conjuntamente el […] % del total de ingresos de explotación y el […] % de los RWA.
6.3.3. Medidas para limitar el falseamiento de competencia
(317)
Con respecto a las medidas necesarias para limitar el falseamiento de la competencia, el presente asunto presenta algunas características atípicas.
(318)
El punto 28) de la Comunicación de reestructuración menciona el tipo de falseamiento de la competencia que puede producirse cuando la ayuda estatal se proporciona para apoyar la estabilidad financiera en tiempos de crisis sistémica: «Cuando los bancos compiten en función de los méritos de sus productos y servicios, aquellos que acumulan un riesgo excesivo o dependen de modelos empresariales insostenibles, acaban perdiendo cuota de mercado y hasta es posible que salgan del mercado mientras que sus competidores más eficientes expanden o entran en los mercados afectados. La ayuda estatal prolonga falseamientos pasados de la competencia creados por una asunción excesiva de riesgos y por modelos empresariales insostenibles al apoyar artificialmente el poder de mercado de los beneficiarios. De esta manera, la ayuda puede crear un riesgo moral para los beneficiarios, a la vez que debilita los incentivos de los no beneficiarios para competir, invertir e innovar».
(319)
Tal y como se explica en la Decisión de 3 de diciembre de 2008, las dificultades de Fortis SA/NV y Fortis Bank SA/NV eran fruto de un riesgo excesivo: i) Fortis Bank SA/NV había invertido una gran cantidad de dinero en crédito estructurado, y ii) Fortis SA/NV había decidido comprar ABN AMRO N por un precio muy elevado. Para autorizar las ayudas destinadas a dichos bancos, la Comisión exige una considerable reducción de la presencia en el mercado del beneficiario. A este respecto, la Comisión observa que Fortis SA/NV se ha dividido en cuatro: los activos de seguros belgas e internacionales siguen siendo parte del Fortis SA/NV cotizado (que, tras el desplome de Fortis SA/NV fue rebautizado Ageas); Fortis Bank SA/NV y BGL han sido adquiridos por BNP Paribas; el Estado neerlandés adquirió FBN (incluido ABN AMRO N); y el Estado neerlandés adquirió también las actividades neerlandesas de seguros (125). En otras palabras, Fortis SA/NV se dividió en entidades de menor envergadura y Fortis Bank SA/NV se dividió en dos partes (126).
(320)
La Comisión observa que las medidas en favor de FBN y ABN AMRO N evaluadas en la presente Decisión tienen características específicas que difieren de otros asuntos de reestructuración que ha tenido que examinar durante la crisis actual, incluidos los de Fortis Bank SA/NV y Fortis SA/NV. En el presente caso, la necesidad de ayuda estatal de FBN y ABN AMRO N no se debe principalmente a decisiones de gestión erróneas. Esa necesidad no se deriva, por ejemplo, de la acumulación de riesgos excesivos en sus inversiones o en su política de concesión de préstamos, o de que hubieran emprendido una política de precios insostenible. La dificultad de Fortis SA/NV y Fortis Bank SA/NV tampoco es fruto de préstamos arriesgados o de sus políticas de precios en las actividades de banca minorista, privada o comercial que, al contrario, eran rentables. Por consiguiente, la Comisión considera que la ayuda a FBN y ABN AMRO N es significativamente menos distorsionadora que la ayuda autorizada en favor de las entidades financieras que habían acumulado riesgos excesivos. Por consiguiente, la Comisión considera que no son necesarias nuevas cesiones.
(321)
Sin embargo, debe garantizarse que FBN y ABN AMRO N no utilicen la ayuda estatal para crecer a expensas de los competidores, por ejemplo mediante la aplicación de una política de precios insostenible o adquiriendo otras entidades financieras. Si esto sucediera, la ayuda «debilitaría los incentivos de los no beneficiarios para competir, invertir e innovar» y podría ir en detrimento de «los incentivos para las actividades transfronterizas» desalentando la entrada en el mercado neerlandés.
(322)
Por consiguiente, la ayuda estatal sólo puede ser declarada compatible si hay suficientes medidas para garantizar que no se utiliza en detrimento de los competidores, algunos de los cuales no recibieron ayudas públicas similares. Debe existir una igualdad de condiciones entre los bancos que recibieron ayudas públicas y los que no. También debe evitarse que la ayuda estatal debilite los incentivos de los no beneficiarios para competir, invertir e innovar y que se creen barreras de entrada que puedan socavar la actividad transfronteriza.
(323)
La Comunicación de reestructuración establece que la naturaleza y la forma de estos límites se establecerán en función del importe de la ayuda y de las condiciones y circunstancias en las que fue concedida, así como de las características del mercado o mercados en que vaya a operar el banco beneficiario. El importe de la ayuda se ha descrito en la sección 6.1.3 «Cuantificación de la ayuda». Las condiciones y circunstancias específicas en las que fue concedida se han examinado al comienzo de la presente sección. Según se menciona en el punto 32) de la Comunicación de reestructuración, el tamaño y la importancia relativa del banco en su mercado o mercados también cuentan. Si la presencia del banco reestructurado en el mercado se ha limitado, es menos probable que se necesiten medidas adicionales. Por lo tanto, las condiciones necesarias para declarar compatible la ayuda se refieren principalmente a la banca minorista y privada puesto que la empresa ya ha reducido considerablemente su presencia en la banca comercial mediante la cesión de New HBU.
(324)
La ayuda puede declararse compatible con la Comunicación de reestructuración a condición de que ABN AMRO Group aplique las medidas descritas en los considerandos 325 a 329.
(325)
En la banca minorista y privada, la ayuda puede declararse compatible con la condición de que ABN AMRO Group no sea líder de precios para los productos normalizados de ahorro y crédito hipotecario. En consonancia con el punto 44) de la Comunicación de reestructuración, ABN AMRO Group no deberá ofrecer condiciones de precio que no puedan ser igualadas por los competidores que no reciben ayudas.
(326)
Dado que la prohibición del liderazgo en materia de precios podría ser menos eficaz en segmentos con muchos productos no normalizados, tales como la banca privada en los Países Bajos, respecto del cual se presentó una queja específica, se precisa una condición adicional, en consonancia con el apartado 44) de la Comunicación de reestructuración, para declarar compatible la ayuda. ABN AMRO Group debe aspirar a alcanzar los ingresos netos por intereses que se presentaron a la Comisión el 8 de noviembre de 2010. Por lo tanto, ABN AMRO Group debe tomar medidas apropiadas en cuanto se observe que no se van a alcanzar sus previsiones, especialmente cuando ello se deba a los bajos márgenes de interés.
(327)
Puesto que una prohibición de liderazgo en materia de precios es difícil de aplicar y controlar en la banca privada, es necesario aplicar otras soluciones apropiadas que garanticen la competencia efectiva, tales como medidas que propicien la entrada, como se describe en el punto 44) de la Comunicación de reestructuración. A este respecto, una condición necesaria para declarar compatible la ayuda es que ABN AMRO Group aplique una medida que facilite el cambio de banco. Concretamente, ABN AMRO Group debe cubrir su propios costes administrativos y de transferencia y de transacción para sus clientes de banca privada en los Países bajos, que son consecuencia directa de la finalización de la relación de banca privada y de la transferencia de carteras (127). Esa medida debe aplicarse durante un período de dos meses consecutivos, empezando lo antes posible y a más tardar en el plazo de un año a partir de la fecha de la Decisión. En cuanto se inicie el período de dos meses, el Banco informará de un modo inequívoco a todos sus clientes de banca privada de la posibilidad que se les ofrece. ABN AMRO Group debe también proporcionar pruebas a la Comisión de que las transferencias de clientes se efectúan siguiendo el procedimiento normal y que no ha habido retrasos en el procedimiento de transferencia de clientes.
(328)
La correcta aplicación de las medidas para limitar los falseamientos indebidos de la competencia y más concretamente de las medidas específicas para la banca minorista y privada, también bastará para resolver los problemas planteados por el denunciante. Al investigar estos problemas, los servicios de la Comisión constataron que ABN AMRO ha estado fijando temporalmente los precios de algunos productos por debajo de la rentabilidad, pero que esa política de precios tuvo lugar en un contexto de escasez de liquidez en el que todos los bancos competían agresivamente por el ahorro y de forma simultánea al lanzamiento de MoneYou (decidido antes del hundimiento de Fortis SA/NV).
(329)
El punto 44) de la Comunicación de reestructuración recuerda también que los bancos no deben aducir el apoyo estatal como una ventaja competitiva al comercializar sus productos financieros. Por lo tanto, una condición para declarar compatible la ayuda es que ABN AMRO Group no utilice la ayuda estatal en sus campañas de comercialización y comunicación a los inversores durante un período de tres años. Estas prohibiciones se ampliarán a un período de cinco años mientras el Estado neerlandés posea una participación de al menos el 50 % en ABN AMRO Group.
(330)
Desde la perspectiva de los falseamientos indebidos de la competencia, la Comisión considera de forma positiva las cesiones de PFS e Intertrust. La cesión de PFS reduce el atractivo de la empresa para los clientes institucionales, mientras que Intertrust prestaba, entre otros, servicios que podrían reforzar la división de banca privada. En consecuencia, gracias a su venta será más fácil que los competidores mejoren su posición competitiva frente a la de ABN AMRO Mees Pierson. La Comisión considera también que el hecho de que se haya reembolsado parte de la ayuda contribuye a limitar los falseamientos de la competencia. La Comisión considera también de forma favorable la política de dividendos descrita en el considerando 75.
6.3.4. Conclusión
(331)
Por lo tanto, si se aplican correctamente todas las condiciones descritas en los puntos 6.2 y 6.3, el plan de reestructuración de diciembre de 2009 actualizado por el plan de reestructuración de noviembre de 2010 proporciona pruebas suficientes de que se ha restablecido la viabilidad a largo plazo de ABN AMRO Group. Dichos planes prevén un reparto de cargas suficiente y contienen las medidas apropiadas para limitar los falseamientos indebidos de la competencia. Por consiguiente, la Comisión puede declarar de forma condicional que el plan de reestructuración de diciembre de 2009 actualizado por el plan de reestructuración de noviembre de 2010 se ajusta a lo establecido en la Comunicación de reestructuración.
7. CONCLUSIÓN
La Comisión considera que los Países Bajos han ejecutado ilegalmente la ayuda estatal contemplada en el punto 6.1.3, «Cuantificación de la ayuda estatal», infringiendo el artículo 108, apartado 3, del Tratado. Sin embargo, esa ayuda puede considerarse compatible si se aplican las condiciones establecidas en los puntos 6.2 y 6.3 y descritas con más detalle en la parte dispositiva de la presente Decisión.
La Comisión observa que el Estado neerlandés ha aceptado excepcionalmente recibir el texto de la presente Decisión solo en lengua inglesa.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
La ayuda estatal concedida por los Países Bajos a ABN AMRO Group es compatible con el mercado interior, siempre que se cumplan las condiciones establecidas en los artículos 3 a 9.
La ayuda estatal consistió en:
-
ayuda de recapitalización por un valor de entre 4 200 millones EUR y 5 450 millones EUR en favor de FBN y ABN AMRO N, respectivamente, y
-
ayuda de liquidez de 71 700 millones EUR.
Artículo 2
A efectos de la presente Decisión, se entenderá por:
a)
«ABN AMRO Group», ABN AMRO Group y sus filiales al 100 %, directas o indirectas, incluidas las entidades en las que ABN AMRO Group tiene el control exclusivo en el sentido del Reglamento (CE) no 139/2004 del Consejo, de 20 de enero de 2004, sobre el control de las concentraciones entre empresas («el Reglamento CE de concentraciones») (128).
b)
«Ocupar el primer lugar», ofrecer el precio más atractivo.
c)
«Clientes minoristas», todos los clientes particulares (en contraposición con las empresas clientes ).
d)
«Productos normalizados de ahorro minorista y de depósito», todos los productos normalizados minoristas y de depósito que cubran en cualquier momento al menos el 85 % del volumen de los productos de ABN AMRO Group en el mercado del ahorro minorista y los depósitos.
e)
«Productos hipotecarios normalizados», todos los productos normalizados minoristas y de depósito que cubran en cualquier momento al menos el 85 % del volumen de los productos de ABN AMRO Group en el mercado hipotecario.
f)
«banca privada en los Países Bajos», todos los clientes de BU Private Banking salvo los que forman parte de Private Banking International (129).
Artículo 3
1. Salvo autorización previa de la Comisión, ABN AMRO Group no ocupará el primer lugar en los productos normalizados de ahorro minorista y de depósito para clientes minoristas entre las […] entidades financieras que tienen la mayor cuota de mercado en términos de volumen en el mercado neerlandés del ahorro minorista en ninguno de los siguientes segmentos:
-
cuentas de ahorro;
-
depósitos a plazo fijo de 1 año;
-
depósitos a plazo fijo de 2 años;
-
depósitos a plazo fijo de 3 años;
-
depósitos a plazo fijo de 4 años; y
-
depósitos a plazo fijo de 5 años.
No obstante lo dispuesto en el párrafo primero, en el caso de que tres entidades financieras ocupen conjuntamente el primer lugar entre las […] entidades financieras que tienen la mayor cuota de mercado en un segmento del mercado neerlandés del ahorro minorista y los depósitos, ABN AMRO Group podrá igualar los tipos de estas tres entidades financieras para los productos normalizados del segmento correspondiente.
2. Salvo autorización previa de la Comisión, ABN AMRO Group no ocupará el primer lugar con respecto a ningún tipo normalizado de hipoteca entre las […] entidades financieras que tienen la mayor cuota de mercado en el mercado minorista neerlandés de las hipotecas.
No obstante lo dispuesto en el párrafo primero, en el caso de que tres entidades financieras ocupen conjuntamente el primer lugar entre las […] entidades financieras que tienen la mayor cuota de mercado en el mercado minorista neerlandés de las hipotecas, ABN AMRO Group podrá igualar los tipos de estas tres entidades financieras para el correspondiente tipo normalizado de hipoteca.
3. Para garantizar el cumplimiento de los apartados 1 y 2, ABN AMRO Group supervisará de forma permanente, y al menos cada semana, las condiciones ofrecidas por las otras […] entidades financieras que tienen la mayor cuota de mercado en términos de volumen en los respectivos mercados del ahorro de los Países Bajos, en la medida en que dichas condiciones sean de dominio público. Si las cifras de cualquiera de esas otras […] entidades financieras no son de dominio público se sustituirán por las cifras de las siguientes instituciones financieras mayores según la clasificación por cuota de mercado.
En cuanto ABN AMRO Group detecte que ofrece para cualquiera de sus productos un precio más favorable que el permitido con arreglo a los apartados 1 y 2 del presente artículo, deberá comunicarlo inmediatamente a la Comisión. Procederá inmediatamente a ajustar los precios de los productos y aplicará el ajuste de precios tan pronto como sea posible.
Por lo que respecta a los productos de ahorro minorista y de depósito, ABN AMRO Group aplicará el ajuste a más tardar diez días laborables después de la fecha en la que se constató la variación de la condición. No obstante, si la modificación afecta a productos cuyo precio sólo se puede modificar al final del mes y haya menos de diez días laborables entre el momento en el que se haya constatado la variación y ese final, ABN AMRO Group deberá aplicar el ajuste en la primera ocasión a partir del final del mes siguiente.
Con respecto a las hipotecas, ABN AMRO Group ajustará sus precios en un plazo de diez días laborables a partir de la fecha en la que se constató la variación de la condición y el ajuste se aplicará a más tardar quince días hábiles después de la fecha en que se haya advertido la citada variación.
4. Las condiciones establecidas en los apartados 1 y 2 se aplicarán durante tres años a partir de la fecha de la presente Decisión. ABN AMRO Group presentará a la Comisión un informe de cumplimiento de esta condición con periodicidad trimestral y, a más tardar, en las dos semanas siguientes a la publicación de los resultados financieros trimestrales de ABN AMRO Group.
Artículo 4
1. ABN AMRO Group hará todo cuanto pueda para cumplir las previsiones (incluidos los ingresos netos por intereses) presentadas a la Comisión en el plan de reestructuración en diciembre de 2009, actualizado mediante el plan de reestructuración de noviembre de 2010. Las previsiones de noviembre de 2010 se refieren al nivel consolidado de ABN AMRO Group.
ABN AMRO Group presentará trimestralmente a la Comisión un informe que contenga un desglose de las previsiones y las cifras reales (incluyendo los ingresos netos por intereses) para cada uno de los cuatro segmentos definidos en el plan de reestructuración de diciembre de 2009 y en el plan de reestructuración de noviembre de 2010: a saber, banca minorista, banca privada en los Países Bajos, banca privada internacional y banca comercial y de inversión.
ABN AMRO Group podrá presentar a la Comisión una solicitud motivada para revisar sus previsiones (incluidos los ingresos netos por intereses) para tener en cuenta los acontecimientos externos.
2. ABN AMRO Group proporcionará un desglose de las previsiones de ingresos netos por intereses en volúmenes y márgenes a nivel consolidado y al de la banca privada.
ABN AMRO Group presentará a la Comisión, con periodicidad trimestral y, a más tardar, dos semanas después de la publicación de sus resultados financieros trimestrales, un informe que establezca si los ingresos netos por intereses conseguidos a nivel consolidado se ajustan a las previsiones a que se refiere el apartado 1. Dicho informe contendrá también una comparación de los márgenes previstos y los reales a nivel consolidado y al de la banca privada.
Si los ingresos netos por intereses conseguidos a nivel consolidado no se ajustan a dichas previsiones, ABN AMRO Group presentará en dicho informe las medidas adoptadas para lograr estas previsiones.
3. Las obligaciones establecidas en los apartados 1 y 2 se aplicarán durante tres años a partir de la fecha de la presente Decisión.
Artículo 5
1. ABN AMRO Group no podrá adquirir el control de más del [0 - 7] % de ninguna empresa.
2. No obstante lo dispuesto en el apartado 1, ABN AMRO Group podrá realizar adquisiciones si el precio de compra bruto total acumulado (con exclusión de la asunción o transferencia de deuda relacionada con esas adquisiciones) pagado por ABN AMRO Group por todas esas adquisiciones durante un período de tres años a partir de la fecha de la presente Decisión es inferior a [0-600] millones EUR.
La prohibición establecida en el apartado 1 no se aplicará a las adquisiciones de capital inversión realizadas por ABN AMRO Group si se ajustan a su plan de negocio y al presupuesto previsto para su división «Capital Inversión» presentado a la Comisión el 5 de octubre de 2010.
La prohibición establecida en el apartado 1 tampoco se aplicará a […] participaciones en capital social adquiridas por la división de ABN AMRO Group «Energía, materias primas y transporte» en apoyo de su actividad normal de financiación si se ajustan al plan de negocio de ABN AMRO Group y al presupuesto previsto para esa división presentado a la Comisión el 10 de enero de 2010.
ABN AMRO Group presentará a la Comisión un informe con una periodicidad trimestral y, a más tardar, en el plazo de dos semanas después de la publicación de sus resultados financieros trimestrales. El informe enumerará las adquisiciones realizadas por las divisiones «Capital Inversión» y «Energía, materias primas y transporte». El informe proporcionará asimismo información detallada sobre las otras adquisiciones que ABN AMRO Group está autorizado a hacer con arreglo al párrafo primero.
3. La prohibición establecida en el apartado 1 se aplicará, como mínimo, durante tres años a partir de la fecha de la presente Decisión o hasta la fecha en que la participación accionarial de los Países Bajos en ABN AMRO Group caiga por debajo del 50 %, si esta fecha es posterior. Dicha prohibición dejará de aplicarse a más tardar cinco años a partir de la fecha de la presente Decisión.
En caso de que la prohibición establecida en el apartado 1 se aplique durante más de tres años a partir de la fecha de la presente Decisión, el precio de compra bruto total acumulado aplicable en virtud del apartado 2, párrafo 1, se incrementará en [0 - 200] millones EUR por año.
Artículo 6
ABN AMRO Group no hará publicidad de que es de propiedad estatal ni hará referencia alguna a cualquier ayuda estatal recibida en sus comunicaciones con los clientes y o inversores existentes o posibles durante un período mínimo de tres años a partir de la fecha de la presente Decisión, o hasta la fecha en que la participación accionarial de los Países Bajos en ABN AMRO Group caiga por debajo del 50 %, si esta fecha es posterior. Esta prohibición dejará de aplicarse a más tardar a los cinco años de la fecha de la presente Decisión.
Sin perjuicio de esta prohibición, ABN AMRO Group podrá mencionar que es de propiedad estatal y cualquier otro apoyo recibido del Estado siempre que lo exijan las disposiciones legales o reglamentarias aplicables.
Artículo 7
1. ABN AMRO Group ofrecerá a los clientes de banca privada en los Países Bajos la opción de poner fin a sus relaciones de banca privada con ABN AMRO Group y de transferir sus carteras de inversión a otros bancos. Esa oferta será válida durante un período de dos meses consecutivos («el período de referencia»).
El período de referencia se iniciará tan pronto como sea posible después de la fecha de la presente Decisión, concediendo (en caso necesario) un período de tiempo razonable para la preparación, y, a más tardar, en el plazo de un año a partir de la fecha de la presente Decisión. ABN AMRO Group someterá a la aprobación de la Comisión la fecha de inicio del período de referencia al menos cuatro semanas antes del comienzo previsto para el período de referencia.
2. El primer día del período de referencia, a más tardar, ABN AMRO Group facilitará de un modo inequívoco a todos sus clientes de Private Banking NL las condiciones de la oferta descrita en el apartado 1. La información que debe enviar ABN AMRO Group a sus clientes se facilitará previamente a la Comisión al menos cuatro semanas antes del envío de la información a sus clientes.
3. ABN AMRO Group deberá facilitar la terminación de las relaciones de banca privada cuando lo soliciten los clientes, utilizando los procedimientos ordinarios al menor coste posible. Si el cliente decide trasladar su posición y/o sus (correspondientes) derechos sobre títulos y si ello es posible desde la perspectiva del banco receptor del traslado, ABN AMRO deberá facilitar dicho traslado. Se deberá informar a los clientes de la posibilidad de trasladar posiciones en lugar de liquidarlas y de los costes de ambas opciones.
ABN AMRO Group cubrirá sus propios costes de administración, traslado y transacción que sean consecuencia directa de la finalización de la relación de banca privada y de la transferencia de carteras (130).
ABN AMRO Group no estará obligado a cubrir las demás consecuencias financieras para el cliente.
Artículo 8
ABN AMRO Group no pagará ningún cupón de instrumentos de capital básico de Nivel 1, de capital de Nivel 1 y de capital de Nivel 2 (incluidos los instrumentos híbridos de capital y acciones preferentes) emitidos antes de la fecha de la presente Decisión ni ejercerá ningún derecho de opción de recompra en relación con tales instrumentos de capital hasta el 10 de marzo de 2013 inclusive, a menos que exista una obligación jurídica de hacerlo.
ABN AMRO Group podrá emitir nuevos instrumentos de capital a partir de la fecha de la presente Decisión o pagar cupones sobre esos nuevos instrumentos de capital, salvo que estas emisiones o pagos den lugar a una obligación de pago de cupones sobre sus propios instrumentos de capital existentes.
No obstante lo dispuesto en el primer párrafo, ABN AMRO Group podrá recomprar instrumentos de FCC (a saber, 87,5 millones EUR, el 6,25 % de acciones preferentes no acumulativas, perpetuas, sin derecho a voto, de Nivel A, serie I, emitidas por Fortis Capital Company Ltd).
Hasta el 10 de marzo de 2013 inclusive, ABN AMRO Group solo pagará un dividendo sobre sus acciones ordinarias si dicho dividendo es superior a 100 millones EUR (131).
Artículo 9
El 30 de junio de 2011 a más tardar, ABN AMRO Group pagará a los Países Bajos un tipo de interés ajustado por los préstamos identificados en el correo electrónico de la Comisión al Estado neerlandés de fecha de 24 de junio de 2010. Los importes ajustados con intereses ascienden a 18 152 722 EUR.
Artículo 10
En el plazo de dos meses a partir de la notificación de la presente Decisión, los Países Bajos deberán informar a la Comisión de las medidas que hayan adoptado para dar cumplimiento a lo establecido en la presente Decisión.
Artículo 11
El destinatario de la presente Decisión es el Reino de los Países Bajos.
Hecho en Bruselas, el 5 de abril de 2011.