ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 13. července 2011
o poplatcích ve prospěch organizace InterDev
(oznámeno pod číslem C(2011) 4923)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(2012/131/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
poté, co v souladu s čl. 108 odst. 2 prvním pododstavcem Smlouvy o fungování Evropské unie vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek a vzhledem k těmto připomínkám,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Poté, co obdržela informace týkající se předmětného opatření, se Komise dopisem ze dne 2. října 2001 obrátila na francouzské orgány s dotazy ohledně tohoto opatření. Stálé zastoupení Francouzské republiky při Evropské unii odpovědělo Komisi dopisem ze dne 9. listopadu 2001.
(2)
Jelikož toto opatření začalo být uskutečňováno bez předchozího schválení Komise, bylo zaevidováno v registru neoznámených podpor pod číslem NN 39/03.
(3)
Komise zahájila řízení ohledně předmětné podpory podle čl. 108 odst. 2 SFEU dopisem č. K(2003) 2057 v konečném znění ze dne 9. července 2003.
(4)
Rozhodnutí o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (2). Komise vyzvala ostatní členské státy a zúčastněné třetí strany k podání připomínek k dotčeným podporám. Komise neobdržela žádné připomínky třetích stran. Francouzské orgány zaslaly své komentáře dopisy ze dne 8. a 10. října 2003, 13. září a 29. listopadu 2005.
(5)
Dne 25. února 2011 byla Francii zaslána žádost o doplňující informace a dne 29. března 2011 proběhlo jednání.
(6)
Francouzské orgány odpověděly dopisem ze dne 24. května 2011.
II. POPIS DOTČENÉ PODPORY
1. POPLATKY VE PROSPĚCH ORGANIZACE INTERBEV
1.1 MEZIODVĚTVOVÉ ORGANIZACE (INTERPROFESSIONS - „IPO“) A SYSTÉM DOBROVOLNÝCH POPLATKŮ ZMĚNĚNÝCH NA POVINNÉ
(7)
Meziodvětvové organizace („IPO“) jsou seskupení, v jejichž rámci jsou sdruženy podle odvětví různé nejreprezentativnější profesní skupiny zemědělské produkce a případně zpracování, uvádění do oběhu a distribuce, která byla uznána příslušným správním orgánem jako meziodvětvová organizace. Jejich existenci, úkoly a fungování regulují články L.631-1 a následující zemědělského zákoníku. Aby podobné seskupení bylo uznáno, musí příslušné orgány ověřit, zda jsou splněna různá kritéria, a to zejména že jeho stanovy jsou v souladu s právními předpisy (článek L.632-1 zemědělského zákoníku) a že organizace, jež tvoří dotčenou IPO, jsou reprezentativní.
(8)
IPO mají za cíl vyvíjet činnost v zájmu všech článků daného odvětví a za tímto účelem mohou uzavírat dohody. Tyto dohody a výběr dobrovolných poplatků za účelem financování činnosti stanovené v těchto dohodách se potom mohou stát na základě meziministerské vyhlášky povinnými („být rozšířeny na“) pro všechny subjekty daného odvětví bez ohledu na to, zda jsou či ne členy určité profesní organizace, jež je členem IPO, pokud jsou v souladu s cíli uvedenými na seznamu stanoveném právním předpisem. Tyto dohody jsou hlavně zaměřeny na lepší znalost trhu, lepší vztahy mezi subjekty z oboru, lepší kvalitu a propagaci produktů. Zemědělský zákoník povoluje rozšíření dohod, pouze pokud tyto dohody mají za cíl „společný zájem“ založený na opatřeních „v souladu s obecným zájmem a slučitelných s pravidly společné zemědělské politiky“ (viz článek L.632-3 zemědělského zákoníku).
(9)
Způsoby výběru a rozdělení dobrovolných poplatků, které se stanou povinnými, jsou stanoveny jednotlivě každou dohodou IPO.
1.2 ÚLOHA STÁTU
(10)
Ačkoliv jsou IPO soukromoprávními právnickými osobami a jejich financování je zajišťováno příspěvky dotčeného odvětví, fungování systému povinných dobrovolných poplatků vyžaduje zásah státu, a to zejména následujícími způsoby:
a)
před každou žádostí o rozšíření musí být IPO předem uznána orgány veřejné moci a musí se podřídit cílům vnitrostátní a společné zemědělské politiky (viz body odůvodnění 7 a 8);
b)
po svém uznání mohou IPO požádat stát, aby meziministerskou vyhláškou o rozšíření učinil jejich dohody povinné. Každý hospodářský subjekt v oblasti dané produkce se tak stane osobou povinnou k povinnému dobrovolnému poplatku placenému reprezentativní IPO (viz bod odůvodnění 8);
c)
podle článku L.632-8-1 zemědělského zákoníku se příslušným orgánům zasílají zprávy o činnosti každé IPO a výsledky provádění každé rozšířené dohody.
2. CÍL PODPORY
(11)
Cílem předmětné podpory je podporovat činnosti v oblasti výzkumu, vývoje, technické pomoci a propagace (reklamy) ve prospěch odvětví chovatelství.
2.1 POPLATKY ZAVEDENÉ ORGANIZACÍ INTERBEV
(12)
Toto rozhodnutí se týká dvou druhů meziodvětvových poplatků, které orgány veřejné moci učinily povinnými. Na jedné straně se jedná o poplatek z hovězího a skopového masa a vnitřností určených k lidské spotřebě a z živých kusů hovězího dobytka a ovcí odesílaných do zemí EU nebo vyvážených („poplatek z masa“) a na druhé straně o poplatek ve prospěch Fonds National de l’Élevage (Národní chovatelský fond) („poplatek FNE“).
(13)
Meziodvětvové dohody, kterými se zavádějí poplatky ve prospěch organizace Interbev a které jsou předmětem tohoto rozhodnutí, jsou následující:
Poplatky z masa
Poplatky ve prospěch Fond National de l’Elevage - FNE (Národní chovatelský fond)
Dohody IPO
Vyhláška o rozšíření
Dohoda IPO
Vyhláška o rozšíření
25.7.1995
18.12.1995
15.6.1994
18.12.1995
12.6.2001
19.9.2001
19.4.2001
(14)
Národní meziodvětvové sdružení dobytka a masa (Association nationale Interprofessionnelle du Bétail et des Viandes - Interbev) je francouzská meziodvětvová organizace pro odvětví dobytka a masa. Byla založena dne 9. října 1979 z podnětu reprezentativních organizací oboru dobytka a masa odvětví skotu, ovcí a koní a je uznána na základě vyhlášky ze dne 18. listopadu 1980 (3). Jejím úkolem je hájit a zhodnocovat společné zájmy chovatelů a obchodních, řemeslných a průmyslových činností oboru. Interbev byla uznána v roce 1980 za meziodvětvovou organizaci odvětví dobytka a masa. Tvoří ji třináct vnitrostátních profesních organizací zastupujících různé obory hospodářského odvětví dobytka a masa: chovatele, obchodníky s živými kusy, jatka, velkoobchodníky, průmyslové subjekty, distributory.
(15)
Její hlavní dva úkoly spočívají ve vypracování meziodvětvových dohod a ve společné komunikaci. K tomu se dále připojují výzkumné programy v odvětví masa. Meziodvětvové dohody podepsané v rámci organizace stanoví pravidla, jimiž se řídí činnost oboru. Tyto dohody mohou být předloženy orgánům veřejné moci v rámci řízení o rozšíření. Po vyhlášení rozšíření společnou vyhláškou ministerstva zemědělství a ministerstva hospodářství se opatření stanovená meziodvětvovou dohodou stávají povinnými pro všechny subjekty oboru.
2.2 POPLATEK Z MASA
(16)
Meziodvětvovou dohodou ze dne 25. července 1995, jež byla předmětem rozšíření na základě vyhlášky ze dne 18. prosince 1995 (4), zavedla organizace Interbev poplatek z masa a vnitřností určených k lidské spotřeby a pocházejících z hovězího dobytka a ovcí a ze živých kusů hovězího dobytka a ovcí odesílaných do zemí EU nebo vyvážených.
(17)
Poplatek se týkal tří kategorií masa a/nebo zvířat a byl stanoven následovně:
a)
poplatek z masa a vnitřností určených k lidské spotřebě u zvířat poražených ve Francii: stanoven na 0,084 francouzských franků („FRF“) (5) za kilogram jatečně upraveného těla a hrazený právnickou nebo fyzickou osobou, jež byla majitelem nebo spolumajitelem zvířete v okamžiku jeho porážky;
b)
poplatek z masa dopraveného nebo dovezeného za účelem jeho spotřeby ve Francii: stanoven na 0,042 FRF/kg a hrazený právnickou nebo fyzickou osobou, jež byla prvním majitelem nebo spolumajitelem masa na vnitrostátním území;
c)
poplatek z živých kusů hovězího dobytka nebo ovcí odesílaných do jiné země EU nebo vyvážených: stanoven na 7 FRF/kus a hrazený právnickou nebo fyzickou osobou, jež byla posledním majitelem nebo spolumajitelem zvířat na vnitrostátním území.
(18)
Meziodvětvová dohoda ze dne 25. července 1995 byla nahrazena jinou meziodvětvovou dohodou ze dne 12. června 2001, jež byla rozšířena vyhláškou ze dne 19. září 2001 (6). Článek 1 vyhlášky stanoví, že se dohoda rozšiřuje na období, jež končí tři roky po dni zveřejnění uvedené vyhlášky, což znamená dne 30. září 2004.
(19)
Meziodvětvová dohoda ze dne 12. června 2001 stanovila pokračování předchozího stavu, pokud jde o dotčené kategorie masa a/nebo zvířat, a to se zvýšením poplatku: 0,1574 FRF (0,024 EUR) u masa a vnitřností určených k lidské spotřebě ze zvířat poražených ve Francii, 0,0656 FRF (0,010 EUR) u masa dopraveného nebo dovezeného za účelem jeho spotřeby ve Francii a 11,15 FRF (1,7 EUR) u živých kusů hovězího dobytka nebo ovcí odesílaných do jiné země EU nebo vyvážených.
(20)
Dohoda ze dne 12. června 2001 zavedla také možnost částečného vrácení poplatku z masa v okamžiku jeho odeslání do jiné země EU nebo jeho vyvezení do třetích zemí. Výše vracení byla 0,0656 FRF/kg (0,010 EUR).
(21)
Rozšíření, k nimž došlo v roce 1995 a 2001, vyloučila ze systému poplatek z masa dopraveného nebo dovezeného za účelem jeho spotřeby ve Francii. Tyto produkty tak nepodléhají povinnému poplatku z masa.
2.3 POPLATEK FNE
(22)
Meziodvětvovou dohodou ze dne 15. června 1994, jež byla rozšířena vyhláškou ze dne 18. prosince 1995 (7) a vyhláškou ze dne 19. září 2001 (8), zavedla organizace Interbev poplatek ve prospěch Fonds national de l’élevage (Národního chovatelského fondu). Poslední vyhláška stanoví, že se dohoda rozšiřuje na období, jež končí tři roky po dni zveřejnění uvedené vyhlášky, což znamená dne 30. září 2004.
(23)
Tento profesní fond, který spravuje Confédération Nationale de l’Élevage (Národní konfederace chovatelství - CNE), byl vytvořen, aby plnil následující dva hlavní cíle: na jedné straně podněcoval k restrukturalizaci organizací služeb a přispíval k jejich přizpůsobení budoucím potřebám chovatelů, kteří jsou stále méně početní a čelí politikám Společenství v oblasti zvládání výroby, a na druhé straně přispíval k udržitelnosti společných prostředků v oblasti genetického vývoje a aplikovaného výzkumu, které budou v budoucnu představovat klíčový faktor konkurenceschopnosti chovatelství.
(24)
Poplatek určený na financování tohoto fondu se vybírá od právnických nebo fyzických osob, které jsou majiteli nebo spolumajiteli hovězího dobytka nebo ovcí poražených ve Francii. Podle posledních údajů sdělených francouzskými orgány byl tento poplatek stanoven na 0,02 FRF (0,003 EUR) za kilo čistého poraženého masa (nebo 7 FRF za kus u dospělých kusů hovězího dobytka, 2,40 FRF za kus u telat a 0,36 FRF za kus u ovcí, což činí 1,05, 0,36 a 0,054 EUR).
(25)
Podle francouzských orgánů byly příjmy z tohoto poplatku použity na genetická vylepšování, systém genetických informací, biotechnologii a hospodářské studie.
2.4 ČINNOSTI FINANCOVANÉ Z TĚCHTO POPLATKŮ
(26)
Příjmy organizace Interbev pocházející z poplatků z masa byly použity na tři druhy činností, a to zejména:
a)
komunikaci a propagaci ve prospěch odvětví;
b)
technickou pomoc;
c)
výzkum a pokusy.
(27)
Pokud jde o komunikaci a propagaci, jedná se zejména o financování kampaní na různá témata ve spojení s kvalitními masnými výrobky nebo obecnějších kampaní v televizi a rozhlase ve prospěch hovězího masa, jakož i opatření v oblasti vztahů s veřejností. Financují se také propagační opatření na vnějších trzích, jakož i účast na profesních a propagačních veletrzích.
(28)
Činnosti v oblasti technické pomoci jsou spojeny zejména s osvědčováním a kvalifikací chovů, a to hlavně s cílem odstranit překážky, jimž čelí subjekty zapojené do těchto postupů. Interbev vypracovává také kolektivní specifikace pro jednotlivé obory a podílí se na šíření a zavádění kodexu osvědčených postupů v chovatelství a osvědčených pracovních postupů při produkci masa a podílí se konečně na vyjasňování transakcí po celém řetězci.
(29)
Činnosti v oblasti výzkumu a pokusů odpovídají činnostem, jež jsou nejvíce přizpůsobeny potřebám odvětví v tom smyslu, že se zabývají zejména bezpečností potravin, řízením kvality a dobrými životními podmínkami zvířat.
(30)
Prostředky organizace Interbev pocházející z poplatků FNE se používají na následující činnosti:
a)
společné činnosti v oblasti genetického vylepšování;
b)
informatizovaný systém správy informačních systémů chovů;
c)
práce v oblasti aplikovaného výzkumu;
d)
hospodářské studie;
e)
různé činnosti.
3. DOBA TRVÁNÍ DOTČENÉHO OPATŘENÍ
(31)
Toto rozhodnutí se týká období od roku 1996 do roku 2004, kdy skončila platnost poslední meziodvětvové dohody, jež je předmětem tohoto řízení.
4. PŘÍJEMCI
(32)
Příjemci dotčeného opatření podpory jsou chovatelé hovězího dobytka a ovcí.
(33)
Hlavními konečnými adresáty dotčeného opatření podpory jsou producenti, zpracovatelé a distributoři zemědělských produktů. Počítá se s tím, že některé činnosti mohou vykonávat pro tyto subjekty soukromé podniky.
(34)
Toto rozhodnutí nepředjímá stanovisko Komise, pokud jde o slučitelnost výběrového řízení poskytovatelů služeb pověřených prováděním činností organizace Interbev s pravidly zadávání veřejných zakázek.
5. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ (9)
(35)
Pokud jde nejprve o povahu poplatků v tomto konkrétním případě, Komise zaznamenala, že francouzská vláda je v rámci postupu rozšíření meziodvětvových dohod učinila povinnými. Rozšíření dohod proběhlo přijetím vyhlášky zveřejněné v Úředním věstníku Francouzské republiky. Z toho plyne, že bylo zapotřebí aktu orgánu veřejné moci, aby byly tyto poplatky plně účinné. Na základě této skutečnosti Komise ve fázi zahájení vyšetřovacího řízení soudila, že se v tomto konkrétním případě jedná o parafiskální zdanění, tzn. o veřejné prostředky, a že tyto podpory jsou protiprávní, protože nebyly oznámeny.
(36)
Podle bodu 194 pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 (10) (dále jen „zemědělské pokyny“) musí být každá protiprávní podpora posuzována podle pravidel a pokynů platných v okamžiku jejího poskytnutí. Zemědělské pokyny platí od 1. ledna 2007. Předchozí pokyny, to znamená pokyny Společenství týkající se státních podpor v odvětví zemědělství (2000-2006), platily od 1. ledna 2000 (11). Každou podporu poskytnutou po tomto dnu je proto nutno posuzovat podle pokynů z roku 2000. A naopak každou podporu poskytnutou před tímto dnem je nutno posuzovat podle ustanovení a postupů platných před 1. lednem 2000. Dotčené podpory byly poskytovány od roku 1996.
(37)
Jelikož se jedná o státní podpory financované pomocí parafiskálního poplatku, Komise musela přezkoumat jak opatření financovaná podporami, tak financování samotných podpor.
5.1 PODPORY
5.1.1 Propagační činnosti
(38)
Komise připomněla, že slučitelnost podpor poskytnutých před 1. lednem 2002 je nutno ověřovat podle rámce pro státní podpory v oblasti propagace zemědělských produktů a některých produktů neuvedených v příloze II Smlouvy o založení EHS (12) a že slučitelnost podpor poskytnutých po tomto dnu je nutno ověřovat podle pokynů Společenství ke státním podporám v oblasti propagace produktů uvedených v příloze i Smlouvy o ES a některých produktů neuvedených v příloze I (13). Oba dokumenty v podstatě sdílejí stejné zásady a stanoví zejména negativní a pozitivní kritéria, jež je nutno dodržet. Pokud jde o strop podpor, musí být tyto činnosti financovány odvětvím v minimální výši 50 % nákladů. V tomto konkrétním případě byla opatření plně financována parafiskálními poplatky, a finanční úsilí subjektů z oboru tak dosahuje této úrovně. Ve fázi zahájení vyšetřovacího řízení tak Komise soudila, že platné podmínky byly splněny.
5.1.2 Činnosti v oblasti technické pomoci
(39)
Komise připomněla, že slučitelnost podpor poskytnutých před 1. lednem 2000 je nutno ověřovat podle postupů Komise vycházejících z návrhu vhodných opatření týkajících se podpor poskytnutých státem v odvětví chovatelství a produktů chovatelství (14) a že slučitelnost podpor poskytnutých po tomto dnu je nutno ověřovat podle zemědělských pokynů. Postupy Komise použitelné před rokem 2000 a zemědělské pokyny v podstatě sdílejí stejné zásady. Pro tento typ podpor jsou tak povoleny podpory poskytnuté ve výši 100 % způsobilých nákladů. Podpory kromě toho musí být přístupné všem subjektům z oboru, které by případně mohly projevit zájem. Ve fázi zahájení vyšetřovacího řízení tak Komise soudila, že platné podmínky byly splněny.
5.1.3 Činnosti v oblasti výzkumu a pokusů
(40)
Komise připomněla, že slučitelnost těchto podpor je nutno ověřovat podle rámce Společenství pro poskytování státních podpor na výzkum a vývoj (15) a sdělení Komise týkající se změny tohoto rámce (16). S vnitřním trhem je tak slučitelná míra podpory, jež může dosáhnout výše 100 %, pokud jsou splněny následující čtyři podmínky: podpora představuje pro odvětví obecný zájem; informace je uveřejněna v příslušném tisku; výsledky prací jsou poskytnuty na rovném základě jak z hlediska nákladů, tak z hlediska času; podpora splňuje mezinárodní obchodní kritéria odsouhlasená EU. Ve fázi zahájení vyšetřovacího řízení tak Komise soudila, že platné podmínky byly splněny.
5.1.4 Činnosti financované z poplatku FNE
(41)
Komise si kladla otázky o přesné povaze činností financovaných z poplatku FNE, jejichž předmětem bylo podněcovat k restrukturalizaci organizací služeb a přispívat k jejich přizpůsobení budoucím potřebám chovatelů a k udržitelnosti společných prostředků v oblasti genetického vývoje a aplikovaného výzkumu. Podle francouzských orgánů byly příjmy z tohoto poplatku údajně použity na genetická vylepšování, systém genetických informací, biotechnologii a hospodářské studie. Tyto dílčí informace byly nedostatečné k tomu, aby Komisi umožnily konstatovat slučitelnost těchto činností s případně použitelnými ustanoveními Společenství. Ve fázi zahájení vyšetřovacího řízení tak Komise nebyla schopna dospět k závěru, že činnosti financované z poplatku FNE byly slučitelné se Smlouvou o ES (17).
5.2 FINANCOVÁNÍ PODPOR
5.2.1 Poplatek z masa
(42)
Od 1. ledna 1996 podléhají tomuto poplatku mimo jiné živé kusy hovězího dobytka a ovcí odesílané do jiných členských států a také produkty z hovězího a skopového masa odesílané do jiných členských států, ačkoliv pro tyto produkty bylo v roce 2001 zavedeno částečné vracení tohoto poplatku. Podle rozsudku Soudního dvora Evropské unie (dále jen „Soudní dvůr“) (18) je nutno určitou daň považovat za porušení zákazu diskriminace stanoveného v článku 110 SFEU, pokud výhody z přidělení příjmu ze zdanění využívají obzvláště ty ze zdaněných vnitrostátních produktů, které jsou zpracovávány nebo uváděny do oběhu na vnitrostátním trhu, a tyto výhody částečně vyrovnávají náklady, jež jsou s nimi spojeny, a tak znevýhodňují vyvážené vnitrostátní produkty.
(43)
Ve fázi vyšetřovacího řízení se Komise domnívala, že příjmy z poplatku z produktů a živých zvířat odesílaných do jiných členských států, jenž byly určeny na financování činností prováděných organizací Interbev v oblasti propagace, technické pomoci, výzkumu a pokusů, mohou představovat financování podpory neslučitelné s vnitřním trhem z hlediska Smlouvy, a to zejména jejího článku 107, a že tak státní podpory financované tímto způsobem nebyly zřejmě slučitelné s uvedenou Smlouvou. Poplatek totiž mohl znevýhodňovat produkci těchto zvířat za účelem jejich vývozu do jiných členských států, protože přidělení prostředků mohlo svou povahou zvýhodňovat vnitrostátní produkci uváděnou do oběhu ve Francii na úkor vyvážené vnitrostátní produkce a protože výše poplatku nezohledňovala různou míru zisku dosahovanou u vnitrostátních produktů podle toho, zda jsou uváděny do oběhu ve Francii nebo mimo ni.
5.2.2 Poplatek FNE
(44)
Na základě informací dostupných v okamžiku zahájení vyšetřovacího řízení neměla Komise ve fázi vyšetřovacího řízení k dispozici prvky, které by ukazovaly na to, že tomuto poplatku podléhala dovážená zvířata nebo zvířata odesílaná do jiných členských států.
6. SLUČITELNOST POVINNÝCH DOBROVOLNÝCH POPLATKŮ SE SYSTÉMEM SPOLEČNÉ ORGANIZACE TRHŮ
(45)
Pokud jde o otázku slučitelnosti povinných dobrovolných poplatků se systémem společné organizace trhů (dále jen „SOT“) v souvislosti s rozsudkem ze dne 22. května 2003 ve věci Freskot (19), Komise se domnívala, že v tomto konkrétním případě povinné dobrovolné příspěvky zřejmě nezasahují přímo nebo nepřímo do cen dotčených konečných produktů, protože vybírání poplatků nemá vliv na cenu produktů, které jsou určovány volným trhem. Zatížení uzenářských výrobků a chovaných zvířat je tak zrušeno výhodou představovanou financovanými činnostmi. Je proto možno soudit, že účinky výběru poplatků na ceny jsou omezené nebo neexistují.
III. KOMENTÁŘE FRANCIE
(46)
Dopisy ze dne 8. a 10. října 2003 předložily francouzské orgány své připomínky k rozhodnutí Komise o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU ohledně dotčeného opatření podpory.
(47)
Dopisy ze dne 13. září a 29. listopadu 2005 předložily francouzské orgány další připomínky jako odpověď na žádosti o dodatečně informace, jež jim zaslala Komise.
(48)
Po žádosti o dodatečné informace zaslané Komisí dne 25. února 2011 a jednání, jež proběhlo dne 29. března 2011, francouzské orgány předložily další připomínky dopisem ze dne 24. května 2011.
(49)
Francouzské orgány berou na vědomí, že se Komise domnívá, že lze prostředky pocházející z takovýchto meziodvětvových poplatků, které se staly povinnými, přirovnat k parafiskálním poplatkům, které by mohly vést k narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu. Francouzské orgány berou také na vědomí, že opatření měla být oznámena. Poté podávají následující sdělení:
1. ROZSAH PŘEZKUMU KOMISE PODLE FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
(50)
Pokud jde o poplatky vybírané podle meziodvětvových dohod ze dne 15. června 1994 ve prospěch fondu chovatelství a ze dne 18. prosince 1995 ve prospěch organizace Interbev, francouzské orgány měly za to, že Komise zahájila jejich přezkum dopisy ze dne 16. ledna 1995 (podpora NN 34/95) a ze dne 18. března 1996 a uzavřela jej dopisem (SG (96) D/6396) ze dne 15. července 1996, přičemž dospěla k závěru, že „předmětná opatření spadají výlučně do oblasti působnosti nařízení (EHS) č. 2328/91 a musí být předmětem přezkumu podle tohoto nařízení. Čl. 35 odst. 2 tohoto nařízení přitom vylučuje použití článků 92 a 93 Smlouvy“.
(51)
Jako odpověď Komisi, která zdůraznila, že se v té době nevyjádřila k ostatním činnostem prováděným organizací Interbev (protože věc NN 34/95 se týkala pouze investic do restrukturace chovu skotu bez tržní produkce mléka), francouzské orgány tvrdily, že se k tomu vyjádřily v odpovědi na dopis Komise ze dne 18. března 1996 těmito slovy: „národní fond chovatelství je skutečně určen k tomu, aby vylepšoval výběr v chovatelství a podporoval výzkum, a to zejména v oblasti genetiky. […]“ (dopis ze dne 13. září 2005).
(52)
Francouzské orgány se domnívají, že Komise byla plně informována o existenci činností v oblasti komunikace, propagace, výzkumu a pokusů financovaných organizací Interbev a že v rámci této věci mohla zaslat francouzským orgánům žádosti o dodatečné informace. Jelikož Komise na toto sdělení nereagovala, francouzské orgány dospěly k závěru, že sdělené informace Komisi uspokojují.
(53)
V pozdější odpovědi Komisi, která připomněla zaslání žádosti o dodatečné informace (30. května 1996) následkem výše uvedeného dopisu, francouzské orgány na jedné straně tvrdily, že nikdy žádosti o dodatečné informace neobdržely, a na druhé straně, že se domnívaly, že nečinnost Komise mezi 30. květnem 1996 a 2. říjnem 2001 představovala nevyslovený souhlas se slučitelností činností, o nichž věděla.
(54)
Francouzské orgány navíc tvrdí, že Komise byla informována o činnostech v oblasti komunikace prováděných organizací Interbev v rámci věci C-18/95, která se týkala opatření ve prospěch odvětví chovu ovcí.
(55)
Jelikož Komise od té doby nepokračovala v přezkumu těchto dohod, francouzské orgány se domnívají, že oprávněně usoudily, že Komise nemá námitky proti jejich provádění.
(56)
Za těchto podmínek se francouzské orgány domnívaly, že toto řízení se týká pouze meziodvětvové dohody ze dne 12. června 2001.
(57)
Dopisem ze dne 24. května 2011 a během jednání, jež se konalo dne 29. března 2011, francouzské orgány nakonec Komisi předaly údaje za celé dotčené období.
2. DŮVODY OPRAVŇUJÍCÍ PODLE FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ NEOZNÁMENÍ PODPORY
(58)
Pokud jde o činnosti prováděné díky příjmům z poplatků vybíraných na základě nových meziodvětvových dohod z 12. června 2001 ve prospěch organizace Interbev a FNE, francouzským orgánům se nejevilo jako nutné je oznamovat, protože jsou financovány výlučně ze soukromých prostředků vybíraných v dotčeném odvětví.
3. ČINNOSTI PROVÁDĚNÉ ORGANIZACÍ INTERBEV
(59)
Pokud jde o činnosti prováděné organizací Interbev, francouzské orgány berou na vědomí, že je Komise po analýze informací, které jí byly předány dopisem ze dne 9. listopadu 2001, považuje za slučitelné s pokyny Společenství týkajícími se státních podpor v odvětví zemědělství (2000-2006) a s pokyny Společenství týkajícími se státní podpory na propagaci zemědělských produktů a některých produktů neuvedených v příloze I. Potvrzují, že během období dotčeného tímto rozhodnutím, Interbev financovala tyto činnosti v oblasti propagace, technické pomoci, výzkumu a pokusů za stejných podmínek jako činnosti dříve popsané v dopisu ze dne 9. listopadu 2001.
4. ČINNOSTI V OBLASTI VÝZKUMU A TECHNICKÉ POMOCI PROVÁDĚNÉ PROSTŘEDNICTVÍM FNE
(60)
Pokud jde o FNE, francouzské orgány poskytly v odpovědi na rozhodnutí o zahájení řízení (dne 8. a 10. října 2003) následující vysvětlení.
(61)
U činností prováděných díky prostředkům FNE se jedná o činnosti v oblasti technické pomoci a aplikovaného výzkumu. Francouzské orgány potvrdily, že tyto činnosti byly koncipovány při dodržení bodů 14 a 17 pokynů Společenství týkajících se státních podpor v oblasti zemědělství (2000-2006).
(62)
Nejprve je upřesněno, že prostředky shromážděné FNE sloužily k následujícím činnostem:
a)
společné činnosti v oblasti genetického vylepšování;
b)
informatizovanému systému správy informačních systémů chovů;
c)
pracím v oblasti aplikovaného výzkumu;
d)
hospodářským studiím;
e)
různým činnostem.
4.1 OBLAST GENETIKY
(63)
V oblasti genetiky se účast FNE přísně omezuje na provázení některých společných činností prováděných v rámci vnitrostátního opatření na genetické vylepšování (Dispositif National d’Amélioration Génétique) a definovaných Národní komisí pro genetické vylepšování (Commission Nationale d’Amélioration Génétique - CNAG), jež sdružuje zástupce státu, oboru, výzkumu a školství.
(64)
Financování poskytovaná FNE jsou hlavně věnována na provázení činností oboru genetiky Institutu chovatelství, jehož úkolem je zejména: podpora organizacím v terénu, které přispívají ke genetickému pokroku u přežvýkavců; vypracování, údržba a vývoj specifikací, kterými se stanoví postupy v terénu; kontrola postupů zhodnocení a evidování údajů nutných pro genetické posouzení reprodukčních zvířat ve společných informačních systémech; přizpůsobení postupů indexace ve spolupráci s ústavem INRA; zavedení postupů výměny informací na mezinárodní úrovni a šíření úředních rejstříků ve Francii.
4.2 OBNOVA A ROZVOJ INFORMAČNÍCH SYSTÉMŮ V ODVĚTVÍ CHOVATELSTVÍ
(65)
V rámci své činnosti v oblasti obnovy a rozvoje informačních systémů v odvětví chovatelství se FNE podílí na obnově systému genetických informací (système d’information génétique - SIG). Tato obnova byla zahájena v roce 1995 a prosadila se při modernizaci společného informačního systému zavedeného před více než 20 lety a jeho sjednocení za účelem účinnější správy genetických údajů a zároveň umožnila zahrnutí nových funkcí nutných pro indexaci a snížení nákladů.
(66)
FNE se mimo to podílel na studii právní, technické a hospodářské proveditelnosti projektu profesionálního informačního systému v odvětví chovatelství (SPIE), jehož cílem je zajistit odvětvové a meziodvětvové zhodnocení úředních identifikačních údajů a dalších údajů, které lze zajistit.
4.3 ZÁSAHY V OBLASTI APLIKOVANÉHO VÝZKUMU
(67)
FNE podporuje několik programů aplikovaného výzkumu a má v úmyslu pokračovat ve své účasti na studiích věnovaných otázkám, jež pro odvětví chovatelství představují předmět obecného zájmu, jako je např. podpora programu aplikovaného výzkumu a přenosu biotechnologií reprodukce (přenos embryí, zjišťování pohlaví, oplodnění in vitro, klonování). Tyto práce se týkají nových postupů vycházejících z embryologie, které jsou mimořádně zajímavé z hlediska budoucího používání molekulárních indikátorů a výběru pomocí indikátorů. Program vedl ke konkrétním výsledkům, a to značnému zlepšení úspěšnosti klasického přenosu embryí, vypracování a optimalizaci francouzské metody zjišťování pohlaví u embryí, vypracování metody punkcí vaječných buněk v růstové fázi a zlepšení techniky oplodnění in vitro.
(68)
FNE se také podílel na pilotním výzkumném programu v oblasti homologní rekombinace. Tento projekt, který vedl ústav INRA, se týkal kontrolované modifikace genomu zvířat za použití metody transgeneze a byl zaměřen na zavedení transgenu na určité místo v DNA. Toto cílené zavedení genu má umožnit nahrazení jednoho genu druhým bez použití geneticky modifikovaných organizmů.
(69)
FNE se vedle toho podílel na programu IDEA, pokud jde o identifikaci skotu a ovcí. Přispěl rovněž na financování vnitrostátních programů vybraných v rámci programu Společenství IDEA věnovaného zlepšení spolehlivosti identifikace zvířat za použití nových postupů při využití elektroniky.
4.4 PRÁCE V OBLASTI HOSPODÁŘSKÝCH STUDIÍ
(70)
FNE se podílel na financování hospodářských studií, které potřebovaly chovatelské organizace, aby mohly zejména reagovat na otázky vyvolané jednotlivými reformami SZP, rozšířením Evropy, krizemi posledních let a vývojem na mezinárodním poli.
(71)
Všechny tyto studie byly vypracovány pod vedením tzv. „Hospodářské skupiny pro dobytek“ („Groupe Économique du Bétail“ - GEB) řízené Chovatelským ústavem (Institut de l’Élevage), který zaručuje propojení různých prací požadovaných oborem a jejich komplementaritu s jinými stávajícími studiemi.
(72)
Prováděné práce mají za konkrétní výsledek monitorování hospodářské situace v odvětvích mléka a masa ve Francii a v Evropě, vypracování měsíčních hospodářských podkladů, v nichž jsou do hloubky analyzovány aspekty hospodářství v oblasti živočišné produkce ve Francii, v Evropě a ve světě, a specificky zaměřené činnosti jako monitorování cen, výrobních nákladů a jednání na úrovni Společenství a Mezinárodní obchodní organizace.
(73)
Hospodářské monitorovací středisko vytvořené v rámci GEB shromažďuje konkrétní znalosti o fungování podniků, jimiž disponuje chovatelská síť, a zajišťuje součinnost mezi přístupy na mikroúrovni a makroúrovni.
4.5 RŮZNÉ ČINNOSTI
(74)
FNE jednorázově podporuje zahájení nových stmelujících programů určených ke snadnějšímu přizpůsobení chovatelství novým vývojům v sociální a hospodářské oblasti, jako je zavedení kodexu správných chovatelských postupů, který se prosazuje jako nejvýznamnější společný postup tohoto typu v Evropě, a zahájení projektu komunikace o povolání chovatele následkem druhé krize BSE s cílem obnovit vzájemné pochopení mezi chovateli a občany.
4.6 RÁMEC SPOLEČENSTVÍ
(75)
Francouzské orgány zdůraznily, že všechny financované činnosti mají pro všechny chovatele skotu a ovcí skutečně povahu obecného zájmu a že se nikdy nejedná o činnosti, jež by přinášely prospěch pouze jednotlivým subjektům nebo zvláštním skupinám subjektů.
(76)
U těchto prací a výzkumu finanční účast FNE nejčastěji nepřesahuje 50 % nákladů. U některých jednorázových projektů může být sice vyšší než 50 %, ale míra podpory nikdy nepřesahuje 100 %.
4.6.1 Technická pomoc
(77)
Hospodářské studie jsou financovány za dodržení na jedné straně stropu ve výši 100 000 EUR na chovatele a období tří let a na druhé straně pravidla přístupu všech chovatelů k jejich výsledkům.
4.6.2 Aplikovaný výzkum
(78)
Francouzské orgány potvrdily, že údaje z každé hospodářské studie stejně jako údaje shromážděné na konci každého výzkumného programu, jakmile jsou konečné, jsou šířeny v širokém měřítku. Výsledky všech prací podporovaných fondem jsou systematicky zveřejňovány a šířeny, aby jich chovatelé a jejich organizace v terénu mohly využívat a mít k nim přístup bez diskriminace.
(79)
Používají se dva hlavní kanály šíření: profesní chovatelské organizace a ústav chovatelství, a to prostřednictvím technických a hospodářských publikací široce šířených mezi chovateli a praktickými odbornými pracovníky.
(80)
Vzhledem k povaze obecného zájmu prací se nepočítá s žádným výdělečným využitím výsledků. Skutečnými příjemci činností jsou skutečně všichni chovatelé skotu a ovcí, mezi kterými jsou šířeny teoretické a praktické výsledky prací.
(81)
Financované studie neposkytují producentům a zpracovatelům žádné přímé platby.
5. POPLATKY Z DOVÁŽENÝCH ZVÍŘAT A MASA
5.1 POPLATKY ORGANIZACI INTERBEV
(82)
Pokud jde o zdanění masa dovezeného do Francie z chovů jiných členských států nebo třetích zemí, Komise byla schopna na základě informací, které francouzské orgány postupně předkládaly, dojít ke zjištění, že meziministerské vyhlášky z roku 1995 a 2001 o rozšíření meziodvětvových dohod vždy z oblasti působení vyjímaly poplatky z dováženého masa.
5.2 POPLATKY FNE
(83)
Komise dále zjistila skutečnost, že poplatek vybíraný ve prospěch FNE mohl být uplatněn na zvířata chovaná mimo vnitrostátní území, ale dovezená do Francie za účelem jejich porážky.
(84)
V dopise ze dne 6. října 2003 francouzské orgány vzaly na vědomí důležitost této námitky, pokud jde o zásady právních předpisů Společenství. Zavázaly se proto ke změně znění dohody tak, aby se vyloučil jakýkoliv poplatek u zvířat chovaných mimo vnitrostátní území, ale dovezených do Francie za účelem jejich porážky. Francouzské orgány vyjádřily svůj záměr doručit Komisi nové znění, jakmile bude nová dohoda dokončena a podepsána.
(85)
Dodaly k tomu, že dovoz živých zvířat je ve skutečnosti okrajovou záležitostí a nepředstavuje riziko narušení hospodářské soutěže. Podle celních orgánů představoval dovoz „velkých vykrmených kusů hovězího dobytka“ v roce 200 124 933 kusů a 22 250 kusů v roce 2002. Jelikož vnitrostátní porážky dosahují řádově 4 milionů kusů, dovoz živých zvířat tak přestavuje pouze 0,58 % všech poražených kusů. Více než 70 % tohoto dovozu navíc představují drahá zvířata s vysokou zmasilostí určená zvláštní skupině spotřebitelů na severu Francie. Vzhledem k průměrným dovozním cenám těchto zvířat (podle celní správy: 1,50 EUR/kg živé hmotnosti, tzn. 2,5 EUR za kilogram čisté hmotnosti) by poplatek FNE vybíraný z těchto zvířat musel představovat řádově tisícinu hodnoty zvířete.
(86)
Podle francouzských orgánů byly vybrané povinné dobrovolné poplatky na jedné straně minimální, protože neplacení poplatku z dovezených zvířat bylo časté a nakonec se stalo systematické, a na druhé straně byla výše dotčených povinných dobrovolných poplatků v poměru k hodnotě zvířat tak nízká, že nemohla vést k narušení hospodářské soutěže. V dopise ze dne 24. května 2011 francouzské orgány předložily vytištěné příklady výpočtu poplatků a prohlášení podniků, které prokazují, že v některých případech mohlo docházet k vracení, aniž by toto bylo povinné.
(87)
Dopisy ze dne 13. září 2005 a 24. května 2011 francouzské orgány potvrdily, že se poplatek FNE týká od roku 2003 pouze zvířat chovaných a poražených ve Francii (20).
6. POPLATKY ZE ZVÍŘAT A MASA ODESLANÝCH DO JINÝCH ČLENSKÝCH STÁTŮ
6.1 POPLATKY ORGANIZACI INTERBEV
(88)
Pokud jde o poplatek vybíraný u masa odesílaného do jiných členských států, Komise zmínila riziko diskriminace spojené se systémem poplatků, který by nezohledňoval odeslání některých produktů podléhajících poplatku mimo vnitrostátní území, a vyjádřila obavu, že podobné opatření upřednostňuje vnitrostátní produkci uváděnou do oběhu ve Francii.
(89)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 16 a následujících, maso odesílané do jiných členských států podléhalo povinnému dobrovolnému poplatku ve výši 0,0126 EUR/kg a ve výši 0,024 EUR/kg od meziodvětvové dohody ze dne 12. června 2001. Od zmíněné dohody se k tomu počítalo se systémem vracení ve výši 0,010 EUR/kg.
(90)
Pokud jde o povinné dobrovolné poplatky, jimž podléhala zvířata odesílaná do jiných členských států, francouzské orgány v dopise ze dne 24. května 2011 podaly vysvětlení, aby prokázaly, že tyto povinné dobrovolné poplatky byly přiměřené přínosu plynoucímu z činností financovaných těmito poplatky.
(91)
Francouzské orgány vysvětlily, že odesílání živých zvířat se týkalo odstávčat skotu. Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 17 a následujících, tato zvířata podléhala povinnému dobrovolnému poplatku počítaného z kusu a ne z kilogramu masa.
(92)
Francouzské orgány předložily výpočet umožňující posoudit rovnocennost mezi hmotností za kus a za kilogram. Meziodvětvová dohoda ze dne 25. července 1995 totiž uváděla, že povinný dobrovolný poplatek je u porážky ve výši 0,084 FRF za kilogram jatečně upraveného těla a u odeslání živých zvířat ve výši 7 FRF za kus dospělého dobytka (článek 4). Ovšem odstávče váží řádově 250 až 280 kg živé hmotnosti, což se přemění na průměrnou hmotnost masa (poměr 65 %) ve výši 163 kg. Poplatek ve výši 7 FRF za kus tak odpovídal poplatku ve výši 0,042 FRF za kilogram, což představuje polovinu poplatku z masa.
(93)
Meziodvětvová dohoda ze dne 12. června 2001 převzala tento systém při dodržení stejné rovnocennosti. Částky (vyjádřené v EUR) byly následující: povinný dobrovolný poplatek u porážky ve výši 0,024 EUR za kilogram jatečně upraveného těla (článek 2) a povinný dobrovolný poplatek při odeslání živých zvířat ve výši 1,7 EUR za kus dospělého skotu (článek 4). Poplatek ve výši 1,7 EUR za kus dospělého skotu tak odpovídal poplatku ve výši 0,0104 EUR za kilogram, což představuje polovinu poplatku z masa.
(94)
Francouzské orgány se domnívají, že celkové příjmy (38 136 670 EUR) z povinného dobrovolného poplatku vybíraného u produktů odesílaných do jiných členských států (živá zvířata a maso) představovaly 15 % celkových příjmů ze všech povinných dobrovolných příspěvků vybíraných organizací Interbev v období 1995 až 2004 (tzn. 252 855 282 EUR). Za použití komplexního přístupu k období 1995-2004 se francouzské orgány domnívají, že uvedené příjmy jsou správně nastaveny úměrně k činnostem, z nichž měly údajně prospěch produkty odeslané do jiných členských států.
(95)
Francouzské orgány dále uvádějí, že zvířata a maso odeslaná mimo Francii měla na jedné straně prospěch z činností prováděných mimo vnitrostátní území v celkové výši 21 490 848 EUR a na druhé straně z činností, jež byly přínosné pro všechna zvířata a produkty bez ohledu na jejich místo určení. Francouzské orgány se domnívají, že u všech těchto činností prospěšných pro všechna zvířata a produkty, které představují celkovou částku 91 231 075 EUR, lze oprávněně odhadovat, že pouze 28 280 000 EUR bylo použito na financování činností prováděných mimo vnitrostátní území.
(96)
U činností, které se týkaly konkrétně vyvážených zvířat a produktů, se jednalo zejména o propagační akce (např. mezinárodní veletrhy, oborové informační akce a akce v oblasti vztahů s veřejností, zelený týden v Berlíně, kurzy školení v bourání organizované v zahraničí). U činností, které se týkaly všech zvířat a produktů bez ohledu na to, zda se jejich trh nachází ve Francii nebo mimo ni, se jednalo zejména o reklamní akce jako kampaně o „kvalitním evropském hovězím mase“, vnitřnostech, „plemenech chovaných na maso“ a určitý počet výzkumných činností věnovaných bezpečnosti potravin, dobrým životním podmínkám zvířat, řízení kvality, charakterizaci produktu, postupům při osvědčování a zpětné vysledovatelnosti u hovězího masa, jejichž výsledky byly široce šířeny jak ve Francii, tak mimo ni.
(97)
Francouzské orgány soudí, že produkty odesílané mimo Francii měly prospěch z činností prováděných meziodvětvovou organizací v celkové výši 49 770 000 EUR. Tuto částku je nutno srovnat s povinnými dobrovolnými poplatky, které se u nich musely uhradit, to znamená 38 136 670 EUR. Podíl povinných dobrovolných poplatků z francouzské produkce vyvezené v období 1995-2004 byl vyrovnaný v poměru k přínosu, který měla tato produkce z činností financovaných organizací Interbev.
6.2 POPLATKY FNE
(98)
V dopise ze dne 13. září 2005 francouzské orgány potvrdily, že odesílané produkty nepodléhaly jako takové poplatku FNE.
IV. POSOUZENÍ PODPORY
(99)
Články 107 a 108 SFEU se vztahují na všechny zemědělské produkty uvedené v její příloze I a podléhající jedné ze společných organizací trhu (všechny zemědělské produkty, kromě koňského masa, medu, kávy, líhu zemědělského původu, octu vyrobeného z lihu a korku) podle různých předpisů, kterými se řídí příslušné společné organizace trhu.
1. EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SFEU
(100)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak.
(101)
Ve zvažované době byly články 107 až 109 SFEU použitelné na odvětví hovězího masa na základě článku 40 nařízení Rady (ES) č. 1254/1999 (21) o společné organizaci trhu s hovězím a telecím masem. Před přijetím tohoto nařízení byly použitelné na stejné odvětví na základě článku 24 nařízení Rady (EHS) č. 805/68 ze dne 27. června 1968 o společné organizaci trhu s hovězím masem (22). Na odvětví skopového a kozího masa byly použitelné na základě článku 23 nařízení Rady (ES) č. 2529/2001 ze dne 19. prosince 2001 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem (23). Před přijetím tohoto nařízení byly použitelné na stejné odvětví na základě článku 22 nařízení Rady (ES) č. 2467/98 ze dne 3. listopadu 1998 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem (24) a před jeho přijetím na základě článku 27 nařízení Rady (EHS) č. 3013/89 ze dne 25. září 1989 o společné organizaci trhu se skopovým a kozím masem (25).
(102)
V současné době jsou články 107 až 109 použitelné na obě odvětví uvedená v bodě odůvodnění 32 a následujících tohoto rozhodnutí na základě článku 180 nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty („jednotné nařízení o společné organizaci trhů“) (26) (27).
1.1 EXISTENCE SELEKTIVNÍ VÝHODY
(103)
Podle Soudního dvora se za podpory považují zásahy, které mohou v jakékoli formě přímo nebo nepřímo zvýhodňovat podniky nebo které musejí být považovány za hospodářské zvýhodnění, které by podnik-příjemce za obvyklých tržních podmínek nezískal (28). V tomto konkrétním případě poskytnutá podpora zvýhodnila některé podniky činné v odvětví chovu skotu a ovcí, a to prováděním činností, jež mohly přinést prospěch producentům nebo odvětvím oborů zastupovaných organizací Interbev.
(104)
Kromě toho jsou, stále podle ustálené judikatury Soudního dvora, považovány za podpory zásahy, které v různých formách snižují výdaje běžně zatěžující rozpočet podniku a které, aniž by byly dotacemi v přesném slova smyslu, jsou ve skutečnosti stejné povahy a mají stejné dopady (29).
(105)
Pokud jde o existenci zvýhodnění, je nutno jej prokázat na úrovni možných příjemců činností ve prospěch odvětví masa a také na úrovni dotčených meziodvětvových poplatků a jejich financování. V tomto konkrétním případě poskytnutá podpora zvýhodnila některé podniky činné v odvětví chovu skotu nebo ovcí, a to prováděním činností, jež mohly přinést prospěch producentům odvětví.
1.2 PODPORA POSKYTNUTÁ STÁTEM NEBO ZE STÁTNÍCH PROSTŘEDKŮ
(106)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora je pro to, aby bylo možno označit výhodu za státní podporu, zaprvé nutno, aby byla poskytnuta přímo nebo nepřímo ze státních prostředků, a zadruhé, aby byla přičitatelná státu (30).
(107)
Pokud jde o povahu poplatků v tomto konkrétním případě (povinné dobrovolné poplatky), Komise soudí, že se jedná o parafiskální poplatky, tzn. o veřejné prostředky. Komise založila své posouzení na následujících úvahách.
(108)
Nejprve je nutno zdůraznit, že podle ustálené judikatury a zejména bodu odůvodnění 139 rozsudku ve věci Salvat (31) není rozlišení mezi soukromým a veřejným subjektem „rozhodujícím prvkem pro uplatnění Smlouvy na státní podpory“. Rozsudek ve věci Ladbroke (32) navíc jasně potvrzuje, že čl. 107 odst. 1 SFEU „zahrnuje veškeré finanční prostředky, které může veřejný sektor ve skutečnosti použít k podpoře podniků, aniž by bylo rozhodné, zda tyto prostředky trvale patří k majetku veřejného sektoru. V důsledku toho, i když částky (…) nejsou trvale ve vlastnictví státní pokladny, skutečnost, že zůstávají neustále pod veřejnou kontrolou, a tudíž jsou k dispozici příslušným státním orgánům, je postačující k tomu, aby byly kvalifikovány jako státní prostředky a dotčené opatření spadalo do pole působnosti čl. 107 odst. 1 Smlouvy“.
(109)
Na základě této judikatury Komise soudí, že skutečnost, že dotčené povinné dobrovolné poplatky spočívají v příspěvcích soukromého sektoru a že nejsou státu trvale k dispozici, nestačí, aby bylo možno dojít závěru, že nespadají do pole působnosti čl. 107 odst. 1 SFEU. Komise musí v tomto ohledu také přezkoumat míru kontroly vykonávané státem ohledně příjmů z dotčených povinných dobrovolných příspěvků a jeho možnosti směrovat použití prostředků na financování opatření podpory.
(110)
Ve zkoumaném případě Komise zaznamenává, že schválení vládou v podobě uznání přiznané organizaci Interbev je předběžnou podmínkou k zavedení povinných dobrovolných poplatků. I když je organizace Interbev soukromoprávním subjektem, znamená to, že její schopnost zavést ve svém odvětví činnosti povinné dobrovolné poplatky je podřízena souhlasu státu s jejím fungováním a jejími cíli (viz bod odůvodnění 14 tohoto rozhodnutí).
(111)
Zemědělský zákoník také stanoví, že poplatky se stávají povinnými pro všechny členy dotčeného oboru, jakmile je jejich platnost rozšířena meziministerskou vyhláškou (viz bod odůvodnění 10 tohoto rozhodnutí). Z uvedeného vyplývá, že tento typ poplatků vyžaduje, aby mohl plně projevit svůj účinek, akt orgánu veřejné moci (33).
(112)
Na základě těchto skutečností Komise zjišťuje, že zkoumané povinné dobrovolné poplatky lze považovat za poplatky pod kontrolou státu a představující státní prostředky.
(113)
Zadruhé, využití příjmů z povinných dobrovolných příspěvků je určeno cíli a rámcem fungování meziodvětví v podobě stanovené v zemědělském zákoníku (viz body odůvodnění 7 až 10). Stát tím má možnost směrovat použití příjmů z povinných dobrovolných poplatků na financování opatření podpory prováděných organizací Interbev. Výhody poskytované organizací Interbev tak lze považovat za přičitatelné státu.
(114)
Kromě toho je nutno připomenout, že Soudní dvůr ve věci C-345/02 Pearle (34) určil určité ukazatele, které umožňují stanovit či ne, zda je nutno považovat či ne parafiskální poplatky za státní prostředky přičitatelné státu, pokud jsou vybírány v hlavní míře meziodvětvovou organizací ve prospěch svých členů.
(115)
Podle zkoušky navržené Soudním dvorem v této věci se povinné poplatky shromažďované zprostředkujícím subjektem, který zastupuje podniky určitých hospodářských odvětví, nepovažují za státní prostředky, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
dotčené opatření je zavedeno profesním orgánem, který zastupuje podniky a zaměstnance odvětví a neslouží jako nástroj k provádění politik stanovených státem;
b)
cíle dotčeného opatření jsou v plné míře financovány z příspěvků podniků daného odvětví;
c)
o způsobu financování a míře/výši příspěvků rozhodují v profesním orgánu daného odvětví zástupci zaměstnavatelů a zaměstnanců bez jakéhokoliv zasahování státu;
d)
poplatky jsou povinně používány k financování opatření bez možnosti zásahu státu.
(116)
Je zřejmé, že dotčené opatření nesplňuje všechny podmínky rozsudku ve věci Pearle. Zaprvé, existence, úkoly a fungování organizace Interbev jsou regulovány vnitrostátními právními předpisy (viz body odůvodnění 10 a 14) a její financování z povinných dobrovolných příspěvků vyžaduje zásah státu (viz bod odůvodnění 10). Článek 632-2-1 zemědělského zákoníku navíc stanoví, že meziodvětvové organizace přispívají k provádění vnitrostátních hospodářských politik a politik Evropské unie a mohou být upřednostňovány při přidělování veřejných podpor. Interbev lze proto považovat za nástroj k provádění politiky podporované státem a provádějící činnosti v obecném zájmu meziodvětvové organizace (viz body odůvodnění 40, 61 a následující). K tomu stanovy organizace Interbev uvádějí, že rozpočty meziodvětvové organizace mohou přijímat přímou dotaci od státu. Pokud jde potom o obecný zájem financovaných výzkumných činností (viz bod odůvodnění 10), nelze s jistotou zjistit, že v tomto konkrétním případě jsou příjemci podpor vždy subjekty povinné k poplatkům.
(117)
Vzhledem k výše uvedeným úvahám dospívá Komise k závěru, že dotčená opatření jsou přičitatelná státu a jsou financována ze státních prostředků.
1.3 OVLIVNĚNÍ OBCHODU A NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE
(118)
Aby podpory spadaly do pole působnosti čl. 107 odst. 1 SFEU, musí kromě toho ovlivňovat hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy. Toto kritérium předpokládá, že příjemci podpor vykonávají hospodářskou činnost.
(119)
Za účelem zjištění, zda tato podpora spadá do pole působnosti čl. 107 odst. 1 SFEU, je nutno závěrem určit, jestli tato podpora může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
(120)
Soudní dvůr rozhodl, že obchod mezi členskými státy je nutno považovat za ovlivněný výhodou (35), pokud tato výhoda poskytnutá členským státem posílí postavení určité kategorie podniků v obchodě mezi členskými státy vůči jiným konkurenčním podnikům, což stačí na prokázání existence narušení hospodářské soutěže.
(121)
Skutečnost, že mezi členskými státy existuje v odvětví masa obchod, je dostatečně prokázána existencí společné organizace trhu v tomto odvětví (36). Například obchod v rámci Společenství s masnými produkty ve Francii představoval přibližně 15 % všech obchodů Unie s těmito produkty (37).
(122)
Poskytnuté podpory tak mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy tím, že upřednostňují vnitrostátní výrobu na úkor výroby ostatních členských států. V době skutkového stavu, jehož se týká toto rozhodnutí, bylo odvětví masa mimořádně otevřené hospodářské soutěži na úrovni Společenství, a tím velmi citlivé na každé opatření ve prospěch výroby jednoho nebo jiného členského státu.
1.4 ZÁVĚR OHLEDNĚ POVAHY „PODPORY“ VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SFEU
(123)
Na základě předchozích úvah Komise soudí, že opatření zavedená v tomto konkrétním případě ve prospěch příjemců jim poskytují zvýhodnění, jehož nemohou využít ostatní subjekty, a narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, protože mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(124)
Z těchto důvodů dochází Komise k závěru, že dotčené opatření spadá pod čl. 107 odst. 1 SFEU a představuje státní podporu.
2. PŘEZKUM SLUČITELNOSTI PODPOR
2.1 ROZSAH PŮSOBNOSTI ROZHODNUTÍ
(125)
Jak je vysvětleno výše (viz bod odůvodnění 56), francouzské orgány se domnívají, že předmětné rozhodnutí by se mělo týkat pouze meziodvětvové dohody ze dne 12. června 2001.
(126)
V rámci podpory NN 34/95 neměla Komise informace o poplatcích FNE nebo o systému financování podpor spadajících do této záležitosti (38). Její stanovisko se kromě toho týkalo pouze podpor na investice ve prospěch některých chovatelů, a to zejména pokud jde o první nabytí zvířat. Komise také nezaujala stanovisko vůči systému povinných dobrovolných poplatků nebo vůči podporám na genetické vylepšení, systém genetických informací, biotechnologii či hospodářské studie, nebo vůči činnostem v oblasti propagace, technické pomoci, výzkumu a pokusů, jež byly financovány z poplatků organizaci Interbev a nebyly předmětem oznámení ve smyslu čl. 108 odst. 3 SFEU.
(127)
Francie se o těchto činnostech zmínila v rámci záležitosti NN 49/96 v dopise ze dne 29. dubna 1996, a to pouze o činnostech spadajících pod FNE.
(128)
V odpovědi na tento dopis si Komise přesto dopisem ze dne 30. května 1996 (VI/021559) vyžádala doplňující informace, aby pochopila povahu a rozsah finančních nástrojů usnadňujících restrukturalizaci chovatelských subjektů, které byly zapojeny do identifikace a výběru zvířat a činností v oblasti rozvoje. Komise také požádala o vyplnění popisujícího přehledu. Francouzské orgány ovšem na tento dopis nereagovaly a Komise se nikdy nevyslovila ke slučitelnosti dotčených činností s vnitřním trhem. Dopisem ze dne 9. července 2003 (39) Komise zahájila řízení ohledně předmětné podpory podle čl. 108 odst. 2 SFEU.
(129)
Meziodvětvové dohody ze dne 15. června 1994 ve prospěch fondu chovatelství a ze dne 18. prosince 1995 ve prospěch organizace Interbev a státní podpory financované těmito dohodami by se proto měly nadále přezkoumávat podle pravidel o státních podporách, protože je Komise neschválila.
(130)
Toto rozhodnutí se proto týká také dohod ze dne 15. června 1994 ve prospěch FNE a ze dne 18. prosince 1995 ve prospěch organizace Interbev. Při analýze těchto dohod se Komise nevyslovila k činnostem financovaným uvedenými meziodvětvovými poplatky.
(131)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 57, francouzské orgány s tímto výkladem implicitně souhlasily.
2.2 POUŽITÍ ČL. 107 ODST. 3 SFEU
(132)
Článek 107 SFEU uvádí výjimky z obecné zásady neslučitelnosti státních podpor se SFEU, ačkoliv některé z nich nejsou prokazatelně použitelné, a to zejména výjimky podle jeho odstavce 2. Ostatně se na ně neodvolávaly ani francouzské orgány.
(133)
Pokud jde o odchylky stanovené v čl. 107 odst. 3, je nutno během posuzování každého regionálního nebo odvětvového programu podpor a v případě každého jednotlivého provádění režimu podpor použít jejich přesný výklad. Mohou být především poskytnuty pouze v případě, kdy Komise může stanovit, že podpora je nutná k uskutečnění jednoho z dotčených cílů. Přiznat tyto odchylky podporám, které nezahrnují podobnou protihodnotu, by znamenalo umožnit nepříznivé ovlivnění obchodu mezi členskými státy a narušení hospodářské soutěže bez odůvodnění z hlediska zájmu Společenství a současně neoprávněně zvýhodnit subjekty určitých členských států.
(134)
Komise se domnívá, že dotčené podpory nejsou určeny k tomu, aby napomáhaly hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. a). Nejsou také určeny k tomu, aby napomohly uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu anebo aby napravily vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. b). Tyto podpory nejsou určené ani k tomu, aby propagovaly kulturu a zachování kulturního dědictví ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. d).
(135)
Čl. 107 odst. 3 písm. c) ale stanoví, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Aby podpory mohly využít odchylky stanovené ve výše citovaném článku, musí přispívat k rozvoji dotyčného odvětví.
2.3 URČENÍ POKYNŮ POUŽITELNÝCH NA NEOZNÁMENÁ OPATŘENÍ
(136)
Podle bodu 194 pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví a sdělení Komise o stanovení pravidel pro hodnocení protiprávně poskytnuté státní podpory (40) je nutno posuzovat každou protiprávní podporu ve smyslu čl. 1 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (41) podle pravidel a pokynů platných v okamžiku, kdy byla podpora poskytnuta (42).
(137)
Zvláštní pokyny pro odvětví zemědělství platí od 1. ledna 2000. Každou podporu poskytnutou po tomto dnu je proto nutno posuzovat podle pokynů použitelných na zvažované období. Mezi 1. lednem 2000 a 31. prosincem 2006 platily pokyny Společenství ke státní podpoře v odvětví zemědělství. Od 1. ledna 2007 platí pokyny Společenství ke státním podporám v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013.
(138)
Naopak každou podporu poskytnutou před tímto dnem je nutno posuzovat podle ustanovení a postupů platných před 1. lednem 2000.
2.4 SLUČITELNOST POVINNÝCH DOBROVOLNÝCH POPLATKŮ SE SYSTÉMEM SPOLEČNÉ ORGANIZACE TRHU
(139)
Pokud jde o otázku slučitelnosti povinných dobrovolných poplatků se systémem společné organizace trhů v souvislostech s rozsudkem ze dne 22. května 2003 ve věci Freskot (43), Komise se domnívá, že v tomto konkrétním případě povinné dobrovolné poplatky zřejmě nezasahují přímo nebo nepřímo do cen dotčených konečných produktů, protože vybírání poplatků nemá vliv na cenu produktů, které jsou určovány volným trhem. Zatížení uzenářských výrobků a chovaných zvířat je tak zrušeno výhodou představovanou financovanými činnostmi. Je proto možno soudit, že účinky výběru poplatků na ceny jsou velmi omezené.
(140)
Na základě poskytnutých informací nevyvolává financování tohoto režimu žádné námitky.
2.5 ANALÝZA ČINNOSTÍ NA ZÁKLADĚ POUŽITELNÝCH USTANOVENÍ
2.5.1 Činnosti prováděné pomocí poplatků z masa
2.5.1.1 Propagace
(141)
Pokud jde o podpory na propagaci, je nutno ověřovat slučitelnost podpor poskytnutých před 1. lednem 2002 podle rámce pro státní podpory v oblasti propagace zemědělských produktů a určitých produktů neuvedených v příloze II Smlouvy o založení EHS (44) a slučitelnost podpor poskytnutých po tomto dnu podle pokynů Společenství ke státním podporám v oblasti propagace produktů uvedených v příloze i Smlouvy o ES a některých produktů neuvedených v příloze I (45).
(142)
Rámec z roku 1987 a pokyny z roku 2002 sdílejí v podstatě stejné zásady. Stanoví negativní a pozitivní kritéria, která musí splňovat všechny režimy vnitrostátních podpor. Nesmí se tak jednat o reklamní činnosti v rozporu s článkem 34 SFEU a odvozenými právními předpisy Společenství, ani o činnosti zaměřené podle daných podniků. Na základě informací zaslaných francouzskými orgány je možno dojít k závěru, že tato opatření budou mít cíle slučitelné s několika pozitivními kritérii stanovenými výše uvedeným rámcem a pokyny, protože některé z nich budou spadat do rámce cíle odstraňování přebytkových zemědělských produktů a jiné do rámce cíle rozvoje vysoce kvalitních produktů a zdravých potravin.
(143)
Francouzské orgány kromě toho vysvětlily, že sdělení předávaná reklamními činnostmi nebudou mít za cíl zrazovat spotřebitele od nákupu produktů z jiných členských států nebo je pomlouvat a nebude z nich mít prospěch určitá značka určitého podniku nebo jednotlivého producenta.
(144)
Pokud jde o strop podpor, reklamní činnosti mohou být financovány ze státních prostředků do výše 50 % a zůstatek musí být poskytnut odvětvovými a meziodvětvovými organizacemi buď v podobě dobrovolných příspěvků nebo shromažďováním parafiskálních poplatků či povinných příspěvků. V tomto konkrétním případě jsou opatření financována v plné míře z parafiskálních poplatků a finanční přispění subjektů z oboru dosahuje v těchto kampaních výše 50 % jejich nákladů.
(145)
Komise soudí, že veřejné podpory vyplacené na financování propagačních činností splnily v tomto konkrétním případě kritéria stanovená právními předpisy Společenství platnými v této oblasti.
2.5.1.2 Technická pomoc
(146)
Slučitelnost podpor na technickou pomoc poskytnutých před 1. lednem 2000 je nutno analyzovat podle praxe Komise vycházející z návrhu vhodných opatření týkajících se podpor poskytnutých státem v odvětví chovatelství a produktů chovatelství (46) a slučitelnost podpor poskytnutých po tomto dnu podle zemědělských pokynů (47).
(147)
Postupy Komise použitelné před rokem 2000 a zemědělské pokyny v podstatě sdílejí stejné zásady. Povoleny jsou tak podpory poskytnuté ve výši 100 % způsobilých výdajů, které se týkají zejména technické pomoci poskytováním informací a pomoci v oblasti účetnictví, činností v oblasti popularizace nových technik a v oblasti vzdělávání zemědělských pracovníků.
(148)
Přijetím pokynů z roku 2000 byla přidána nová podmínka v tom smyslu, že podpory musí být dostupné všem způsobilým osobám, které vyvíjejí činnost v dotčené oblasti za objektivně stanovených podmínek, a že celková výše poskytnuté podpory nesmí přesáhnout částku 100 000 EUR na příjemce a období tří let nebo, v případě malých a středních podniků, 50 % způsobilých výdajů, přičemž se použije nejvyšší částka. Francouzské orgány vysvětlily, že kritérium přístupu k uskutečněným pracím všech subjektů z oboru, které by případně mohly projevit zájem, je splněno v plné míře. Na základě informací předaných francouzskými orgány Komise soudí, že kritérium stropu podpory je splněno, a to zejména vzhledem k velmi vysokému počtu příjemců.
(149)
Komise soudí, že veřejné podpory vyplacené na financování činností v oblasti technické pomoci splnily v tomto konkrétním případě kritéria stanovená právními předpisy Společenství platnými v této oblasti.
2.5.1.3 Výzkum a pokusy
(150)
Pokud jde o činnosti v oblasti výzkumu a pokusů, je nutno slučitelnost podpor poskytnutých před 1. lednem 2000 ověřovat podle rámce Společenství pro státní podporu výzkumu a vývoje a sdělení Komise o změně uvedeného rámce a slučitelnost podpor poskytnutých po tomto dnu podle zemědělských pokynů, které ve svém bodě 17 na uvedený rámec odkazují.
(151)
Rámec Společenství upřesňuje, že s vnitřním trhem je slučitelná míra podpory, jež může dosáhnout až 100 %, a to i v případě, že výzkum a vývoj provádějí podniky, pokud jsou v každém případě splněny následující čtyři podmínky:
a)
podpora představuje pro dotčené konkrétní odvětví obecný zájem, aniž by vyvolala nepatřičné narušení hospodářské soutěže v jiných odvětvích;
b)
informace musí být zveřejněna ve vhodných novinách s alespoň jedním celostátním vydáním a distribucí neomezenou na členy určité organizace, aby se zaručilo, že každý subjekt, který by případně mohl projevit zájem o tuto činnost, mohl být snadno informován o tom, že je nebo bylo její provádění zahájeno a že výsledky jsou nebo budou na požádání poskytnuty všem stranám, které projeví zájem. Tato informace nebude zveřejněna až po dni, kdy by mohla být poskytnuta jakákoliv informace členům určité organizace;
c)
výsledky prací budou poskytnuty k využití všem dotčeným stranám, včetně příjemce podpory, na rovném základě jak z hlediska nákladů, tak z hlediska času;
d)
podpora splňuje podmínky stanovené v příloze II „Domácí podpory: základ pro osvobození od závazku snížení“ dohody o zemědělství uzavřené během Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání (48).
(152)
Francouzské orgány v tomto ohledu vysvětlily, že činnosti prováděné organizací Interbev v oblasti výzkumu a technických pokusů jsou uskutečňovány ve prospěch všech členů odvětví. Sdružení k tomu šíří získané znalosti a technická doporučení organizováním školení a šířením dokumentace, návodů, shrnutí, informačních brožurek a na elektronických nosičích. Každý chovatel, jatka, řezník, zpracovatel nebo prodejce v odvětví skotu a ovcí může být informován o výsledcích a mít přístup ke shrnutím výzkumných prací, a to bez diskriminace, ve stejný okamžik jako každý ostatní a na pouhou žádost. Francouzské orgány ujišťují, že dotčené činnosti neposkytují producentům nebo zpracovatelům žádné přímé platby a splňují mezinárodní obchodní kritéria odsouhlasená Evropskou unií.
(153)
Komise soudí, že veřejné podpory vyplacené na financování činností v oblasti výzkumu a pokusů splnily v tomto konkrétním případě kritéria stanovená právními předpisy Společenství platnými v této oblasti.
2.5.2 Činnosti prováděné FNE
2.5.2.1 Technická pomoc
(154)
Pokud jde o podpory na technickou pomoc, slučitelnost podpor poskytnutých před 1. lednem 2000 je nutno ověřovat podle praxe Komise vycházející z návrhu vhodných opatření týkajících se podpor poskytnutých členskými státy v odvětví chovatelství a produktů chovatelství (49) a slučitelnost podpor poskytnutých po tomto dnu podle zemědělských pokynů (50).
(155)
Postupy Komise použitelné před rokem 2000 a zemědělské pokyny v podstatě sdílejí stejné zásady. Povoleny jsou tak podpory poskytnuté ve výši 100 % způsobilých výdajů, které se týkají zejména technické pomoci poskytováním informací a pomoci v oblasti účetnictví, činností v oblasti popularizace nových technik a v oblasti vzdělávání zemědělských pracovníků.
(156)
Přijetím pokynů z roku 2000 byla přidána nová podmínka v tom smyslu, že podpory musí být dostupné všem způsobilým osobám, které vyvíjejí činnost v dotčené oblasti za objektivně stanovených podmínek, a že celková výše poskytnuté podpory nesmí přesáhnout částku 100 000 EUR na příjemce a období tří let nebo, v případě malých a středních podniků, 50 % způsobilých výdajů, přičemž se použije nejvyšší částka.
(157)
Francouzské orgány zdůraznily, že všechny financované činnosti mají pro všechny chovatele skotu a ovcí skutečně povahu obecného zájmu a že se nikdy nejedná o činnosti, jež by přinášely prospěch pouze jednotlivým subjektům nebo zvláštním skupinám subjektů.
(158)
U těchto prací a výzkumu finanční účast FNE nejčastěji nepřesahuje 50 % nákladů. U některých jednorázových projektů může být sice vyšší než 50 %, ale míra podpory nikdy nepřesahuje 100 %.
(159)
Hospodářské studie jsou financovány za dodržení na jedné straně stropu ve výši 100 000 EUR na chovatele a období tří let a na druhé straně pravidla přístupu všech chovatelů k jejich výsledkům.
(160)
Komise soudí, že veřejné podpory vyplacené na financování činností v oblasti technické pomoci splnily v tomto konkrétním případě kritéria stanovená právními předpisy Společenství platnými v této oblasti.
2.5.2.2 Výzkum a pokusy
(161)
Pokud jde o činnosti v oblasti výzkumu a pokusů, je nutno slučitelnost podpor poskytnutých před 1. lednem 2000 ověřovat podle rámce Společenství pro státní podporu výzkumu a vývoje a sdělení Komise o změně uvedeného rámce a slučitelnost podpor poskytnutých po tomto dnu podle zemědělských pokynů, které ve svém bodě 17 na uvedený rámec odkazují.
(162)
Rámec Společenství upřesňuje, že s vnitřním trhem je slučitelná míra podpory, jež může dosáhnout až 100 %, a to i v případě, že výzkum a vývoj provádějí podniky, pokud jsou v každém případě splněny následující čtyři podmínky:
a)
podpora představuje pro dotčené konkrétní odvětví obecný zájem, aniž by vyvolala nepatřičné narušení hospodářské soutěže v jiných odvětvích;
b)
informace musí být zveřejněna ve vhodných novinách s alespoň jedním celostátním vydáním a distribucí neomezenou na členy určité organizace, aby se zaručilo, že každý subjekt, který by případně mohl projevit zájem o tuto činnost, mohl být snadno informován o tom, že je nebo bylo její provádění zahájeno a že výsledky jsou nebo budou na požádání poskytnuty všem stranám, které projeví zájem. Tato informace nebude zveřejněna až po dni, kdy by mohla být poskytnuta jakákoliv informace členům určité organizace;
c)
výsledky prací budou poskytnuty k využití všem dotčeným stranám, včetně příjemce podpory, na rovném základě jak z hlediska nákladů, tak z hlediska času;
d)
podpora splňuje podmínky stanovené v příloze II „Domácí podpory: základ pro osvobození od závazku snížení“ dohody o zemědělství uzavřené během Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání.
(163)
V tomto konkrétním případě jsou údaje z každé hospodářské studie stejně jako údaje shromážděné na konci každého výzkumného programu, jakmile jsou konečné, šířeny v širokém měřítku. Výsledky všech prací podporovaných fondem jsou systematicky zveřejňovány a šířeny, aby jich chovatelé a jejich organizace v terénu mohly využívat a mít k nim přístup bez diskriminace.
(164)
Používají se dva hlavní kanály šíření: profesní chovatelské organizace a ústav chovatelství, a to prostřednictvím technických a hospodářských publikací široce šířených mezi chovateli a praktickými odbornými pracovníky.
(165)
Vzhledem k povaze obecného zájmu prací se nepočítá s žádným výdělečným využitím výsledků. Otázka ceny postoupení práva na využití nebo podmínek přístupu k právu na využití je tím bezpředmětná. Skutečnými příjemci činností jsou skutečně všichni chovatelé skotu a ovcí, mezi kterými jsou šířeny teoretické a praktické výsledky prací.
(166)
Financované studie neposkytují producentům a zpracovatelům žádné přímé platby. Splňují obecná a zvláštní kritéria uvedená v příloze II „Domácí podpory: základ pro osvobození od závazku snížení“ dohody o zemědělství uzavřené v Marakéši během Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání.
(167)
Komise soudí, že veřejné podpory vyplacené na financování činností v oblasti výzkumu a pokusů splnily v tomto konkrétním případě kritéria stanovená právními předpisy Společenství platnými v této oblasti.
2.6 FINANCOVÁNÍ PODPORY
(168)
Jelikož je státní podpora financována parafiskálním poplatkem (povinnými dobrovolnými poplatky), musí Komise přezkoumat jak financovaná opatření, tzn. podporu, tak způsob, jakým jsou tato opatření financována. Pokud je podle Soudního dvora (51) způsob financování podpory, a to zejména pokud se jedná o povinné poplatky, nedílnou součástí opatření podpory, musí Komise vzít v úvahu při přezkumu podpory tento způsob financování.
(169)
Při stanovení, zda způsob financování je nedílnou součástí opatření podpory, je nutno vzít na zřetel několik prvků: výnos z poplatku musí být vyhrazen na financování podpory a musí být nezbytně přidělen na financování podpory (52), poplatek musí být přidělen na opatření podpory při dodržení dotčených vnitrostátních předpisů (53) a výše poplatku musí mít přímý vliv na výši státní podpory (54).
(170)
Při uplatnění těchto kritérií na dotčená opatření zaznamenává Komise následující skutečnosti. Zaprvé, právní základ dotčených opatření, tzn. meziodvětvové dohody rozšířené vyhláškou, stanoví povinné poplatky. To znamená, že každý poplatek je proveden výlučně ve prospěch dotčeného fondu, aniž by byl přidělen do obecného rozpočtu organizace Interbev nebo státu. Poplatek je tedy nutno považovat za poplatek vyhrazený na financování podpory a přidělený na financování podpory na základě platných vnitrostátních předpisů. Zadruhé, opatření podpory jsou financována výlučně z odvětvových poplatků. Organizace Interbev nevyužívá žádných jiných zdrojů financování, aby doplnila financování plánovaných činností. Lze proto dojít k závěru, že výše poplatku má přímý vliv na výši státní podpory.
(171)
Na základě těchto prvků dochází Komise k závěru, že způsob financování podpory, tzn. v tomto konkrétním případě povinné dobrovolné příspěvky, je nedílnou součástí opatření podpory, a musí proto být při přezkumu slučitelnosti podpory zohledněn. Jelikož tento způsob financování může být v rozporu s článkem 110 SFEU, Komise nemůže prohlásit režim podpory za slučitelný, pokud zjistí existenci diskriminace mezi dováženými a vnitrostátními produkty (55) nebo mezi vyváženými a vnitrostátními produkty (56).
(172)
V tomto konkrétním případě byl poplatek vybírán u vnitrostátní produkce a také u vyvážených zvířat a masa (v rámci povinných dobrovolných poplatků z masa) a dovážených zvířat a masa (v rámci povinných dobrovolných poplatků vybíraných FNE).
(173)
Přezkum Komise se týká některých aspektů poplatků z masa a poplatku FNE, protože uvedené poplatky by mohly ovlivnit obchod uvnitř Společenství.
2.6.1 Poplatky z masa (poplatky organizaci Interbev)
2.6.1.1 Dovážené maso
(174)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 82, v období od roku 1996 do roku 2004 nestanovily francouzské právní předpisy poplatek z dováženého masa jako povinný. Nespadá proto do pole působnosti tohoto rozhodnutí, protože jako takový nepředstavuje státní podporu. Chybí totiž jeho závaznost jako jeden z rozhodujících prvků uvedených v bodě odůvodnění 10. Na základě výše uvedeného proto opatření financovaná poplatkem z dovážených produktů nepředstavují státní podporu, a nejsou tak předmětem tohoto rozhodnutí.
2.6.1.2 Vyvážené produkty
(175)
Jak je uvedeno v bodě odůvodnění 16 a následujících (57), od 1. ledna 1996 podléhají poplatku produkty odesílané do jiných členských států, přičemž bylo v roce 2001 zavedeno částečné vracení tohoto poplatku. Z hlediska judikatury Soudního dvora by tento poplatek mohl vyvolat diskriminaci vývozců, pokud jim činnosti financované poplatkem nejsou určeny a nevyrovnávají náklady, které mají (58). Je proto nutno prokázat, že přidělení příjmů z tohoto poplatku neupřednostňovalo vnitrostátní produkci uváděnou do oběhu ve Francii na úkor vnitrostátní produkce vyvážené.
(176)
U činností, které se týkaly konkrétně vyvážených zvířat a produktů, se jednalo zejména o propagační akce (např. mezinárodní veletrhy, oborové informační akce a akce v oblasti vztahů s veřejností, zelený týden v Berlíně, kurzy školení v bourání organizované v zahraničí).
(177)
U činností, které se týkaly všech zvířat a produktů bez ohledu na to, zda se jejich trh nachází ve Francii nebo mimo ni, se jednalo zejména o reklamní akce jako kampaně o „kvalitním evropském hovězím mase“, vnitřnostech, „plemenech chovaných na maso“ a určitý počet výzkumných činností věnovaných bezpečnosti potravin, dobrým životním podmínkám zvířat, řízení kvality, charakterizaci produktu, postupům při osvědčování a zpětné vysledovatelnosti u hovězího masa, jejichž výsledky byly široce šířeny jak ve Francii, tak mimo ni.
i) Maso a zvířata odesílaná do jiných členských států
(178)
Podle francouzských orgánů nepředstavovaly činnosti, z nichž měly užitek, výlučně nebo společně s vnitrostátními produkty, produkty a zvířata odesílaná do jiných členských států, všechny činnosti financované povinnými dobrovolnými poplatky.
(179)
Je nutno určit rok po roce a celkově, zda produkty odesílané do jiných členských států měly užitek z činností meziodvětvové organizace.
(180)
Následující tabulka uvádí rozdělení příjmů v EUR z povinných dobrovolných poplatků mezi různé činnosti organizace Interbev rok po roce a podíl činností určených pro vyvážené maso a zvířata výlučně nebo společně s vnitrostátními produkty a zvířaty.
Rok
Činnosti ve prospěch všech produktů
Činnosti pouze ve prospěch produktů ve Francii
Činnosti pouze ve prospěch vyvážených produktů
Celkem činností za rok
Podíl (v %) na všech financovaných činnostech
(zaokrouhleno)
1996
5 517 088,95
13 308 769,70
2 101 111,35
20 926 970,00
36
1997
9 244 861,43
8 723 278,25
2 104 379,32
20 072 518,99
56
1998
8 995 703,14
11 214 605,23
927 146,63
21 137 455,00
46
1999
9 780 064,41
10 308 559,00
1 058 778,36
21 447 401,76
50
2000
8 245 970,18
10 126 453,50
991 754,32
19 264 178,00
47
2001
9 447 359,23
15 115 169,26
1 720 267,50
26 282 796,00
42
2002
10 553 240,96
24 553 282,92
4 326 569,12
39 433 093,00
37
2003
12 626 096,22
21 010 195,68
3 761 566,70
37 398 458,60
43
2004
11 288 281,00
20 527 149,24
4 045 129,24
35 860 559,48
42
(181)
Z tabulky vyplývá, že za celé zvažované období využívaly vyvážené produkty v průměru 44 % všech činností financovaných z povinných dobrovolných poplatků. Je nutno upřesnit, že francouzské orgány uvedly, že celkové příjmy z poplatků vybraných u vyvážených produktů dosáhly za stejné období výše 15 % (59). Francouzské orgány dále uvedly, že uvedených 15 % představuje průměrnou hodnotu, a předložily číselné údaje za každý rok, z nichž vyplývá, že celková částka poplatků vybraných u vyvážených produktů nikdy nepřesáhla 18 %.
ii) Slučitelnost s článkem 110 SFEU
(182)
Vzhledem k důsledkům rozsudku Soudního dvora ve věci Nygard (60) a skutečnosti, že opatření financovaná poplatkem představují státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU a že poplatek nemá diskriminační povahu, jež by byla v rozporu s článkem 110 SFEU, protože byl uplatněn také na vyvážené produkty a zvířata, které úměrně využívaly výhod, jež z něj plynuly, Komise soudí, že příjmy z poplatku z vyvážených produktů určené na financování činností organizace Interbev představují financování podpory, jež je z hlediska pravidel SFEU, a zejména jejího článku 107, slučitelné, a že tak státní podpory financované tímto způsobem jsou slučitelné s touto Smlouvou.
2.6.2 Poplatky FNE
2.6.2.1 Dovážená zvířata
(183)
Podle francouzských orgánů mohl být až do roku 2003 uplatňován poplatek vybíraný ve prospěch FNE také na zvířata chovaná mimo francouzské vnitrostátní území a dovážená do Francie za účelem jejich porážky.
(184)
Po pochybách vyjádřených Komisí francouzské orgány tvrdily, že znění meziodvětvové dohody změnily tak, aby se vyloučil jakýkoliv poplatek ze zvířat dovezených nebo dopravených do Francie. Podle francouzských orgánů platí tyto poplatky pouze pro zvířata chovaná a poražená ve Francii.
(185)
Změny této meziodvětvové dohody nebyly Komisi předloženy. Předán byl pouze pokyn ze dne 2. února 2005 (viz bod odůvodnění 87), který upřesňuje, že poplatky ve prospěch FNE platí pouze pro maso pocházející ze všech porážek zvířat chovaných ve Francii, které byly provedeny na jejím evropském území.
(186)
V období mezi 1. lednem 1996 a 30. zářím 2004 tak bylo poplatkem zatíženo také maso zvířat poražených ve Francii ale chovaných mimo vnitrostátní území.
(187)
Francouzské orgány nebyly schopny prokázat, že z činností financovaných těmito poplatky měli prospěch chovatelé, kteří vyvíjí svou činnost mimo vnitrostátní území. Subjekty povinné k povinnému dobrovolnému poplatku, které své produkty vyvážely, neměly nárok na žádné zpětné vracení nebo slevu, ačkoliv nebyly příjemci veškerého přínosu dotčených činností. Pokud jde o činnosti v oblasti výzkumu, vývoje a technické pomoci, mohou těchto činností v zásadě využívat pouze vnitrostátní produkty (maso z hovězího dobytka chovaného a poraženého ve Francii).
(188)
Skutečnost, že dovoz živých zvířat byl v té době okrajovou záležitostí (61) a že dovozci živých zvířat měli v praxi možnost, pokud chtěli, nahlásit celkovou hmotnost dovážených zvířat za účelem jejího odečtení ze základu poplatku a požádat o vrácení, nemá přímý vliv na věcné posouzení prováděné Komisí. Do pole působnosti článku 110 SFEU navíc spadá i ta nejmenší diskriminace.
(189)
Vzhledem k důsledkům rozsudku Soudního dvora ve věci Nygard (62) a skutečnosti, že opatření financovaná poplatkem představují státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU a že poplatek má diskriminační povahu, jež je v rozporu s článkem 110 SFEU, protože byl uplatněn také na produkty pocházející z jiných členských států, které ale plně nevyužívaly výhod, jež z něj plynuly, Komise soudí, že příjmy z poplatku ze zvířat dovážených z jiných členských států určené na financování činností FNE představují financování podpory, jež je z hlediska Smlouvy, a zejména jejího článku 107, neslučitelné s vnitřním trhem, a že tak státní podpory financované tímto způsobem jsou neslučitelné s touto Smlouvou.
2.6.2.2 Vyvážená zvířata
(190)
Jelikož poplatky FNE platí pro zvířata chovaná nebo poražená ve Francii, Komise může dojít k závěru, že odesílané produkty nejsou poplatkem ve prospěch FNE jako takové zatíženy, a že jsou tak vyloučeny z pole působnosti tohoto rozhodnutí.
3. PROTIPRÁVNOST PODPOR
(191)
Jak je již uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, Komise zdůrazňuje, že ji Francie neinformovala v souladu s čl. 108 odst. 3 SFEU o vyhláškách o rozšíření, jimiž se dobrovolné poplatky staly povinnými, a o činnostech, jež tyto poplatky financují, před tím, než je začala provádět (viz bod odůvodnění 2 tohoto rozhodnutí).
(192)
Čl. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 659/1999 přesně definuje protiprávní podporu jako novou podporu uskutečňovanou v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU. Článek 2 tohoto nařízení potom stanoví povinnost státní podporu oznámit.
(193)
Pokud jde o povahu zde dotčených poplatků, Komise zaznamenává, že tyto poplatky vyžadují akt orgánu veřejné moci k tomu, aby mohly plně projevit svůj účinek. Komise proto soudí, že se v tomto konkrétním případě jedná o parafiskální poplatky, to znamená o veřejné prostředky.
(194)
Jelikož se u povinných dobrovolných poplatků jedná o veřejné prostředky (jak je uvedeno v bodě odůvodnění 106 a následujících), které jsou nedílnou součástí podpory (bod odůvodnění 171 a následující) a které jsou používány na financování výhod ve prospěch podniků odvětví masa, představuje jejich oznámení Komisi povinnost vyplývající z čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
(195)
Jak je uvedeno v bodech odůvodnění 123 a 124, vzhledem ke skutečnosti, že opatření prováděná Francií obsahují prvky státní podpory, jedná se o nové podpory, které nebyly Komisi oznámeny a které jsou z toho důvodu ve smyslu Smlouvy protiprávní.
(196)
Podle sdělení Komise o stanovení pravidel pro hodnocení protiprávně poskytnuté státní podpory (63) musí být každá protiprávní podpora ve smyslu čl. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 659/1999 posuzována podle pravidel a pokynů platných v okamžiku jejího poskytnutí.
V. ZÁVĚR
(197)
Na základě předchozího Komise soudí, že financování tohoto režimu povinnými dobrovolnými poplatky nevyvolává námitky, protože se tyto poplatky uplatňují na vnitrostátní produkty a na vyvážené produkty a zvířata (v tomto konkrétním případě se jedná o „poplatky z masa“ vybírané v období mezi rokem 1996 a rokem 2004).
(198)
Jakmile jsou tyto poplatky vybírány také z dovážených zvířat (v tomto konkrétním případě se jedná o poplatky ze zvířat ve prospěch FNE vybírané v období mezi rokem 1996 a rokem 2004), z výše uvedeného vyplývá, že je systém povinných dobrovolných poplatků neslučitelný s vnitřním trhem kvůli porušení článku 110 SFEU, protože Francie nedokázala prokázat, že dovážené produkty využívaly podpor ve stejné míře jako vnitrostátní produkty.
(199)
Zde dotčené podpory navíc nebyly oznámeny Komisi v souladu s čl. 108 odst. 3 SFEU, a představují proto protiprávní podpory ve smyslu čl. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 659/1999.
(200)
Komise vyjadřuje politování nad tím, že Francouzská republika provedla tyto podpory v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU.
(201)
Pokud jde o podpory, s jejichž prováděním se začalo před tím, než Komise vydala konečné rozhodnutí, je nutno připomenout, že vzhledem k závazné povaze procedurálních pravidel uvedených v čl. 108 odst. 3 SFEU, jimž Soudní dvůr přiznal v několika rozsudcích (64) přímý účinek, nelze protiprávnost zvažované podpory napravit se zpětným účinkem (65).
(202)
Soudní dvůr připomenul, že v případě, kdy bylo opatření podpory, jehož způsob financování je nedílnou součástí této podpory, zavedeno při porušení povinnosti jeho oznámení, musí v zásadě vnitrostátní soudy nařídit zpětné proplacení daní nebo poplatků, které byly zvlášť vybrány za účelem financování této podpory. Soud připomíná, že vnitrostátním soudům přináleží ochrana práv jednotlivců před případným porušením ze strany vnitrostátních orgánů zákazu provádění podpor, který je uveden v čl. 108 odst. 3 poslední věta SFEU a který má přímý účinek. U takového porušení, na které se odvolají jednotlivci, jenž ho mohou využít, a které konstatují vnitrostátní soudy, musí soudy vyvodit v souladu s vnitrostátním právním řádem veškeré důsledky, pokud jde jak o platnost aktů souvisejících se zavedením dotčených opatření podpory, tak o vrácení poskytnuté finanční pomoci (66).
(203)
V tomto konkrétním případě považuje Komise za vhodné přijmout podmínečné rozhodnutí při využití možnosti, již nabízí čl. 7 odst. 4 nařízení (ES) č. 659/1999, podle nějž může Komise připojit ke svému rozhodnutí podmínky, za kterých může podporu považovat za slučitelnou s vnitřním trhem, a stanovit povinnosti pro umožnění kontroly plnění rozhodnutí.
(204)
Za účelem napravení porušení článku 110 SFEU, a tím zpětného odstranění diskriminace, musí Francie přistoupit k vrácení té části poplatku, kterou byly zatíženy dovážené produkty (poplatky ze zvířat ve prospěch FNE vybírané v období od roku 1996 do roku 2004), a to poměrně k výhodám podpor, z nichž tyto produkty neměly žádný užitek. Náprava tohoto porušení by učinila dotčené podpory slučitelnými s článkem 107 SFEU.
(205)
Komise stanoví podmínky, jimiž se uvedené navrácení musí řídit. Francie tak musí vrátit subjektům povinným k poplatku tu část poplatku, kterou byly zatíženy výše uvedené dovážené produkty mezi dnem zavedení poplatku a dnem 30. září 2004, a to za plného dodržení následujících podmínek:
a)
pokud subjekty povinné k poplatku a odpovědné za jeho placení mohou předložit důkaz o tom, že povinné dobrovolné poplatky byly uloženy na dovážené produkty, mohou požadovat vrácení části poplatku úměrné výnosu poplatku určeného na financování služeb, jichž využívaly výlučně vnitrostátní produkty, a to ve lhůtě stanovené v souladu s vnitrostátním právním řádem, která nesmí být v žádném případě kratší než šest měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí;
b)
Francie stanoví míru případné diskriminace, kterou jsou zatíženy dovážené produkty. Za tímto účelem ověří Francie během referenčního období peněžní rovnocennost mezi částkami celkově vybranými jako zvažovaný poplatek za vnitrostátní produkty a výhodami, které se na tyto produkty výlučně vztahují;
c)
navrácení musí být provedeno v maximální lhůtě šesti měsíců od podání žádosti;
d)
navrácené částky musí být od data, kdy byly vybrány, až do data skutečného navrácení aktualizovány s ohledem na úroky. Tyto úroky jsou počítány na základě referenční sazby Komise stanovené metodou určení referenčních úrokových a diskontních sazeb;
e)
francouzské orgány přijmou všechny přiměřené důkazy ze strany poplatníků, jimiž budou dokázány částky, které uhradili v rámci poplatku, jímž byly zatíženy produkty pocházející z jiných členských států;
f)
právo na refundaci nesmí podléhat dalším podmínkám, zejména podmínce nepřevedení poplatku;
g)
v případě, kdy poplatník poplatek ještě nezaplatil, francouzské orgány se formálně zřeknou požadavku na zaplacení úměrné části poplatku uvaleného na produkty dovážené z jiných členských států, u které je prokázáno, že slouží k financování té části podpory, jež je určena výlučně pro vnitrostátní produkty. Zřeknou se rovněž případných souvisejících úroků z prodlení;
h)
v případě, že o to Komise požádá, zavazuje se Francie předložit komplexní zprávu, kterou prokáže řádné provedení opatření k refundaci;
i)
pokud byl v jiném členském státě zaveden poplatek na stejné produkty, které byly zatíženy poplatkem ve Francii, francouzské orgány se zavazují navrátit poplatníkům část poplatku, která zatížila produkty pocházející z tohoto členského státu;
j)
Francie se zavazuje seznámit s tímto rozhodnutím všechny potenciální poplatníky dotčeného poplatku,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Státní podpory na propagaci, reklamu, technickou pomoc, výzkum a vývoj prováděné Francií protiprávně při porušení čl. 108 odst. 3 SFEU a financované parafiskálním poplatkem (povinným dobrovolným poplatkem z masa a živých zvířat odesílaných do ostatních členských států v období mezi rokem 1996 a rokem 2004 a z živých zvířat dovezených mezi rokem 1996 a rokem 2004) představují státní podpory slučitelné s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, pokud jde o období mezi dnem zavedení poplatku a 30. zářím 2004, za podmínky, že Francie dodrží podmínky uvedené v odstavci 2 tohoto článku.
2. Francie musí vrátit subjektům povinným k poplatku tu část poplatku, kterou byly zatíženy dovážené produkty mezi dnem zavedení poplatku a dnem 30. září 2004, a to za plného dodržení následujících podmínek:
a)
pokud poplatníci odpovědní za placení poplatku mohou předložit důkaz o tom, že povinné dobrovolné poplatky byly uloženy na dovážené produkty, mohou požadovat vrácení části poplatku úměrné výnosu poplatku určeného na financování služeb, jichž využívaly výlučně vnitrostátní produkty, a to ve lhůtě stanovené v souladu s vnitrostátním právním řádem, která nesmí být v žádném případě kratší než šest měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí;
b)
Francie stanoví míru případné diskriminace, kterou jsou zatíženy dovážené produkty. Za tímto účelem ověří Francie během referenčního období peněžní rovnocennost mezi částkami celkově vybranými jako zvažovaný poplatek za vnitrostátní produkty a výhodami, které se na tyto produkty výlučně vztahují;
c)
navrácení musí být provedeno v maximální lhůtě šesti měsíců od podání žádosti;
d)
navrácené částky musí být od data, kdy byly vybrány, až do data skutečného navrácení aktualizovány s ohledem na úroky. Tyto úroky jsou počítány na základě referenční sazby Komise stanovené metodou určení referenčních úrokových a diskontních sazeb;
e)
francouzské orgány přijmou všechny přiměřené důkazy ze strany poplatníků, jimiž budou dokázány částky, které uhradili v rámci poplatku, jímž byly zatíženy produkty pocházející z jiných členských států;
f)
právo na refundaci nesmí podléhat dalším podmínkám, zejména podmínce nepřevedení poplatku;
g)
v případě, kdy poplatník poplatek ještě nezaplatil, francouzské orgány se formálně zřeknou požadavku na zaplacení úměrné části poplatku uvaleného na produkty dovážené z jiných členských států, u které je prokázáno, že slouží k financování té části podpory, jež je určena výlučně pro vnitrostátní produkty. Zřeknou se rovněž případných souvisejících úroků z prodlení;
h)
v případě, že o to Komise požádá, zavazuje se Francie předložit komplexní zprávu, kterou prokáže řádné provedení opatření k refundaci;
i)
pokud byl v jiném členském státě zaveden poplatek na stejné produkty, které byly zatíženy poplatkem ve Francii, francouzské orgány se zavazují navrátit poplatníkům část poplatku, která zatížila produkty pocházející z tohoto členského státu;
j)
Francie se zavazuje seznámit s tímto rozhodnutím všechny potenciální poplatníky dotčeného poplatku.
Článek 2
Francie bude informovat Komisi do dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí o opatřeních, která provedla, aby vyhověla tomuto rozhodnutí.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 13. července 2011.
DECISIÓN DE LA COMISIÓN
de 13 de julio de 2011
relativa a las cotizaciones en favor de Interbev
[notificada con el número C(2011) 4923]
(El texto en lengua francesa es el único auténtico)
(2012/131/UE)
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea y, en particular, su artículo 108, apartado 2, párrafo primero (1),
Después de haber emplazado a los interesados para que presentaran sus observaciones, de conformidad con el artículo 108, apartado 2, párrafo primero, del TFUE, y vistas dichas observaciones,
Considerando lo siguiente:
I. PROCEDIMIENTO
(1)
Sobre la base de la información recibida en relación con la medida considerada, la Comisión Europea dirigió a las autoridades francesas determinadas preguntas sobre ella mediante carta de 2 de octubre de 2001. La Representación Permanente de Francia ante la Unión Europea respondió a la Comisión mediante carta de 9 de noviembre de 2001.
(2)
Puesto que la medida se había aplicado sin la autorización previa de la Comisión, se inscribió en el registro de ayudas no notificadas.
(3)
La Comisión incoó el procedimiento previsto en el artículo 108, apartado 2, del TFUE por la ayuda considerada mediante carta no C(2003) 2057 final, de 9 de julio de 2003.
(4)
La decisión de incoar el procedimiento se publicó en el Diario Oficial de la Unión Europea (2). La Comisión invitó a los demás Estados miembros y a los terceros interesados a que presentaran sus observaciones sobre las ayudas en cuestión. La Comisión no ha recibido observaciones de terceros. Las autoridades francesas remitieron sus comentarios mediante cartas de 8 y 10 de octubre de 2003, y de 13 de septiembre y 29 de noviembre de 2005.
(5)
El 25 de febrero de 2011 se envió a Francia una solicitud de información adicional y el 29 de marzo de 2011 se celebró una reunión al respecto.
(6)
Las autoridades francesas respondieron mediante escrito de 24 de mayo de 2011.
II. DESCRIPCIÓN DE LA MEDIDA
1. COTIZACIONES EN FAVOR DE INTERBEV
1.1. LAS ORGANIZACIONES INTERPROFESIONALES («IPO») Y EL SISTEMA DE COTIZACIONES VOLUNTARIAS POSTERIORMENTE DECLARADAS OBLIGATORIAS
(7)
Las organizaciones interprofesionales (interprofessions, «IPO») son agrupaciones que reúnen, por ramos, las familias profesionales más representativas de la producción agrícola y, en su caso, de la transformación, comercialización y distribución, y que han sido reconocidas como tales por la autoridad administrativa competente. Su existencia, misiones y funcionamiento están regulados por los artículos L. 631-1 y siguientes del Código rural. Para su reconocimiento, las autoridades competentes deben comprobar que cumplen varios criterios, en particular que sus estatutos se ajustan a la ley (artículo L.632-1 del Código rural) y que sus organizaciones constitutivas son representativas.
(8)
Las IPO tienen por objetivo aplicar medidas en interés de todos los eslabones del ramo de que se trate y pueden celebrar acuerdos a tal fin. Estos acuerdos y las cotizaciones voluntarias destinadas a financiar las medidas previstas en ellos pueden ser posteriormente declarados obligatorios («aplicados extensivamente»), mediante decreto interministerial, para todos los actores del ramo, estén afiliados o no a una organización profesional miembro de la IPO, siempre que cumplan los objetivos enumerados por la ley. Dichos acuerdos tienen como objetivo primordial favorecer el conocimiento del mercado, las relaciones entre profesionales, la calidad y la promoción de los productos. El Código rural solo autoriza la aplicación extensiva de los acuerdos cuando persigan «un interés común» basado en medidas «conformes al interés general y compatibles con las normas de la política agrícola común» (véase el artículo L.632-3 del Código rural).
(9)
Las modalidades de cobro y reparto de las cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias se regulan de forma individual en cada acuerdo IPO.
1.2. FUNCIÓN DEL ESTADO
(10)
Aunque las IPO son personas jurídicas de Derecho privado y se financian con las cotizaciones del sector correspondiente, el funcionamiento del sistema de cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias requiere la intervención del Estado, concretamente en los siguientes aspectos:
a)
de forma previa a cualquier solicitud de aplicación extensiva, la IPO debe ser reconocida por las autoridades públicas y ajustarse a los objetivos de la política agrícola nacional y de la política agrícola común (véanse los considerandos 7 y 8);
b)
una vez reconocidas, las IPO pueden solicitar al Estado que declare obligatorios sus acuerdos mediante decreto interministerial de aplicación extensiva. De este modo, todos los operadores de la zona de producción de que se trate quedarán sujetos a la cotización voluntaria posteriormente declarada obligatoria cobrada por una IPO representativa (véase el considerando 8);
c)
en aplicación del artículo L.632-8-1 del Código rural, deben remitirse a las autoridades competentes los informes de actividad de cada IPO y los balances de aplicación de cada acuerdo aplicado extensivamente.
2. OBJETIVO DE LA AYUDA
(11)
El objetivo de la ayuda que se analiza era promover medidas de investigación y desarrollo y de asistencia técnica y promoción (publicidad) en favor del sector ganadero.
2.1. COTIZACIONES ESTABLECIDAS POR INTERBEV
(12)
La presente Decisión se refiere a dos tipos de cotizaciones interprofesionales que las autoridades públicas declararon posteriormente obligatorias. Se trata, por un lado, de la cotización sobre las carnes y los despojos de las especies bovina y ovina destinados al consumo humano y sobre los animales vivos de las especies bovina y ovina expedidos a países de la Unión Europea o exportados («cotización sobre las carnes»), y, por otro lado, de la cotización en favor del Fonds National de l’Élevage («cotización FNE»).
(13)
Los acuerdos interprofesionales en los que se establecieron las cotizaciones en favor de Interbev objeto de la presente Decisión fueron los siguientes:
Cotización sobre las carnes
Cotizaciones en favor del Fond National de l’Elevage (FNE)
Acuerdos IPO
Decreto de aplicación extensiva
Acuerdo IPO
Decreto de aplicación extensiva
25.7.1995
18.12.1995
15.6.1994
18.12.1995
12.6.2001
19.9.2001
19.4.2001
(14)
La Association Nationale Interprofesionalle du Bétail et des Viandes (Interbev) es la organización interprofesional francesa para el sector ganadero y cárnico. Fue fundada el 9 de octubre de 1979 por iniciativa de las organizaciones representativas del ramo ganadero y cárnico de los sectores bovino, ovino y equino, y reconocida mediante decreto de 18 de noviembre de 1980 (3). Su función es la de defender y promover los intereses comunes de la ganadería y las actividades industriales, artesanales y comerciales del ramo. Interbev fue reconocida en 1980 como organización interprofesional del sector ganadero y cárnico. Está integrada por 13 organizaciones profesionales nacionales que representan a las distintas profesiones del sector económico ganadero y cárnico: ganaderos, comerciantes de ganado vivo, mataderos, mayoristas, industriales y distribuidores.
(15)
Sus dos misiones principales son la adopción de acuerdos interprofesionales y la comunicación colectiva. A eso hay que añadir los programas de investigación en el sector cárnico. Los acuerdos interprofesionales firmados en el marco de la asociación definen las normas que rigen la actividad del ramo. Estos acuerdos pueden presentarse a las autoridades públicas para que estas declaren su aplicación extensiva. Una vez dictada tal aplicación extensiva mediante decreto conjunto de los Ministerios de Agricultura y Economía, las medidas previstas por un acuerdo interprofesional adquieren carácter obligatorio para todos los operadores del ramo.
2.2. LA COTIZACIÓN SOBRE LAS CARNES
(16)
Mediante acuerdo interprofesional de 25 de julio de 1995, que se declaró de aplicación extensiva mediante Decreto de 18 de diciembre de 1995 (4), Interbev estableció una cotización sobre las carnes y los despojos destinados al consumo humano de las especies bovina y ovina, así como sobre los animales vivos de las especies bovina y ovina expedidos a países de la Unión Europea o exportados.
(17)
La cotización se aplicaba a tres categorías de carnes o animales:
a)
cotización sobre la carne y los despojos destinados al consumo humano de los animales sacrificados en Francia: fijada en 0,084 francos franceses (FRF) (5) por kilogramo de canal y abonada por la persona física o jurídica propietaria o copropietaria del animal en el momento del sacrificio;
b)
cotización sobre las carnes introducidas o importadas para ser consumidas en Francia: fijada en 0,042 FRF/kg y pagada por la persona física o jurídica, primer propietario o copropietario de la carne en el territorio nacional;
c)
cotización sobre los animales vivos de las especies bovina y ovina expedidos a países de la UE o exportados: fijada en 7 FRF/cabeza y pagada por la persona física o jurídica, último propietario o copropietario de la carne en el territorio nacional.
(18)
El acuerdo interprofesional de 25 de julio de 1995 se sustituyó por otro acuerdo interprofesional de 12 de junio de 2001, que fue declarado de aplicación extensiva mediante Decreto de 19 de septiembre de 2001 (6). Este Decreto establecía en su artículo 1 que el acuerdo se aplicaría extensivamente durante los tres años siguientes a la fecha de su publicación, es decir, hasta el 30 de septiembre de 2004.
(19)
El acuerdo interprofesional de 12 de junio de 2001 prorrogó la situación anterior en relación con las categorías de carnes o animales contemplados, aunque elevó la cuantía de la cotización: 0,1574 FRF (0,024 EUR) para la carne y los despojos destinados al consumo humano de los animales sacrificados en Francia; 0,0656 FRF (0,010 EUR) para las carnes introducidas o importadas para ser consumidas en Francia; 11,15 FRF (1,7 EUR), para los animales vivos de las especies bovina y ovina expedidos a un país de la Unión Europea o exportados.
(20)
El acuerdo de 12 de junio de 2001 introdujo, asimismo, la posibilidad de que se reembolsase una parte de la cotización sobre las carnes en el momento en que se expidieran estas a un país de la UE o en que se exportaran a terceros países. La tasa de reembolso era de 0,0656 FRF/kg (0,010 EUR).
(21)
En los decretos de aplicación extensiva adoptados en 1995 y 2001 se excluyó del sistema la cotización sobre las carnes introducidas o importadas para ser consumidas en Francia. Por tanto, no se aplicó a esos productos la cotización obligatoria sobre las carnes.
2.3. LA COTIZACIÓN FNE
(22)
Mediante acuerdo interprofesional de 15 de junio de 1994, declarado de aplicación extensiva en virtud del Decreto de 18 de diciembre de 1995 (7) y Decreto de 19 de septiembre de 2001 (8), Interbev estableció una cotización en favor del Fonds National de l’Élevage (FNE). El Decreto mencionado estableció su aplicación extensiva durante los tres años siguientes a la fecha de su publicación, es decir, hasta el 30 de septiembre de 2004.
(23)
Este fondo profesional, gestionado por la Confédération Nationale de l’Élevage (CNE), se creó para responder a dos objetivos principales: por un lado, estimular la reestructuración de las organizaciones de servicio y favorecer su adaptación a las necesidades futuras de un número de ganaderos cada vez menor y sujetos a las políticas comunitarias de gestión de las producciones; y, por otro, contribuir a la continuidad de los medios colectivos consagrados al progreso genético y la investigación aplicada como factores clave de la competitividad futura de la ganadería.
(24)
Para financiar este fondo, se estableció una cotización de las personas físicas o jurídicas propietarias o copropietarias de los animales de las especies bovina y ovina sacrificados en Francia. Según los últimos datos comunicados por las autoridades francesas, dicha cotización se fijó en 0,02 FRF/kg (0,003 EUR) de carne neta sacrificada (o 7 FRF/cabeza para los bovinos adultos, 2,40 FRF/cabeza para los terneros y 0,36 FRF/cabeza para los ovinos: 1,05, 0,36 y 0,054 EUR, respectivamente).
(25)
Según las autoridades francesas, los ingresos obtenidos de esta cotización se emplean en la mejora genética, el sistema de información genética, la biotecnología y los estudios económicos.
2.4. MEDIDAS FINANCIADAS CON LAS COTIZACIONES
(26)
Los recursos de Interbev procedentes de las cotizaciones sobre las carnes se utilizan para tres tipos de medidas:
a)
la comunicación y la promoción en favor del sector;
b)
la asistencia técnica;
c)
la investigación y la experimentación.
(27)
Por lo que respecta a la comunicación y la promoción, se trata en particular de la financiación de campañas sobre diversos temas relacionados con los productos cárnicos de calidad, o de campañas más genéricas en televisión y radio sobre la carne de vacuno, así como de medidas de relaciones públicas. Se financian asimismo medidas de promoción en los mercados exteriores o la participación en salones profesionales y de promoción.
(28)
Las medidas de asistencia técnica están relacionadas, en particular, con la certificación y la cualificación de las ganaderías, en especial para satisfacer las exigencias impuestas a los operadores. Interbev también elabora pliegos de condiciones colectivos para el ramo y participa en la difusión y aplicación de la carta de buenas prácticas ganaderas y del código de buenas prácticas para el faenado de la carne, además de participar en la clarificación de las transacciones en todo el ramo.
(29)
Las medidas de investigación y experimentación son las más adaptadas a las necesidades del ramo, al centrarse particularmente en la seguridad alimentaria, la gestión de la calidad y el bienestar de los animales.
(30)
Los recursos de Interbev procedentes de las cotizaciones FNE se destinan a financiar las siguientes medidas:
a)
medidas colectivas de mejora genética;
b)
sistema informatizado de gestión de los sistemas de información de las ganaderías;
c)
trabajos de investigación aplicada;
d)
estudios económicos;
e)
medidas diversas.
3. DURACIÓN DE LA MEDIDA
(31)
La presente Decisión se refiere al período comprendido entre 1996 y 2004, año de expiración del último acuerdo interprofesional objeto del presente procedimiento.
4. BENEFICIARIOS
(32)
Los beneficiarios de la medida de ayuda considerada son los ganaderos de las especies bovina y ovina.
(33)
Los principales destinatarios finales de la medida de ayuda considerada son los productores, los transformadores y los distribuidores de productos agrícolas. Está previsto que algunas actividades puedan ser realizadas por cuenta de estos últimos por empresas privadas.
(34)
La presente Decisión no prejuzga la posición de la Comisión por lo que respecta a la compatibilidad con las normas sobre contratación pública del procedimiento de selección de los prestadores de servicios para la realización de las actividades de Interbev.
5. RAZONES QUE CONDUJERON A INCOAR EL PROCEDIMIENTO (9)
(35)
La Comisión observó que, por lo que se refiere en primer lugar a la naturaleza de las cotizaciones, estas habían sido declaradas obligatorias por el Gobierno francés en el marco de un procedimiento de aplicación extensiva de acuerdos interprofesionales. Esa aplicación extensiva se adoptó en virtud de un decreto publicado en el Diario Oficial de la República Francesa. Hubo, pues, un acto de autoridad pública por el que las cotizaciones alcanzaron todos sus efectos. Por ello, la Comisión consideró, en la fase de incoación del procedimiento de examen, que se trataba de tasas parafiscales, es decir, de recursos públicos, y que las ayudas eran ilegales por no haber sido notificadas.
(36)
Conforme al punto 194 de las Directrices comunitarias sobre ayudas estatales al sector agrario y forestal 2007-2013 (10) (en lo sucesivo, «Directrices agrarias»), las ayudas ilegales deben evaluarse con arreglo a las normas y directrices vigentes en el momento de su concesión. Las Directrices agrarias se aplican desde el 1 de enero de 2007. Las directrices anteriores, Directrices comunitarias sobre ayudas estatales al sector agrario (2000-2006) (11), se aplicaron desde el 1 de enero de 2000. Por tanto, toda ayuda concedida a partir de esa fecha ha de evaluarse a la luz de las Directrices de 2000. En cambio, toda ayuda concedida con anterioridad debe valorarse a la luz de las disposiciones y la práctica aplicable antes del 1 de enero de 2000. Las ayudas consideradas se concedieron a partir de 1996.
(37)
Al tratarse de ayudas estatales financiadas con una tasa parafiscal, la Comisión debía examinar las medidas financiadas con las ayudas y la financiación de las propias ayudas.
5.1. AYUDAS
5.1.1. Medidas de promoción
(38)
La Comisión observó que la compatibilidad de las ayudas concedidas antes del 1 de enero de 2002 debía analizarse a la luz del Encuadramiento de las ayudas nacionales para publicidad de productos agrarios y de determinados productos no incluidos en el anexo II del Tratado CEE (12) y que la compatibilidad de las ayudas concedidas a partir de esa fecha debía evaluarse a la luz de las Directrices sobre ayudas estatales para publicidad de productos incluidos en el anexo I del Tratado CE y de determinados productos no incluidos en el mismo (13). Ambos textos comparten básicamente los mismos principios y prevén criterios negativos y positivos que deben respetarse. Por lo que respecta a la limitación de las ayudas, las medidas deben recibir una financiación del sector del 50 % de los costes como mínimo. En el caso que nos ocupa, las medidas se financiaron en su integridad con tasas parafiscales y los esfuerzos financieros de los profesionales alcanzaron por definición ese nivel. Así, en la fase de incoación del procedimiento de examen, la Comisión consideró que se respetaban las condiciones aplicables.
5.1.2. Medidas de asistencia técnica
(39)
La Comisión observó que la compatibilidad de las ayudas concedidas antes del 1 de enero de 2000 debía analizarse a la luz de la práctica de la propia Comisión, inspirada en la propuesta de medidas útiles sobre las ayudas concedidas por los Estados miembros en el sector de la ganadería y de los productos ganaderos (14) y, para las ayudas concedidas después de esta fecha, a la luz de las Directrices agrarias. La práctica de la Comisión aplicable antes de 2000 y las Directrices agrarias comparten, en esencia, los mismos principios. Así, para este tipo de ayudas, se autoriza la financiación del 100 % de los gastos admisibles. Además, las ayudas deben ser accesibles a todos los profesionales potencialmente interesados. Por tanto, en la fase de incoación del procedimiento de examen, la Comisión consideró que se respetaban las condiciones aplicables.
5.1.3. Medidas de investigación y experimentación
(40)
La Comisión observó que la compatibilidad de estas ayudas debía evaluarse a la luz del Encuadramiento comunitario sobre ayudas estatales de investigación y desarrollo (15) y de la Comunicación de la Comisión por la que se modifica dicho Encuadramiento (16). Así, es compatible con el mercado interior un porcentaje de ayuda del 100 % si se cumplen las cuatro condiciones siguientes: la ayuda ha de revestir un interés general para el sector; la información debe divulgarse en publicaciones adecuadas; los resultados de los trabajos han de difundirse siguiendo un criterio de equidad tanto en términos de costes como de tiempo; la ayuda ha de cumplir los requisitos impuestos por los acuerdos comerciales internacionales suscritos por la UE. Así, en la fase de incoación del procedimiento de examen, la Comisión consideró que se respetaban las condiciones aplicables.
5.1.4. Medidas financiadas por la cotización FNE
(41)
La Comisión se preguntó por la naturaleza exacta de las medidas financiadas con la cotización FNE, cuya finalidad era estimular la reestructuración de las organizaciones de servicio y favorecer su adaptación a las necesidades futuras de los ganaderos, además de contribuir a la continuidad de los medios colectivos consagrados al progreso genético y a la investigación aplicada. Según las autoridades francesas, los ingresos de esta cotización se utilizaron para la mejora genética, el sistema de información genética, la biotecnología y los estudios económicos. Esta información no bastaba para que la Comisión pudiera comprobar la compatibilidad de las medidas con las disposiciones comunitarias aplicables en su caso. Por consiguiente, en la fase de incoación del procedimiento de examen, la Comisión no podía concluir que las medidas financiadas con las cotizaciones FNE fueran compatibles con el Tratado CE (17).
5.2. FINANCIACIÓN DE LAS AYUDAS
5.2.1. Cotización sobre las carnes
(42)
Desde el 1 de enero de 1996, la cotización se aplica, entre otros, a los animales vivos de las especies bovina y ovina expedidos a otros Estados miembros, así como a los productos de carne de vacuno y ovino expedidos a otros Estados miembros, aunque, para estos últimos, se introdujo en 2001 un reembolso parcial de la cotización. Según una sentencia del Tribunal de Justicia de la Unión Europea (en lo sucesivo, «el Tribunal de Justicia») (18), se debe considerar que una tasa infringe la prohibición de discriminación impuesta por el artículo 110 del TFUE si las ventajas que supone la afectación de los ingresos procedentes del tributo benefician especialmente a los productos nacionales que son transformados o comercializados en el mercado nacional, compensando en parte la carga soportada por estos y desfavoreciendo así los productos nacionales exportados.
(43)
En la fase del procedimiento de examen, la Comisión consideró que los ingresos procedentes de la tasa sobre los productos y los animales vivos expedidos a otros Estados miembros destinada a financiar las medidas de promoción, asistencia técnica e investigación y experimentación aplicadas por Interbev podían constituir una financiación de la ayuda incompatible con el mercado interior de conformidad con el Tratado y, en particular, con su artículo 107, y, por consiguiente, que las ayudas estatales así financiadas eran incompatibles con dicho Tratado. En efecto, la tasa podía desfavorecer la producción de estos animales para su exportación a otros Estados miembros, ya que la asignación de los ingresos podía favorecer, por su naturaleza, la producción nacional comercializada en Francia en detrimento de la producción nacional exportada, y el nivel de la tasa no tenía en cuenta los distintos beneficios obtenidos por los productos nacionales en razón de su comercialización en Francia o fuera de Francia.
5.2.2. Cotización FNE
(44)
Sobre la base de la información disponible en el momento de la incoación del procedimiento de examen, la Comisión no contaba con elementos que indicasen que la cotización FNE se hubiera aplicado a animales importados o expedidos a otros Estados miembros.
6. COMPATIBILIDAD DE LAS COTIZACIONES VOLUNTARIAS POSTERIORMENTE DECLARADAS OBLIGATORIAS CON EL SISTEMA DE ORGANIZACIÓN COMÚN DE MERCADOS
(45)
Por lo que respecta a la compatibilidad de las cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias con el sistema de la organización común de mercados (en lo sucesivo, «OCM») en el contexto de la sentencia de 22 de mayo de 2003 en el asunto Freskot (19), la Comisión consideraba que, en el caso examinado, las citadas cotizaciones no interferían, ni directa ni indirectamente, en los precios de los productos finales, ya que las percepciones no influían en el precio de los mismos, que venía determinado por el libre mercado. Así, la carga que gravaba los productos de charcutería y los animales criados quedaba neutralizada por la ventaja representada por las actividades financiadas. Por consiguiente, cabe considerar que los efectos de las cotizaciones sobre el precio son muy limitados o inexistentes.
III. COMENTARIOS DE FRANCIA
(46)
Mediante cartas de 8 y 10 de octubre de 2003, las autoridades francesas presentaron sus observaciones sobre la decisión de la Comisión de incoar el procedimiento previsto en el artículo 108, apartado 2, del TFUE en relación con la medida de ayuda que nos ocupa.
(47)
Mediante cartas de 13 de septiembre y 29 de noviembre de 2005, las autoridades francesas presentaron otras observaciones en respuesta a las solicitudes de información adicional enviadas por la Comisión.
(48)
A raíz de la solicitud de información adicional enviada por la Comisión el 25 de febrero de 2011 y de la reunión de 29 de marzo de 2011, las autoridades francesas presentaron nuevas observaciones mediante carta de 24 de mayo de 2011.
(49)
Las autoridades francesas toman nota de que la Comisión considera los recursos procedentes de las cotizaciones interprofesionales, posteriormente declaradas obligatorias, asimilables a tasas parafiscales que pueden crear distorsiones de la competencia en el mercado interior. Las autoridades francesas toman nota asimismo de que las medidas habrían debido notificarse. A continuación, indican lo siguiente:
1. ALCANCE DEL EXAMEN DE LA COMISIÓN SEGÚN LAS AUTORIDADES FRANCESAS
(50)
Por lo que respecta a las cotizaciones percibidas en aplicación de los acuerdos interprofesionales de 15 de junio de 1994 en beneficio del Fonds National de l’Élevage y de 18 de diciembre de 1995 en beneficio de Interbev, las autoridades francesas consideran que la Comisión inició su examen con las cartas de 16 de enero de 1995 (ayuda NN 34/95) y 18 de marzo de 1996 y lo cerró mediante carta [SG(96) D/6396] de 15 de julio de 1996, concluyendo que «las medidas consideradas entran exclusivamente en el ámbito de aplicación del Reglamento (CEE) no 2328/91 y deben ser objeto de un examen con arreglo a dicho Reglamento. En efecto, el artículo 35, apartado 2, de dicho Reglamento excluye la aplicación de los artículos 92 y 93 del Tratado».
(51)
En respuesta a la Comisión, que hacía valer que en aquel momento no se había pronunciado sobre las demás medidas aplicadas por Interbev (puesto que el expediente NN 34/95 solo afectaba a las inversiones que tenían por objeto la reestructuración de las explotaciones ganaderas de vacas nodrizas), las autoridades francesas afirman que, en respuesta a una carta de la Comisión de 18 de marzo de 1996, se expresaron en estos términos: «el Fonds National de l’Élevage se destina en efecto […] a mejorar la selección en la ganadería y a apoyar la investigación, en particular genética. […]» (carta de 13 de septiembre de 2005).
(52)
Las autoridades francesas estiman, pues, que la Comisión estaba perfectamente informada de la existencia de medidas de comunicación, promoción, investigación y experimentación financiadas por Interbev y que, en el marco de ese expediente, hubiera podido enviar a las autoridades francesas solicitudes de información complementaria. Dado que la Comisión no respondió a dicha comunicación, concluyeron que la información comunicada le había resultado satisfactoria.
(53)
En una respuesta posterior a la Comisión, que supuso el envío de una solicitud de información complementaria (30 de mayo de 1996) a la carta citada, las autoridades francesas afirman, por una parte, que nunca recibieron solicitudes de información complementaria y, por otra, que consideraron que la inacción de la Comisión entre el 30 de mayo de 1996 y el 2 de octubre de 2001 constituía una aceptación implícita de compatibilidad de las medidas de las que había tenido conocimiento.
(54)
Además, las autoridades francesas afirman que la Comisión estaba informada de las medidas de comunicación llevadas a cabo por Interbev en el marco del expediente C 18/95, relativo a las medidas en favor del sector ovino.
(55)
Por consiguiente, puesto que la Comisión no prosiguió el examen de dichos acuerdos, las autoridades francesas estiman que consideraron legítimamente que la Comisión no se oponía a su aplicación.
(56)
En estas condiciones, las autoridades francesas consideraron que el presente procedimiento afectaba únicamente al acuerdo interprofesional de 12 de junio de 2001.
(57)
En su carta de 24 de mayo de 2011 y en la reunión de 29 de marzo de 2011, las autoridades francesas remitieron finalmente a la Comisión datos relativos a todo el período considerado.
2. RAZÓN QUE JUSTIFICA LA AUSENCIA DE NOTIFICACIÓN DE LA AYUDA SEGÚN LAS AUTORIDADES FRANCESAS
(58)
Por lo que respecta a las medidas aplicadas con los recursos procedentes de las cotizaciones percibidas en aplicación de los nuevos acuerdos interprofesionales de 12 de junio de 2001, en beneficio de Interbev y del FNE, las autoridades francesas no consideraron necesario notificarlas puesto que se financiaban únicamente a partir de recursos privados percibidos del ramo correspondiente.
3. MEDIDAS APLICADAS POR INTERBEV
(59)
Por lo que respecta a las medidas aplicadas por Interbev, las autoridades francesas toman nota de que la Comisión, tras analizar la información aportada por las mismas mediante carta de 9 de noviembre de 2001, las estima compatibles con las Directrices comunitarias sobre ayudas estatales al sector agrario (2000-2006) y las Directrices sobre ayudas estatales para publicidad de productos incluidos en el anexo I del Tratado CE y de determinados productos no incluidos en el mismo. Confirman que durante el período contemplado en la presente Decisión, Interbev financió las medidas de publicidad, asistencia técnica, investigación y experimentación en las mismas condiciones anteriormente expuestas en la carta de 9 de noviembre de 2001.
4. MEDIDAS DE INVESTIGACIÓN Y ASISTENCIA TÉCNICA REALIZADAS A TRAVÉS DEL FNE
(60)
Por lo que respecta al FNE, las autoridades francesas, mediante carta de respuesta a la Decisión de incoar el procedimiento (8 y 10 de octubre de 2003), aportaron las explicaciones que se exponen a continuación.
(61)
Las medidas aplicadas con cargo a los recursos del FNE son medidas de asistencia técnica e investigación aplicada. Las autoridades francesas confirman que se concibieron respetando los puntos 14 y 17 de las Directrices comunitarias sobre ayudas estatales al sector agrario (2000-2006).
(62)
En primer lugar, precisan que los recursos cobrados por el FNE se emplearon en las siguientes medidas:
a)
medidas colectivas de mejora genética;
b)
sistema informatizado de gestión y sistema de información de las ganaderías;
c)
trabajos de investigación aplicada;
d)
estudios económicos;
e)
medidas diversas.
4.1. ÁMBITO GENÉTICO
(63)
En el ámbito genético, la participación del FNE se limita estrictamente al acompañamiento de determinadas medidas colectivas desarrolladas en el marco del Dispositif National d’Amélioration Génétique y definidas por la Commission Nationale d’Amélioration Génétique (CNAG), que agrupa a los representantes del Estado, de la profesión, de la investigación y de la enseñanza.
(64)
Las financiaciones concedidas por el FNE se dedican esencialmente al apoyo de las medidas del departamento de genética del Institut de l’élevage, que tiene como misiones principales apoyar a las organizaciones de campo que contribuyen al progreso genético de los rumiantes; elaborar, mantener y actualizar los pliegos de condiciones que definen los procedimientos sobre el terreno; controlar los procedimientos de mejora y registro en las cadenas informáticas colectivas de datos necesarios para la evaluación genética de los reproductores; adaptar los procedimientos de indización en cooperación con el INRA; aplicar los procedimientos de intercambio de datos a escala internacional y difundir los índices oficiales en Francia.
4.2. RENOVACIÓN Y DESARROLLO DE LOS SISTEMAS DE INFORMACIÓN EN LA GANADERÍA
(65)
En el marco de su medida de renovación y desarrollo de los sistemas de información en la ganadería, el FNE participa en la renovación del sistema de información genética (SIG). Esta renovación, iniciada en 1995, era necesaria para modernizar el sistema colectivo de información, creado hacía más de 20 años, y unificarlo a fin de garantizar una gestión más eficaz de los datos genéticos, al mismo tiempo que se integraban nuevas funcionalidades necesarias para la indexación y se reducían los costes.
(66)
Por otra parte, el FNE ha participado en el estudio de viabilidad económica, técnica y jurídica de un proyecto de sistema profesional de información en ganadería (SPIE) cuyo objetivo es garantizar la valorización profesional e interprofesional de los datos oficiales de identificación y de los demás datos que pueden acreditarse.
4.3. INTERVENCIONES EN EL ÁMBITO DE LA INVESTIGACIÓN APLICADA
(67)
Varios programas de investigación aplicada recibieron ayudas del FNE, cuya vocación es participar en estudios que tengan por objeto temas de interés general para el sector de la ganadería, como la ayuda al programa de investigación aplicada y transferencia de biotecnologías de reproducción (transferencia de embriones, sexado, fecundación in vitro, clonación). Estos trabajos abordan las nuevas técnicas procedentes de la embriología, especialmente interesantes con vistas a la utilización futura de los marcadores moleculares y de los trabajos de selección asistida por marcadores. El programa se tradujo en una mejora significativa del rendimiento de la transferencia embrionaria clásica, en la puesta a punto y la optimización del método francés de sexado de los embriones, en la puesta a punto del método de punción ovocitaria bajo control ecográfico y en la mejora de la técnica de fecundación in vitro.
(68)
El FNE participó, asimismo, en el proyecto piloto de investigación sobre la recombinación homóloga. En este proyecto, dirigido por el INRA, se utilizó el método de la transgénesis y se perseguía una modificación controlada del genoma de los animales con vistas a la inserción de un gen en un lugar concreto del ADN. Este enfoque abrirá la vía a la sustitución de un gen por otro sin utilizar organismos genéticamente modificados.
(69)
Además, el FNE participó en el programa IDEA, por lo que respecta a la identificación electrónica de los bovinos y los ovinos. También contribuyó a la financiación de los proyectos nacionales elegidos en el marco del programa comunitario IDEA, dirigido a mejorar la fiabilidad de la identificación de los animales utilizando las nuevas técnicas electrónicas.
4.4. ESTUDIOS ECONÓMICOS
(70)
El FNE participó en la financiación de los estudios económicos indispensables para las organizaciones ganaderas, en particular para responder a las cuestiones planteadas por las sucesivas reformas de la PAC, la ampliación de Europa, las crisis de los últimos años y la evolución del contexto internacional.
(71)
Todos estos estudios se realizan bajo la dirección de un grupo denominado Groupe Économique du Bétail (GEB), dirigido por el Institut de l’Élevage, que garantiza la coherencia de los distintos trabajos solicitados por la profesión y su complementariedad con otros estudios.
(72)
Los trabajos realizados consisten en el seguimiento de la coyuntura en los sectores de la leche y la carne, en Francia y Europa, los informes económicos mensuales, que analizan en profundidad aspectos económicos de las producciones animales en Francia, Europa y el mundo, y los trabajos específicos, como el seguimiento de los precios, de los costes de producción y de las negociaciones europeas y de la OMC.
(73)
El observatorio económico creado en el marco del GEB integra los conocimientos concretos sobre el funcionamiento de las explotaciones, conocidas por las redes de ganadería, y garantiza la sinergia entre el enfoque macroeconómico y el microeconómico.
4.5. MEDIDAS DIVERSAS
(74)
El FNE está llamado además a apoyar de forma puntual el lanzamiento de nuevos proyectos federadores destinados a facilitar la adaptación de la ganadería a la evolución socioeconómica, como la aplicación de la carta de buenas prácticas de ganadería, que suponen la iniciativa colectiva más importante de este tipo en Europa, y el lanzamiento del proyecto de comunicación sobre la profesión de ganadero, a raíz de la segunda crisis ESB y con el fin de restablecer la comprensión entre ganaderos y ciudadanos.
4.6. ENCUADRAMIENTO COMUNITARIO
(75)
Las autoridades francesas resaltan que todas las medidas financiadas son de interés general para todos los ganaderos de bovinos u ovinos; nunca se trata de medidas que beneficien únicamente a operadores individuales o a grupos de operadores concretos.
(76)
La participación financiera del FNE es con gran frecuencia inferior al 50 % del coste de los trabajos e investigaciones. Puede ser superior al 50 % en determinados proyectos puntuales, pero el porcentaje de ayuda nunca excede del 100 %.
4.6.1. Asistencia técnica
(77)
Los estudios económicos se financian velando por que se respete, por una parte, el límite de 100 000 EUR por ganadero y período de tres años, y, por otra, la norma de acceso de todos los ganaderos a los resultados.
4.6.2. Investigación aplicada
(78)
Las autoridades francesas confirmaron que los datos de cada estudio económico, del mismo modo que los recogidos al término de cada programa de investigación, cuando son definitivos, son difundidos a gran escala. Se procede de forma sistemática a la publicación y difusión de los resultados de todos los trabajaos que han recibido ayudas del fondo, para que los ganaderos y sus organizaciones sobre el terreno puedan beneficiarse de ellos y tener acceso a los mismos sin discriminaciones.
(79)
Se utilizan dos grandes canales de difusión: las organizaciones profesionales de ganadería y el Institut de l’Élevage, a través de publicaciones técnicas y económicas de gran difusión entre ganaderos y técnicos.
(80)
Habida cuenta del carácter de interés general de los trabajos, no se contempla la explotación comercial de los resultados. En efecto, los beneficiarios reales de las medidas son todos los ganaderos de bovinos y ovinos, a los que se difunden los resultados teóricos y prácticos de los trabajos.
(81)
Los estudios financiados no dan lugar a ningún pago directo a los productores ni a los transformadores.
5. COTIZACIONES SOBRE LOS ANIMALES Y CARNES IMPORTADOS
5.1. SOBRE LAS COTIZACIONES INTERBEV
(82)
Por lo que respecta a la imposición de tasas sobre las carnes introducidas en Francia procedentes de ganaderías de otros Estados miembros o de terceros países, la Comisión ha podido comprobar, sobre la base de la información remitida en distintas ocasiones por las autoridades francesas, que los decretos interministeriales de extensión de los acuerdos interprofesionales de 1995 y 2001 siempre han excluido del ámbito de aplicación las cotizaciones sobre las carnes importadas.
5.2. SOBRE LAS COTIZACIONES FNE
(83)
Por último, la Comisión observó que la cotización percibida en favor del FNE podía aplicarse a animales criados fuera del territorio nacional, pero introducidos en Francia para su sacrificio.
(84)
En su carta de 6 de octubre de 2003, las autoridades francesas reconocieron la pertinencia de esta objeción desde el punto de vista de los principios del Derecho europeo. En consecuencia, se comprometieron a modificar el texto del acuerdo a fin de excluir toda cotización sobre los animales criados fuera del territorio nacional e introducidos en Francia para su sacrificio. Las autoridades francesas se proponían hacer llegar el nuevo texto a la Comisión tan pronto el nuevo acuerdo hubiera sido formalizado y firmado.
(85)
Dicho esto, añadían que, en la práctica, las importaciones de animales vivos tenían un carácter marginal y no representaban un riesgo de distorsión de la competencia. Según los servicios aduaneros, los «bovinos adultos de engorde» importados ascendieron a 24 933 cabezas en 2001 y 22 250 cabezas en 2002. Los sacrificios nacionales fueron del orden de 4 millones de cabezas, de modo que las importaciones en vivo solo representan el 0,58 % del total sacrificado. Por otra parte, más del 70 % de las importaciones son de animales de conformación superior y precio elevado, destinados a un segmento de consumo específico del norte de Francia. Habida cuenta de los precios medios de importación de estos animales (según los servicios aduaneros: 1,50 EUR/kg vivo, es decir, el equivalente a 2,5 EUR/kg neto), la cotización FNE percibida sobre estos animales ha debido ser del orden de milésimas del valor del animal.
(86)
Según las autoridades francesas, por una parte, las cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias que llegaron a cobrarse fueron mínimas, pues el impago por los animales importados fue inicialmente frecuente y después sistemático y, por otra, su cuantía, en relación con el valor de los animales, era tan baja que no podía inducir distorsiones de la competencia. Las autoridades francesas adjuntaron a su carta de 24 de mayo de 2011 ejemplos de formularios de cálculo de las cotizaciones y de declaraciones de empresas que demuestran que en algunos casos se aplicaba la práctica de reembolso, aunque sin ser obligatoria.
(87)
Mediante carta de 13 de septiembre de 2005 y de 24 de mayo de 2011, las autoridades francesas confirmaron que, a partir de 2003, la cotización FNE solo se aplicó a los animales criados y sacrificados en Francia (20).
6. COTIZACIONES SOBRE LOS ANIMALES Y CARNES EXPEDIDOS A OTROS ESTADOS MIEMBROS
6.1. SOBRE LAS COTIZACIONES INTERBEV
(88)
Por lo que respecta a la cotización sobre las carnes expedidas a otros Estados miembros, la Comisión había identificado un riesgo de discriminación asociado a un sistema de cotización que no tenía en cuenta la expedición fuera del territorio nacional de determinados productos sujetos a cotización, y teme que este tipo de medida favorezca las producciones nacionales comercializadas en Francia.
(89)
Como se expone en los considerandos 16 y siguientes, las carnes expedidas a otros Estados miembros estaban sujetas a una cotización voluntaria posteriormente declarada obligatoria de 0,0126 EUR/kg y, a partir del acuerdo interprofesional de 12 de junio de 2001, de 0,024 EUR/kg. Además, a partir de dicho acuerdo, se previó un sistema de reembolso de 0,010 EUR/kg.
(90)
Por lo que respecta a las cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias por los animales expedidos a otros Estados miembros, las autoridades francesas, mediante carta de 24 de mayo de 2011, aportaron explicaciones dirigidas a demostrar que eran proporcionales a los beneficios obtenidos de las medidas financiadas con ellas.
(91)
Las autoridades francesas explicaron que las expediciones de animales vivos consistían en terneros destetados de la especie bovina. Como se indica en los considerandos 17 y siguientes, estos animales estaban sujetos a una cotización voluntaria posteriormente declarada obligatoria calculada por cabeza y no por kilo de carne.
(92)
Las autoridades francesas adjuntaron un cálculo que permite evaluar la equivalencia entre el peso por cabeza y por kilogramo. En efecto, el acuerdo interprofesional de 25 de julio de 1995 indicaba que la cotización voluntaria posteriormente declarada obligatoria por el sacrificio era de 0,084 FRF/kg de canal y que la cotización por la expedición de animales vivos era de 7 FRF por cabeza de bovino adulto (artículo 4). Ahora bien, un ternero destetado tiene un peso vivo de entre 250 y 280 kg, que se transforma en un peso medio de carne (ratio del 65 %) de 163 kg. Así, la cotización de 7 FRF por cabeza equivalía a una cotización de 0,042 FRF/kg, comparable a la mitad de la cotización sobre las carnes.
(93)
El acuerdo interprofesional de 12 de junio de 2001 prorrogó este sistema respetando la misma equivalencia. Las cuantías (en euros) eran las siguientes: una cotización voluntaria posteriormente declarada obligatoria por el sacrificio de 0,024 EUR/kg de canal (artículo 2) y otra por la expedición de animales vivos de 1,7 EUR/cabeza de bovino adulto (artículo 4). Así, la cotización de 1,7 EUR/cabeza de bovino adulto equivalía a 0,0104 EUR/kg, comparable a la mitad de la cotización sobre las carnes.
(94)
Las autoridades francesas estiman que el total de ingresos (38 136 670 EUR) procedentes de la cotización voluntaria posteriormente declarada obligatoria cobrada sobre los productos expedidos a otros Estados miembros (animales vivos y carnes) representa el 15 % del total de ingresos procedentes de todas las cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias cobradas por Interbev entre 1995 y 2004 (es decir, 252 855 282 EUR). Considerando los años 1995-2004, las autoridades francesas estiman que dichos ingresos son proporcionales a las medidas de que se beneficiaron los productos expedidos a otros Estados miembros.
(95)
Además, las autoridades francesas indican que los animales y carnes expedidos fuera de Francia se beneficiaron, por una parte, de las medidas aplicadas fuera del territorio nacional, que ascienden a 21 490 848 EUR y, por otra, de las medidas útiles para todos los animales y productos, independientemente de su destino. Estiman que, del total de medidas útiles para el conjunto de animales y productos, que asciende a 91 231 075 EUR, es justo estimar que solo 28 280 000 EUR se realizaron fuera del territorio nacional.
(96)
Las medidas relativas específicamente a los animales y productos exportados fueron, en particular, operaciones de promoción (por ejemplo: salones internacionales, medidas de información profesional y relaciones públicas, semana verde de Berlín, cursos de formación de despiece en el extranjero). Las medidas relativas a todos los animales y productos, independientemente de su mercado, Francia o fuera de Francia, fueron, en particular, medidas de publicidad, como las campañas sobre el «buey europeo de calidad», los despojos, las «razas de carne» y determinadas medidas de investigación sobre seguridad alimentaria, bienestar animal, gestión de la calidad, caracterización del producto, gestiones de certificación o trazabilidad de las carnes de bovino, cuyos resultados fueron ampliamente difundidos en Francia y fuera de Francia.
(97)
En total, las autoridades francesas consideran que los productos expedidos fuera de Francia se beneficiaron de medidas de la organización interprofesional por valor de 49 770 000 EUR. Hay que comparar esta cuantía con las cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias que tuvieron que abonar, es decir, 38 136 670 EUR. La parte de las cotizaciones abonada por la producción francesa exportada durante el período 1995-2004 fue equilibrada con respecto a los beneficios obtenidos de las medidas financiadas por Interbev.
6.2. SOBRE LAS COTIZACIONES FNE
(98)
En su carta de 13 de septiembre de 2005, las autoridades francesas confirmaron que los productos expedidos no estuvieron sometidos como tales a ninguna cotización del FNE.
IV. EVALUACIÓN DE LA AYUDA
(99)
Los artículos 107 y 108 del TFUE se aplican a todos los productos agrícolas del anexo I que están sujetos a una organización común de mercado (todos los productos agrícolas, salvo la carne equina, la miel, el café, el alcohol de origen agrícola, el vinagre derivado de alcohol y el corcho), de conformidad con los distintos Reglamentos que regulan las correspondientes organizaciones comunes de mercado.
1. EXISTENCIA DE UNA AYUDA A TENOR DEL ARTÍCULO 107, APARTADO 1, DEL TFUE
(100)
Según el artículo 107, apartado 1, del TFUE, salvo que el citado Tratado disponga otra cosa, serán incompatibles con el mercado interior, en la medida en que afecten a los intercambios comerciales entre Estados miembros, las ayudas otorgadas por los Estados o mediante fondos estatales, bajo cualquier forma, que falseen o amenacen falsear la competencia, favoreciendo a determinadas empresas o producciones.
(101)
En la época de los hechos, los artículos 107 a 109 del TFUE se habían declarado aplicables al sector de la carne bovina por el artículo 40 del Reglamento (CE) no 1254/1999 del Consejo (21), por el que se establece la organización común de mercados para dichos productos. Antes de la adopción de este último, eran aplicables al mismo sector en virtud del artículo 24 del Reglamento (CEE) no 805/68 del Consejo, de 27 de junio de 1968, por el que se establece la organización común de mercados en el sector de la carne de bovino (22). Se hicieron aplicables a los sectores de las carnes de ovino y caprino en virtud del artículo 23 del Reglamento (CE) no 2529/2001 del Consejo, de 19 de diciembre de 2001, por el que se establece la organización común de mercados en el sector de la carne de ovino y caprino (23). Antes de la adopción de este último, se hicieron aplicables al mismo sector en virtud del artículo 22 del Reglamento (CE) no 2467/98 del Consejo, de 3 de noviembre de 1998, por el que se establece la organización común de mercados en el sector de las carnes de ovino y de caprino (24), y, antes de la adopción de este último, en virtud del artículo 27 del Reglamento (CEE) no 3013/89 del Consejo, de 25 de septiembre de 1989, por el que se establece la organización común de mercados en el sector de las carnes de ovino y caprino (25).
(102)
Los artículos 107 a 109 del TFUE son hoy aplicables a los dos sectores mencionados en los considerandos 32 y siguientes de la presente Decisión en virtud del artículo 180 del Reglamento (CE) no 1234/2007 del Consejo, de 22 de octubre de 2007, por el que se crea una organización común de mercados agrícolas y se establecen disposiciones específicas para determinados productos agrícolas (Reglamento único para las OCM) (26) (27).
1.1. EXISTENCIA DE UNA VENTAJA SELECTIVA
(103)
Según el Tribunal de Justicia, se consideran ayudas las intervenciones que, bajo cualquier forma, puedan favorecer directa o indirectamente a las empresas o que puedan considerarse una ventaja económica que la empresa beneficiaria no hubiera obtenido en condiciones normales de mercado (28). En el caso que nos ocupa, la ayuda concedida favoreció a determinadas empresas activas en el sector de la ganadería bovina u ovina a través de la aplicación de medidas capaces de beneficiar a los productores o los sectores de los ramos representados por Interbev.
(104)
Además, y siempre según la jurisprudencia del Tribunal, se consideran ayudas las intervenciones que, bajo formas diversas, alivian las cargas que normalmente recaen sobre el presupuesto de una empresa y que, por ello, sin ser subvenciones en el sentido estricto del término, son de la misma naturaleza y tienen efectos idénticos (29).
(105)
Por lo que respecta a la existencia de una ventaja, es preciso que esta se plasme en los beneficiarios potenciales de las medidas en favor del ramo cárnico y de las cotizaciones interprofesionales en cuestión y su financiación. En el caso que nos ocupa, la ayuda concedida favoreció a determinadas empresas activas en el sector de la ganadería bovina u ovina a través de la realización de medidas capaces de beneficiar a los productores del ramo.
1.2. AYUDA CONCEDIDA POR EL ESTADO O MEDIANTE FONDOS ESTATALES
(106)
De acuerdo con la jurisprudencia del Tribunal, para que una ventaja pueda calificarse de ayuda estatal, es necesario, en primer lugar, que se conceda directa o indirectamente con recursos del Estado, y, en segundo lugar, que sea imputable al Estado (30).
(107)
Por lo que respecta a la naturaleza de las cotizaciones que nos ocupan (cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias), la Comisión considera que se trata de tasas parafiscales, es decir, de recursos públicos. La Comisión basa su valoración en las consideraciones siguientes.
(108)
En primer lugar, hay que resaltar que, conforme a la jurisprudencia reiterada, y en particular el punto 139 de la sentencia en el asunto Salvat (31), la distinción entre organismos privados y públicos no es «un elemento decisivo para la aplicación del Tratado sobre las ayudas estatales». Además, la sentencia Ladbroke (32) confirma de forma muy clara que el artículo 107, apartado 1, del TFUE «comprende todos los medios económicos que el sector público puede efectivamente utilizar para apoyar a las empresas, independientemente de que dichos medios pertenezcan o no de modo permanente al patrimonio de dicho sector. Por consiguiente, aun cuando las sumas […] no estén de manera permanente en poder de Hacienda, el hecho de que permanezcan constantemente bajo control público y, por tanto, a disposición de las autoridades nacionales competentes, basta para que se las califique como fondos estatales y para que dicha medida esté comprendida dentro del ámbito de aplicación del artículo 107, apartado 1, del Tratado».
(109)
En primer lugar, a la luz de esta jurisprudencia, la Comisión considera que el hecho de que las cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias sean aportaciones del sector privado y no estén a disposición permanente del Estado no basta para concluir que no entran en el ámbito de aplicación del artículo 107, apartado 1, del TFUE. A tal fin, la Comisión debe examinar asimismo el nivel de control ejercido por el Estado sobre los ingresos obtenidos de dichas cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias y su capacidad para orientar el uso de los recursos a fin de financiar las medidas de ayuda.
(110)
En el caso considerado, la Comisión observa que la aprobación del Gobierno, a través del reconocimiento concedido a Interbev, constituye una condición previa al establecimiento de las cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias. Por tanto, aunque Interbev sea una entidad de Derecho privado, su capacidad para establecer cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias en su sector de actividad está supeditada a la aprobación de su funcionamiento y sus objetivos por el Estado (véase el considerando 14 de la presente Decisión).
(111)
El Código rural prevé, asimismo, la posibilidad de que las cotizaciones se declaren obligatorias para todos los miembros de la profesión correspondiente mediante su aplicación extensiva en virtud de un decreto interministerial (véase el considerando 10 de la presente Decisión). De ello se desprende que este tipo de cotizaciones requiere un acto de autoridad pública para producir todos sus efectos (33).
(112)
Sobre la base de estos hechos, la Comisión estima que cabe considerar que las cotizaciones examinadas están bajo el control del Estado y constituyen recursos estatales.
(113)
En segundo lugar, la utilización de los ingresos de las cotizaciones viene determinada por los objetivos y el marco de funcionamiento de la organización interprofesional, tal como se definen en el Código rural (véanse los considerandos 7 a 10). Así, el Estado tiene capacidad para orientar la utilización de los ingresos obtenidos de las cotizaciones voluntarias obligatorias para financiar las medidas de ayuda realizadas por Interbev. Las ventajas concedidas por Interbev pueden considerarse, por consiguiente, imputables al Estado.
(114)
Además, conviene recordar que, en el asunto C-345/02, Pearle (34), el Tribunal de Justicia identificó determinados indicios que permiten apreciar si las tasas parafiscales deben considerarse o no recursos estatales imputables al Estado cuando son esencialmente recaudadas por una organización interprofesional en beneficio de sus miembros.
(115)
De conformidad con lo propuesto por el Tribunal de Justicia en este asunto, las cotizaciones obligatorias recaudadas por un organismo intermedio representativo de las empresas de determinados sectores económicos no se consideran recursos estatales si cumplen todas las condiciones siguientes:
a)
la medida en cuestión es establecida por el órgano profesional que representa a las empresas y empleados del sector y no sirve como instrumento para la aplicación de políticas estatales;
b)
los objetivos de la medida considerada se financian íntegramente a través de las cotizaciones de las empresas del sector;
c)
las modalidades de financiación y el porcentaje o la cuantía de las cotizaciones son establecidos en el seno del órgano profesional por los representantes de los empleadores y los empleados, sin ninguna intervención del Estado;
d)
las cotizaciones se utilizan obligatoriamente para la financiación de la medida, sin posibilidad de intervención del Estado.
(116)
Ahora bien, resulta evidente que la medida actual no cumple todas las condiciones de la sentencia Pearle. En primer lugar, la existencia, las misiones y el funcionamiento de Interbev están regulados por la legislación nacional (véanse los considerandos 10 y 14) y su financiación a través de la cotización voluntaria posteriormente declarada obligatoria requiere la intervención del Estado (véase el considerando 10). Además, el artículo 632-2-1 del Código rural dispone que las organizaciones interprofesionales contribuirán a la aplicación de las políticas económicas nacionales y de la Unión Europea y podrán gozar de prioridades en la adjudicación de las ayudas públicas. Cabe considerar, por tanto, que Interbev es un instrumento para la aplicación de una política apoyada por el Estado que lleva a cabo actividades en el interés general de la organización interprofesional (véanse los considerandos 40 y 61 y siguientes). Además, tal como se establece en los estatutos de Interbev, el presupuesto de la organización interprofesional puede alimentarse con subvenciones directas del Estado. Por último, dado el interés general de las actividades de investigación financiadas (véase el considerando 10), no se puede establecer con certeza que, en el caso que nos ocupa, los beneficiarios de las ayudas sean siempre los sujetos obligados a pagar las tasas.
(117)
Habida cuenta de las consideraciones que preceden, la Comisión concluye que las medidas consideradas son imputables al Estado y están financiadas con recursos estatales.
1.3. REPERCUSIÓN EN LOS INTERCAMBIOS Y DISTORSIONES DE COMPETENCIA
(118)
Para que entren dentro del ámbito de aplicación del artículo 107, apartado 1, del TFUE, las ayudas deben afectar, además, a la competencia y a los intercambios entre Estados miembros. Este criterio implica que el beneficiario de la ayuda ejerza una actividad económica.
(119)
Para determinar si dicha ayuda entra en el ámbito de aplicación del artículo 107, apartado 1, del TFUE, hay que comprobar en último lugar si la ayuda puede afectar a los intercambios entre Estados miembros y crear distorsiones de la competencia.
(120)
El Tribunal de Justicia ha establecido que, cuando una ventaja concedida por un Estado miembro refuerza la posición de una categoría de empresas con relación a otras empresas competidoras en los intercambios intracomunitarios, debe considerarse que tal ventaja influye en estos últimos (35), lo que basta para demostrar la existencia de distorsiones de la competencia.
(121)
El hecho de que existen intercambios comerciales entre los Estados miembros en el sector de la carne parece quedar demostrado por la existencia de una organización común de mercado en el sector (36). A modo de ejemplo, los intercambios comerciales intraeuropeos de productos cárnicos en Francia representaron en torno al 15 % del total de los intercambios de la Unión para dichos productos (37).
(122)
Las ayudas concedidas pueden afectar, por tanto, a los intercambios entre Estados miembros en la medida en que favorecen la producción nacional en detrimento de la producción de los otros Estados miembros. En efecto, en el momento de los hechos contemplados en la presente Decisión, el sector de la carne estaba extremadamente abierto a la competencia a escala europea y, en consecuencia, era muy sensible a cualquier medida que favoreciera la producción en un determinado Estado miembro.
1.4. CONCLUSIONES SOBRE EL CARÁCTER DE «AYUDA», A TENOR DEL ARTÍCULO 107, APARTADO 1, DEL TFUE
(123)
A la luz de las consideraciones anteriores, la Comisión considera que las medidas adoptadas en el caso que nos ocupa en favor de los beneficiarios les confiere una ventaja de la que no pueden beneficiarse otros operadores y falsean o amenazan con falsear la competencia al favorecer a determinadas empresas y determinadas producciones, ya que pueden afectar al comercio entre Estados miembros.
(124)
Por estas razones, la Comisión concluye que la medida en cuestión entra en el ámbito del artículo 107, apartado 1, del TFUE y constituye una ayuda estatal.
2. EXAMEN DE LA COMPATIBILIDAD DE LAS AYUDAS
2.1. ALCANCE DE LA DECISIÓN
(125)
Las autoridades francesas estiman que la Decisión considerada debería afectar únicamente al acuerdo interprofesional de 12 de junio de 2001, tal como se ha explicado anteriormente (véase el considerando 56).
(126)
La Comisión, en el marco de la ayuda NN 34/95, no disponía de información sobre las cotizaciones FNE o el sistema de financiación de las ayudas contempladas en este expediente (38). Además, su posición solo se refería a ayudas a las inversiones en favor de determinados ganaderos, en particular para la primera adquisición de animales. La Comisión tampoco había tomado una posición sobre el sistema de cotización voluntaria posteriormente declarada obligatoria, ni sobre las ayudas para la mejora genética, el sistema de información genética, la biotecnología o los estudios económicos, ni incluso las medidas de promoción, asistencia técnica, investigación y experimentación financiadas por las cotizaciones Interbev, que no fueron objeto de notificación con arreglo al artículo 108, apartado 3, del TFUE.
(127)
Estas medidas fueron mencionadas por Francia en su carta de 29 de abril de 1996 en el marco del expediente NN 49/96, pero solo en lo que respecta a las actividades dependientes del FNE.
(128)
En respuesta a esa carta, la Comisión solicitó información complementaria mediante carta de 30 de mayo de 1996 (VI/021559), a fin de comprender la naturaleza y el alcance de las herramientas financieras destinadas a facilitar la reestructuración de los organismos ganaderos participantes en la identificación y la selección animal, así como las medidas de desarrollo. La Comisión solicitó asimismo la cumplimentación de una ficha descriptiva. Sin embargo, las autoridades francesas no respondieron a esta carta y la Comisión no llegó a pronunciarse sobre la compatibilidad de las actividades en cuestión con el mercado interior. La Comisión incoó el procedimiento previsto en el artículo 108, apartado 2, del TFUE con respecto a la ayuda considerada mediante carta de 9 de julio de 2003 (39).
(129)
Por tanto, los acuerdos interprofesionales de 15 de junio de 1994 en favor del fondo de la ganadería (FNE) y de 18 de diciembre de 1995 en favor de Interbev, así como las ayudas estatales financiadas por estos acuerdos, todavía deben examinarse a la luz de las normas en materia de ayudas estatales, ya que no han sido objeto de aprobación por la Comisión.
(130)
Por consiguiente, la presente Decisión afecta asimismo a los acuerdos de 15 de junio de 1994 en favor del FNE y de 18 de diciembre de 1995 en favor de Interbev. Al analizar dichos acuerdos, la Comisión no se pronunció sobre las medidas financiadas por dichas cotizaciones interprofesionales.
(131)
Como se indica en el considerando 57, las autoridades francesas aceptaron de forma implícita esta interpretación.
2.2. APLICACIÓN DEL ARTÍCULO 107, APARTADO 3, DEL TFUE
(132)
El artículo 107 del TFUE admite excepciones al principio general de incompatibilidad de las ayudas estatales con el Tratado, aunque algunas de ellas obviamente no son aplicables, como las previstas en el apartado 2 del citado artículo. Tampoco han sido aducidas por las autoridades francesas.
(133)
Por su parte, las excepciones previstas en el artículo 107, apartado 3, del Tratado deben interpretarse de forma rigurosa al examinar cualquier programa de ayuda con finalidad regional o sectorial o cualquier caso individual de aplicación de regímenes de ayudas generales. Las excepciones solo pueden aprobarse, en particular, cuando la Comisión pueda establecer que la ayuda es necesaria para la consecución de uno de los objetivos indicados. Conceder el beneficio de las mencionadas excepciones a ayudas que no presenten una contrapartida de esta naturaleza equivaldría a permitir alterar los intercambios comerciales entre Estados miembros y falsear la competencia sin justificación alguna desde el punto de vista del interés comunitario y, por ende, a permitir ventajas indebidas a los agentes económicos de determinados Estados miembros.
(134)
La Comisión considera que las ayudas en cuestión no están destinadas a favorecer el desarrollo económico de regiones en las que el nivel de vida sea anormalmente bajo o en las que exista una grave situación de subempleo en la acepción del artículo 107, apartado 3, letra a). Tampoco están destinadas a fomentar la realización de un proyecto importante de interés común europeo o destinadas a poner remedio a una grave perturbación en la economía de un Estado miembro en la acepción del artículo 107, apartado 3, letra b). Las ayudas tampoco están destinadas a promover la cultura y la conservación del patrimonio en la acepción del artículo 107, apartado 3, letra d).
(135)
El artículo 107, apartado 3, letra c), prevé, no obstante, que pueden considerarse compatibles con el mercado interior las ayudas destinadas a facilitar el desarrollo de determinadas actividades o de determinadas regiones económicas, siempre que no alteren las condiciones de los intercambios comerciales en forma contraria al interés común. Para poder acogerse a la excepción contemplada en el artículo anteriormente citado, las ayudas deben contribuir al desarrollo del sector de que se trate.
2.3. DETERMINACIÓN DE LAS DIRECTRICES APLICABLES A LAS MEDIDAS NO NOTIFICADAS
(136)
Según el punto 194 de las Directrices comunitarias sobre ayudas estatales al sector agrario y forestal y la Comunicación de la Comisión sobre la determinación de las normas aplicables a la evaluación de las ayudas estatales ilegales (40), toda ayuda ilegal con arreglo al artículo 1, letra f), del Reglamento (CE) no 659/1999 del Consejo (41) deberá evaluarse de conformidad con las normas y las directrices vigentes en el momento de su concesión (42).
(137)
Desde el 1 de enero de 2000, se aplican directrices específicas al sector agrario. Por tanto, toda ayuda concedida después de esta fecha deberá apreciarse a la luz de las directrices aplicables en el período de que se trate. Entre el 1 de enero de 2000 y el 31 de diciembre de 2006, eran de aplicación las Directrices comunitarias sobre ayudas estatales al sector agrario. Desde el 1 de enero de 2007, se aplican las Directrices comunitarias sobre ayudas estatales al sector agrario y forestal 2007-2013.
(138)
En cambio, toda ayuda concedida antes de esa fecha deberá ser apreciada, en su caso, a la luz de las disposiciones y la práctica aplicables antes del 1 de enero de 2000.
2.4. COMPATIBILIDAD DE LAS COTIZACIONES VOLUNTARIAS POSTERIORMENTE DECLARADAS OBLIGATORIAS CON EL SISTEMA DE LA OCM
(139)
Por lo que respecta al tema de la compatibilidad de las cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias con el sistema de OCM en el contexto de la sentencia de 22 de mayo de 2003 en el asunto Freskot (43), la Comisión considera que, en ese caso, las citadas cotizaciones no interfieren, directa ni indirectamente, en los precios de los productos finales, ya que no influyen en el precio de los productos, el cual viene determinado por el libre mercado. Así, la carga que grava los productos de charcutería y los animales criados queda neutralizada por la ventaja representada por las actividades financiadas. Por consiguiente, cabe considerar que los efectos de las cotizaciones sobre el precio son muy limitados.
(140)
A la luz de la información facilitada, la financiación de este régimen no plantea objeciones.
2.5. ANÁLISIS DE LAS MEDIDAS CON ARREGLO A LAS DISPOSICIONES APLICABLES
2.5.1. Medidas aplicadas en virtud de las cotizaciones sobre la carne
2.5.1.1. Promoción
(141)
Por lo que respecta a las ayudas a la promoción, la compatibilidad de las ayudas concedidas antes del 1 de enero de 2002 debe analizarse a la luz del Encuadramiento de las ayudas nacionales para publicidad de productos agrarios y de determinados productos no incluidos en el anexo II del Tratado CEE (44), y, para las ayudas concedidas después de esa fecha, a la luz de las Directrices sobre ayudas estatales para publicidad de productos incluidos en el anexo I del Tratado CE y de determinados productos no incluidos en el mismo (45).
(142)
El Encuadramiento de 1987 y las Directrices de 2002 comparten, en esencia, los mismos principios. Prevén criterios negativos y positivos que deben respetar todos los regímenes de ayuda nacionales. Así, no se deberá tratar de medidas de publicidad contrarias al artículo 34 del TFUE o al Derecho europeo derivado, ni orientadas a empresas determinadas. Según la información enviada por las autoridades francesas, es posible concluir que estas medidas tendrán objetivos acordes con varios de los criterios positivos contenidos en el Encuadramiento y en las Directrices anteriormente citados, ya que algunas de ellas se inscribirán en el objetivo de reabsorción de producciones agrícolas excedentarias y otras, en el objetivo de desarrollo de productos de alta calidad y alimentación sana.
(143)
Las autoridades francesas han explicado además que los mensajes transmitidos por las medidas publicitarias no tendrán por objeto disuadir a los consumidores de comprar productos de otros Estados miembros o denigrar dichos productos y que no beneficiarán a una marca de una empresa concreta o a un productor individual.
(144)
Por lo que respecta al límite máximo de las ayudas, las medidas de publicidad pueden financiarse hasta un 50 % con recursos estatales, debiendo aportar el resto las organizaciones profesionales e interprofesionales beneficiarias, ya sea mediante aportaciones voluntarias o mediante el cobro de tasas parafiscales o aportaciones obligatorias. En el caso que nos ocupa, las medidas se financian íntegramente mediante tasas parafiscales, de modo que, por definición, los esfuerzos financieros de los profesionales en estas campañas alcanzan el nivel del 50 % de sus costes.
(145)
La Comisión considera que las ayudas públicas concedidas para financiar las medidas de promoción han respetado en este caso los criterios establecidos por la legislación europea aplicable en la materia.
2.5.1.2. Asistencia técnica
(146)
La compatibilidad de las ayudas de asistencia técnica concedidas antes del 1 de enero de 2000 debe analizarse a la luz de la práctica de la Comisión, inspirada en la propuesta de medidas útiles sobre las ayudas concedidas por los Estados miembros en el sector de la ganadería y de los productos ganaderos (46), y, para las ayudas concedidas después de esa fecha, a la luz de las Directrices agrarias (47).
(147)
La práctica de la Comisión aplicable antes de 2000 y las Directrices agrarias adoptadas en 2000 comparten, en esencia, los mismos principios. Así, se autoriza la concesión de ayudas del 100 % de los gastos admisibles, en particular, para las medidas de asistencia técnica a través de la información y el asesoramiento contable, las medidas de divulgación de nuevas técnicas y las medidas de formación de los trabajadores agrícolas.
(148)
Con la adopción de las Directrices de 2000, se añadió una nueva condición, consistente en que las ayudas deben ser accesibles a todas las personas que, cumpliendo los requisitos, ejerzan en la zona considerada en condiciones objetivamente definidas, y que la cuantía total de ayuda concedida no podrá exceder de 100 000 EUR por beneficiario durante un período de tres años o, en el caso de PYME, del 50 % de los gastos admisibles, aplicándose el importe más elevado. Las autoridades francesas explicaron que se había respetado perfectamente el criterio del acceso de todos los profesionales potencialmente interesados a los trabajos realizados. La Comisión considera, sobre la base de la información remitida por las autoridades francesas, en particular el número muy elevado de beneficiarios, que se cumple el criterio relativo al límite máximo de la ayuda.
(149)
La Comisión considera que las ayudas públicas concedidas para financiar las medidas de asistencia técnica respetaron en el caso que nos ocupa los criterios establecidos por las normas europeas aplicables en la materia.
2.5.1.3. Investigación y experimentación
(150)
Por lo que respecta a las medidas de investigación y experimentación, la compatibilidad de las ayudas concedidas antes del 1 de enero de 2000 debe evaluarse a la luz del Encuadramiento comunitario sobre ayudas estatales de investigación y desarrollo y de la Comunicación de la Comisión por la que se modifica el encuadramiento comunitario sobre ayudas estatales de investigación y desarrollo, y para las ayudas concedidas después de esa fecha, a la luz de las Directrices agrarias, que, en su punto 17 remiten a dicho Encuadramiento.
(151)
El Encuadramiento comunitario precisa que es compatible con el mercado interior un tipo de ayuda que puede ascender al 100 % aun cuando la investigación y el desarrollo sean efectuados por empresas, siempre que se cumplan en todos los casos las cuatro condiciones siguientes:
a)
la ayuda ha de revestir un interés general para el sector de que se trate, sin distorsionar de forma indebida la competencia en otros sectores;
b)
la información ha de difundirse en publicaciones adecuadas, que tengan como mínimo difusión nacional y no limitarse a los miembros de una organización concreta, con el fin de garantizar que cualquier agente económico potencialmente interesado por esta actividad pueda estar informado fácilmente de que se lleva a cabo o se está ejecutando dicha actividad y de que los resultados se facilitan o facilitarán, previa petición, a cualquier parte interesada; la fecha de publicación de esta información no será posterior a la de cualquier otra información que pueda facilitarse a los miembros de una organización concreta;
c)
los resultados de los trabajos deberán facilitarse, con vistas a su explotación, a todas las partes interesadas, incluido el beneficiario de la ayuda, siguiendo un criterio de equidad tanto en términos de coste como de tiempo;
d)
la ayuda ha de satisfacer los requisitos establecidos en el anexo 2, «Ayuda interna: base para la exención de los compromisos de reducción», del acuerdo sobre agricultura celebrado en el marco de las negociaciones comerciales multilaterales de la Ronda Uruguay (48).
(152)
Las autoridades francesas explicaron que las medidas de investigación y experimentación técnica de Interbev se habían realizado en beneficio de todos los agentes del ramo. Además, la asociación difunde los conocimientos adquiridos y las recomendaciones técnicas organizando cursos de formación y distribuyendo documentos, noticias, resúmenes, folletos informativos y soportes electrónicos. Todo ganadero, matadero, carnicero, transformador o vendedor del sector vacuno y ovino puede ser informado de los resultados y acceder a las síntesis de las investigaciones sin discriminación, en el mismo momento que cualquier otro y mediante simple solicitud. Por último, las autoridades francesas garantizan que las medidas financiadas no dan lugar a ningún pago directo a los productores ni a los transformadores y que satisfacen los criterios establecidos en los acuerdos comerciales internacionales suscritos por la Unión Europea.
(153)
La Comisión considera que las ayudas públicas concedidas para financiar las medidas de investigación y experimentación han respetado en el caso que nos ocupa los criterios establecidos por las normas europeas aplicables en la materia.
2.5.2. Medidas aplicadas en virtud de la cotización FNE
2.5.2.1. Asistencia técnica
(154)
Por lo que respecta a las ayudas de asistencia técnica, la compatibilidad de las ayudas concedidas antes del 1 de enero de 2000 debe analizarse a la luz de la práctica de la Comisión, inspirada en la propuesta de medidas útiles en relación con las ayudas concedidas por los Estados miembros en el sector de la ganadería y de los productos ganaderos (49), y, para las ayudas concedidas después de esta fecha, a la luz de las Directrices agrarias (50).
(155)
La práctica de la Comisión aplicable antes de 2000 y las Directrices agrarias adoptadas en 2000 comparten, en esencia, los mismos principios. Así, se autoriza la concesión de ayudas del 100 % de los gastos admisibles, en particular, para las medidas de asistencia técnica a través de la información y el asesoramiento contable, las medidas de divulgación de nuevas técnicas y las medidas de formación de los trabajadores agrícolas.
(156)
Con la adopción de las Directrices de 2000, se añadió una nueva condición, consistente en que las ayudas deben ser accesibles a todas las personas que, cumpliendo los requisitos, ejerzan en la zona considerada en condiciones objetivamente definidas, y que la cuantía total de ayuda concedida no puede exceder de 100 000 EUR por beneficiario durante un período de tres años o, en el caso de PYME, del 50 % de los gastos admisibles, aplicándose el importe más elevado.
(157)
Las autoridades francesas han resaltado que todas las medidas financiadas tienen un carácter de interés general para todos los ganaderos de vacuno u ovino; en ningún caso se trata de medidas que beneficien únicamente a operadores individuales o a grupos de operadores concretos.
(158)
La participación financiera del FNE es con gran frecuencia inferior al 50 % del coste de los trabajos e investigaciones. Puede ser superior al 50 % en determinados proyectos puntuales, pero la tasa de ayuda nunca excede del 100 %.
(159)
Los estudios económicos se financian velando por que se respete, por una parte, el límite de 100 000 EUR por ganadero durante un período de tres años, y, por otra, la norma de acceso de todos los ganaderos a los resultados.
(160)
La Comisión considera que las ayudas públicas concedidas para financiar las medidas de asistencia técnica han respetado en el caso que nos ocupa los criterios establecidos por las normas europeas aplicables en la materia.
2.5.2.2. Investigación y experimentación
(161)
Por lo que respecta a las medidas de investigación y experimentación, la compatibilidad de las ayudas concedidas antes del 1 de enero de 2000 debe evaluarse a la luz del Encuadramiento comunitario sobre ayudas estatales de investigación y desarrollo y de la Comunicación de la Comisión por la que se modifica el encuadramiento comunitario sobre ayudas estatales de investigación y desarrollo, y para las ayudas concedidas después de esa fecha, a la luz de las Directrices agrarias, que, en su punto 17 remiten a dicho Encuadramiento.
(162)
El encuadramiento comunitario precisa que es compatible con el mercado interior un tipo de ayuda que puede ascender al 100 % aun cuando la investigación y el desarrollo sean efectuados por empresas, siempre que se cumplan en todos los casos las cuatro condiciones siguientes:
a)
la ayuda ha de revestir un interés general para el sector de que se trate, sin distorsionar de forma indebida la competencia en otros sectores;
b)
la información ha de difundirse en publicaciones adecuadas, que tengan como mínimo difusión nacional y no limitarse a los miembros de una organización concreta, con el fin de garantizar que cualquier agente económico potencialmente interesado por esta actividad pueda estar informado fácilmente de que se lleva a cabo o se está ejecutando dicha actividad y de que los resultados se facilitan o facilitarán, previa petición, a cualquier parte interesada; la fecha de publicación de esta información no será posterior a la de cualquier otra información que pueda facilitarse a los miembros de una organización concreta;
c)
los resultados de los trabajos deberán facilitarse, con vistas a su explotación, a todas las partes interesadas, incluido el beneficiario de la ayuda, siguiendo un criterio de equidad tanto en términos de coste como de tiempo;
d)
la ayuda ha de satisfacer los requisitos establecidos en el anexo 2, «Ayuda interna: base para la exención de los compromisos de reducción», del acuerdo sobre agricultura celebrado en el marco de las negociaciones comerciales multilaterales de la Ronda Uruguay.
(163)
En el caso que nos ocupa, los datos de cada estudio económico, así como los recogidos al término de cada programa de investigación, una vez que son definitivos, son objeto de una difusión a gran escala. En efecto, se procede sistemáticamente a la publicación y la difusión de los resultados de todos los trabajaos que han recibido ayudas del fondo, para que los ganaderos y sus organizaciones sobre el terreno puedan beneficiarse de ellos y tener acceso a ellos sin discriminación.
(164)
Se utilizan dos grandes canales de difusión: las organizaciones profesionales de ganaderos y el Institut de l’Élevage, a través de publicaciones técnicas y económicas de gran difusión entre ganaderos y técnicos.
(165)
Habida cuenta del carácter de interés general de los trabajos, no se contempla la explotación comercial de los resultados. No se plantea, pues, la cuestión del coste de cesión de un derecho de explotación o de las condiciones de acceso a un derecho de explotación. En efecto, los beneficiarios reales de las medidas son todos los ganaderos de vacuno y ovino, a los que se difunden los resultados teóricos y prácticos de los trabajos.
(166)
Los estudios financiados no dan lugar a ningún pago directo a los productores ni a los transformadores. Satisfacen los criterios generales y específicos enunciados en el anexo 2, «Ayuda interna: base para la exención de los compromisos de reducción», del acuerdo sobre agricultura celebrado en el marco de las negociaciones comerciales multilaterales de la Ronda Uruguay.
(167)
La Comisión considera que las ayudas públicas concedidas para financiar las medidas de investigación y experimentación han respetado en el caso que nos ocupa los criterios establecidos por las normas europeas aplicables en la materia.
2.6. FINANCIACIÓN DE LA AYUDA
(168)
Puesto que la ayuda estatal se financia con una tasa parafiscal (las cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias), la Comisión debe examinar tanto las medidas financiadas, es decir, la ayuda, como el modo en que se financian. Según el Tribunal de Justicia (51), cuando el modo de financiación de la ayuda, en particular en el caso de cotizaciones obligatorias, forma parte integrante de la medida de ayuda, la Comisión debe tener en cuenta dicho modo de financiación al examinar la ayuda.
(169)
Para determinar si el modo de financiación forma parte integrante de la medida de ayuda hay que tener en cuenta varios elementos: el producto de la tasa debe reservarse a la financiación de la ayuda y asignarse necesariamente a tal financiación (52), el destino del tributo debe estar obligatoriamente vinculado a la ayuda con arreglo a la normativa nacional pertinente (53) y el importe de la tasa debe tener un efecto directo sobre la cuantía de la ayuda estatal (54).
(170)
La aplicación de estos criterios a las medidas consideradas conduce a la Comisión a observar lo siguiente. En primer lugar, el fundamento jurídico de las medidas consideradas, es decir, los acuerdos interprofesionales, aplicados extensivamente mediante decreto, define las cotizaciones obligatorias. Esto significa que cada exacción beneficia exclusivamente al fondo de que se trate, sin ser asignada al presupuesto general de Interbev o del Estado. La cotización debe considerarse, por tanto, reservada a la financiación de la ayuda y asignada para la financiación de esta a partir de la normativa nacional en vigor. En segundo lugar, las medidas de ayuda se financian de forma exclusiva a través de las cotizaciones sectoriales. Interbev no recurre en absoluto a sus otras fuentes de financiación para completar la financiación de las medidas previstas. Cabe concluir, por consiguiente, que la cuantía de la tasa tiene un efecto directo sobre la cuantía de la ayuda estatal.
(171)
Sobre la base de estos elementos, la Comisión concluye que el modo de financiación de la ayuda, en este caso las cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias, forma parte integrante de la medida de ayuda y, por tanto, debe tenerse en cuenta al examinar la compatibilidad de la misma. Dado que este modo de financiación puede ser contrario al artículo 110 del TFUE, la Comisión no puede afirmar que el régimen de ayuda es compatible si establece una discriminación entre los productos importados y los productos nacionales (55), o entre los productos exportados y los productos nacionales (56).
(172)
En el caso que nos ocupa, la cotización se ha cobrado sobre la producción nacional y también sobre las carnes o animales exportados (en el marco de las cotizaciones sobre las carnes) e importados (en el marco de las cotizaciones FNE).
(173)
El examen de la Comisión se centra en determinados aspectos relacionados con las cotizaciones sobre las carnes y la cotización FNE, en la medida en que el comercio intraeuropeo podría resultar afectado por dichas cotizaciones.
2.6.1. Las cotizaciones sobre las carnes (cotizaciones Interbev)
2.6.1.1. Carnes importadas
(174)
Como se expone en el considerando 82, entre 1996 y 2004 la legislación francesa no declaró obligatoria la cotización sobre las carnes importadas. Por consiguiente, queda excluida del ámbito de aplicación de la presente Decisión, pues no constituye, como tal, una ayuda estatal. Falta, en efecto, uno de los elementos decisivos mencionados en el considerando 10, es decir, la fuerza vinculante. Por tanto, y sobre la base de lo que precede, las medidas financiadas con la tasa impuesta a los productos importados no constituyen una ayuda estatal y, en consecuencia, no son objeto de la presente Decisión.
2.6.1.2. Productos exportados
(175)
Como se expone en los considerandos 16 y siguientes (57), desde el 1 de enero de 1996, la cotización se aplicó a los productos expedidos a otros Estados miembros, aunque en 2001 se introdujo un reembolso parcial de la misma. Habida cuenta de la jurisprudencia del Tribunal de Justicia, esta cotización podría generar una discriminación de los exportadores si las medidas financiadas con ella no fueran destinadas a los mismos y no compensaran la carga que soportan (58). Por consiguiente, hay que demostrar que el destino de los recursos obtenidos con esta cotización no ha favorecido la producción nacional comercializada en Francia en detrimento de la producción nacional exportada.
(176)
Las medidas relativas específicamente a los animales y productos exportados consistieron, en particular, en operaciones de promoción (por ejemplo: salones internacionales, medidas de información profesional y relaciones públicas, semana verde de Berlín, cursos de formación de despiece en el extranjero).
(177)
Las medidas relativas a todos los animales y productos, independientemente de su mercado, en Francia y fuera de Francia, consistieron, en particular, en medidas de publicidad, como las campañas sobre el «buey europeo de calidad», los despojos, las «razas de carne» y determinadas medidas de investigación sobre la seguridad alimentaria, el bienestar animal, la gestión de la calidad, la caracterización del producto, las gestiones de certificación o trazabilidad de las carnes de bovino, cuyos resultados fueron ampliamente difundidos en Francia y fuera de Francia.
i) Carnes y animales expedidos a otros Estados miembros
(178)
Según las autoridades francesas, las medidas destinadas a los productos y animales expedidos a otros Estados miembros, de forma exclusiva o conjunta con los productos nacionales, no representaron la totalidad de las que se financiaron con las cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias.
(179)
Conviene determinar, para cada año y de forma global, si los productos expedidos a otros Estados miembros se beneficiaron de las medidas de la organización interprofesional.
(180)
En el cuadro siguiente se indica el reparto de los ingresos en euros procedentes de las cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias entre las distintas medidas de Interbev para cada año, así como el porcentaje de medidas destinadas a las carnes y animales exportados de forma exclusiva o conjunta con los productos y animales nacionales.
Años
Medidas en favor de todos los productos
Medidas en beneficio exclusivo de los productos comercializados en Francia
Medidas en beneficio exclusivo de los productos exportados
Total de las medidas por año
En % de la totalidad de medidas financiadas
(redondeado)
1996
5 517 088,95
13 308 769,70
2 101 111,35
20 926 970,00
36
1997
9 244 861,43
8 723 278,25
2 104 379,32
20 072 518,99
56
1998
8 995 703,14
11 214 605,23
927 146,63
21 137 455,00
46
1999
9 780 064,41
10 308 559,00
1 058 778,36
21 447 401,76
50
2000
8 245 970,18
10 126 453,50
991 754,32
19 264 178,00
47
2001
9 447 359,23
15 115 169,26
1 720 267,50
26 282 796,00
42
2002
10 553 240,96
24 553 282,92
4 326 569,12
39 433 093,00
37
2003
12 626 096,22
21 010 195,68
3 761 566,70
37 398 458,60
43
2004
11 288 281,00
20 527 149,24
4 045 129,24
35 860 559,48
42
(181)
Del cuadro se desprende que, en todo el período considerado, los productos exportados se beneficiaron en promedio de un 44 % de la totalidad de medidas financiadas con las cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias. Conviene precisar que las autoridades francesas indicaron que, para el mismo período, el total de ingresos procedentes de las cotizaciones percibidas sobre los productos exportados fue del 15 % (59). Además, las autoridades francesas indicaron que el porcentaje del 15 % representaba una media y comunicaron las cifras para cada año, de las que se desprende que el volumen de cotizaciones percibidas sobre los productos exportados nunca excedió del 18 %.
ii) Compatibilidad con el artículo 110 del TFUE
(182)
Habida cuenta de las consecuencias de la sentencia Nygard (60) del Tribunal de Justicia, así como del hecho de que las medidas financiadas por la tasa constituyen una ayuda estatal con arreglo al artículo 107 del TFUE y de que la tasa no reviste un carácter discriminatorio contrario al artículo 110 del TFUE, pues se aplicó asimismo a los productos y animales exportados, que se beneficiaron de forma proporcional de las ventajas derivadas de la misma, la Comisión considera que los ingresos procedentes de la tasa sobre los productos exportados destinada a financiar las medidas de Interbev constituyen una financiación de la ayuda compatible con las normas del TFUE y, en particular, con su artículo 107 y, por consiguiente, que las ayudas estatales así financiadas son compatibles con dicho Tratado.
2.6.2. Cotizaciones FNE
2.6.2.1. Animales importados
(183)
Según las autoridades francesas, hasta 2003, las cotizaciones percibidas en favor del FNE podían aplicarse a los animales criados fuera del territorio nacional e introducidos en Francia para su sacrificio.
(184)
En respuesta a las dudas planteadas por la Comisión, las autoridades francesas afirmaron haber modificado el texto del acuerdo interprofesional a fin de excluir cualquier cotización sobre los animales importados o introducidos en Francia. Según las autoridades francesas, estas cotizaciones se aplican únicamente a los animales criados y sacrificados en Francia.
(185)
Las modificaciones del acuerdo interprofesional no fueron comunicadas a la Comisión. Solo se remitió la circular de 2 de febrero de 2005 (véase el considerando 87), que precisa que las cotizaciones en favor del FNE solo son aplicables a las carnes procedentes de todas las operaciones de sacrificio en el territorio metropolitano de animales criados en Francia.
(186)
Por consiguiente, entre el 1 de enero de 1996 y el 30 de septiembre de 2004, la cotización sobre las carnes se aplicaba asimismo a las carnes de animales sacrificados en Francia pero criados fuera del territorio nacional.
(187)
Las autoridades francesas no pudieron demostrar que las medidas financiadas con dichas cotizaciones hubieran favorecido a los ganaderos que ejercían su actividad fuera del territorio nacional. En efecto, los sujetos obligados a pagar la cotización voluntaria posteriormente declarada obligatoria que exportaban sus productos no tenían derecho a ningún reembolso o reducción en caso de que no se beneficiaran en su integridad de las medidas consideradas. Al tratarse de medidas de investigación y desarrollo y de asistencia técnica, solo podían beneficiar, en principio, a los productos nacionales (carnes de bovinos criados y sacrificados en Francia).
(188)
El hecho de que las importaciones de animales vivos tuvieran, en aquel momento, un carácter marginal (61) y que, solo en la práctica, los importadores de animales vivos tuvieran la posibilidad, si así lo deseaban, de declarar los tonelajes de animales importados para deducirlos de la base de cotización y solicitar el reembolso, no tiene consecuencias directas en cuanto a la apreciación sobre el fondo de la Comisión. Además, cualquier discriminación, aunque sea mínima, entra en el ámbito de aplicación del artículo 110 del TFUE.
(189)
Habida cuenta de las consecuencias de la sentencia Nygard (62) del Tribunal de Justicia, así como del hecho de que las medidas financiadas con la tasa constituyen una ayuda estatal con arreglo al artículo 107 del TFUE y que la tasa reviste un carácter discriminatorio contrario al artículo 110 del TFUE en la medida en que se aplicó asimismo a los productos procedentes de los demás Estados miembros, que sin embargo no se beneficiaron por completo de las ventajas derivadas de la misma, la Comisión considera que los ingresos procedentes de la tasa sobre los animales importados de los demás Estados miembros destinada a financiar las medidas del FNE constituyen una financiación de la ayuda incompatible con el mercado interior habida cuenta del Tratado y, en particular, de su artículo 107 y, por consiguiente, que las ayudas estatales así financiadas son incompatibles con dicho Tratado.
2.6.2.2. Animales exportados
(190)
Dado que las cotizaciones FNE se aplicaron a los animales criados o sacrificados en Francia, la Comisión puede concluir que los productos expedidos no fueron objeto como tales de una cotización del FNE y, por tanto, quedan excluidos del ámbito de aplicación de la presente Decisión.
3. ILEGALIDAD DE LAS AYUDAS
(191)
La Comisión, como ya se indicó en la decisión de incoar el procedimiento, desea resaltar que no fue informada por Francia con carácter previo a su aplicación (véase el considerando 2 de la presente Decisión), de conformidad con el artículo 108, apartado 3, del TFUE, de los decretos de aplicación extensiva por los que se declararon obligatorias las cotizaciones voluntarias, ni de las medidas financiadas con ellas.
(192)
El artículo 1, letra f), del Reglamento (CE) no 659/1999 define la ayuda ilegal como cualquier nueva ayuda que se lleve a efecto contraviniendo lo dispuesto en el artículo 108, apartado 3, del Tratado. La obligación de notificar una ayuda estatal se establece en el artículo 2 de dicho Reglamento.
(193)
Por lo que respecta en primer lugar a la naturaleza de las cotizaciones analizadas, la Comisión observa que exigen un acto de autoridad pública para producir pleno efecto. Por esta razón, considera que son tasas parafiscales, es decir, recursos públicos.
(194)
En la medida en que las cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias son recursos públicos (como se indica en los considerandos 106 y siguientes) que forman parte íntegramente de un régimen de ayuda (considerandos 171 y siguientes) y que se utilizaron para financiar ventajas en favor de las empresas del sector cárnico, su notificación a la Comisión constituye una obligación derivada del artículo 108, apartado 3, del Tratado.
(195)
Como se indica en los considerandos 123 y 124, habida cuenta de que las medidas aplicadas por Francia contienen elementos de ayuda estatal, se trata de nuevas ayudas, no notificadas a la Comisión, y por dicho motivo, ilegales a efectos del Tratado.
(196)
Según la Comunicación de la Comisión sobre la determinación de las normas aplicables a la evaluación de las ayudas estatales ilegales (63), toda ayuda ilegal en la acepción del artículo 1, letra f), del Reglamento (CE) no 659/1999 debe evaluarse de acuerdo con las normas y directrices en vigor en el momento en que se concedió la ayuda.
V. CONCLUSIONES
(197)
A la luz de lo que antecede, la Comisión considera que la financiación de este régimen a través de cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias no plantea objeciones en la medida en que se apliquen a los productos nacionales y los productos y animales exportados (en concreto, las «cotizaciones sobre las carnes» entre 1996 y 2004).
(198)
Desde el momento en que se perciben cotizaciones también sobre los animales importados (en este caso, las cotizaciones sobre los animales en favor del FNE entre 1996 y 2004), las consideraciones anteriores llevan a concluir que el sistema de cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias es incompatible con el mercado interior por infracción del artículo 110 del TFUE, ya que Francia no ha podido demostrar que los productos importados se beneficiaran de las ayudas en la misma medida que los productos nacionales.
(199)
Además, las medidas de ayuda consideradas no fueron notificadas a la Comisión conforme al artículo 108, apartado 3, del Tratado y constituyen, por tanto, ayudas ilegales con arreglo a lo dispuesto en el artículo 1, letra f), del Reglamento (CE) no 659/1999.
(200)
La Comisión lamenta que la República Francesa pusiera en ejecución las medidas citadas contraviniendo el artículo 108, apartado 3, del Tratado.
(201)
Al tratarse de ayudas aplicadas sin esperar la decisión final de la Comisión, conviene recordar que, dado el carácter imperativo de las normas de procedimiento que figuran en el artículo 108, apartado 3, del TFUE, normas cuyo efecto directo ha reconocido el Tribunal de Justicia en varias sentencias (64), no se puede remediar a posteriori la ilegalidad de la ayuda considerada (65).
(202)
El Tribunal de Justicia ha recordado que, cuando se aplica una medida de ayuda de la que forma parte integrante el modo de financiación sin haber observado la obligación de notificación, los órganos jurisdiccionales nacionales están obligados, en principio, a ordenar el reembolso de los tributos o cotizaciones específicamente recaudados para la financiación de dicha ayuda. El Tribunal también ha recordado que incumbe a los órganos jurisdiccionales nacionales proteger los derechos de los justiciables frente a un posible incumplimiento, por parte de las autoridades nacionales, de la prohibición de ejecución de las ayudas, establecida en el artículo 108, apartado 3, última frase, del TFUE y que tiene efecto directo. Tal incumplimiento, invocado por los justiciables que puedan alegarlo y comprobado por los órganos jurisdiccionales nacionales, debe conducir a que estos extraigan de este hecho todas las consecuencias, conforme a su Derecho nacional, tanto en lo que atañe a la validez de los actos de ejecución de las medidas de ayuda de que se trate, como a la recuperación de las ayudas económicas concedidas (66).
(203)
La Comisión considera oportuno, en el caso que nos ocupa, adoptar una decisión condicional utilizando la posibilidad que ofrece el artículo 7, apartado 4, del Reglamento (CE) no 659/1999, según el cual la Comisión podrá disponer que su decisión vaya acompañada de condiciones para que la ayuda pueda considerarse compatible con el mercado común y de obligaciones que le permitan controlar la observancia de dicha decisión.
(204)
Para reparar la infracción al artículo 110 del TFUE y eliminar así de forma retroactiva la discriminación, Francia debe proceder al reembolso de la parte de la tasa aplicada a los productos importados (cotizaciones sobre los animales en favor del FNE entre 1996 y 2004), de forma proporcional a las ventajas resultantes de las ayudas de las que no se beneficiaron. La reparación de esta infracción haría que las ayudas en cuestión fueran compatibles con el artículo 107 del TFUE.
(205)
La Comisión establece las condiciones en que debe efectuarse el citado reembolso. En concreto, Francia deberá reembolsar a las personas que hayan pagado la tasa la parte de la misma que haya gravado los productos importados anteriormente citados entre la fecha de inicio de aplicación de la tasa y el 30 de septiembre de 2004, respetando rigurosamente las siguientes condiciones:
a)
las personas que hayan pagado la tasa podrán reclamar, si pueden aportar la prueba de que se han cobrado cotizaciones sobre los productos importados, el reembolso de una parte proporcional del producto de la tasa destinada a financiar los servicios que hayan beneficiado de forma exclusiva a los productos nacionales en un plazo fijado de conformidad con el Derecho nacional, y en ningún caso inferior a seis meses, a partir de la notificación de la presente Decisión;
b)
Francia establecerá la medida de la posible discriminación de que fueron objeto los productos importados; a tal fin, deberá comprobar, durante un período de referencia, la equivalencia pecuniaria entre los importes globalmente percibidos sobre los productos nacionales en virtud de la tasa y las ventajas exclusivas de las que se beneficiaron dichos productos;
c)
el reembolso deberá realizarse en un plazo máximo de seis meses a partir de la presentación de la solicitud;
d)
los importes reembolsados deberán actualizarse teniendo en cuenta los intereses desde la fecha en que fueron cobrados hasta la fecha de reembolso efectivo; los intereses se calcularán sobre la base del tipo de referencia de la Comisión previsto por el método de fijación de tipos de referencia y de actualización;
e)
las autoridades francesas aceptarán toda prueba razonable aportada por las personas que hayan pagado la tasa para acreditar los importes abonados en concepto de la tasa sobre productos procedentes de otros Estados miembros;
f)
el derecho al reembolso no podrá estar sujeto a otras condiciones, como por ejemplo la de no haber repercutido la tasa;
g)
en caso de que un contribuyente no hubiera pagado la tasa todavía, las autoridades francesas renunciarán formalmente al pago de la parte proporcional de la tasa aplicada a los productos importados de otros Estados miembros que se acredite estaba destinada a financiar la parte de la ayuda que benefició de forma exclusiva a los productos nacionales; renunciarán asimismo a los posibles intereses de demora;
h)
si la Comisión así lo solicita, Francia se compromete a presentar un informe completo que demuestre la buena ejecución de la medida de reembolso;
i)
si en otro Estado miembro se hubiera impuesto una tasa a los mismos productos que estuvieron sujetos a la tasa en Francia, las autoridades francesas se comprometen a reembolsar a las personas que hayan pagado la tasa la parte de la misma que haya gravado los productos procedentes de ese otro Estado miembro;
j)
Francia se compromete a dar a conocer la presente Decisión a todos los pagadores potenciales de la tasa.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
1. Las ayudas estatales a la promoción, la publicidad, la asistencia técnica, la investigación y el desarrollo, aplicadas de forma ilegal por Francia infringiendo el artículo 108, apartado 3, del TFUE, financiadas mediante una tasa parafiscal (cotización voluntaria posteriormente declarada obligatoria sobre las carnes y animales vivos expedidos a otros Estados miembros entre 1996 y 2004, y sobre los animales vivos importados entre 1996 y 2004), son ayudas estatales compatibles con el mercado interior, de conformidad con el artículo 107, apartado 3, letra c), del TFUE por lo que respecta al período comprendido entre la fecha de aplicación de la tasa y el 30 de septiembre de 2004, siempre que Francia respete las condiciones indicadas en el apartado 2 del presente artículo.
2. Francia deberá reembolsar a las personas que hayan pagado la tasa la parte de la misma que haya gravado los productos importados entre la fecha de inicio de aplicación de la tasa y el 30 de septiembre de 2004, respetando rigurosamente las siguientes condiciones:
a)
las personas que hayan pagado la tasa podrán reclamar, si pueden aportar la prueba de que se han cobrado cotizaciones voluntarias posteriormente declaradas obligatorias sobre los productos importados, el reembolso de una parte proporcional del producto de la tasa destinada a financiar los servicios que hayan beneficiado de forma exclusiva a los productos nacionales en un plazo fijado de conformidad con el Derecho nacional, y en ningún caso inferior a seis meses, a partir de la notificación de la presente Decisión;
b)
Francia establecerá la medida de la posible discriminación de que fueron objeto los productos importados; a tal fin, deberá comprobar, durante un período de referencia, la equivalencia pecuniaria entre los importes globalmente percibidos sobre los productos nacionales en virtud de la tasa y las ventajas exclusivas de las que se beneficiaron dichos productos;
c)
el reembolso deberá realizarse en un plazo máximo de seis meses a partir de la presentación de la solicitud;
d)
los importes reembolsados deberán actualizarse teniendo en cuenta los intereses desde la fecha en que fueron cobrados hasta la fecha de reembolso efectivo; estos intereses se calcularán a partir del tipo de referencia de la Comisión previsto por el método de fijación de los tipos de referencia y de actualización;
e)
las autoridades francesas aceptarán toda prueba razonable aportada por las personas que hayan pagado la tasa para acreditar los importes abonados en concepto de la tasa sobre productos procedentes de otros Estados miembros;
f)
el derecho al reembolso no podrá estar sujeto a otras condiciones, como por ejemplo la de no haber repercutido la tasa;
g)
en caso de que un contribuyente no hubiera pagado la tasa todavía, las autoridades francesas renunciarán formalmente al pago de la parte proporcional de la tasa aplicada a los productos importados de otros Estados miembros que se acredite estaba destinada a financiar la parte de la ayuda que benefició de forma exclusiva a los productos nacionales; renunciarán asimismo a los posibles intereses de demora;
h)
si la Comisión así lo solicita, Francia se compromete a presentar un informe completo que demuestre la buena ejecución de la medida de reembolso;
i)
si en otro Estado miembro se hubiera impuesto una tasa similar a los mismos productos que estuvieron sujetos a la tasa en Francia, las autoridades francesas se comprometen a reembolsar a las personas que hayan pagado la tasa la parte de la misma que haya gravado los productos procedentes de ese otro Estado miembro;
j)
Francia se compromete a dar a conocer la presente Decisión a todos los pagadores potenciales de la tasa.
Artículo 2
Francia informará a la Comisión, en un plazo de dos meses a partir de la fecha de notificación de la presente Decisión, de las medidas adoptadas en cumplimiento de la misma.
Artículo 3
El destinatario de la presente Decisión será la República Francesa.
Hecho en Bruselas, el 13 de julio de 2011.