ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. července 2010
o státní podpoře C 27/09 (dříve N 34/B/09) Rozpočtová podpora ve prospěch France Télévisions, kterou Francouzská republika hodlá poskytnout ve prospěch France Télévisions
(oznámeno pod číslem K(2010) 4918)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/140/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s uvedenými články podaly své připomínky (1), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 23. ledna 2009 oznámila Francouzská republika Komisi, že zamýšlí poskytnout rozpočtovou podporu na rok 2009 ve výši 450 milionů EUR ve prospěch France Télévisions, začleněnou již do rozpočtového zákona. Komise ji dopisem ze dne 13. března 2009 požádala o doplňující informace, které Francouzská republika poskytla dne 25. května 2009. V tomto dopisu Francouzská republika rozšířila předmět oznámení a současně dala najevo záměr zavést dlouhodobý víceletý mechanismus veřejného financování France Télévisions, jehož součástí bude roční podpora.
(2)
Komise v dopisu ze dne 1. září 2009 jednak usoudila, že rozpočtová podpora schválená na rok 2009 je slučitelná s vnitřním trhem podle čl. 106 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“), jednak informovala Francouzskou republiku o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU ohledně nového mechanismu veřejného financování France Télévisions v následujících letech.
(3)
Francouzská republika předložila své komentáře dne 7. října 2009.
(4)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (2). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily své připomínky k dotčené podpoře.
(5)
Komise v této věci obdržela připomínky od zúčastněných stran. Předala je Francouzské republice a umožnila jí, aby se k nim vyjádřila, a její připomínky obdržela dopisem ze dne 15. ledna 2010.
(6)
Ve dnech 23. dubna, 19. května a 22. června 2010 zaslala Francouzská republika Komisi upřesnění nebo doplňující informace.
II. PODROBNÝ POPIS MECHANISMU FINANCOVÁNÍ
(7)
Víceletý mechanismus financování, který je předmětem tohoto rozhodnutí, souvisí s financováním poslání veřejné služby France Télévisions, které Komise zkoumala ve svých rozhodnutích ze dne 10. prosince 2003 (3), 20. dubna 2005 (4), 16. července 2008 (5) a 1. září 2009 (6). Představuje nicméně opatření odlišné od opatření, která byla předmětem rozhodnutí z let 2003, 2005 a 2008. Tedy konkrétněji: rozpočtové podpory, jež jsou podrobněji popsány níže, doplní veřejné zdroje přidělované France Télévisions v rámci příspěvku na veřejnoprávní audiovizuální vysílání, dříve nazývaného poplatek, který byl předmětem rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2005 a který není jakožto stávající podpora pozměněn novými ustanoveními. Účelem těchto dvou veřejných zdrojů bude pokrýt náklady na poslání veřejné služby France Télévisions, snížené o nadále existující čisté příjmy z obchodních činností.
II.1 Hlavní právní základy
(8)
Hlavní ustanovení nového mechanismu veřejného financování jsou obsažena v zákoně č. 2009-258 ze dne 5. března 2009 o audiovizuální komunikaci a nové veřejné službě televize. Oznámená podpora je součástí širší reformy struktur a poslání obecného hospodářského zájmu veřejnoprávního audiovizuálního vysílání, kterou zákon zavádí. Zákon tak pozměňuje zákonná ustanovení, jimiž se řídí poslání veřejné služby France Télévisions, zejména zákon č. 86-1067 ze dne 30. září 1986 o svobodě sdělovacích prostředků. Tato poslání jsou dále upřesněna v seznamu úkolů a povinností a ve smlouvě o cílech a prostředcích France Télévisions, které byly schváleny prováděcími předpisy k zákonu o svobodě sdělovacích prostředků. Zákon č. 2009-258 ze dne 5. března 2009 obsahuje rovněž finanční ustanovení, jimiž se na jednu stranu mění daňový zákoník, na druhou stranu stanoví zásada rozpočtové podpory pro France Télévisions začleněné v rozpočtovém zákoně.
II.2 Činnost a financování příjemce: France Télévisions
(9)
France Télévisions je akciová společnost založená podle článku 44-I zákona č. 86-1067 ze dne 30. září 1986 o svobodě sdělovacích prostředků. Tento pozměněný zákon zřizuje jediný podnik, France Télévisions, který seskupuje dříve samostatné právnické subjekty různých televizních kanálů. Podléhá hospodářské a finanční kontrole francouzského státu. Její akciový kapitál je rozdělen na akcie na jméno, které smí vlastnit pouze stát. V její správní radě zasedá kromě předsedy čtrnáct členů s pětiletým mandátem, a sice dva členové parlamentu jmenovaní kulturními komisemi národního shromáždění a senátu, pět zástupců státu, pět osobností jmenovaných Nejvyšší radou pro audiovizuální vysílání a dva zástupci zaměstnanců.
(10)
France Télévisions je přední francouzskou audiovizuální skupinou. Zaměstnává zhruba 11 000 pracovníků a zahrnuje televizní kanály France 2, France 3, France 4, France 5 a France Ô vysílající na území francouzské metropole, jakož i RFO, společnost zahrnující veřejnoprávní televizní a rádiové stanice vysílající v zámořských departementech a územích. Skupina zahrnuje rovněž reklamní agenturu, ačkoli se v současnosti zkoumá možnost osvobození od tohoto závazku, a společnosti věnující se diverzifikačním činnostem. Některé kanály France Télévisions vysílají ve velkém rozsahu v několika členských státech, zejména v Belgii a v Lucembursku.
(11)
Obrat France Télévisions za rok 2007, což bylo poslední finanční období před oznámením reformy veřejnoprávního audiovizuálního vysílání, činil 2 927 milionů EUR, z toho 64,2 % pocházelo z poplatků, 28,1 % z příjmů z reklamy (reklama a sponzorování) a 7,7 % z jiných příjmů. V letech 2003 až 2007 zůstával podíl jednotlivých složek obratu relativně stálý, přičemž příjmy z reklamy a sponzorování se pohybovaly v rozmezí 30 % a 28 %. V letech 2003 až 2007 vykazovala celá skupina každoročně lehce plusový čistý výsledek, jehož souhrnná výše za toto období činí 99 milionů EUR.
(12)
Tento trend se změnil po oznámení reformy veřejnoprávního audiovizuálního vysílání v lednu 2008, která zahrnuje zejména budoucí ztrátu příjmů z reklamních spotů. Finanční období 2008 bylo pro France Télévisions ztrátové s čistým minusovým výsledkem [50-100] (7) milionů EUR (z toho [50-100] milionů EUR za oblast veřejné služby) způsobeným zejména značným poklesem příjmů z reklamy, kterému úplně nezabránila ani výjimečná kapitálová dotace ve výši 150 milionů EUR schválená rozhodnutím Komise ze dne 16. července 2008. V roce 2009, jakmile vstoupila v platnost reforma veřejnoprávního audiovizuálního vysílání, umožnila poskytnutá rozpočtová podpora ve výši 415 milionů EUR, kterou Komise schválila svým rozhodnutím ze dne 1. září 2009, téměř vykompenzovat snížení příjmů z reklamy a skupina France Télévisions vykázala lehce přebytkový čistý výsledek ([10-20] milionů EUR). Oblast veřejné služby však zůstala lehce ztrátová ve výši [0-5] milionů EUR, přičemž plusového výsledku dosáhly obchodní společnosti skupiny.
(13)
Činnosti a řízení skupiny France Télévisions v těchto posledních letech 2004-2008 a postavení podniku v perspektivě reformy veřejnoprávního audiovizuálního vysílání byly předmětem relativně kritické zprávy francouzského Účetního dvora „France Télévisions a nová veřejnoprávní televize“. Zpráva, na niž se odvolávají jisté třetí zúčastněné strany ve svých připomínkách, byla schválena na jednání a zveřejněna dne 14. října 2009, tedy po rozhodnutí o zahájení řízení. Zpráva odkrývá dosavadní nevyužité možnosti pokroku v řízení a ve výsledcích France Télévisions a obsahuje doporučení k budoucímu zlepšení v novém kontextu reformy.
II.3 Poslání veřejné služby France Télévisions
II.3.1 Definice poslání veřejné služby v zákoně
(14)
Pozměněný článek 43-11 zákona č. 86-1067 ze dne 30. září 1986 formuluje poslání veřejné služby France Télévisions a stanoví, že veřejnoprávní kanály „sledují poslání veřejné služby v obecném zájmu. Poskytují všem složkám veřejnosti souhrn programů a služeb, které se vyznačují rozmanitostí a pluralismem, požadavky na kvalitu a inovaci, dodržování ústavně zakotvených lidských práv a demokratických zásad. Předkládají rozmanitou nabídku analogových i digitálních programů v oblastech informací, kultury, vědy, zábavy a sportu. Podporují demokratickou diskuzi, výměnu názorů mezi různými částmi obyvatelstva, jakož i sociální začlenění a občanské povědomí. Vyvíjejí činnost ve prospěch sociální soudržnosti, kulturní rozmanitosti a boje proti diskriminaci a navrhují programovou tvorbu odrážející rozmanitost francouzské společnosti. Zajišťují šíření francouzského jazyka, popřípadě regionálních jazyků, a zdůrazňují rozmanitost kulturního a jazykového dědictví Francie. Přispívají k rozvoji a šíření intelektuální a umělecké tvorby a občanských, hospodářských, sociálních, vědeckých a technických znalostí, jakož i ke vzdělávání v oblasti audiovizuálního odvětví a médií. Podporují výuku cizích jazyků. Podílejí se na výchově v oblasti životního prostředí a trvalého rozvoje. Vhodnými prostředky podporují přístup neslyšících a osob s poruchou sluchu k programům, které vysílají. Zajišťují solidnost, nezávislost a pluralismus informací, jakož i pluralistický výklad myšlenkových proudů a názorů za dodržení zásady rovného zacházení a doporučení Nejvyšší rady pro audiovizuální vysílání. Subjekty veřejného sektoru audiovizuální komunikace při výkonu svých poslání přispívají k vnější audiovizuální činnosti, k šíření frankofonie a kultury a francouzského jazyka ve světě. Snaží se o rozvíjení nových služeb, které by obohatily a doplnily jejich nabídku programů, jakož i nové techniky výroby a vysílání programů a služeb audiovizuální komunikace. Každý rok je parlamentu předkládána zpráva za účelem vykázání, jak jsou prováděna ustanovení tohoto článku“.
II.3.2 Promítnutí povinností veřejné služby do činnosti France Télévisions
(15)
Pokud jde o konkrétní promítnutí těchto poslání, část I článku 44 zákona č. 86-1067 ze dne 30. září 1986 uvádí, že France Télévisions je pověřena sestavováním a plánováním televizních programů a služeb audiovizuální komunikace, jež odpovídají posláním veřejné služby vymezeným v článku 43-11 a v seznamu úkolů a povinností podle článku 48 uvedeného zákona.
(16)
Nařízení č. 2009-796 ze dne 23. června 2009 nyní stanoví jednotný seznam úkolů a povinností skupiny France Télévisions. V seznamu úkolů a povinností je vymezena činnost kanálů France Télévisions se závaznými programovými úkoly vysílání, často v době vysoké sledovanosti, každodenních kulturních pořadů, hudebních pořadů, zejména klasické hudby, za současného střídání evropských nebo regionálních orchestrů, divadelních představení nebo populárně vědeckých pořadů (články 4 až 7 seznamu úkolů a povinností). France Télévisions je rovněž povinna začlenit do souhrnu svých programů evropský rozměr, zejména vysíláním reportáží o životním stylu nebo kulturním životě v ostatních členských státech a vysíláním pořadů náboženského zaměření věnovaným hlavním náboženským vyznáním zastoupeným ve Francii (články 14 a 15 seznamu úkolů a povinností). Uvedena je rovněž povinnost sdružovat širokou a vyváženou diváckou veřejnost (článek 18).
(17)
Kromě toho jsou podle článku 53 zákona č. 86-1067 o svobodě sdělovacích prostředků uzavírány víceleté smlouvy o cílech a prostředcích mezi státem a France Télévisions na dobu tří až pěti let. Smlouvy o cílech a prostředcích stanoví za dodržení poslání veřejné služby France Télévisions zejména:
-
prioritní směry jejího rozvoje,
-
závazky přijaté se zřetelem na tvůrčí rozmanitost a inovaci,
-
minimální výši investic France Télévisions - v procentech jejích příjmů a v absolutní hodnotě - do produkce evropských filmových a audiovizuálních děl a původní tvorby ve francouzském jazyce,
-
závazky umožňující zajistit účast a občanské povědomí znevýhodněných osob, přizpůsobení všech televizních programů neslyšícím osobám nebo osobám s poruchou sluchu,
-
závazky umožňující zajistit vysílání televizních programů, které budou pomocí vhodného zařízení přístupné nevidomým nebo zrakově postiženým osobám,
-
předpokládané náklady na její činnost v každém dotyčném roce a kvantitativní i kvalitativní ukazatele plnění a zjištěných výsledků,
-
výši veřejných prostředků, které jí mají být přiděleny, a stanovení prostředků přednostně určených na rozvoj programových rozpočtů,
-
výši očekávaného výnosu z vlastních příjmů s odlišením příjmů z reklam a sponzorování,
-
hospodářský výhled v případě placených služeb,
-
popřípadě výhled v oblasti obnovení finanční rovnováhy.
(18)
V současnosti jsou povinnosti veřejné služby France Télévisions předmětem smlouvy o cílech a prostředcích na léta 2007-2010 „France Télévisions, první soubor bezplatných televizních kanálů v éře digitálního vysílání“ ze dne 24. dubna 2007, kterou podepsali odpovědní ministři a prezident France Télévisions. V oddílu cíle I.2 „Podporovat hodnoty identity veřejné služby“ smlouva stanoví cíle konkrétní činnosti provázené kvalitativními nebo kvantitativními ukazateli, jichž má být dosaženo v těchto oblastech:
-
vysíláním kulturních programů alespoň v době vysoké sledovanosti napomáhat přístupu širší veřejnosti ke kulturním programům i z hlediska demokratizace kultury,
-
odrážet pluralismus v informacích a občanskou debatu,
-
nabízet širokou škálu sportovních disciplín s důrazem na sporty méně exponované na soukromých televizních kanálech,
-
odrážet rozmanitost a zlepšovat zviditelnění složek francouzské společnosti,
-
podporovat obranu francouzské a evropské kulturní identity, chápání fungování Evropské unie a její přínosy, jakož i výuku cizích jazyků.
(19)
Smlouva rovněž stanoví víceletý finanční plán, který obsahuje opravnou doložku, jež stanoví, že stát a skupina se v závislosti na vývoji příjmů z reklamy shodnou na úpravě potřeby veřejných zdrojů, přičemž přebytky nevyčleněné na snížení této potřeby veřejných zdrojů budou přednostně vyčleněny na výdaje ve prospěch audiovizuální tvorby.
(20)
Po reformě byl k platné smlouvě o cílech a prostředcích připojen dodatek na léta 2009-2012. Tento dodatek, který je co do finančního plánu podrobněji popsán níže, ještě posiluje hodnoty identity veřejné služby poskytované France Télévisions a stanoví nové kvantitativní ukazatele, jichž má být každoročně dosahováno v určitých oblastech uvedených v 18. bodě odůvodnění.
II.3.3 Zavedení nových inovativních audiovizuálních služeb
(21)
Nový seznam úkolů a povinností France Télévisions stanoví zavedení řady inovativních služeb určených k obohacení redakční nabídky, například zavedení komunikačních služeb, audiovizuálních mediálních služeb na požádání nebo doplňkových obsahů obohacujících její programy. V dodatku smlouvy o cílech a prostředcích se plánuje také zavedení inovativních služeb, zejména bezplatného nebo zpoplatněného videa na vyžádání, osobní mobilní televize, vysílání na internetu, mobilní aplikace, regionální nebo tematické WebTV.
II.3.4 Externí kontrola povinností veřejné služby, včetně zavedení nových služeb
(22)
Správní rada France Télévisions schvaluje podle článku 53 zákona č. 86-1067 ze dne 30. září 1986 návrh smlouvy o cílech a prostředcích této společnosti a projednává její každoroční plnění, přičemž výsledek projednávání je veřejně dostupný. Smlouvy o cílech a prostředcích, jakož i případné dodatky k těmto smlouvám, se před podpisem zašlou kulturním a finančním výborům národního shromáždění, senátu a Nejvyšší rady pro audiovizuální vysílání. Výbory mohou vyslovit stanovisko ve lhůtě šesti týdnů.
(23)
Prezident France Télévisions navíc kulturním a finančním výborům národního shromáždění a senátu předloží výroční zprávu o plnění smlouvy o cílech a prostředcích. Při příležitosti předložení zprávy o plnění smlouvy o cílech a prostředcích příslušným výborům národního shromáždění a senátu prezident France Télévisions podá zprávu i o činnosti a práci interního poradního výboru odpovědného za programy, který je složen z diváků a pověřen vydáváním stanovisek a doporučení k programům.
(24)
Stejně tak se stal předběžný návrh seznamu úkolů a povinností France Télévisions, jenž byl stanoven nařízením, předmětem veřejné konzultace ve dnech 10. až 24. listopadu 2008, kdy zhruba patnáct subjektů předložilo příspěvky, jež daly podnět ke změnám původního znění, a po konzultaci bylo vydáno stanovisko Nejvyšší rady pro audiovizuální vysílání. Pokud jde o externí kontrolu jeho plnění, článek 48 zákona ze dne 30. září 1986 stanoví předkládání roční zprávy Nejvyšší rady pro audiovizuální vysílání kulturním výborům národního shromáždění a senátu. Zpráva bude předkládána rovněž ministerstvu kultury a komunikací.
(25)
Tyto parlamentní výbory, stejně jako Nejvyšší rada pro audiovizuální vysílání, mohou vyslechnout třetí strany. Ve skutečnosti jsou zúčastněné strany pravidelně vyslechnuty na této půdě a oznamují svá stanoviska k otázkám, které se týkají veřejnoprávního audiovizuálního vysílání.
II.4 Finanční vyrovnání postupného úbytku až úplného zániku reklamních spotů
(26)
Aby programová tvorba veřejnoprávního vysílání byla svobodnější a méně závislá na obchodních hlediscích, čl. 53 pododstavec VI pozměněného zákona č. 86-1067 ze dne 30. září 1986 o svobodě sdělovacích prostředků počítá s úbytkem a později úplným zánikem reklamních spotů: „Programy státních televizních služeb uvedených v části I článku 44, s výjimkou jejich regionálních a místních programů, vysílané mezi dvacátou a šestou hodinou, neobsahují jiné reklamní spoty než ty, které se týkají výrobků a služeb prezentovaných pod jejich obecným označením. Toto ustanovení platí rovněž pro programy, které tyto služby vysílají mezi šestou a dvacátou hodinou od ukončení analogového pozemního vysílání televizních služeb uvedených v téže části I na celém území metropole. Netýká se kampaní obecného zájmu“.
(27)
Ukončení analogového pozemního vysílání televizních služeb je stanoveno nejpozději na 30. listopad 2011. Kromě výjimky týkající se reklamy na výrobky nebo služby bez obchodní značky jsou stanoveny odchylky u vysílání reklamních spotů pro zámořské departementy a společenství nebo pro Novou Kaledonii, neexistuje-li nabídka soukromé televize s nekódovaným pozemním vysíláním.
(28)
Jak stanoví článek 53 pozměněného zákona č. 86-1067 o svobodě sdělovacích prostředků, úbytek a poté zánik reklamních spotů vyplývající z provádění zákona vede k finančnímu vyrovnání od státu, které je poskytnuto France Télévisions za podmínek stanovených každým rozpočtovým zákonem. Za tímto účelem Francouzský stát vytvořil v rubrice „Média“ souhrnného státního rozpočtu nový program nazvaný „Podíl na financování veřejnoprávního audiovizuálního vysílání“. Čistě pro informaci: francouzské orgány mají za to, že podíl veřejné dotace, který doplňuje výnos z příspěvku na veřejnoprávní audiovizuální vysílání, bude činit v roce 2010 přibližně 460 milionů EUR, v roce 2011 to bude 500 milionů EUR a v roce 2012 650 milionů EUR.
(29)
Francouzská republika prohlašuje, že veřejné financování z rozpočtové podpory bude každoročně stanoveno v závislosti na nákladech na výkon veřejné služby France Télévisions a připočteno k výnosu z příspěvku na veřejnoprávní audiovizuální vysílání za současného odečtení nadále existujících příjmů z obchodní činnosti. Francouzské orgány v tomto ohledu předložily odhad nákladů a příjmů veřejné služby France Télévisions sestavený podle obchodního plánu na léta 2009-2012 a shrnutý níže:
Tabulka 1
Odhad příjmů a nákladů France Télévisions v souvislosti s poskytováním veřejné služby v letech 2010-2012
(v mil. EUR)
2010
2011
2012
Rozpočet
Rozp. odh.
Rozp. odh.
A/Veřejné zdroje
[2 500-3 000]
[2 500-3 000]
[2 500-3 000]
B/Jiné zdroje (reklama, sponzorování atd.)
[300-600]
[300-600]
[300-600]
C/Hrubé náklady veřejné služby
[3 500-3 000]
[3 500-3 000]
[3 500-3 000]
D/Čisté náklady veřejné služby (C + B)
[3 000-2 500]
[3 000-2 500]
[3 000-2 500]
Rozdíl čisté náklady veřejné služby - veřejné zdroje (D + A)
[- 50-50]
[- 50-50]
[- 50-50]
Zdroj: Připomínky Francie ze dne 15. ledna 2010.
(30)
Výše uvedená tabulka ukazuje odhad schodku odpovídajícího nekrytým čistým nákladům k tíži veřejné služby France Télévisions v letech 2010 a 2011. Tento schodek by měl být částečně snížen v roce 2012, kdy se počítá s mírným přebytkem ve výši [30-50] milionů EUR, čili [0-5] % čistých nákladů veřejné služby. Tento odhad přebytku na rok 2012 (pokud by se ve skutečnosti potvrdil, což předpokládá, že se příjmy a náklady budou vyvíjet přesně podle odhadu) zůstane nižší než kumulovaný schodek plánovaný na roky 2010 a 2011. Podle stávající smlouvy o cílech a prostředcích budou muset být přebytky nepřidělené na snížení potřeb veřejných zdrojů přednostně přiděleny na výdaje ve prospěch audiovizuální tvorby. Ta je běžně určena k tvorbě programů, případným přebytkem by se tedy neměla financovat obchodní činnost.
(31)
Je třeba poznamenat, že obchodní plán na léta 2009-2012 převzatý v kapitole V dodatku ke stávající smlouvě o cílech a prostředcích nahrazuje finanční složku smlouvy, která byla uzavřena v dubnu 2007, s ohledem na nový rámec stanovený reformou a na související finanční důsledky. Obchodní plán počítá se snížením celkových hrubých nákladů na poskytování veřejné služby za období 2010-2012, se současným snížením provozních nákladů ve srovnání s původní smlouvou, snížením nákladů na vysílání a využitím synergických účinků vyplývajících ze společného podniku, a to navzdory zavedení nových nákladových položek spojených s reformou.
(32)
Pokud jde o příjmy: ačkoli plánované veřejné příjmy rostou, úplně nezajišťují vyrovnanost účtů v období 2010-2012 a jak je uvedeno v tabulce 1, jsou stále nižší než hrubé náklady veřejné služby, takže odhadovaná finanční rovnováha závisí na příjmech z obchodní činnosti, které budou každoročně přetrvávat. Z obchodního plánu je také zřejmé, že podnik i stát mají zájem na rychlejším dosažení rovnováhy, než bylo původně plánováno. Dále je v něm upřesněna potřeba přesného a pravidelného monitorování s ohledem na pozitivní nebo negativní události.
II.5 Určení maximální výše veřejných zdrojů
(33)
Článek 44 pozměněného zákona č. 86-1067 o svobodě sdělovacích prostředků upřesňuje také, že: „Veřejné zdroje přidělené subjektům veřejnoprávního audiovizuálního vysílání náhradou za povinnosti veřejné služby, které jim byly uloženy, nepřesáhnou výši nákladů na plnění uvedených povinností“. Toto ustanovení vyplývá ze závazků Francouzské republiky výslovně začlenit do zákona zásadu neposkytování nadměrných vyrovnávacích plateb za povinnosti veřejné služby v rámci řízení, jež vedlo k rozhodnutí Komise o slučitelnosti ze dne 20. dubna 2005, které se týká použití zdrojů z televizních poplatků (8).
(34)
Podle výše uvedeného závazku převzalo nařízení č. 2007-958 ze dne 15. května 2007 o finančních vztazích mezi státem a subjekty veřejného sektoru audiovizuální komunikace ve svém článku 2 doslovné znění článku 53 zákona ze dne 30. září 1986 s přihlédnutím k „přímým nebo nepřímým příjmům získaným z poslání veřejné služby“ a upřesňuje, že náklady na plnění povinností veřejné služby byly určeny pomocí oddělených účtů. Nařízení ukládá ve svém článku 3 skupině France Télévisions a jejím dceřiným společnostem povinnost, aby při všech obchodních činnostech dodržovala tržní podmínky a aby nezávislý subjekt vypracoval výroční zprávu o plnění této povinnosti, která bude předána odpovědnému ministrovi, národnímu shromáždění a senátu.
(35)
Komise obdržela a prozkoumala zprávy o provádění článků 2 a 3 nařízení, které se týkají finančních období 2007 a 2008 (zprávy vypracované podle článku 3 nařízení byly schváleny za rok 2007 auditory společností PriceWaterhouseCoopers a KPMG a za rok 2008 společností Cabinet Rise), jakož i návrh zprávy za rok 2009 podle článku 2.
II.6 Nové poplatky stanovené reformou veřejnoprávního audiovizuálního vysílání
(36)
Zákon č. 2009-258 ze dne 5. března 2009 rovněž pozměnil daňový zákon za účelem zavedení nových poplatků z reklamy a elektronických komunikací.
II.6.1 Poplatek z reklamních spotů
(37)
V oddílu II první části knihy I všeobecného daňového zákoníku je nyní zařazena kapitola VIIf, která zavádí poplatek, jemuž podléhají všichni poskytovatelé televizních služeb se sídlem ve Francii. Základem poplatku jsou celkové částky (bez DPH) placené inzerenty za vysílání jejich reklamních spotů dotyčným poplatníkům nebo produkčním vedoucím reklamních spotů, po odečtení částek zaplacených v rámci daně stanovené v článku 302a KC všeobecného daňového zákoníku, kterou musí zaplatit poskytovatelé a distributoři televizních služeb vysílající audiovizuální díla, jež jsou způsobilá k čerpání podpory ze Státního filmového centra. Tyto částky jsou předmětem paušálního snížení o 4 %. Poplatek je vypočten tak, že se uplatní sazba 3 % na část ročních plateb (bez DPH) připadající na každou televizní službu, která převyšuje 11 milionů EUR.
(38)
Pro jiné televizní služby než ty, které jsou šířeny pozemním analogovým vysíláním, je však tato sazba stanovena pro rok 2009 na 1,5 %, pro rok 2010 na 2 % a pro rok 2011 na 2,5 %. Až do roku ukončení pozemního analogového vysílání televizních služeb na metropolitním území je pro všechny poplatníky přechodně stanovena maximální výše poplatku na 50 % zvýšení jeho základu oproti roku 2008, zjištěného v kalendářním roce, za nějž bude poplatek splatný. Částka poplatku v žádném případě nesmí být nižší než 1,5 % základu. V případě poskytovatelů televizních služeb, jejichž dosažená každodenní sledovanost mimo metropolitní Francii je vyšší než 90 % jejich celkové sledovanosti, je částka pro výpočet poplatku snížena o částky zaplacené za vysílání reklamních spotů určených pro evropský nebo světový trh, vynásobené podílem celkové roční sledovanosti dosažené mimo metropolitní Francii.
II.6.2 Poplatek z elektronických komunikací
(39)
V oddílu II první části knihy I všeobecného daňového zákoníku je nyní zařazena kapitola VIIg, jež zavádí poplatek, který musí zaplatit každý subjekt elektronických komunikací, jenž poskytuje službu ve Francii a který byl předem přihlášen u Regulačního úřadu pro elektronické komunikace (Autorité de régulation des communications électroniques). Tento poplatek se vyměřuje z částky (bez DPH) předplatného a jiných částek zaplacených uživateli za služby elektronických komunikací, které poskytují subjekty elektronických komunikací, po odečtení částky odpisů účtovaných v průběhu uzavřeného účetního období za rok, v němž se poplatek stal splatným, pokud se vztahují na materiál a vybavení, jež subjekty získaly po nabytí účinnosti zákona pro potřeby infrastruktur a sítí elektronických komunikací zřízených na území státu a jejichž doba odpisování činí nejméně deset let. Poplatek je vypočten tak, že se uplatní sazba 0,9 % na část základu poplatku, jež převyšuje 5 milionů EUR.
III. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(40)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení měla za to, že vyrovnávací platba zamýšlená počínaje rokem 2010 může představovat státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jejíž slučitelnost s vnitřním trhem je podle čl. 106 odst. 2 SFEU třeba prozkoumat podle zásad a prováděcích předpisů pro veřejné služby rozhlasového vysílání.
(41)
Pokud jde o existenci činnosti veřejné služby, jejíž poslání byla jasně stanovena úředním aktem a jež podléhá přiměřeným kontrolním mechanismům, Komise bez pochybností dospěla k závěru, stejně jako ve svých rozhodnutích z prosince 2003, dubna 2005, července 2008 a září 2009, že poslání veřejné služby France Télévisions jsou jasně stanovena úředními akty vydanými nebo schválenými francouzským státem podle pravidel, kterými se stanoví nezávislá kontrola France Télévisions.
(42)
Naproti tomu, pokud jde o zkoumání přiměřenosti zamýšleného finančního vyrovnání v porovnání s čistými náklady na poskytování veřejné služby, Komise mimo jiné s přihlédnutím k účinkům podpory vyjádřila pochybnosti ohledně dvou otázek:
-
na jednu stranu ohledně rizika nadměrného vyrovnání čistých nákladů veřejné služby za rok 2012 a pravděpodobně i za roky 2010 a 2011, zatímco Komise k těmto rokům neměla k dispozici tak podrobné informace jako ty, které francouzské orgány poskytly za rok 2009, a
-
na druhou stranu ohledně možné existence vztahu závazného určení mezi příjmy z poplatků z reklamy a elektronických komunikací a podporou určenou pro France Télévisions, a pokud by bylo možno takový vztah prokázat, ohledně jejich negativních dopadů a jejich slučitelnosti se Smlouvou, zejména v rámci hodnocení reformy financování skupiny France Télévisions z hlediska hospodářské soutěže, které chybělo.
(43)
Komise kromě toho francouzské orgány upozornila na přijetí svého sdělení dne 2. července 2009 o použití pravidel státní podpory na veřejnoprávní vysílání (9) (dále jako „sdělení o vysílání“), jež je použitelné na podporu oznámenou již po jeho zveřejnění, a francouzské orgány vyzvala, aby k tomuto revidovanému sdělení přihlédly ve svých připomínkách.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(44)
Společnost Société des auteurs et compositeurs dramatiques (SACD) ve svých připomínkách ze dne 2. listopadu 2009 upozorňuje Komisi na význam povinností, které musí France Télévisions plnit, aby podporovala národní audiovizuální tvorbu. Tento význam byl koncem roku 2008 údajně posílen mezioborovou dohodou, která má být zahrnuta do budoucí smlouvy o cílech. France Télévisions tak bude muset v roce 2010 vynaložit na národní audiovizuální tvorbu 19 % z obratu zahrnutého do základu za rok 2009 a tento podíl bude muset být v roce 2012 zvýšen na 20 %, tedy na 420 milionů EUR. Stejný podíl v případě TF1 je naopak omezen na 12,5 % a u stanice M6 a u pozemních digitálních televizních kanálů nepřekročí 11 %. Závazek ve prospěch filmové tvorby rovněž poroste každoročně v průměru o více než 1,2 % až do roku 2012. Současně se zrušením reklamy by došlo k růstu nákladů na programovou skladbu v oblasti děl z vlastní a nedovážené produkce, o čemž svědčí závazek ve prospěch inovativní a kvalitní veřejné služby.
(45)
Svaz La Fédération Française des Télécommunications et des Communications Électroniques (FFTCE) se ve svých připomínkách ze dne 30. října 2009, k nimž se připojila Iliad jakožto nečlen FFTCE, domnívá, že zrušení komerční reklamy jako takové nepřispívá k poslání veřejné služby France Télévisions. Vzhledem k tomu, že reklama není nedílnou součástí tohoto poslání, jakákoli dotace, cílená výhradně na vyrovnání ušlého zisku bez ohledu na skutečné poslání, by byla sama o sobě státní podporou v rozporu s čl. 106 odst. 2 a článkem 107 SFEU. Tato vyrovnávací platba musí krýt vlastní náklady veřejné služby, které se musí objevit v oddělených účtech. Výše dotace je ovšem zřejmě stanovena pro nadcházející roky na základě odhadu ztráty příjmů z obchodní činnosti, což za zhoršené situace na trhu vážně narušuje hospodářskou soutěž se soukromými provozovateli vysílání. Zatímco celkový obrat z reklamy France Télévisions by za zhoršené situace na trhu bezpochyby nedosáhl 500 milionů EUR, francouzské orgány se zavázaly zaplatit v roce 2009 450 milionů EUR pouze za zrušení reklamy po 20 hodině. V budoucnosti budou údajně příjmy z dotace také mnohem vyšší než příjmy z reklamních spotů, jichž by bylo dosaženo bez uskutečnění reformy.
(46)
Pokud jde o poslání služby obecného hospodářského zájmu, FFTCE poznamenává, že povinnosti, které France Télévisions ukládají stanovy Evropské vysílací unie (Union Européenne de Radiotélévision - UER) jakožto jejímu členu, již existovaly a budou pro ni použitelné, ačkoli nejsou začleněny do francouzského zákona. Omezení uložená zákonem, ostatně velmi neurčitá, se podstatně neliší od omezení vyplývajících ze stanov UER, jimž podléhají rovněž stanice TF1 a Canal + jakožto členové, takže vyrovnávací dotace podle zákona musí být označena za státní podporu.
(47)
FTTCE má nakonec za to, že nový poplatek z obratu subjektů elektronické komunikace zavedený reformou veřejnoprávního audiovizuálního vysílání je určen k financování France Télévisions. Kromě vztahu závazného určení, který orgány ve svých prohlášeních potvrdily, ovlivňují změny v jeho základě a sazbě výši dotace. Zavedení takového poplatku však porušuje článek 12 směrnice Evropského parlamentu a Rady č. 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (10), neboť členské státy nemohou subjektům ukládat žádný další poplatek z obratu, než je stanoveno touto směrnicí.
(48)
Svaz Association des chaînes privées (Sdružení soukromých televizních kanálů) se ve svých připomínkách ze dne 2. listopadu 2009 domnívá, že špatné řízení France Télévisions, na jehož četné příklady poukázal Účetní dvůr, zhoršuje zjištěný inflační dopad na trh programové tvorby a nákup vysílacích práv. V případě, že se nevede analytické účetnictví, vyvolá absence kontroly nákladů nejistoty, pokud jde o vymezení nákladů na výkon poslání veřejné služby, jež mají být financována, a tím vznikne i vážné riziko nadměrné vyrovnávací platby. Jelikož řada náznaků nasvědčuje tomu, že nový audiovizuální poplatek bude určen pro France Télévisions, jeho odvod do státního rozpočtu nesleduje jiný účel než uniknout kontrole Komise. Tento poplatek nutí konkurenty France Télévisions, aby financovali podporu, přičemž způsobuje narušení, které je ještě zhoršeno nedostatečnou diferenciací mezi programy jednotlivých kanálů v historii televize.
(49)
Evropská vysílací unie (UER) ve svých komentářích ze dne 2. listopadu 2009 zdůrazňuje nevyhnutelně výhledový charakter všech víceletých odhadů nákladů a příjmů provozovatele veřejnoprávního vysílání, které Francie předložila. Tyto odhady musí zajistit dlouhodobý finanční výhled, a danému subjektu tak umožnit zabezpečení zcela nezávislé nepřetržité služby. Korekci případných odchylek v odhadech mají zajistit mechanismy vytvořené ex post. Rozhodnutí Komise se musí týkat výpočetních parametrů ex ante a těchto mechanismů, aniž by omezovalo skutečnou výši budoucí vyrovnávací platby schválením pouze odhadovaných nákladů a příjmů, jinak by Komise stanovila a kontrolovala roční výše režimu podpor spíše než režim samotný. UER také vyjadřuje obavu, že se Komise snaží zjistit odhadovanou výši synergických účinků a zvýšení účinnosti v budoucích letech, neboť účinnost, s níž se služba obecného hospodářského zájmu poskytuje, uniká kontrole Komise podle čl. 106 odst. 2 SFEU.
(50)
Sdružení evropských komerčních televizních společností - Association des Télévisions Commerciales européennes (ACT) - ve svých komentářích ze dne 2. listopadu 2009 podporuje rozhodnutí Francouzské republiky podstatně omezit komerční reklamu u svého provozovatele veřejnoprávního vysílání. ACT poznamenává, že v daném případě nebyly splněny dvě podmínky judikatury Altmark (11), takže zamýšlený rozpočtový příspěvek představuje podporu. ACT má nicméně za to, že je-li systém financování podpory prostřednictvím poplatku vybíraného z reklamních příjmů konkurentů považován za slučitelný s právem Unie, výhody ze stažení z trhu by byly značně sníženy, zatímco takový systém by mohl v určitých ohledech způsobit větší narušení než tradiční podvojné systémy veřejného a komerčního financování.
(51)
ACT má za to, že povinnosti veřejné služby France Télévisions se údajně od roku 1994 podstatně nezměnily a jsou obdobné jako povinnosti jiných soukromých provozovatelů vysílání. Rovněž odhady vyrovnání ztráty příjmů z reklamy jsou až do roku 2012 neurčité a neberou v úvahu ani snížení s nimi spojených investičních nákladů, ani možné snížení nákladů na programovou tvorbu, která méně podléhá omezením kladeným inzerenty, ani očekávané zisky ze synergických účinků. Mechanismus přizpůsobení veřejných příjmů a příjmů z obchodní činnosti nákladům, stanovený ve smlouvě o cílech a prostředcích, by měl být přezkoumán, zejména s ohledem na proměnlivost příjmů z obchodní činnosti, jinak by Komise neměla k dispozici důvěryhodné informace, aby mohla určit skutečné náklady na poskytovanou službu a případnou nadměrnou vyrovnávací platbu. Toto ověření by bylo provedeno, aniž by podnik vedl analytické účetnictví, jak zjistil Účetní dvůr.
(52)
Nakonec má ACT za to, že podpora je fakticky financována novými poplatky, které zavádí reforma, a že pokud jde o poplatek z audiovizuální reklamy, tento poplatek zavádí ve Francii model financování veřejné služby konkurenty, od něhož bylo jinde upuštěno. Mechanismus podpory však chrání zdroje France Télévisions, ačkoli je čím dál zjevnější, že inzerenti nepřenesou celou svoji poptávku na konkurenční kanály. Kromě toho by takový mechanismus zvětšil překážky vstupu na francouzský trh.
(53)
France Télévisions se ve svých připomínkách ze dne 2. listopadu 2009 domnívá, že oznámený mechanismus jí neposkytuje žádné hospodářské zvýhodnění vůči jejím konkurentům, neboť i když je chráněna před ztrátou příjmů z obchodní činnosti, stát jí na druhé straně uložil omezení v jiné oblasti, kde není omezen žádný ze soukromých objektů na trhu: ukončení vysílání reklamy. Až nabude ukončení vysílání reklamních spotů účinnosti, zmizí jakékoli narušení hospodářské soutěže na tomto trhu, zatímco tlak na konkurenty v oblasti sponzorování bude vzhledem k omezené existenci skupiny France Télévisions nulový. Pokud jde o nákup audiovizuálních práv zvaných „premiums“, zatímco kanál TF1 dosáhl 96 nejvyšších sledovaností ze 100 a v roce 2008 18 z 20 nejvyšších sledovaností, France Télévisions nemá žádnou výhradní smlouvu s velkými americkými distribučními společnostmi. Kromě toho musí investovat do audiovizuální tvorby s požadavky na kvalitu, jež jsou neslučitelné s cíli sledovanosti komerčních televizních kanálů. Pokud jde o prodej programů, domnívá se, že je zastoupena pouze okrajově.
(54)
France Télévisions má navíc za to, že jelikož částka, která jí bude přidělena, závisí každý rok předběžně, konkrétně a objektivně na nákladech na její poslání, s korekcí ex post v případě odchylky od skutečných nákladů, splňuje oznámený mechanismus druhou podmínku judikatury Altmark. Čtvrtá podmínka této judikatury by byla rovněž splněna, neboť synergických účinků, kterých v minulosti nebylo možno využít, bude možné využít po právní reorganizaci a změně stanov; tato čtvrtá podmínka nevyžaduje, aby byla služba poskytována za co nejnižší náklady, ale aby tyto náklady odpovídaly nákladům průměrného a řádně řízeného podniku.
(55)
Pokud jde o podmínky slučitelnosti oznámeného mechanismu s vnitřním trhem: jelikož má tento mechanismus nadále existovat ještě mnoho let, nebude podle France Télévisions možné s dostatečnou jistotou zjistit čisté náklady veřejné služby tak, aby mohla Komise provést kontrolu ex ante a ověřit, zda nedošlo k nadměrné vyrovnávací platbě. Zatímco informativní odhady na léta 2010 až 2012 nejsou neslučitelné s možností dosáhnout přiměřeného zisku nebo s možností vytvořit rezervu omezenou na 10 % ročních výdajů na veřejnou službu, zákonná ustanovení a právní předpisy zřizující kontrolu ex post umožní v každém případě zajistit přiměřené financování. France Télévisions se domnívá, že - vzhledem k tomu, že kolísání nákladů na její programovou skladbu závisí na jejích redakčních výběrech - je povinna plnit pouze zákonem uložené povinnosti veřejné služby a že má Francouzská republika naprostou volnost při vymezování jejich obsahu. Tyto povinnosti se kromě toho projevují v požadavku na sledovanost, který se ukončením vysílání reklamních spotů nezmírnil. Naopak bude muset být získán větší počet programů.
(56)
Televizní kanál Métropole Télévisions (M6) má ve svých připomínkách ze dne 2. listopadu 2009 za to, že zamýšlený systém financování představuje státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU, zejména pokud by nebyly splněny druhá a čtvrtá podmínka judikatury Altmark: vyrovnávací platbu založenou na odhadu ztráty obchodních příjmů, které jsou svou povahou (a v praxi) proměnlivé, nelze považovat za vycházející z objektivních a transparentních výpočetních parametrů nákladů veřejné služby. Základem pro výpočet kromě toho nejsou náklady průměrného a řádně řízeného podniku tohoto odvětví, nýbrž náklady skupiny France Télévisions, která je podle četných informací řízena neefektivně, což zvyšuje náklady veřejné služby, které společenství nese.
(57)
Pokud jde o slučitelnost opatření s vnitřním trhem, M6 má za to, že zamýšlený systém financování je nezákonný, neboť strukturálně vede k nadměrné vyrovnávací platbě za náklady veřejné služby. Směrnice Komise (ES) č. 2006/111/ES ze dne 16. listopadu 2006 o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky a o finanční průhlednosti uvnitř jednotlivých podniků (12) ukládá Francii, aby veškeré náklady a výnosy služby obecného zájmu byly správně přičteny na základě důsledně uplatňovaných zásad analytického účetnictví. Jak však zdůraznil Účetní dvůr, France Télévisions takové účetní nástroje nemá. K výpočtu výše vyrovnávací platby by tedy nemohl sloužit žádný objektivní údaj. K nadměrné vyrovnávací platbě by nevyhnutelně došlo, neboť dotace je vypočtena na základě příjmů z obchodní činnosti, které nespadají do poslání veřejné služby, ani nemohou být zohledněny v jejích nákladech. Nahodilá povaha odhadů ušlých příjmů a neexistence analýzy nákladů by nevyhnutelně způsobily také nadměrnou vyrovnávací platbu.
(58)
Zahrnutí nových poplatků do mechanismu financování zhoršuje negativní dopady podpor na trhy, na nichž se nakupují audiovizuální práva a kde špatné řízení France Télévisions zaštítěné veřejnými podporami zvyšuje náklady konkurentů, a na reklamní činnost, kterou France Télévisions přenese do oblasti sponzorování, aniž by kanál M6 s ohledem na svůj odlišný profil sledovanosti mohl obsadit prostor, který France Télévisions opustila. Za těchto podmínek by mohlo být oprávněné pouze financování ex post. Mechanismus by byl tudíž strukturálně nezákonný, pokud by nebyly zavedeny mechanismy nezávislé kontroly ex post, která by zaručila, že nedojde k nadměrné vyrovnávací platbě na základě reálných číselných údajů, přičemž podle M6 by zavedení těchto mechanismů ve Francii by bylo neúčinné.
(59)
Ve svých připomínkách ze dne 2. listopadu 2009 staví televizní kanál Télévision Française 1 (TF 1) reformu financování France Télévisions do kontextu strukturálních změn ovlivňujících trh s reklamou, na němž dochází k silnému rozvoji internetu. Televize představovala v roce 2008 pouze asi 11 % z 33 miliard EUR výdajů na komunikace inzerentů. Obrat z reklamy televizních kanálů vysílajících pozemní digitální cestou vzrostl od ledna do září 2009 o 60 % oproti poklesu o 8 % v případě všech tří soukromých kanálů v historii televize. Daně a poplatky odvedené TF1 za rok 2008 představují 60 % jeho výsledku. Víceleté smlouvy o nabývání vysílacích práv, cenová inflace a nepružnost nákladů včetně nákladů na programovou skladbu, jež jsou způsobeny právními požadavky v oblasti produkce a vysílání francouzských a evropských děl, jež představují 30 % z celkového objemu poplatků, zmenšují podle TF1 jeho manévrovací prostor. Skutečnost, že bude podléhat novému audiovizuálnímu poplatku, by posílila narušení hospodářské soutěže na trhu.
(60)
Možný přesun poptávky inzerentů na TF1 je veřejně oznámeným předmětem poplatku z audiovizuální reklamy. Nejenže k očekávanému přesunu obratu ve výši 350 milionů EUR na všechny tři pozemní televizní kanály v roce 2009 nedošlo, tyto kanály dokonce vykázaly pokles o 450 milionů EUR oproti odhadům. Kromě toho by byl rozsah tohoto přesunu každopádně omezen právními předpisy, které při provádění práva Evropské unie omezují čas vysílání reklam na maximálně dvanáct minut za jednu vysílací hodinu, pokud se nepřekročí celodenní průměr šesti minut za hodinu.
(61)
TF1 se domnívá, že poplatek představuje státní podporu ze dvou důvodů: tím, že France Télévisions již ve skutečnosti nebude povinna platit poplatek po 30. listopadu 2011 (k tomuto datu bude povinna ukončit vysílání reklamních spotů a částky za ně inkasované tvoří základ poplatku), a za druhé tím, že France Télévisions obdrží zdroje takto získané, neboť z četných vládních a parlamentních prohlášení při debatách o návrhu zákona vyplývá, že tento poplatek je určen na financování podpory. Při posuzování podpory by tedy měl být vzat v úvahu režim zdanění určený na financování podpory, a to nezávisle na jeho zákonnosti.
(62)
Kanál TF1 se domnívá, že jeho povinnosti jsou srovnatelné a s povinnostmi skupiny France Télévisions, jejíž programy se takřka neliší od jejích. I když TF1 vítá přepracování smlouvy o cílech a prostředcích a seznamu úkolů a povinností v důsledku reformy veřejnoprávního audiovizuálního vysílání, má s odvoláním na stanovisko Účetního dvora za to, že nabídka veřejnoprávního vysílání je nedostatečně individualizována. Tak je zdůrazněno, že v dřívějších seznamech úkolů a povinností představovaly kvantitativní povinnosti vysílání 10 % programové skladby.
(63)
Stejně tak nedostatečná je kontrola nákladů a kvalita řízení France Télévisions, jež způsobují, že veřejná služba není poskytována za nejnižší náklady pro společenství a vzniká riziko nadměrné vyrovnávací platby. Komise by také v tomto ohledu měla prověřit růst zisků z obchodních činností, synergické účinky, které by měly po roce 2009 vyplynout ze založení jediného podniku France Télévisions, a sebemenší tlak na náklady na programovou skladbu vyplývající z menší závislosti inzerentů.
V. PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÉ REPUBLIKY
(64)
Pokud jde o použití čl. 106 odst. 2 SFEU, Francouzská republika se ve svých připomínkách předaných dne 7. října 2009 a následně upřesněných odvolává zejména na pochybnosti Komise vyjádřené na jednu stranu ohledně přiměřenosti veřejného financování a rizika nadměrné vyrovnávací platby, na stranu druhou ohledně zohlednění nových poplatků zavedených reformou veřejnoprávního audiovizuálního vysílání za účelem posouzení slučitelnosti oznámeného opatření s vnitřním trhem.
V.1 Přiměřenost financování a kontrola ex-post rizika nadměrné vyrovnávací platby
(65)
Francouzská republika upřesňuje, že oznámené opatření není vyrovnávací platbou za ztrátu příjmů skupiny France Télévisions z reklamy, i když odhadované částky uvedené pro informaci k tomu přihlížejí, nýbrž jde o financování určené ke krytí nákladů na plnění poslání veřejné služby. Potřeby financování se budou muset vyvíjet v závislosti na změnách nákladů na programovou skladbu, na kolísání příjmů z obchodní činnosti nebo na vysílacích prostředcích.
(66)
Francouzská republika zdůrazňuje, že potvrzení ex ante týkající se neexistence rizika nadměrné vyrovnávací platby je nutno provést ověřením existence kontrolních mechanismů stanovených právními a správními předpisy v souladu s judikaturou a prováděcí praxí Komise, a nikoli s ohledem na uvedené odhadované orientační částky dotace a budoucích nákladů. Orientační částky jsou uvedeny pro ilustraci na základě obchodního plánu schváleného orgány dozoru a France Télévisions. Metoda výpočtu dotace nespočívá v odhadu snížení příjmů France Télévisions z reklamy. Výpočet bude spočívat v obecném vzorci: pro každý rok bude kombinovaná částka příspěvku na veřejnoprávní audiovizuální vysílání a rozpočtové dotace - při dodržení závazků Francouzské republiky a kontrolních mechanismů ex post stanovených právními a správními předpisy - úměrná nákladům na poslání veřejné služby France Télévisions sníženým o příjmy z obchodní činnosti.
(67)
Kromě toho, pokud jde o nové inovativní audiovizuální služby uvedené ve sdělení o vysílání, Francouzská republika zdůrazňuje, že některé jsou již uvedeny v novém seznamu úkolů a povinností France Télévisions a v pozměněné smlouvě o cílech a prostředcích, které byly a budou předmětem předběžných a pravidelných kontrol a konzultací, jež jsou popsány výše. Pokud jde o budoucí vývoj, Francie se domnívá, že zavedení každé významné nové služby musí být zapracováno do smlouvy o cílech a prostředcích, na niž se budou vztahovat tytéž kontroly.
(68)
Kromě toho, vzhledem k nabytí účinnosti sdělení o vysílání po zahájení tohoto řízení se Francouzská republika zavazuje ke zdokonalení svého systému finanční kontroly ex post, aby vyhověla nově upřesněným pravidlům tohoto sdělení ve věci mechanismu finanční kontroly. Bylo tak stanoveno, že se změní článek 2 nařízení č. 2007-958 ze dne 15. května 2007. Účelem této změny je:
-
zajistit, aby zpráva o oddělených účtech - což je požadavek umožňující zajistit kontrolu, zda nedošlo k nadměrné vyrovnávací platbě - byla, podobně jako zpráva podle článku 3, kontrolována externím subjektem, jehož výběr podléhá schválení ministra odpovědného za komunikace, předána tomuto ministrovi, jakož i národnímu shromáždění a senátu, a vyhotovena na náklady France Télévisions,
-
zdokonalit funkční mechanismus schopný zajistit skutečné navrácení případných nadměrných vyrovnávacích plateb nebo křížových dotací, které by tyto oddělené účty odhalily a které by nebyly slučitelné s článkem 53 zákona č. 86-1067 ze dne 30. září 1986 o svobodě sdělovacích prostředků, jakož i se sdělením Komise o vysílání.
(69)
Francouzské orgány se za účelem zdokonalení informovanosti Komise v průběhu prvních let reformy, která byla zahájena zákonem č. 2009-258 ze dne 5. března 2009, rovněž zavazují sdělovat Komisi v letech 2010 až 2013:
-
zprávy vypracované podle článků 2 a 3 výše uvedeného pozměněného nařízení ve lhůtě nejpozději šesti měsíců po schválení účtů valnou hromadou, včetně údajů týkajících se vývoje podílů na trhu s reklamou od roku 2007,
-
veřejné údaje o monitoringu plnění poslání veřejné služby France Télévisions, jako je výroční zpráva o televizních kanálech vypracovaná Nejvyšší radou pro audiovizuální vysílání (ustanoveno článkem 18 zákona č. 86-1067 ze dne 30. září 1986) a zápis ze slyšení prezidenta France Télévisions před parlamentními výbory (kulturní a finanční výbory národního shromáždění a senátu) ohledně ročního plnění smlouvy o cílech a prostředcích (jak stanoví článek 53 výše uvedeného zákona).
V.2 Zohlednění nových poplatků zavedených reformou veřejnoprávního audiovizuálního vysílání
(70)
Francouzská republika má za to, že ve svém oznámení nepřihlédla k novým poplatkům z reklamy a elektronických komunikací. I když byly tyto poplatky zavedeny stejným legislativním nástrojem, kterým byla zavedena reforma, nespadají do oznámeného opatření.
(71)
Francouzská republika upřesňuje, že veřejná prohlášení před hlasováním o zákonu, o němž se zmiňuje rozhodnutí o zahájení řízení, později popřená ustanoveními tohoto zákona, nepostačují ke zjištění vztahu závazného určení mezi poplatky a financováním podpory podle práva Evropské unie. Podle francouzského práva jsou tyto poplatky vybírány ve prospěch souhrnného státního rozpočtu, přispívají k financování veškerých veřejných výdajů a odpovídají zásadám rozpočtové univerzálnosti a jednotnosti, které jsou součástí ústavnosti veřejných financí jako celku. Podle článku 36 ústavního zákona ze dne 1. srpna 2001 o rozpočtových zákonech může částečné nebo úplné přidělení zdroje určeného ve prospěch státu právnické osobě vyplývat pouze z výslovného ustanovení rozpočtového zákona, který v daném případě neexistuje.
(72)
Francouzská republika kromě toho zdůrazňuje, že neexistuje návrh směřující k vytvoření vztahu závazného určení mezi uvedenými poplatky a financováním France Télévisions. Upřesňuje, že pokud by měla být zvažována změna struktury režimu, francouzské orgány by přikročily k novému oznámení Komisi podle ustanovení čl. 108 odst. 3 SFEU.
VI. POSOUZENÍ PODPORY
VI.1 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(73)
Článek 107 odst. 1 SFEU stanoví, že: „Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“. Tyto prováděcí podmínky jsou zkoumány níže:
VI.1.1 Státní zdroje
(74)
Rozpočtové podpory, které jsou předmětem tohoto oznámení, budou každoročně začleněny do rozpočtového zákona stanovujícího rozpočet francouzského státu. Jedná se tedy o opatření poskytnutá prostřednictvím státních zdrojů.
VI.1.2 Selektivní hospodářské zvýhodnění
(75)
Mechanismus rozpočtové podpory doplňující veřejné zdroje poskytnuté skupině France Télévisions je selektivní, neboť z něho bude mít výhody pouze France Télévisions. Roční rozpočtová podpora provozu, která má zejména umožnit, aby podnik pokračoval v činnosti, jej ochrání před ztrátou obchodních příjmů z reklamy, které až dosud částečně financovaly jeho výdaje a investice. France Télévisions tak bude moci dosáhnout takového podílu sledovanosti, který by bez rozpočtové podpory nemohla očekávat. Dostává se jí tak hospodářského zvýhodnění, jehož by nemohla dosáhnout jiným způsobem, nebo v tomto případě podpory, kterou by za jiných tržních podmínek, to znamená takových, za nichž působí její soukromí konkurenti, nezískala.
(76)
Komise kromě toho poznamenává, že Francouzská republika nevyslovila připomínky zpochybňující hodnocení Komise v rozhodnutí o zahájení řízení v tom ohledu, že by plánované dotace nesplňovaly kumulativní kritéria judikatury Altmark, a poskytovaly by tudíž hospodářské zvýhodnění představující státní podporu (13). Kromě toho poznamenává, že bez újmy na pozdějším vývoji řízení a výsledků France Télévisions v budoucích letech, zpráva francouzského Účetního dvora o France Télévisions - která byla zveřejněna v říjnu 2009 po rozhodnutí o zahájení řízení - podporuje její argumentaci, podle níž čtvrtá podmínka nebyla splněna.
(77)
Z předchozího zkrátka vyplývá, že rozpočtové podpory pouze pro skupinu France Télévisions prostřednictvím finančních zdrojů francouzského státu poskytují tomuto podniku selektivní zvýhodnění.
VI.1.3 Narušení hospodářské soutěže a nepříznivý vliv na obchod mezi členskými státy
(78)
France Télévisions působí v oblasti produkce a vysílání programů, které komerčně využívá, a to zejména vysíláním placené reklamy inzerentů nebo sponzorovaných programů ve své programové tvorbě a prodejem svých vysílacích práv nebo nákupem takových práv. Tyto obchodní činnosti jsou prováděny v konkurenci s jinými televizními kanály, jako například TF1, M6 a Canal+, zejména ve Francii, kde France Télévisions, jak zdůrazňují francouzské orgány, představuje čelní audiovizuální skupinu. Podíl France Télévisions by v roce 2010 měl činit asi 10 %, což by z ní stále činilo třetího nejvýznamnějšího dodavatele na francouzském trhu.
(79)
Až do termínu zrušení komerční reklamy koncem roku 2011 bude France Télévisions nadále působit na francouzském trhu televizní komerční reklamy v konkurenci s jinými provozovateli vysílání, i když vysílací časy budou omezeny. France Télévisions bude moci i po roce 2011 nabízet své služby inzerentům v oblasti reklamy na výrobky pod jejich obecným označením nebo v oblasti sponzorování pořadů v konkurenci s ostatními provozovateli vysílání působícími ve Francii. I když konkurenti France Télévisions plně využijí téměř úplného ústupu France Télévisions z trhu s reklamou, ke kterému došlo následkem reformy, France Télévisions bude na tomto trhu přesto nadále působit. Na základě odhadů příjmů z reklamy a sponzorování France Télévisions, které předložily francouzské orgány, si France Télévisions co do obratu a tržního podílu stálých konkurentů ve srovnání s rokem 2007 udrží v roce 2012 ještě 3,3 % trhu oproti více než zhruba 50 % v případě TF1 a 20 % v případě M6.
(80)
France Télévisions bude moci dosáhnout podílu na sledovanosti, kterého by nemohla dosáhnout bez dotčené rozpočtové podpory, což může mít dopad na sledovanost jiných provozovatelů vysílání, a tudíž na jejich obchodní činnost, čímž by došlo k porušení podmínek hospodářské soutěže. France Télévisions každopádně bude také nadále působit na trzích nákupu a prodeje audiovizuálních práv, její vyjednávací možnosti zůstanou díky uvedené podpoře zachovány. Pokračující investování do programové tvorby, které rozpočtové podpory umožňují, ovlivňuje tudíž míru, v níž může France Télévisions na těchto trzích nakupovat nebo prodávat.
(81)
Z výše uvedeného vyplývá, že rozpočtové podpory prostřednictvím finančních zdrojů francouzského státu pouze ve prospěch skupiny France Télévisions narušují nebo přinejmenším ohrožují hospodářskou soutěž v komerčním provozování vysílání ve Francii a v určité míře v jiných členských státech, kde se programy France Télévisions vysílají.
(82)
Trhy prodeje a nákupu audiovizuálních programů a vysílacích práv, na nichž France Télévisions působí, mají mezinárodní rozměr, i když nabytí práv je obvykle územně omezeno hranicemi členského státu. Kromě toho je vysílání programů France Télévisions, které může pokračovat díky státní podpoře, přijímáno v dalších členských státech, například v Belgii a v Lucembursku. France Télévisions vysílá také programy prostřednictvím internetu, které jsou dostupné i mimo území Francie.
(83)
Za těchto podmínek mohou zamýšlené rozpočtové podpory porušit podmínky hospodářské soutěže a nepříznivě ovlivnit obchod mezi členskými státy.
VI.1.4 Závěr ohledně existence státní podpory
(84)
Vzhledem k výše uvedenému představují rozpočtové podpory, které Francouzská republika zamýšlí poskytnout France Télévisions, státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, jejíž slučitelnost s vnitřním trhem je nutno posoudit.
VI.2 Slučitelnost podle čl. 106 odst. 2 SFEU
(85)
Ustanovení čl. 106 odst. 2 SFEU stanoví, že „podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu nebo ty, které mají povahu fiskálního monopolu, podléhají pravidlům obsaženým ve Smlouvách, zejména pravidlům hospodářské soutěže, pokud uplatnění těchto pravidel nebrání právně nebo fakticky plnění zvláštních úkolů, které jim byly svěřeny. Rozvoj obchodu nesmí být dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie“.
(86)
Komise ve svém sdělení o vysílání formuluje zásady, jimiž se řídí při uplatňování článku 107 a čl. 106 odst. 2 SFEU o financování organizací veřejnoprávního vysílání státem. Posouzení Komise se v tomto ohledu týká obou následujících hledisek:
-
existence přesné a jasné definice poslání veřejné služby v úředním aktu, včetně poskytování významných nových služeb, podléhající mechanismům účinné kontroly subjektem nezávislým na provozovateli vysílání,
-
přiměřenost a transparentnost veřejného financování vyrovnávacích plateb nezbytných k tomuto poslání, aniž by vyrovnávací platby převýšily částku čistých nákladů poslání veřejné služby, které také podléhá účinným kontrolám.
VI.2.1 Přesná a jasná definice poslání veřejné služby v úředním aktu podléhající účinným kontrolám
(87)
Jak bylo upřesněno výše, Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení a z důvodů v něm uvedených nevyslovila pochybnosti ani ohledně přiměřenosti definice poslání veřejné služby a zmocnění k němu, které bylo France Télévisions uloženo úředními akty, ani ohledně přiměřenosti prováděných externích kontrol způsobu, jímž France Télévisions plní uložené povinnosti, jak byly popsány výše. Komise má tudíž za to, že příslušná ustanovení pozměněného zákona č. 86-1067 ze dne 30. září 1986 (články 43-11, 44, 48 a 53) a jeho prováděcí nařízení nebo úřední akty týkající se zejména seznamu úkolů a povinností (nařízení č. 2009-796 ze dne 23. června 2009) a smlouvy o cílech a prostředcích jsou v souladu s prováděcími pravidly čl. 106 odst. 2 SFEU, která se týkají posuzování podpor, jež jsou poskytovány službám veřejnoprávního vysílání a uvedeny ve sdělení o vysílání.
(88)
Tento závěr se shodoval s dřívějšími závěry Komise v této věci podle tehdy platného sdělení, v jejích rozhodnutích z let 2003 a 2005 o France 2 a France 3 a z let 2008 a 2009 o France Télévisions.
(89)
Proto je zbytečné zkoumat celkem obecné připomínky, kterými se určité zúčastněné strany snaží potvrdit údajnou podobnost programové tvorby veřejnoprávních televizí a konkurentů, které jsou ve skutečnosti v rozporu s připomínkami jiných zúčastněných stran a které nemohou toto hodnocení změnit.
(90)
Pozměněný zákon č. 86-1067 o svobodě sdělovacích prostředků definuje rozsáhle, kvalitativně, avšak přesně povinnosti veřejné služby France Télévisions. Ta se musí zejména zaměřit na širokou veřejnost a předkládat různorodou nabídku odpovídající uloženému cíli při zohlednění hledisek pluralismu a demokratických, sociálních, občanských a kulturních potřeb společnosti. To, že jsou určití konkurenti z důvodu svého členství v Evropské vysílací unii povinni (UER) dodržovat stanovy této unie, jak zdůrazňuje FFTCE, nevytváří překážku zvláštním povinnostem veřejné služby uvedeným v úředních aktech Francouzské republiky, které jsou na rozdíl od povinností vyplývajících z členství v UER uloženy pouze France Télévisions.
(91)
Povinnosti France Télévisions jsou kromě toho v případě potřeby upřesněny ještě v seznamu úkolů a povinností a smlouvě o cílech a prostředcích a doplněny přesnými a kvantifikovanými ukazateli, jichž má být dosaženo v jejich programové skladbě a jimiž se nemusí konkurenční provozovatelé vysílání řídit. Veřejné prostředky jsou přidělovány France Télévisions proto, aby mohla dosáhnout cílů a splnit povinnosti veřejné služby, které jsou stanoveny právními a správními předpisy v obecném zájmu, kdežto soukromé zdroje jsou přidělovány konkurenčním provozovatelům vysílání za čistě výdělečným účelem. Stejně tak existence omezení stanovených předpisy nebo dobrovolně přijatých subjekty při provozování vysílání sama o sobě neznamená, že nabídka veřejnoprávních a soukromých provozovatelů vysílání je nerozlišená. Plnění těchto povinností veřejné služby vyplývajících ze zákona kromě toho podléhá - na rozdíl od povinností vyplývajících z členství v UER - pravidelným externím kontrolám, zejména parlamentním.
(92)
Mimo to SACD zdůrazňuje intenzivní angažování France Télévisions ve prospěch původní francouzské audiovizuální a filmové tvorby ve srovnání s konkurenty, na něž se vztahují mnohem menší povinnosti. Je jisté, že SACD ve svých připomínkách nijak nepodporuje ani nevysvětluje důvody, proč by měla být dovážená nefrancouzská díla, případně díla z jiných členských států, méně kvalitní než ta, která bude financovat France Télévisions. Pevné angažování ve prospěch původní tvorby, zvýšené výslovně i ve srovnání s konkurenty, totiž přispívá k uspokojení sociálních a kulturních potřeb francouzské společnosti, které musí programová tvorba France Télévisions vzhledem ke svým povinnostem služby obecného zájmu uspokojovat, a je s těmito potřebami přímo spojeno.
(93)
S ohledem na informace, které poskytla Francouzská republika, musí být toto kladné hodnocení definice a kontroly poslání veřejné služby France Télévisions rozšířeno na mechanismy určené k zavedení nových významných audiovizuálních služeb ve smyslu sdělení o vysílání, které nabylo účinnosti po rozhodnutí o zahájení tohoto řízení. Tyto služby, které rozšiřují programovou nabídku vysílání na jiné nosiče nebo formáty, jsou začleněny do seznamů úkolů a povinností a do smluv o cílech a prostředcích France Télévisions, které mimo jiné upřesňují a tlumočí zákonem stanovená poslání služby obecného hospodářského zájmu. Tyto dokumenty byly přijaty nařízením, jak je uvedeno výše, takže nové, již plánované služby a případné budoucí služby jsou předmětem stejných specifických postupů konzultace ex ante a kontroly ex post každoročního plnění, jako je tomu u uvedených poslání.
(94)
Je tedy vcelku zřejmé, že definice poslání veřejné služby, jíž byla pověřena France Télévisions, jakož i příslušné mechanismy kontroly, jsou v souladu s pravidly a zásadami stanovenými sdělením o vysílání, které samotné vycházejí z judikatury soudů Evropské unie.
VI.2.2 Přiměřenost a transparentnost veřejného financování
(95)
Mechanismus financování, který oznámila Francouzská republika a jehož součástí je každoroční dotace na vyrovnání úbytku a poté zániku reklamních spotů, má být víceletý a má tudíž fungovat i po zákonem stanoveném datu ukončení vysílání reklamních spotů; ve skutečnosti se jedná o listopad 2011.
(96)
Každoroční veřejné financování bude zahrnovat přidělení části zdrojů z příspěvku na veřejnoprávní vysílání, dříve poplatku, a roční dotaci podle zákona č. 2009-258 ze dne 5. března 2009. Ke stávající podpoře schválené Komisí rozhodnutím ze dne 20. dubna 2005, kterou plánovaný mechanismus nemění, se tudíž připojí rozpočtová podpora, jejíž přesnou výši stanoví každoročně rozpočtový zákon pro běžné finanční období. Francouzská republika ve svých připomínkách upřesňuje, že výše roční dotace bude stanovena ex ante před každým finančním obdobím na základě odhadovaných čistých nákladů veřejné služby.
(97)
To ostatně vyplývá z odhadů, které pro ilustraci poskytly francouzské orgány jako odpověď na pochybnosti Komise vyslovené v rozhodnutí o zahájení řízení. Komise bere na vědomí orientační charakter, který francouzské orgány přisuzují odhadům v obchodním plánu, a uznává, že pro podnik pověřený posláním veřejné služby, který za tím účelem musí nést víceleté náklady, je prospěšné, aby měl k dispozici finanční rámec stanovený obchodním plánem zahrnutým do dodatku smlouvy o cílech a prostředcích. Z výše uvedeného vyplývá, že orientační celkové veřejné zdroje, které jsou v něm uvedeny, souvisejí i přes jejich nižší hodnotu s položkami hrubých nákladů na poskytování této služby plánovaných pro období let 2010 až 2012.
(98)
Vzhledem k relativní předvídatelnosti hrubých nákladů, které jsou méně proměnlivé než příjmy z obchodní činnosti sloužící ke stanovení čistých nákladů, orientační číselné údaje v obchodním plánu podporují apriori tvrzení Francouzské republiky ohledně rozhodující povahy kritéria čistých nákladů na veřejnou službu pro stanovení roční částky budoucí dotace. Povinnost finančního vyrovnání od státu, jež stanoví zákon č. 2009-258 ze dne 5. března 2009, vyvolá oznámenou rozpočtovou podporu, aniž by podmínila její výši ve srovnání s případným odhadem ušlých příjmů z reklamy z důvodu zániku reklamních spotů.
(99)
Takový přístup je zřejmě objektivně oprávněný. Vzhledem k dlouhodobé povaze dotace by ke stanovení její výše v poměru k tomu, jaké by byly příjmy z reklamy, kdyby reklamní spoty nebyly zákonem zrušeny, například stanovením její výše podle příjmů před oznámením a zavedením reformy, a případně upravené v závislosti na vývoji trhu s televizní reklamou, docházelo čím dále tím svévolněji. Kdyby výše dotace byla takto vypočtena v poměru k předpokládaným příjmům, výraznější snížení hrubých nákladů na veřejnou službu, než se plánovalo, vyplývající například z budoucích synergických účinků při založení jediného podniku France Télévisions by mohlo vyvolat riziko nadměrné vyrovnávací platby z veřejných zdrojů.
(100)
Způsob výpočtu roční dotace v poměru k nákladům na poslání veřejné služby sníženým o nadále existující čisté příjmy z obchodní činnosti je mimo jiné v souladu se závazkem Francouzské republiky vyjádřeným nyní v článku 44 pozměněného zákona č. 86-1067 o svobodě sdělovacích prostředků a v článku 2 nařízení o finančních vztazích mezi francouzským státem a subjekty odvětví veřejnoprávního vysílání, aby veřejné zdroje přidělené France Télévisions nepřevýšily čisté náklady na plnění povinností veřejné služby, jimiž byla pověřena. Jak připomínají francouzské orgány, tento závazek a výše uvedená ustanovení jsou plně použitelná pro oznámenou rozpočtovou podporu a pro mechanismus ročního veřejného financování, jehož bude od nynějška nedělitelnou částí.
(101)
V důsledku toho se způsob výpočtu každoroční dotace v poměru k čistým nákladům poslání veřejné služby - a tudíž sníženým o nadále existující čisté příjmy z obchodní činnosti - jeví jako přiměřený ve smyslu sdělení Komise o vysílání.
(102)
V tomto ohledu nemohou protichůdné připomínky určitých zúčastněných stran tento závěr vyvrátit:
-
připomínky FFTCE prohlašující, že vyrovnávací platba za ušlý zisk z příjmů z reklamy, které nejsou součástí poslání veřejné služby, nespadá do financování tohoto poslání, nelze brát v úvahu, stejně jako připomínky M6 ohledně proměnlivosti, a tudíž nepřesnosti odhadů ztráty příjmů z obchodní činnosti; roční výše dotace musí být stanovena ex ante v závislosti na čistých nákladech veřejné služby France Télévisions, odhady výše dotace, které poskytla Francouzská republika na roky 2010, 2011 a 2012, jsou mimo jiné čistě orientační,
-
připomínky kanálu M6 potvrzující, že údajná neexistence nástrojů analytického účetnictví ve France Télévisions, na niž poukázal francouzský Účetní dvůr, strukturálně vede k nadměrné vyrovnávací platbě tím, že se dotace zakládá na neobjektivních složkách nákladů, nejsou stejně jako připomínky TF1 ohledně nadměrné vyrovnávací platby za nekontrolované nebo nesprávně řízené náklady odůvodněné; za prvé, Účetní dvůr poukázal v září 2009 na neexistenci kontrolních řídících nástrojů, které by na úrovni skupiny France Télévisions integrovaly nástroje analytického účetnictví dceřiných společností, a nikoli na neexistenci jakýchkoli řídících nástrojů analytického účetnictví; každá společnost skupiny France Télévisions analytické účetnictví vede.
-
Za druhé, posuzování slučitelnosti vyrovnávací platby s vnitřním trhem se na rozdíl od posuzování existence hospodářského zvýhodnění France Télévisions netýká nákladů, které by v odvětví vynaložil průměrný a řádně řízený podnik při poskytování služby obecného zájmu, nýbrž nákladů, které skutečně vynaloží France Télévisions, a to včetně stanoveného budoucího snížení; jak bylo ovšem uvedeno výše, celková výše veřejných zdrojů, která má být vyplacena France Télévisions, bude a priori nižší než náklady vynaložené na poskytování veřejné služby a bude určena tak, aby po odečtení čistých příjmů z obchodní činnosti nedošlo k nadměrným vyrovnávacím platbám.
(103)
Tyto neopodstatněné připomínky, pokud jde o předběžné stanovení výše každoročních dotací, mimo jiné neberou v úvahu existenci mechanismů kontroly ex post. Jak se uvádí níže, po každoročním předběžném stanovení výše dotace v rozpočtovém zákoně pro dané finanční období totiž následují mechanismy kontroly ex post, popřípadě vrácení dotace.
(104)
Sdělení o vysílání stanoví, že členské státy musejí zavést vhodné mechanismy k zamezení jakékoli nadměrné vyrovnávací platby a pravidelně kontrolovat využívání veřejného financování. Účinnost kontroly, jak byla upřesněna ve sdělení, by měla vyplynout z jejího pravidelného provádění nezávislým subjektem ve spojení s mechanismy pro vrácení případných nadměrných vyrovnávacích plateb nebo pro správné určení případných rezerv v následujícím období, které nepřevyšují 10 % každoročních nákladů veřejné služby na jedné straně, nebo případných křížových dotací na straně druhé.
(105)
Článek 44 zákona č. 86-1067 ze dne 30. září 1986 upřesňuje, že „veřejné zdroje přidělené subjektům veřejnoprávního audiovizuálního odvětví jako vyrovnání za povinnosti veřejné služby, které jim byly uloženy, nepřesahují výši nákladů na plnění uvedených povinností“. Toto ustanovení vyplývá ze závazků Francouzské republiky výslovně začlenit do zákona zásadu neposkytování nadměrných vyrovnávacích plateb za povinnosti veřejné služby stanovenou v rámci řízení, které vedlo k rozhodnutí Komise o slučitelnosti ze dne 20. dubna 2005 týkajícím se použití zdrojů z televizních poplatků (14).
(106)
Nařízení č. 2007-958 ze dne 15. května 2007 o finančních vztazích mezi státem a organizacemi veřejného sektoru audiovizuální komunikace zahrnuje do svého článku 2 stejná ustanovení jako článek 53 zákona ze dne 30. září 1986 s přihlédnutím k „přímým nebo nepřímým příjmům získaným z poslání veřejné služby“ a upřesňuje, že náklady na výkon veřejné služby byly určeny pomocí oddělených účtů. Nařízení v článku 3 stanoví, že France Télévisions a její dceřiné společnosti musí dodržovat při všech obchodních činnostech obvyklé tržní podmínky a že externí subjekt vypracuje roční zprávu o plnění této povinnosti, která bude předávána odpovědnému ministrovi, národnímu shromáždění a senátu. Na toto poslední ustanovení se odkazovalo také v závazcích Francouzské republiky uvedených v rozhodnutí Komise ze dne 20. dubna 2005, které je ve výše zmíněno v 7. bodě odůvodnění.
(107)
Tribunál Evropské unie rozhodl, že jak ustanovení potvrzující zásadu neposkytování nadměrných vyrovnávacích plateb, tak kontrola a prověrky podmínek, jimiž se France Télévisions řídí při svých obchodních činnostech, plně reagují na obavy, které Komise vyjádřila v průběhu řízení, jež vedlo k rozhodnutí ze dne 20. dubna 2005 (15). Tribunál ostatně potvrdil přiměřenost kontrol prováděných ex post a týkajících se dodržování těchto závazků (16).
(108)
Komise obdržela a prozkoumala zprávy o provádění článků 2 a 3 nařízení, které se týkají finančních období 2007 a 2008 (zprávy vypracované podle článku 3 nařízení, které byly za rok 2007 schváleny auditory společností PriceWaterhouseCoopers a KPMG a za rok 2008 společností Cabinet Rise), jakož i návrh zprávy za rok 2009 podle článku 2. V dostupných zprávách se dospělo k závěru, že veřejné zdroje přidělené skupině France Télévisions nepřesáhly čisté náklady na plnění povinností veřejné služby, jež byly France Télévisions uloženy, a že France Télévisions dodržovala obvyklé tržní podmínky při všech svých obchodních činnostech. Což tedy vylučuje případné křížové dotace mezi obchodními činnostmi a činnostmi veřejné služby. Na rozdíl od toho, co tvrdí zejména M6, z dotyčných zpráv mimo jiné vyplývá, že je pomocí stávajících účetních nástrojů možné zřídit nákladové a příjmové účty veřejné služby jednotlivých kanálů France Télévisions.
(109)
Podmínky kontroly ex post veřejných zdrojů stanovené nařízením č. 2007-958 se použijí na oznámenou rozpočtovou podporu. Celkové veřejné zdroje přidělené France Télévisions nepostačovaly od zavedení kontroly ke krytí čistých nákladů na plnění povinností veřejné služby, takže otázka poskytnutí případné nadměrné vyrovnávací platby nevyvstala. Ze střednědobých odhadů nákladů a příjmů uvedených v obchodním plánu a shrnutých pro ilustraci ve výše uvedené tabulce 1 vyplývá, že se v roce 2012 počítá s mírným přebytkem, který by měl být v případě, že se potvrdí a že není nezbytný ke snížení plánovaných schodků v letech 2010 a 2011, za běžných podmínek přednostně určen na výdaje ve prospěch audiovizuální tvorby.
(110)
Francouzská republika se v každém případě zavázala ke změně článku 2 nařízení č. 2007-958 ze dne 15. května 2007, aby uvedla stávající mechanismus do souladu s upřesněními, které byly v roce 2009 nově zavedeny sdělením o vysílání. Cílem takového postupu je, aby:
-
se zajistilo, že roční zpráva o oddělených účtech bude, podobně jako zpráva podle článku 3, zkontrolována externím subjektem, jehož výběr podléhá schválení ministra odpovědného za komunikace, předána tomuto ministrovi, jakož i národnímu shromáždění a senátu, a vyhotovena na náklady France Télévisions,
-
se zdokonalil funkční mechanismus schopný zajistit skutečné navrácení případných nadměrných vyrovnávacích plateb nebo křížových dotací, které by tyto oddělené účty odhalily a které by nebyly slučitelné s článkem 53 zákona č. 86-1067 ze dne 30. září 1986 o svobodě sdělovacích prostředků, jakož i se sdělením o vysílání.
(111)
Za těchto podmínek je zřejmé, že Francouzská republika zavede vhodné mechanismy pravidelné a účinné kontroly využívání veřejného financování, aby předešla jakékoli nadměrné vyrovnávací platbě nebo křížové dotaci, jak stanoví sdělení o vysílání.
(112)
Vzhledem k předchozímu je zřejmé, že možná konkurenční omezení vyplývající z působení France Télévisions na komerčních trzích budou i po úplném zavedení reformy celkem limitována. Toto působení bude pravděpodobně velmi omezené a předvídatelným účinkem reformy bude byť částečné přesunutí poptávky po televizní reklamě na konkurenty France Télévisions.
(113)
Jak totiž upozorňuje dopis, který zveřejnilo sedm soukromých televizních nebo rozhlasových stanic, dovedení reformy do konce až do zániku reklamních spotů France Télévisions by mohlo: „poskytnout soukromým médiím možnosti oživení, které potřebují“, kdežto zachování reklamních spotů: „by mělo neblahý dopad na všechna francouzská média a podstatně by změnilo hospodářské vyhlídky účastníků…“ (17).
(114)
Jinak řečeno, částečný ústup France Télévisions a změna orientace struktury jejích příjmů (obchodních nebo z veřejných vyrovnávacích plateb) na vysílání programů odpovídajících jejímu poslání obecného zájmu, bez přímého finančního vyrovnání za sledovanost, zmenšují možná konkurenční omezení na konkurenčních trzích, na nichž France Télévisions působí. Tento ústup otevírá prostor, který by mohly obsadit nově příchozí subjekty nebo subjekty, jejichž působení na trhu s reklamou je v současnosti omezené, čímž by do budoucna došlo k oživení hospodářské soutěže.
(115)
Z toho vyplývá, že s ohledem na poskytnutou informaci a závazky Francouzské republiky bude cílem veřejného financování umožnit France Télévisions, aby pokryla vynaložené čisté náklady na plnění povinností, které jí byly uloženy, a toto financování se bude muset omezit na uvedené náklady a bude nadále podléhat kontrolám ex post, které splňují kritéria platného sdělení o vysílání. Jelikož France Télévisions mimo jiné omezí své působení na konkurenčních trzích, zamýšlená podpora neohrozí rozvoj obchodu v rozsahu, který by byl v rozporu se zájmy Evropské unie, čímž splní prováděcí podmínky čl. 106 odst. 2 SFEU.
(116)
Kromě toho se Francouzská republika zavazuje, že bude předávat Komisi roční zprávy až do roku 2013, kdy bude reforma veřejnoprávního vysílání dovršena, což umožní monitorovat nejpodstatnější aspekty provádění reformy se zřetelem k pravidlům v oblasti státních podpor, tedy roční vyrovnávací platby a mechanismy kontroly ex post, podmínky, které France Télévisions uplatňuje na své obchodní činnosti, a vývoj jejího postavení na tomto trhu, jakož i každoroční plnění smluv o cílech a prostředcích.
(117)
Vzhledem k rozsahu reformy, k inovacím ve financování poslání veřejné služby France Télévisions, které reforma zavádí, k jejím důsledkům pro vývoj nákladů a příjmů France Télévisions a k nejistému hospodářskému prostředí na trzích, nepříznivě ovlivňujícímu příjmy z obchodní činnosti France Télévisions a jejích konkurentů, může tento závazek umožnit Komisi, aby kontrolovala a blíže monitorovala provádění reformy, stejně jako plnění závazků, které Francouzská republika přijala v rámci tohoto řízení.
(118)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení vyjádřila pochybnosti ohledně existence případného vztahu závazného určení mezi příjmy z nových poplatků z reklamy a elektronických komunikací a roční dotací, která se má vyplácet France Télévisions od roku 2010. Kdyby takový vztah byl zjištěn, musely by být tyto poplatky považovány za nedílnou součást podpory a musely by se stát předmětem přezkumu slučitelnosti podpory s vnitřním trhem. Přestože bylo možno v roce 2009 existenci takového vztahu vyloučit, zejména vzhledem k datu nabytí účinnosti a provádění zákona č. 2009-258 ze dne 5. března 2009 o veřejnoprávním vysílání, do budoucna přetrvávala pochybnost s ohledem na dosavadní prohlášení nejvyšších francouzských orgánů.
(119)
Z judikatury Soudního dvora potvrzené rozsudkem ze dne 22. prosince 2008 o předběžné otázce ve věci Régie Networks (C-333/07), (bod 99) vyplývá následující: „Aby mohl být poplatek považován za nedílnou součást opatření podpory, musí na základě relevantní vnitrostátní právní úpravy existovat vztah závazného určení mezi dotčeným poplatkem a dotčenou podporou v tom smyslu, že výnos z poplatku je nezbytně určen k financování podpory a přímo ovlivňuje její výši, a v důsledku toho i posouzení slučitelnosti této podpory se společným trhem“ (18). Obě prováděcí podmínky stanovené Soudním dvorem, to znamená platné vnitrostátní předpisy a přímý vliv na výši podpory, jsou zkoumány dále.
(120)
Ve francouzském právu podle článku 36 ústavního zákona ze dne 1. srpna 2001 o rozpočtových zákonech může přidělení zdroje, jenž je určen francouzskému státu, jiné právnické osobě vyplývat pouze z výslovného ustanovení rozpočtového zákona. Rozpočtový zákon by měl tudíž výslovně stanovit, že výnos z poplatků z reklamy a elektronických komunikací zavedených zákonem č. 2009-258 ze dne 5. března 2009 bude v úplnosti nebo zčásti určen na financování France Télévisions. Takové ustanovení nebylo dodnes přijato. Francouzská republika se do budoucna zavazuje, že v souladu s ustanoveními čl. 108 odst. 3 SFEU přikročí k novému oznámení jakéhokoli návrhu struktury režimu Komisi. Za těchto podmínek nelze stanovit vztah závazného určení mezi oznámenou podporou a novými poplatky podle vnitrostátního práva ve smyslu judikatury Soudního dvora.
(121)
Nadto je zřejmé, že rozhodujícím kritériem pro stanovení roční výše rozpočtové podpory, kumulované s plánovanou výší přidělených zdrojů z audiovizuálních poplatků, bude výše čistých nákladů na povinnosti veřejné služby uložené France Télévisions, a nikoli výše příjmů z nových poplatků. Odhadované náklady na veřejnou službu však jsou a budou předmětem odhadů ex ante ve smlouvě o cílech a prostředcích podle článku 53 pozměněného zákona č. 86-1067 ze dne 30. září 1986 o svobodě sdělovacích prostředků, roční výše podpory plánovaná v návrhu rozpočtového zákona bude vyměřena v závislosti na plánovaných čistých nákladech a shodnost odhadů a výsledků bude muset být zjištěna a podle potřeby upravena ex post v rámci plánované zprávy podle článku 2 nařízení č. 2007-958 ze dne 15. května 2007 o finančních vztazích mezi státem a subjekty veřejného audiovizuálního odvětví. Jelikož jsou náklady vynakládány nezávisle na zdrojích vybraných z poplatků, výnos z poplatků nemůže přímo ovlivnit výši podpory. Kromě toho je zřejmé, že sazby poplatků, které původně stanovila francouzská vláda, byly v konečném znění zákona odhlasovaném parlamentem sníženy, aniž by se to projevilo v současném a úměrném snížení dotace, jež má být vyplacena France Télévisions.
(122)
Vzhledem k předchozímu nejsou poplatky z reklamy a elektronických komunikací zavedené zákonem č. 2009-258 ze dne 5. března 2009 nedílnou součástí podpory, a nemají být tudíž zahrnuty do posuzování její slučitelnosti s vnitřním trhem, na rozdíl od tvrzení určitých dalších zúčastněných stran, tedy ACT, FFTCE, Association des chaînes privées, M6 a TF1.
(123)
Tento závěr se nedotýká slučitelnosti uvedených poplatků a jejich specifických ustanovení jakožto odlišných opatření s právem Evropské unie, zejména pokud se jedná o poplatky z elektronických komunikací, pokud jde o otázky zkoumané v rámci řízení o porušení předpisů č. 2009/5061 s ohledem na směrnici 2002/20/ES nebo směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (19).
(124)
Komise mimo jiné bere na vědomí prohlášení Francie vylučující uvedené poplatky z jejího oznámení, které je předmětem tohoto rozhodnutí.
VII. ZÁVĚRY
(125)
Vzhledem k předchozímu dospěla Komise k závěru, že roční rozpočtovou podporu ve prospěch France Télévisions, uplatněnou jak uvedeno výše, lze prohlásit za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 106 odst. 2 SFEU, podle zásad a prováděcích pravidel stanovených pro veřejnoprávní vysílání,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora, kterou Francouzská republika hodlá poskytnout ve prospěch France Télévisions v podobě roční rozpočtové podpory podle čl. 53 pododstavce VI pozměněného zákona č. 86-1067 ze dne 30. září 1986 o svobodě sdělovacích prostředků, je slučitelná s vnitřním trhem v souladu s čl. 106 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Poskytnutí této podpory je tudíž povoleno.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 20. července 2010.
DECISIÓN DE LA COMISIÓN
de 20 de julio de 2010
relativa a la ayuda estatal C 27/09 (ex N 34/B/09) Subvención presupuestaria a France Télévisions que la República Francesa tiene previsto ejecutar en favor de France Télévisions
[notificada con el número C(2010) 4918]
(El texto en lengua francesa es el único auténtico)
(Texto pertinente a efectos del EEE)
(2011/140/UE)
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea y, en particular, su artículo 108, apartado 2, párrafo primero,
Visto el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo y, en particular, su artículo 62, apartado 1, letra a),
Después de haber emplazado a los interesados para que presentasen sus observaciones de conformidad a dichos artículos (1) y vistas dichas observaciones,
Considerando lo siguiente:
I. PROCEDIMIENTO
(1)
Mediante carta de 23 de enero de 2009, Francia notificó a la Comisión su intención de proceder a una subvención presupuestaria de 450 millones EUR, ya inscrita en la Ley de Finanzas, en favor de France Télévisions para el año 2009. El 13 de marzo de 2009, la Comisión solicitó información adicional que Francia facilitó el 25 de mayo 2009. En dicha carta, Francia amplió el objeto de la notificación, indicando su intención de establecer un mecanismo permanente y plurianual de financiación pública de France Télévisions, de la que formará parte una subvención anual.
(2)
Mediante carta de 1 de septiembre de 2009, la Comisión consideró que la subvención presupuestaria votada para el año 2009 era compatible con el mercado interior con arreglo al artículo 106, apartado 2, del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea (TFUE) e informó a Francia de su decisión de incoar el procedimiento previsto en el artículo 108, apartado 2, del TFUE en relación con el nuevo mecanismo de financiación pública de France Télévisions para los años siguientes.
(3)
Francia presentó sus comentarios el 7 de octubre de 2009.
(4)
La decisión de la Comisión de incoar el procedimiento se publicó en el Diario Oficial de la Unión Europea (2). La Comisión invitó a los interesados a presentar sus observaciones sobre la ayuda.
(5)
La Comisión recibió observaciones al respecto de varias partes interesadas, que transmitió a Francia para que formulara los comentarios que considerara pertinentes y recibió dichos comentarios por carta de 15 de enero de 2010.
(6)
El 23 de abril, el 19 de mayo y el 22 de junio de 2010, Francia transmitió a la Comisión precisiones o datos complementarios.
II. DESCRIPCIÓN DETALLADA DEL MECANISMO DE FINANCIACIÓN
(7)
El mecanismo de financiación plurianual objeto de la presente Decisión se sitúa en el contexto de la financiación de las misiones de servicio público de France Télévisions que la Comisión examinó en sus decisiones de 10 de diciembre 2003 (3), 20 de abril de 2005 (4), 16 de julio de 2008 (5) y 1 de septiembre de 2009 (6). Sin embargo, constituye una medida distinta de las que fueron objeto de las decisiones de 2003, 2005 y 2008. En concreto, las subvenciones presupuestarias descritas más adelante complementarán los recursos públicos asignados a France Télévisions en materia de contribución al sector audiovisual público, antes conocidos como redevance (canon), que fue objeto de la Decisión de la Comisión de 20 de abril de 2005 y que, en tanto que ayuda existente, no resultan modificados por las nuevas disposiciones. Ambos recursos públicos pretenden cubrir el coste de la misión de servicio público de France Télévisions, descontando los ingresos comerciales netos que sigan existiendo.
II.1. Principales bases jurídicas
(8)
Las principales disposiciones del nuevo mecanismo de financiación pública están contenidas en la Ley no 2009-258, de 5 de marzo de 2009, sobre la comunicación audiovisual y el nuevo servicio público de la televisión. La ayuda notificada forma parte de una reforma más amplia, por ley, de las estructuras y las misiones de interés económico general del sector audiovisual público. La Ley modifica así las disposiciones legislativas que rigen las misiones de servicio público de France Télévisions, y más concretamente, la Ley no 86-1067, de 30 de septiembre de 1986, sobre la libertad de comunicación. Estas misiones figuran con más detalle en el pliego de condiciones y en el contrato de objetivos y medios de France Télévisions, que son aprobados por los textos normativos adoptados en aplicación de la ley sobre libertad de comunicación. La Ley no 2009-258, de 5 de marzo de 2009, también contiene disposiciones financieras que modifican el Código Tributario y consagran el principio de subvención presupuestaria a France Télévisions incluido en la Ley de Finanzas.
II.2. Actividades y financiación del beneficiario, France Télévisions
(9)
France Télévisions es una sociedad anónima creada en aplicación del artículo 44-I de la Ley no 86-1067, de 30 de septiembre de 1986, sobre la libertad de comunicación. Esta ley modificada establece una única empresa, France Télévisions, que agrupa a entidades jurídicas independientes que antes pertenecían a las diferentes cadenas. Está sometida al control económico y financiero del Estado francés y su capital está dividido en acciones que solo pueden pertenecer al Estado. Su consejo de administración incluye, además del presidente, a 14 miembros con un mandato de cinco años: dos designados por las Comisiones de Asuntos Culturales de la Asamblea Nacional y del Senado, respectivamente, cinco representantes del Estado, cinco personalidades designadas por el Consejo Superior de Medios Audiovisuales y dos representantes del personal.
(10)
France Télévisions es el primer grupo audiovisual francés. Emplea a unas 11 000 personas e incluye France 2, France 3, France 4, France 5 y France Ô, que emiten en el territorio francés metropolitano, además de RFO, sociedad que agrupa a las televisiones y radios públicas que emiten en los departamentos y territorios de ultramar. El grupo también incluye una agencia de publicidad, aunque se estudia su desmantelamiento, y empresas dedicadas a actividades de diversificación. Algunas cadenas de televisiones de France Télévisions son muy difundidas en varios Estados miembros, en especial Bélgica y Luxemburgo.
(11)
En 2007, último ejercicio antes del anuncio de la reforma del sector audiovisual público, el volumen de negocios de France Télévisions, fue de 2 927 millones EUR, de los cuales el 64,2 % procedían del canon, el 28,1 % de ingresos publicitarios (publicidad y patrocinio) y el 7,7 % de otros ingresos. Entre 2003 y 2007, la proporción de los diferentes componentes del volumen de negocios se mantuvo relativamente estable ya que los ingresos por publicidad y patrocinio oscilaron entre el 30 % y el 28 %. El grupo obtuvo un resultado neto ligeramente positivo entre 2003 y 2007 y durante este período acumuló 99 millones EUR.
(12)
Esta tendencia se invirtió tras el anuncio de la reforma del sector audiovisual público en enero de 2008, incluida especialmente la desaparición a largo plazo de los ingresos por publicidad. El ejercicio 2008 fue deficitario para el grupo France Télévisions, con un resultado negativo neto de [50-100] (7) millones EUR (incluyendo - [50-100] millones EUR para la misión de servicio público), debido principalmente a una fuerte caída de los ingresos publicitarios, que una inyección excepcional de capital de 150 millones EUR aprobada por la Comisión en su Decisión de 16 de julio 2008 no logró detener por completo. Para 2009, una vez que entró en vigor la reforma de los medios audiovisuales públicos, la subvención presupuestaria finalmente desembolsada, de 415 millones EUR, validada por la Comisión en su Decisión de 1 de septiembre de 2009, casi compensó la disminución de ingresos por publicidad y así el grupo France Télévisions obtuvo un beneficio neto ligeramente superior ([10-20] millones EUR). Sin embargo, la obligación de servicio público se mantuvo ligeramente deficitaria, en [0-5] millones EUR, y el resultado positivo se debió a las sociedades mercantiles del grupo.
(13)
Las actividades y la gestión de France Télévisions entre 2004 y 2008 y la posición de la empresa en la perspectiva de la reforma del sector audiovisual público fueron objeto de un informe relativamente crítico del Tribunal de Cuentas francés, titulado «France Télévisions y la nueva televisión pública». El informe, al que se remiten determinadas partes interesadas en sus observaciones, fue adoptado tras ser debatido y se hizo público el 14 de octubre de 2009, es decir, después de la decisión de incoar el procedimiento. Señala la existencia de posibilidades sin explotar para la mejora de la gestión y los resultados de France Télévisions y hace recomendaciones para futuras mejoras en el nuevo contexto de la reforma.
II.3. Las misiones de servicio público de France Télévisions
II.3.1. Definición legal de las misiones de servicio público
(14)
El artículo 43-11 de la Ley no 86-1067 modificada, de 30 de septiembre de 1986, establece la misión de servicio público de France Télévisions al especificar que las cadenas públicas «prestarán, en interés general, misiones de servicio público. Ofrecerán al público, considerado en todos sus componentes, un conjunto de programas y servicios caracterizados por su diversidad y pluralismo, su exigencia de calidad e innovación, el respeto de los derechos humanos y de los principios democráticos constitucionalmente definidos. Presentarán una gama diversificada de programas, tanto en modo analógico como digital, en los ámbitos de la información, la cultura, el conocimiento, el entretenimiento y el deporte. Favorecerán el debate democrático, los intercambios entre diferentes segmentos de la población así como la inserción social y la ciudadanía. Desarrollarán acciones para promover la cohesión social, la diversidad cultural y la lucha contra la discriminación y propondrán una programación que refleje la diversidad de la sociedad francesa. Promoverán la lengua francesa y, en su caso, las lenguas regionales, y pondrán de relieve la diversidad del patrimonio cultural y lingüístico de Francia. Contribuirán al desarrollo y difusión de la creación intelectual y artística y de los conocimientos cívicos, económicos, sociales, científicos y técnicos, así como a la educación en materia de medios audiovisuales y de comunicación. Promoverán el aprendizaje de idiomas extranjeros. Participarán en la educación medioambiental y en el desarrollo sostenible. Promoverán, mediante dispositivos adaptados, el acceso de los sordos y personas con dificultades de audición a los programas que transmitan. Garantizarán la honestidad, la independencia y el pluralismo de la información y la expresión plural de las corrientes de pensamiento y de opinión respetando el principio de igualdad de trato y las recomendaciones del Consejo Superior de Medios Audiovisuales. Los organismos del sector público de la comunicación audiovisual, en el ejercicio de su misión, contribuirán a la acción audiovisual exterior, a la difusión de la francofonía y de la cultura y el idioma franceses por el mundo. Velarán por desarrollar nuevos servicios que puedan enriquecer o completar su oferta de programas así como nuevas técnicas de producción y difusión de programas y servicios de comunicación audiovisual. Cada año, se presentará al Parlamento un informe sobre el estado de aplicación de las disposiciones del presente artículo».
II.3.2. Traducción de las obligaciones de servicio público en las actividades de France Télévisions
(15)
En cuanto a la traducción concreta de estas misiones, el apartado I del artículo 44 de la Ley no 86-1067, de 30 de septiembre 1986, precisa que France Télévisions es responsable de concebir y programar emisiones de televisión y servicios de comunicación audiovisual que respondan a las misiones de servicio público definidas en el artículo 43-11 y en un pliego de condiciones previsto en el artículo 48 de dicha ley.
(16)
El Decreto no 2009-796, de 23 de junio de 2009, establece el pliego de condiciones único de France Télévisions. Enmarca la actividad de las cadenas de France Télévisions, con compromisos vinculantes de difusión de programación, a menudo en horario de máxima audiencia, de emisiones culturales diarias, de emisiones musicales, especialmente de música clásica diversificando las orquestas europeas y regionales, de teatro o divulgación científica (artículos 4 a 7 del pliego de condiciones). France Télévisions también está obligada a integrar la dimensión europea en todos sus programas, en especial difundiendo reportajes sobre modos de vida o prácticas culturales de otros Estados miembros, y a difundir emisiones de carácter religioso consagradas a las principales confesiones religiosas de Francia (artículos 14 y 15). También se especifica la obligación de llegar a una audiencia amplia y equilibrada entre todo el espectro del público (artículo 18).
(17)
Por otra parte, en virtud del artículo 53 de la Ley no 86-1067 sobre la libertad de comunicación, el Estado y France Télévisions concluyen contratos plurianuales relativos a los objetivos y los medios para un período de entre tres y cinco años que determinan, en particular, respetando las misiones de servicio público de France Télévisions:
-
los ejes prioritarios de su desarrollo,
-
los compromisos adoptados en virtud de la diversidad y la innovación en la creación,
-
los importes mínimos de inversión de France Télévisions en la producción de obras cinematográficas y audiovisuales europeas y de expresión original francesa, como porcentaje de los ingresos y en términos absolutos,
-
los compromisos para garantizar la participación y la ciudadanía de los discapacitados y la adaptación de todos los programas de televisión para sordos o personas con dificultades auditivas,
-
los compromisos para garantizar la difusión de programas de televisión que, por medio de dispositivos adecuados, sean accesibles a ciegos o personas con deficiencias visuales,
-
el coste estimado de sus operaciones en cada uno de los años en cuestión, y los indicadores elegidos, cuantitativos y cualitativos, de ejecución y de resultados,
-
el importe de los recursos públicos que se le asignen, identificando los dedicados principalmente al desarrollo de los presupuestos de programas,
-
el importe previsto de ingresos propios, distinguiendo entre publicidad y patrocinio,
-
las perspectivas económicas para servicios que den lugar al pago de un premio,
-
en su caso, las perspectivas de retorno al equilibrio financiero.
(18)
En la actualidad, las obligaciones de servicio público de France Télévisions son objeto del contrato de objetivos y de medios 2007-2010 «France Télévisions, primer grupo de cadenas gratuitas de la era digital», de 24 de abril 2007, firmado por los ministros responsables y el presidente de France Télévisions. En el objetivo I.2 «Promover los valores de identidad del servicio público», el contrato establece objetivos divididos en acciones concretas, acompañados de indicadores cualitativos o cuantitativos que deben alcanzarse en ámbitos tales como:
-
favorecer el acceso de un público más amplio a programas culturales en una óptica de democratización de la cultura, difundiendo un programa cultural por lo menos en horario de máxima audiencia,
-
reflejar el pluralismo de la información y el debate público,
-
ofrecer una amplia variedad de deportes, con énfasis en los menos difundidos en las cadenas privadas,
-
reflejar la diversidad y mejorar la visibilidad de los componentes de la sociedad francesa,
-
promover la defensa de la identidad cultural francesa y europea, la comprensión del funcionamiento de la Unión y de sus contribuciones, así como el aprendizaje de idiomas extranjeros.
(19)
El contrato también incluye un componente financiero plurianual con una cláusula de ajuste que establece que, en función de la evolución de los ingresos por publicidad, el Estado y el grupo se concertarán para ajustar la necesidad de recursos públicos, entendiendo que el superávit no asignado a reducir esta necesidad se asignará principalmente al gasto destinado a la creación audiovisual.
(20)
Tras la reforma, el contrato de objetivos y de medios en vigor fue objeto de una cláusula adicional para el período 2009-2012, descrita más detalladamente a continuación en lo tocante a su componente financiero, que refuerza los valores de identidad del servicio público prestado por France Télévisions y establece nuevos indicadores cuantitativos de los logros que deben alcanzarse cada año en algunos de los ámbitos indicados en el considerando 18.
II.3.3. Establecimiento de nuevos servicios audiovisuales innovadores
(21)
El nuevo pliego de condiciones de France Télévisions prevé introducir una serie de servicios innovadores destinados a enriquecer la oferta editorial, como servicios de comunicación en línea, servicios de medios audiovisuales a la carta o contenidos complementarios que enriquezcan sus programas. Del mismo modo, la cláusula adicional al contrato de objetivos y de medios también considera la introducción de servicios innovadores, como el vídeo a la carta gratuito o de pago, la televisión móvil personal, la difusión vía internet, aplicaciones móviles, o canales por internet regionales o temáticos.
II.3.4. Control exterior de las obligaciones de servicio público, incluido el lanzamiento de nuevos servicios
(22)
De conformidad con el artículo 53 de la Ley no 86-1067, de 30 de septiembre de 1986, el Consejo de Administración de France Télévisions aprobará el proyecto de contrato de objetivos y de medios de la empresa y deliberará sobre su ejecución anual, haciendo público el resultado de la deliberación. Antes de la firma, los contratos de objetivos y de medios, así como cualquier modificación de estos contratos, serán presentados a las Comisiones de Asuntos Culturales y de Finanzas de la Asamblea Nacional y del Senado y al Consejo Superior de Medios Audiovisuales. Las Comisiones podrán emitir un dictamen en un plazo de seis semanas.
(23)
Además, el presidente de France Télévisions deberá presentar un informe anual sobre la ejecución del contrato de objetivos y de medios ante las Comisiones de Asuntos Culturales y de Finanzas de la Asamblea Nacional y del Senado. Con dicho motivo, el presidente de France Télévisions también informó sobre la actividad y el trabajo del Consejo Consultivo de Programas creado en su seno, compuesto por telespectadores y encargado de brindar consejos y recomendaciones sobre los programas.
(24)
Del mismo modo, el borrador del pliego de condiciones de France Télévisions establecido por decreto fue objeto de una consulta pública del 10 al 24 noviembre de 2008 y en ese marco 15 entidades presentaron aportaciones que llevaron a introducir cambios en el texto original, que fueron aceptados por el dictamen del Consejo Superior de Medios Audiovisuales. En términos de control externo de su aplicación, el artículo 48 de la Ley de 30 de septiembre de 1986 dispone la presentación de un informe anual por el Consejo Superior de Medios Audiovisuales ante las Comisiones de Asuntos Culturales de la Asamblea Nacional y del Senado. El informe también se envía al Ministerio de Cultura y Comunicación.
(25)
Estas comisiones parlamentarias, al igual que el Consejo Superior de Medios Audiovisuales, podrán oír a terceros. De hecho, las partes interesadas son escuchadas regularmente en estos foros y expresan sus opiniones sobre cuestiones relativas al sector audiovisual público.
II.4. Compensación financiera por la reducción progresiva de la publicidad, previa a su desaparición
(26)
En aras de una programación de radio y televisión pública más libre y menos dependiente de las condiciones del mercado, el artículo 53.VI de la Ley modificada no 86-1067, de 30 de septiembre 1986, sobre la libertad de comunicación, establece la disminución y posterior desaparición de los anuncios: «Los programas difundidos entre las veinte y las seis horas de los servicios de televisión nacionales mencionados en la sección I del artículo 44, a excepción de sus programas regionales y locales, no incluirán publicidad, excepto de bienes o servicios presentados bajo su nombre genérico. Esta disposición también se aplicará a los programas emitidos por estos servicios entre las seis y las veinte horas desde el momento de la extinción de la difusión por vía terrestre en modo analógico ya citada en la misma sección I, en el conjunto del territorio metropolitano. No se aplicará a las campañas de interés general».
(27)
La extinción de la difusión por vía terrestre en modo analógico de los servicios de televisión está prevista para el 30 de noviembre de 2011 a más tardar. Además, excepto para la publicidad de bienes o servicios sin marca comercial, están previstas exenciones para la difusión de anuncios en los departamentos y colectividades de ultramar o de Nueva Caledonia, al no existir allí una oferta de televisión privada difundida por vía terrestre en abierto.
(28)
Conforme a lo dispuesto en el artículo 53 de la Ley modificada no 86-1067 sobre la libertad de comunicación, la disminución y posteriormente la desaparición de los mensajes publicitarios resultante de la aplicación de la Ley dará lugar a una compensación financiera del Estado a France Télévisions, en las condiciones definidas por cada ley de finanzas. Con este fin, el Estado francés ha creado un nuevo programa, denominado «Contribución a la financiación del sector audiovisual público» en la misión «Medios de comunicación» del presupuesto general del Estado. A título puramente orientativo, las autoridades francesas estiman que el importe de subvención pública que completa los ingresos del canon de televisión sería de aproximadamente 460 millones EUR en 2010, 500 en 2011 y 650 en 2012.
(29)
Francia declara que, cada año, la financiación pública procedente de la subvención presupuestaria se determinará en función de los costes de cumplimiento de la misión de servicio público de France Télévisions y se acumulará con el producto de la contribución al sector audiovisual público, deducidos los ingresos comerciales que resten. En este sentido, las autoridades francesas enviaron la previsión de costes e ingresos del servicio público de France Télévisions, elaborada a partir del plan de negocio 2009-2012 y que se resume a continuación:
Cuadro 1
Previsión de ingresos y gastos del servicio público de France Télévisions 2010-2012
(millones EUR)
2010
2011
2012
Presupuesto
Previsión
Previsión
A/Recursos públicos
[2 500-3 000]
[2 500-3 000]
[2 500-3 000]
B/Otros ingresos (publicidad, patrocinio, etc.)
[300-600]
[300-600]
[300-600]
C/Coste bruto del servicio público
[3 500-3 000]
[3 500-3 000]
[3 500-3 000]
D/Coste neto del servicio público (C + B)
[3 000-2 500]
[3 000-2 500]
[3 000-2 500]
Diferencia entre el coste neto del servicio público - Recursos públicos (D + A)
[- 50 - 50]
[- 50 - 50]
[- 50 - 50]
Fuente: Observaciones de Francia de 15 de enero de 2010.
(30)
El cuadro muestra una previsión de déficit del coste neto no cubierto por las cuentas del servicio público de France Télévisions en 2010 y 2011. Este déficit debería ser absorbido parcialmente en 2012, con una previsión de un pequeño superávit de [30-50] millones EUR, es decir, un [0-5] % de los costes netos del servicio público. Este superávit previsto para 2012, si se confirma en la práctica, lo que supone que los ingresos y los costes evolucionen exactamente según lo previsto, sigue siendo inferior al déficit acumulado para el año 2010 y 2011. En virtud del contrato de objetivos y de medios en curso, los excedentes no asignados para reducir la necesidad de recursos públicos se dedicarán principalmente a gastos para la creación audiovisual. Como esta creación se destina normalmente a la programación, los potenciales excedentes no subvencionarían actividades comerciales.
(31)
Cabe señalar que el plan de negocios 2009-2012 que figura en el capítulo V de la cláusula adicional al contrato de objetivos y de medios en curso sustituye al apartado financiero del contrato celebrado en abril de 2007, teniendo en cuenta el nuevo marco introducido por la reforma y sus consecuencias financieras. El plan de negocios prevé una reducción del coste total bruto de prestación del servicio público para el período 2010-2012, con una reducción en los gastos operativos en comparación con el contrato original, menores costes de difusión y la explotación de las sinergias resultantes de la empresa común, a pesar de la introducción de nuevos elementos de coste para acompañar la reforma.
(32)
Por el lado de los ingresos, los recursos públicos previstos, aunque en aumento, no equilibran por completo las cuentas para el período 2010-2012 y, como se muestra en el cuadro 1, están por debajo del coste bruto del servicio público, de manera que el equilibrio financiero en las proyecciones depende de los ingresos comerciales que queden cada año. Así, el plan de negocios indica el interés de la empresa y del Estado en alcanzar el equilibrio más rápidamente de lo esperado y requiere un seguimiento preciso y regular a la vista de las fluctuaciones positivas o negativas.
II.5. Límite máximo de los recursos públicos
(33)
El artículo 44 de la Ley modificada no 86-1067 sobre la libertad de comunicación también señala que «Los recursos públicos asignados a los organismos del sector audiovisual público en compensación por las obligaciones de servicio público que les sean impuestas no superará el importe del coste de ejecución de tales obligaciones». Esta disposición se deriva de los compromisos contraídos por Francia de incluir explícitamente en la legislación el principio de no compensación excesiva de las obligaciones de servicio público en el marco del procedimiento que condujo a la decisión de compatibilidad de la Comisión de 20 de abril de 2005, relativa al uso de los recursos del canon (8).
(34)
En virtud de este compromiso, el Decreto no 2007-958, de 15 de mayo de 2007, sobre las relaciones financieras entre el Estado y los organismos del sector público de la comunicación audiovisual, contiene en su artículo 2 la misma redacción que el artículo 53 de la Ley de 30 de septiembre 1986, teniendo en cuenta «los ingresos directos o indirectos derivados de la misión de servicio público» y precisa que el coste de ejecución de las obligaciones de servicio público será contabilizado mediante cuentas separadas. El Decreto dispone, en su artículo 3, la obligación de que France Télévisions y sus filiales respeten las condiciones de mercado para todas sus actividades comerciales y la elaboración por un organismo exterior de un informe anual sobre la ejecución de esta obligación, que transmitirá al ministro responsable, a la Asamblea Nacional y al Senado.
(35)
La Comisión recibió y examinó los informes sobre la aplicación de los artículos 2 y 3 del Decreto correspondientes a los años 2007 y 2008 (los informes en virtud del artículo 3 del Decreto fueron certificados para el año 2007 por los auditores de PriceWaterhouseCoopers y KPMG y, para 2008, por el gabinete Rise) así como el proyecto de informe en virtud del artículo 2 para el año 2009.
II.6. Nuevas tasas previstas en la reforma del sector audiovisual público
(36)
La Ley no 2009-258, de 5 de marzo de 2009, también modificó el Código Tributario para introducir nuevos impuestos sobre la publicidad y las comunicaciones electrónicas.
II.6.1. Impuesto sobre la publicidad
(37)
En el título II de la parte I del libro I del Código General de Impuestos, figura ahora un capítulo VII septies que establece el pago de un impuesto por los editores de servicios de televisión establecidos en Francia. El impuesto se basa en el importe, excluyendo el IVA, pagado por los anunciantes por difundir sus mensajes publicitarios a los sujetos pasivos afectados o a las empresas de publicidad, deduciendo los importes pagados con arreglo al impuesto establecido en el artículo 302 bis KC del Código General de Impuestos, debido por los editores y distribuidores de televisión que difundan obras audiovisuales que puedan optar a ayudas del Centro Nacional de Cinematografía. Estas cantidades se benefician de una franquicia del 4 %. El impuesto se calcula aplicando un tipo del 3 % a la fracción del importe de los pagos anuales, excluido el IVA, de cada servicio de televisión, lo que resulta en una cantidad superior a 11 millones EUR.
(38)
Sin embargo, para los servicios de televisión distintos de los difundidos por vía terrestre en modo analógico, el tipo se establece en el 1,5 % para 2009, el 2 % para 2010 y el 2,5 % para 2011. Como medida transitoria, para todos los sujetos pasivos y hasta la extinción en el territorio metropolitano de la difusión por vía terrestre en modo analógico, el impuesto se limitaría al 50 % del incremento de su base imponible para el año civil para el que sea exigible el impuesto con relación a 2008. En cualquier caso, el impuesto no podrá ser inferior al 1,5 % de la base imponible. Sin embargo, para los editores de servicios de televisión cuya audiencia diaria fuera de la Francia metropolitana sea superior al 90 % de su audiencia total, el importe para el cálculo del impuesto se reducirá de forma equivalente al importe pagado por la difusión de publicidad destinada al mercado europeo o mundial, multiplicado por la cuota de audiencia anual lograda fuera de la Francia metropolitana.
II.6.2. Impuesto sobre las comunicaciones electrónicas
(39)
En el título II de la parte I del libro I del Código Tributario figura ahora un capítulo VII octies que establece un impuesto a pagar por cualquier operador de comunicaciones electrónicas que ofrezca un servicio en Francia y haya sido objeto de una declaración previa ante la autoridad reguladora de las comunicaciones electrónicas. El impuesto se basa en el importe, excluido el IVA, de las suscripciones y otras sumas pagadas por los usuarios como remuneración por los servicios de comunicaciones electrónicas que prestan los operadores de comunicaciones electrónicas, menos el importe de la depreciación registrada durante el ejercicio finalizado para el año durante el cual el impuesto se haya devengado, en lo tocante a los materiales y equipos adquiridos después de la entrada en vigor de la Ley, por los operadores para las necesidades de las infraestructuras y redes de comunicaciones electrónicas establecidas en el territorio nacional y cuyo período de amortización sea como mínimo igual a 10 años. El impuesto se calcula aplicando un tipo del 0,9 % a la fracción de la base imponible que supera los 5 millones EUR.
III. RAZONES QUE CONDUJERON A LA INCOACIÓN DEL PROCEDIMIENTO
(40)
En su decisión de incoar el procedimiento formal de examen, la Comisión consideró que la compensación propuesta a partir de 2010 podría constituir una ayuda estatal en el sentido del artículo 107, apartado 1, del TFUE, cuya compatibilidad con el mercado interior debía ser examinada con arreglo al artículo 106, apartado 2, del TFUE, de acuerdo con los principios y normas de aplicación previstos para los servicios públicos de radiodifusión.
(41)
En cuanto a la existencia de una actividad de servicio público con misiones claramente definidas mediante un instrumento oficial y sometida a mecanismos de control adecuados que no planteen duda, la Comisión concluyó, como en sus decisiones de diciembre de 2003, abril de 2005, julio de 2008 y septiembre de 2009, que las misiones de servicio público de France Télévisions están claramente definidas en actos oficiales establecidos o suscritos por el Estado francés, con arreglo a modalidades que establecen un control independiente de France Télévisions.
(42)
Sin embargo, en lo que concierne al examen de la proporcionalidad de la compensación financiera propuesta en relación con el coste neto de la actividad de servicio público, teniendo también en cuenta los efectos de la ayuda, la Comisión expresó sus dudas sobre dos cuestiones:
-
un riesgo de compensación excesiva de los costes netos de servicio público para el año 2012 y, probablemente, para 2010 y 2011, mientras que, para estos años, la Comisión no disponía de datos tan detallados como los facilitados por las autoridades francesas para 2009, y
-
la posible existencia de un nexo de destino de los ingresos de los impuestos sobre la publicidad y las comunicaciones electrónicas y la ayuda que deberá desembolsarse a France Télévisions y, siempre que dicho nexo pueda establecerse, los efectos negativos de ello y su compatibilidad con el Tratado, especialmente en el marco de un balance de la reforma de la financiación de France Télévisions desde el punto de vista de la competencia, que faltaba.
(43)
Por otro lado, la Comisión señaló a las autoridades francesas la adopción, el 2 de julio de 2009, de su Comunicación sobre la aplicación de las normas en materia de ayudas estatales a los servicios públicos de radiodifusión (9) (en lo sucesivo denominada «Comunicación sobre radiodifusión»), aplicable a la ayuda notificada desde su publicación, e invitaba a las autoridades francesas a tener en cuenta esta Comunicación revisada en sus observaciones.
IV. OBSERVACIONES DE LOS INTERESADOS
(44)
En sus observaciones del 2 de noviembre de 2009, la Sociedad de Autores y Compositores Dramáticos (Société des auteurs et compositeurs dramatiques, SACD) señaló a la Comisión la importancia de las obligaciones que competen a France Télévisions para apoyar la creación de patrimonio audiovisual. Esta importancia se habría visto reforzada a finales de 2008 por un acuerdo interprofesional que se incorporaría en un futuro contrato de objetivos. En 2010, France Télévisions deberá así consagrar a la creación audiovisual patrimonial una parte del 19 % del volumen de negocios incluido en la base imponible de 2009, proporción que deberá incrementarse al 20 % (420 millones EUR) en 2012. La parte equivalente de TF1 se limita, por el contrario, a un 12,5 % y la de M6 y de las cadenas de televisión digital terrestre no sobrepasará el 11 %, respectivamente. El compromiso en favor del cine también irá aumentando en más de un 1,2 % de promedio anual hasta 2012. La supresión de la publicidad iría acompañada de un aumento del coste de la programación por lo que respecta a la producción propia y no importada, lo que demuestra un compromiso en favor de un servicio público innovador y de calidad.
(45)
La Federación Francesa de Telecomunicaciones y Comunicaciones Electrónicas (Fédération Française des Télécommunications et des Communications Électroniques, FFTCE), en sus observaciones del 30 de octubre de 2009, que suscribe Iliad, no miembro de la FFTCE, considera que la supresión de la publicidad comercial no contribuye, como tal, a la misión de servicio público de France Télévisions. Ya que la publicidad no forma parte de esta misión, cualquier subvención que solo pretenda compensar una pérdida de ingresos sin tener en cuenta la realidad de la misión sería, por sí misma, una ayuda estatal contraria a los artículos 106, apartado 2, y 107 del TFUE. Esta compensación debe cubrir los costes propios del servicio público, que deben constar en cuentas separadas. Sin embargo, el importe de la subvención parece fijado para los próximos años sobre la base de la estimación de la pérdida de ingresos comerciales que, en un mercado deteriorado, distorsiona gravemente la competencia con las cadenas privadas. Mientras que los ingresos totales por publicidad de France Télévisions en un mercado deteriorado probablemente no habrían alcanzado los 500 millones EUR, las autoridades francesas se comprometieron a pagar 450 millones EUR en 2009 a cambio únicamente de la eliminación de la publicidad solo después de las 20.00 horas. En el futuro, los ingresos de la subvención serán también muy superiores a los ingresos por publicidad que se habrían logrado sin la reforma.
(46)
En cuanto a la misión de servicio de interés económico general, la FFTCE añade que las obligaciones impuestas a France Télévisions como miembro de la Unión Europea de Radiodifusión (UER), derivadas de los estatutos de esta, ya existían y se aplicarían aunque no existiesen las que figuran en la legislación francesa. Las limitaciones, por otro lado vagas, impuestas por la Ley, no son sustancialmente diferentes de las derivadas de los estatutos de la UER, a las que TF1 y Canal + también están sujetas como miembros, de modo que la concesión de una subvención conforme a la Ley debe ser calificada como ayuda estatal.
(47)
La FTTCE considera por último que el nuevo impuesto sobre el volumen de negocios de los operadores de comunicaciones electrónicas introducido por la reforma de la financiación del sector audiovisual público se asigna a la financiación de France Télévisions. Además del nexo de destino afirmado en las declaraciones de las autoridades, los cambios en su base imponible y en su tipo hacen variar el importe de la subvención. Pero el establecimiento de tal impuesto viola el artículo 12 de la Directiva 2002/20/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 7 de marzo de 2002, relativa a la autorización de redes y servicios de comunicaciones electrónicas (10), ya que los Estados miembros no pueden establecer ningún otro impuesto sobre el volumen de negocios aplicable a los operadores que los ya previstos en la Directiva.
(48)
En sus observaciones del 2 de noviembre de 2009, la Asociación de Canales Privados (Association des chaînes privées) estima que la mala gestión de France Télévisions, de la que el Tribunal de Cuentas ha detectado muchos ejemplos, agrava el efecto de inflación constatado en el mercado de la producción de programas y la compra de derechos. Al no existir contabilidad analítica, la falta de control de los costes crea incertidumbre en cuanto a la determinación del coste de las misiones de servicio público que se financiarán, con un riesgo sustancial de compensación excesiva. Ya que una serie de indicios apuntan a que el nuevo impuesto será asignado a France Télévisions, su incorporación al presupuesto del Estado no tendría ningún otro fin que hacerlo escapar al control de la Comisión. Esto obliga a los competidores de France Télévisions a financiar la ayuda, creando una distorsión que agrava la insuficiente diferenciación entre los programas de las diferentes cadenas históricas.
(49)
En sus observaciones de 2 de noviembre de 2009, la Unión Europea de Radiodifusión (UER) hace hincapié en el carácter necesariamente prospectivo de cualquier estimación plurianual de los gastos e ingresos de la cadena pública presentados por Francia. Estas estimaciones deben velar por la viabilidad financiera a largo plazo de que debe disponer el operador para garantizar la continuidad del servicio de forma independiente. Son los mecanismos a posteriori los que tienen que garantizar la corrección de cualquier desvío. La decisión de la Comisión debe referirse a los parámetros para el cálculo previo y a estos mecanismos, sin restringir el importe efectivo de la compensación futura validando únicamente los importes de las estimaciones de gastos e ingresos, sin lo cual la Comisión fijaría y controlaría los importes anuales de un régimen de ayudas, en lugar del propio régimen. La UER también expresó su preocupación por que la Comisión pretenda conocer el importe estimado de las sinergias e incrementos de eficiencia para los próximos años, ya que la eficiencia con que un servicio de interés económico general se presta escapa al control de la Comisión en virtud del artículo 106, apartado 2, del TFUE.
(50)
En sus comentarios de 2 de noviembre de 2009, la Asociación de Televisiones Comerciales Europeas (ACT) se declara favorable a la decisión de Francia de reducir sustancialmente la publicidad comercial de su cadena pública. La ACT señala que dos de las condiciones establecidas por la sentencia Altmark (11) no se cumplen en este caso, y que por eso la contribución presupuestaria prevista constituye una ayuda. Sin embargo, la ACT considera que si el sistema de financiación de la ayuda mediante un impuesto sobre los ingresos por publicidad de los competidores se considera conforme a la legislación de la UE, los beneficios de la retirada del mercado se verían muy mermados, mientras que un sistema de este tipo podría, de alguna manera, introducir más distorsiones que los sistemas de doble financiación, pública y comercial, tradicionales.
(51)
La ACT considera que las obligaciones de servicio público de France Télévisions no habrían cambiado fundamentalmente desde 1994 y que siguen siendo similares a las de otras cadenas privadas. Del mismo modo, las estimaciones de la compensación por pérdida de ingresos de publicidad hasta 2012 son vagas y no tienen en cuenta ni la reducción de los costes de inversiones correspondientes ni la posible reducción de los costes de una programación menos sujeta a las limitaciones de los anunciantes, ni las ganancias previstas de las sinergias. El mecanismo de ajuste de los ingresos públicos y comerciales a los costes previsto en el contrato de objetivos y de medios debería verificarse teniendo en cuenta, en especial, la variabilidad de los ingresos comerciales, sin lo cual la Comisión no dispondría de información fiable para determinar los costes efectivos del servicio prestado ni la existencia de una posible compensación excesiva. Esta verificación se realizaría sin que la empresa disponga de contabilidad analítica, como señaló el Tribunal de Cuentas.
(52)
Finalmente, la ACT considera que, de hecho, la ayuda se financia mediante nuevos impuestos introducidos por la reforma y que el impuesto sobre la publicidad audiovisual introduce en Francia un modelo de financiación del servicio público por los competidores que ha sido abandonado en otros países. Sin embargo, el mecanismo de ayuda preserva los recursos de France Télévisions, pese a que sería cada vez más evidente que los anunciantes no transfieren íntegramente su demanda a los canales de la competencia. Por otra parte, dicho mecanismo reforzaría las barreras a la entrada en el mercado francés.
(53)
En sus observaciones de 2 de noviembre de 2009, France Télévisions estima que el mecanismo notificado no le confiere ninguna ventaja económica sobre sus competidores porque, pese a quedar al abrigo de la pérdida de ingresos comerciales, el Estado le impone a cambio una restricción que ningún otro operador privado del mercado sufre: el abandono de la publicidad. Cuando se interrumpa efectivamente la publicidad, desaparecerá cualquier distorsión de la competencia en ese mercado, mientras que su presión sobre los competidores para el patrocinio, dada su limitada presencia, también será nula. En cuanto a la compra de derechos audiovisuales para emisiones de gran audiencia, mientras que TF1 habría logrado 96 de las 100 mejores audiencias y 18 de las 20 primeras audiencias en 2008, France Télévisions no dispondría de ningún contrato de exclusividad con las grandes distribuidoras estadounidenses. Debe también invertir, por otro lado, en creación audiovisual con exigencias de calidad incompatibles con los objetivos de audiencia de las cadenas comerciales. Para la venta de programas, estima que solo tiene una presencia marginal.
(54)
France Télévisions también considera que como el importe que le será asignado anualmente depende en primer lugar, precisa y objetivamente, del coste de sus misiones, con una corrección posterior en caso de variación con respecto a los costes reales, el mecanismo notificado cumple la segunda condición establecida por la jurisprudencia Altmark. El cuarto requisito de esta jurisprudencia también se cumpliría debido a que las sinergias que no se pudieron aprovechar en el pasado se aprovecharán con la remodelación de la estructura jurídica y de los estatutos, pues esta cuarta condición solo requiere que el servicio se preste con el menor coste posible, pero que los costes correspondan a los de una empresa media bien gestionada.
(55)
Según France Télévisions, por lo que respecta a las condiciones de compatibilidad con el mercado interior del mecanismo notificado, que debería ser válido durante muchos años, los costes netos del servicio público no podrán conocerse con certeza suficiente para que la Comisión pueda ejercer un control previo de la inexistencia de una compensación excesiva. Mientras que las estimaciones de 2010 a 2012 no son incompatibles con la posibilidad de obtener un beneficio razonable o de constituir una reserva limitada al 10 % de los gastos anuales del servicio público, las disposiciones legislativas y normativas que establecen un control a posteriori permitirán en cualquier caso garantizar la proporcionalidad de la financiación. Sin embargo, como la variación del coste de su parrilla depende de lo que decida editar, France Télévisions considera que solo está obligada al respeto de las obligaciones de servicio público impuestas por ley y que Francia es libre de definir el contenido. Por otra parte, estas obligaciones se traducen también en una exigencia de audiencia que el abandono de la publicidad no disminuye. Al contrario, deberá comprarse un mayor número de programas.
(56)
En sus observaciones de 2 de noviembre de 2009, Métropole Télévisions (M6) considera que el dispositivo de financiación propuesto constituye una ayuda estatal en el sentido del artículo 107 del TFUE, sobre todo porque no se cumplirían las condiciones segunda y cuarta impuestas por la jurisprudencia Altmark: la compensación basada en una estimación de la pérdida de ingresos comerciales, que es por naturaleza (y en la práctica) fluctuante, no podría considerarse basada en parámetros de cálculo objetivos y transparentes de los costes del servicio público. Por otra parte, la base de cálculo no es la correspondiente al coste medio de una empresa media del sector bien gestionada, sino al coste de France Télévisions, que muchos indicios muestran que se gestiona ineficazmente, gravando así los costes del servicio público a cargo de la comunidad.
(57)
En cuanto a la compatibilidad de la medida con el mercado interior, M6 considera que el mecanismo de financiación propuesto es ilegal, ya que genera una compensación excesiva estructural del coste del servicio público. La Directiva 2006/111/CE de la Comisión, de 16 de noviembre de 2006, relativa a la transparencia de las relaciones financieras entre los Estados miembros y las empresas públicas, así como a la transparencia financiera de determinadas empresas (12), impone a Francia que asigne los costes e ingresos del servicio de interés general sobre la base de principios de contabilidad analítica aplicados coherentemente. Sin embargo, como señaló el Tribunal de Cuentas, France Télévisions no dispone de tales herramientas contables. Ningún elemento objetivo serviría pues para calcular el importe de la compensación. Una compensación excesiva sería inevitable, ya que la subvención se calcula sobre la base de los ingresos comerciales, que no entran dentro de la misión de servicio público ni se deben tomar en cuenta en los costes de esta. El carácter aleatorio de las previsiones de pérdida de ingresos y la falta de análisis de costes, harían también inevitable una compensación excesiva.
(58)
La integración de nuevos impuestos en el mecanismo de financiación agrava los efectos negativos de las ayudas sobre los mercados de compra de derechos audiovisuales (donde la mala gestión de France Télévisions, protegida por las subvenciones públicas, aumenta los costes de los competidores) y sobre la actividad de publicidad, que France Télévisions desviará hacia el patrocinio, sin que M6, dado su diferente perfil de audiencia, recupere el espacio dejado por France Télévisions. En estas condiciones, solo una financiación a posteriori podría estar justificada. El mecanismo sería pues estructuralmente ilegal en ausencia de sistemas a posteriori independientes que garanticen efectivamente la no existencia de compensación excesiva sobre la base de cifras reales, cuya ejecución sería inefectiva en Francia, según M6.
(59)
En sus observaciones de 2 de noviembre de 2009, Télévision Française 1 (TF1), sitúa la reforma de la financiación de France Télévisions en un contexto de cambios estructurales que afectan al mercado publicitario, donde internet crece rápidamente. La televisión solo supuso el 11 % de los aproximadamente 33000 millones EUR de inversión en comunicación de los anunciantes en 2008. Entre enero y septiembre de 2009, el volumen de negocios en concepto de publicidad de las cadenas de televisión digital terrestre experimentó un crecimiento del 60 % frente a una reducción del 8 % para las tres cadenas terrestres privadas históricas. En 2008, los impuestos pagados por TF1 representaron el 60 % de su resultado. Sin embargo, los contratos de compra de derechos plurianuales, la inflación de precios y la rigidez de los costes, incluidos los de la parrilla, absorbidos por las obligaciones reglamentarias de producción y difusión de obras francesas y europeas, representan el 30 % de la disminución total, reduciendo, según TF1, su margen de maniobra. Mientras tanto, su sujeción a un nuevo impuesto audiovisual reforzaría las distorsiones de la competencia en el mercado.
(60)
El trasvase potencial a TF1 de la demanda de los anunciantes es el objetivo anunciado del impuesto sobre publicidad televisiva. No solo el trasvase previsto de 350 millones EUR de volumen de negocios hacia los tres canales terrestres no se produjo en 2009, sino que dicho volumen ha disminuido en 450 millones EUR en comparación con las previsiones. Por otra parte, la magnitud de este trasvase quedaría limitada por las disposiciones legislativas y reglamentarias que, al transponer el Derecho de la Unión, limitan el tiempo dedicado a publicidad a 12 minutos por hora de antena, siempre que no se sobrepase un promedio diario de seis minutos por hora.
(61)
TF1 considera que el impuesto constituye una ayuda estatal de dos maneras: debido a que France Télévisions ya no estará obligada nunca más a pagar después del 30 de noviembre 2011 (fecha en que deberá cesar de emitir anuncios, cuyos ingresos constituyen la base imponible) y a que France Télévisions será destinataria de los fondos recaudados por este concepto, ya que de numerosas declaraciones gubernamentales y parlamentarias efectuadas durante los debates sobre el proyecto de ley se desprende que será utilizada para financiar la ayuda. Independientemente de su legalidad intrínseca, el régimen fiscal de la financiación debería tenerse en cuenta para evaluar la ayuda.
(62)
TF1 estima que está sujeta a obligaciones similares a las impuestas a France Télévisions, cuyos programas serían poco diferentes de los suyos. A pesar de que TF1 acoge con satisfacción la revisión del contrato de objetivos y de medios y del pliego de condiciones consecutivo a la reforma del sector audiovisual público, estima, basándose en el dictamen del Tribunal de Cuentas, que la oferta de servicio público de radiodifusión no está suficientemente individualizada y subraya que en los antiguos pliegos de condiciones, las obligaciones cuantitativas de difusión representaban el 10 % de las parrillas de programas.
(63)
También sería insuficiente el control de costes y la calidad de gestión de France Télévisions, que haría que el servicio público no se prestara al menor coste para la colectividad y creara un riesgo de compensación excesiva. Por lo tanto, la Comisión debería comprobar, en este sentido, el incremento de los beneficios de las actividades comerciales, las sinergias que deberían resultar, después de 2009, de la creación de una empresa única France Télévisions y la menor presión sobre los costes de la parrilla de programación resultantes de una menor dependencia de los anunciantes.
V. COMENTARIOS DE FRANCIA
(64)
En sus observaciones de 7 de octubre de 2009, aclaradas posteriormente, en relación con la aplicación del artículo 106, apartado 2, del TFUE, Francia se refiere en particular a las dudas planteadas por la Comisión sobre, por una parte, la proporcionalidad de la financiación pública y el riesgo de compensación excesiva, y, por otra parte, la consideración de los nuevos impuestos introducidos por la reforma del sector audiovisual público a fin de evaluar la compatibilidad con el mercado interior de la medida notificada.
V.1. Proporcionalidad de la financiación y control a posteriori del riesgo de compensación excesiva
(65)
Francia precisa que la medida notificada no es una compensación por la pérdida de ingresos por publicidad del grupo France Télévisions, aunque los importes estimados facilitados a título orientativo lo tengan en cuenta, sino una financiación para cubrir los costes de ejecución de la misión de servicio público. Las necesidades de financiación deberían evolucionar en función de los cambios del coste de la programación, de las fluctuaciones de los ingresos comerciales o de los medios de difusión.
(66)
Francia subraya que la validación previa de la ausencia de riesgo de compensación excesiva debe hacerse mediante la comprobación de la existencia de mecanismos legislativos y reglamentarios de control, de conformidad con la jurisprudencia y la aplicación práctica de la Comisión, y no con relación a los importes orientativos de previsiones de subvención y de costes futuros. Los importes orientativos se proporcionan a título ilustrativo, a la luz del plan de negocios aprobado por las autoridades responsables y por France Télévisions. El método de cálculo de la subvención no se basa en una estimación de la disminución de ingresos publicitarios de France Télévisions. El cálculo se basará en una fórmula general tal que para cada año la cantidad combinada de la contribución al sector audiovisual público y de la asignación presupuestaria será proporcional, respetando los compromisos de Francia y los mecanismos de control a posteriori establecidos por vía legislativa y reglamentaria, al coste de la misión de servicio público de France Télévisions, menos sus ingresos comerciales.
(67)
Por otra parte, por lo que respecta a los nuevos servicios audiovisuales innovadores mencionados en la Comunicación sobre radiodifusión, Francia subraya que un cierto número ya está previsto en el nuevo pliego de condiciones para France Télévisions y en el contrato de objetivos y de medios modificado, que han sido y serán objeto de los controles y consultas previos y regulares descritos anteriormente. Para el futuro, Francia considera que la introducción de cualquier nuevo servicio importante deberá abordarse en el contrato de objetivos y de medios, al que se aplicarán los mismos controles.
(68)
Además, habida cuenta de que la Comunicación sobre radiodifusión entró en vigor después de la incoación del presente procedimiento, Francia se compromete a mejorar su sistema de control financiero a posteriori para cumplir las normas recientemente precisadas de dicha Comunicación en materia de mecanismos de control financiero. Así pues, está previsto modificar el artículo 2 del Decreto no 2007-958, de 15 de mayo de 2007, con el fin de:
-
garantizar que el informe sobre las cuentas separadas (exigencia que permitirá controlar la ausencia de compensación excesiva), al igual que el informe previsto en el artículo 3, sea controlado por un organismo externo cuya selección estará sujeta a la aprobación del Ministerio de Comunicaciones, sea transmitido a dicho Ministerio y a la Asamblea Nacional y al Senado, y que su coste corra a cargo de France Télévisions,
-
perfeccionar el mecanismo funcional destinado a la recuperación efectiva de cualquier compensación excesiva o subvención cruzada que estas cuentas separadas pudieran haber detectado y que no sea compatible con el artículo 53 de la Ley no 86-1067, de 30 de septiembre de 1986, sobre la libertad de comunicación, así como con la Comunicación sobre radiodifusión de la Comisión.
(69)
Del mismo modo, con el fin de completar la información de la Comisión durante los primeros años de la reforma iniciada por la Ley no 2009-258, de 5 de marzo de 2009, las autoridades francesas se comprometen a comunicar a la Comisión, para los años 2010 a 2013:
-
los informes redactados en virtud de los artículos 2 y 3 de dicho Decreto, tras su modificación, en un plazo máximo de seis meses después de las asambleas generales que aprueben las cuentas, incluidos los datos sobre la evolución de las cuotas del mercado de la publicidad desde 2007,
-
los elementos públicos del seguimiento de la ejecución de las misiones de servicio público por France Télévisions, que son el balance de las cadenas realizado anualmente por el Consejo Superior de Medios Audiovisuales (en virtud del artículo 18 de la Ley no 86-1067, de 30 de septiembre de 1986) y las actas de las comparecencias ante las Comisiones Parlamentarias (Asuntos Culturales y Finanzas de la Asamblea Nacional y del Senado) del presidente de France Télévisions con respecto a la ejecución anual del contrato de objetivos y de medios (como establece el artículo 53 de dicha Ley).
V.2. Examen de los nuevos impuestos introducidos por la reforma del sector audiovisual público
(70)
Francia afirma no haber tenido en cuenta en su notificación los nuevos impuestos sobre la publicidad y las comunicaciones electrónicas porque, aunque fueron instituidos por el mismo instrumento legislativo que establece la reforma, estos impuestos quedarían fuera del ámbito de aplicación de la medida notificada.
(71)
Francia precisa que las declaraciones públicas anteriores a la votación de la Ley a la que se refiere la decisión de incoar el procedimiento, posteriormente contradichas por las disposiciones de esta Ley, son insuficientes para constatar, con arreglo al Derecho de la UE, un vínculo obligatorio de destino de los impuestos para la financiación de la ayuda. Con arreglo a la legislación francesa, estos impuestos son recaudados en beneficio del presupuesto general del Estado, contribuyen a financiar el conjunto del gasto público y responden a los principios de universalidad y unidad del presupuesto, que pertenecen al bloque de constitucionalidad de las finanzas públicas. En virtud del artículo 36 de la Ley Orgánica, de 1 de agosto de 2001, relativa a las leyes de finanzas, la asignación, total o parcial, de un recurso establecido en beneficio del Estado, a una persona jurídica, solo puede resultar de una disposición expresa de la Ley de Finanzas, que, en este caso no existe.
(72)
Francia también hace hincapié en que no hay planes para establecer un vínculo de destino entre dichos impuestos y la financiación de France Télévisions. Precisa que si debiera procederse a un cambio en la arquitectura del sistema, las autoridades francesas procederían a una nueva notificación a la Comisión en virtud de lo dispuesto en el artículo 108, apartado 3, del TFUE.
VI. EVALUACIÓN DE LA AYUDA
VI.1. Existencia de ayuda en el sentido del artículo 107, apartado 1, del TFUE
(73)
El artículo 107, apartado 1, del TFUE establece: «Salvo que los Tratados dispongan otra cosa, serán incompatibles con el mercado interior, en la medida en que afecten a los intercambios comerciales entre Estados miembros, las ayudas otorgadas por los Estados o mediante fondos estatales, bajo cualquier forma, que falseen o amenacen falsear la competencia, favoreciendo a determinadas empresas o producciones». Estas condiciones se analizan a continuación.
VI.1.1. Fondos estatales
(74)
Las asignaciones presupuestarias objeto de la presente notificación se inscribirán anualmente en la Ley de Finanzas que establece el presupuesto del Estado francés. Por lo tanto, se trata de medidas otorgadas mediante fondos estatales.
VI.1.2. Ventaja económica selectiva
(75)
El mecanismo de subvención presupuestaria que aporta recursos públicos en favor de France Télévisions es selectivo, ya que France Télévisions será el único beneficiario. La subvención presupuestaria anual de funcionamiento, que tiene especialmente por objeto permitir proseguir las actividades de la empresa, la protegerá contra la pérdida de ingresos comerciales publicitarios que hasta ahora cubrían en parte sus gastos e inversiones. France Télévisions podrá así llegar a una cuota de audiencia que no podría alcanzar sin la subvención presupuestaria. Por lo tanto, recibe una ventaja económica que de otro modo no habría podido obtener o, en su caso, al ser una subvención, habría obtenido en otras condiciones de mercado, es decir, las aplicables a sus competidores privados.
(76)
Por otra parte, la Comisión señala que Francia no ha formulado observaciones que pongan en duda las apreciaciones citadas en la decisión de incoación en el sentido de que las asignaciones propuestas no cumplen los criterios acumulativos enunciados en la jurisprudencia Altmark, y por lo tanto supondrían una ventaja económica constitutiva de ayuda estatal (13). La Comisión añade que, sin perjuicio de la evolución en la gestión y el funcionamiento de France Télévisions en los años venideros, en la actualidad el informe del Tribunal de Cuentas francés sobre France Télévisions (publicado en octubre de 2009, tras la decisión de incoación) corrobora su argumento de que no se cumple la cuarta condición.
(77)
En suma, de lo anterior resulta que las subvenciones presupuestarias destinadas únicamente al grupo France Télévisions con cargo a los recursos financieros del Estado francés conferirán una ventaja selectiva a dicha empresa.
VI.1.3. Falseamiento de la competencia y efecto en el comercio entre Estados miembros
(78)
France Télévisions opera en el ámbito de la producción y difusión de programas que explota comercialmente, especialmente difundiendo anuncios pagados por los anunciantes o programas patrocinados, revendiendo sus derechos de difusión o comprando tales derechos. Estas actividades comerciales se realizan en competencia con otros canales como TF1, M6 y Canal+, especialmente en Francia, donde, como subrayaron las autoridades francesas, el grupo France Télévisions constituye el primer grupo audiovisual. En 2010, la cuota de France Télévisions debería de rondar el 10 %, lo que la convertiría en el tercer proveedor del mercado francés.
(79)
Hasta el momento de la supresión de la publicidad comercial, a finales de 2011, France Télévisions seguirá operando, aunque con limitaciones de franjas horarias, en el mercado francés de la publicidad comercial televisiva, en competencia con otras cadenas. Incluso después de 2011, France Télévisions podrá ofrecer sus servicios a los anunciantes para la publicidad de productos bajo su nombre genérico o para el patrocinio de programas, en competencia con las otras cadenas que operan en Francia. Incluso aunque los competidores de France Télévisions hubieran aprovechado plenamente las ventajas de la retirada casi total del mercado de France Télévisions derivada de la reforma, el hecho es que France Télévisions seguirá estando presente. En efecto, en volumen y cuota de mercado en comparación con 2007 y con base en las estimaciones de ingresos por publicidad y de patrocinio de France Télévisions transmitidas por las autoridades francesas, France Télévisions todavía conservaría el 3,3 % del mercado en 2012, en comparación con más del 50 % de TF1 y del 20 % de M6.
(80)
France Télévisions podrá alcanzar una cuota de audiencia que no podría obtener si no existiese la subvención presupuestaria en cuestión, lo que puede afectar a la audiencia de otros radiodifusores y por lo tanto a las actividades comerciales de estos, falseando así las condiciones de competencia. En cualquier caso, France Télévisions seguirá también activa en los mercados de compra y venta de derechos audiovisuales, con un poder de negociación mantenido gracias a dicho apoyo. El mantenimiento de las inversiones en programación gracias a las asignaciones presupuestarias influye pues, ya que France Télévisions puede adquirir o vender en estos mercados.
(81)
De ello se deduce que las asignaciones presupuestarias destinadas exclusivamente al grupo France Télévisions mediante recursos financieros del Estado francés, falsean o, al menos, amenazan con falsear la competencia que existe en el ámbito de la explotación comercial de la radiodifusión en Francia y, en cierta medida, en otros Estados miembros donde se difunden los programas de France Télévisions.
(82)
Los mercados de compra y venta de programas audiovisuales y de derechos de difusión en los que opera France Télévisions tienen una dimensión internacional, aun cuando las adquisiciones se lleven a cabo con una limitación territorial, por lo general circunscrita a un Estado miembro. Por otra parte, los programas de France Télévisions, cuya difusión se puede mantener gracias al apoyo del Estado, se reciben en otros Estados miembros como Bélgica y Luxemburgo. Por último, Francia también difunde programas de televisión a través de internet, disponibles tanto dentro como fuera de Francia.
(83)
En estas condiciones, las subvenciones presupuestarias previstas podrían falsear la competencia y afectar al comercio entre Estados miembros.
VI.1.4. Conclusión sobre la presencia de ayuda estatal
(84)
Habida cuenta de todo ello, las subvenciones presupuestarias que Francia tiene la intención de otorgar a France Télévisions constituyen una ayuda estatal en el sentido del artículo 107, apartado 1, del TFUE, cuya compatibilidad con el mercado interior es necesario examinar.
VI.2. Compatibilidad en virtud del artículo 106, apartado 2, del TFUE
(85)
El artículo 106, apartado 2, del TFUE dispone que: «Las empresas encargadas de la gestión de servicios de interés económico general o que tenga el carácter de monopolio fiscal quedarán sometidas a las normas de los Tratados, en especial a las normas sobre competencia, en la medida en que la aplicación de dichas normas no impida, de hecho o de derecho, el cumplimiento de la misión específica a ellas confiada. El desarrollo de los intercambios no deberá quedar afectado en forma tal que se contraria al interés de la Unión».
(86)
En su Comunicación sobre la radiodifusión, la Comisión establece los principios que sigue en su aplicación de los artículos 107 y 106, apartado 2, del TFUE a la financiación del sector audiovisual público por el Estado. En este sentido, la evaluación de la Comisión se centra en dos aspectos:
-
la existencia de una definición precisa y clara en un instrumento oficial de la misión de servicio público, incluida la prestación de nuevos servicios importantes, y sometida a mecanismos de control efectivo por un órgano independiente del organismo de radiodifusión,
-
la proporcionalidad y transparencia de la financiación pública de las compensaciones necesarias para esta misión, sin que la compensación exceda el importe de los gastos netos de la misión de servicio público, sometidos también a un control eficaz.
VI.2.1. Definición precisa y clara en un instrumento oficial de la misión de servicio público, sometida a controles eficaces
(87)
Como se ha indicado anteriormente, la Comisión no expresó ninguna duda en su decisión de incoar el procedimiento, por los motivos expuestos en ella, ni sobre la adecuación de la definición y el mandato de la misión de servicio público que corresponde a France Télévisions, ni sobre la adecuación de los controles externos que se ejercen sobre la forma en que France Télévisions cumple las obligaciones impuestas ya descritas anteriormente. Por lo tanto, la Comisión ha estimado que las disposiciones pertinentes de la Ley no 86-1067, de 30 de septiembre de 1986, en su versión modificada (artículos 43-11, 44, 48 y 53) y los decretos o actos oficiales que la aplican, sobre todo en lo relativo al pliego de condiciones (Decreto no 2009-796, de 23 de junio de 2009), así como el contrato de objetivos y de medios, eran conformes a las normas de aplicación del artículo 106, apartado 2, del TFUE relativas a la evaluación de las ayudas a los servicios de radiodifusión pública establecidas en la Comunicación sobre radiodifusión.
(88)
Esta conclusión era similar a la ya alcanzada a este respecto por la Comisión, en virtud de la Comunicación aplicable en ese momento, en sus decisiones de 2003 y 2005 para France 2 y France 3, y de 2008 y 2009 en lo relativo a France Télévisions.
(89)
A mayor abundamiento, es oportuno examinar las observaciones generales de algunas de las partes interesadas que hacen valer la supuesta similitud de la programación de las emisoras públicas y de las competidoras, observaciones compensadas por las de otras partes y que no alteran esta apreciación.
(90)
La Ley no 86-1067 modificada, sobre la libertad de comunicación, define en sentido amplio, cualitativo pero preciso, las obligaciones de servicio público de France Télévisions, que debe dirigirse, en especial, a un público amplio y proponer una oferta diversificada conforme con el objetivo de garantizar, en el respeto del pluralismo, las necesidades democráticas, sociales, ciudadanas y culturales de la sociedad. Que algunos competidores, debido a su pertenencia a la UER, tengan que respetar los estatutos de esta, como subraya la FFTCE, no se opone a la existencia de obligaciones específicas de servicio público precisadas en instrumentos oficiales de Francia que, contrariamente a las obligaciones derivadas de la pertenencia a la UER, solo se imponen a France Télévisions.
(91)
Por otra parte, en la medida necesaria, las obligaciones de France Télévisions se precisan en el pliego de condiciones y en el contrato de objetivos y de medios y están acompañadas por indicadores específicos y cuantificados que deben lograrse en su parrilla de programación, a los que no están sujetos los operadores competidores. Los recursos públicos asignados a France Télévisions lo son para lograr los objetivos y para cumplir las obligaciones de servicio público definidas por vía legislativa y normativa en interés general, mientras que los recursos asignados a las cadenas competidoras lo son con un fin puramente lucrativo. Del mismo modo, la existencia de limitaciones reglamentarias o asumidas libremente por los operadores en su actividad de difusión no implica la existencia de una oferta indiferenciada en la práctica para los organismos de radiodifusión públicos y privados. Estas obligaciones de servicio público en virtud de la ley, a diferencia de las derivadas de la pertenencia a la UER, están además sujetas a controles externos periódicos, en especial parlamentarios, por lo que respecta a su ejecución.
(92)
Además, la SACD destaca el mayor compromiso de France Télévisions en favor de la creación audiovisual y cinematográfica original en francés en comparación con los competidores, que están sometidos a obligaciones mucho menos rígidas. Ciertamente, las observaciones de la SACD no explican ni ilustran las razones por las que las obras no francesas importadas, en su caso de otros Estados miembros, serían de menor calidad que las que financiará France Télévisions. El hecho es que un compromiso vinculante en favor de la creación original, incrementado en términos absolutos y en relación con los competidores, compite y está directamente vinculado a las necesidades sociales y culturales de la sociedad francesa que la programación de France Télévisions debe satisfacer para cumplir sus obligaciones de servicio de interés general.
(93)
Vista la información facilitada por Francia, esta valoración positiva sobre la definición y el control de la misión de servicio público de France Télévisions debe extenderse a los mecanismos aplicables al lanzamiento de nuevos servicios audiovisuales importantes, tal como se define en la Comunicación sobre radiodifusión, que entró en vigor después de incoado el presente procedimiento. Estos servicios, que amplían a otros medios o formatos la programación, se incluyen en los pliegos de condiciones y los contratos de objetivos y de medios de France Télévisions, que precisan y traducen, por otra parte, las misiones de servicio de interés económico general previstas por ley. Estos documentos son aprobados por decreto, como se ha indicado anteriormente, por lo que los nuevos servicios ya previstos y los que podrían añadirse están sujetos a los mismos procedimientos específicos de consulta previa y de control de ejecución anual a posteriori que estas misiones.
(94)
Por tanto, la definición de la misión de servicio público asignada a France Télévisions y los mecanismos de control relacionados son conformes a las normas y principios establecidos en la Comunicación sobre radiodifusión que, a su vez, se inspiran en la jurisprudencia de los tribunales de la Unión.
VI.2.2. Carácter proporcional y transparente de la financiación pública
(95)
El mecanismo de financiación notificado por Francia, del que forma parte la subvención anual para compensar la disminución y desaparición de la publicidad, está destinado a ser permanente y por lo tanto a ir más allá de la fecha establecida por ley para el cese de la publicidad, que es, de hecho, noviembre de 2011.
(96)
La financiación pública anual incluirá la asignación de una parte de los recursos de la contribución al sector audiovisual público, el anterior canon, y la subvención anual prevista por la Ley no 2009-258, de 5 de marzo de 2009. A la ayuda existente validada por la Comisión en su decisión de 20 de abril de 2005, que no se ve afectada por el mecanismo propuesto, se agregará una subvención presupuestaria cuyo importe exacto se determinará cada año en la Ley de Finanzas para el ejercicio en curso. En sus observaciones, Francia indica que son los costes netos previstos del servicio público los que servirán para determinar previamente, antes de cada ejercicio, el importe de la subvención anual.
(97)
Esto es precisamente lo que se desprende de las estimaciones facilitadas por las autoridades francesas en respuesta a las dudas expresadas por la Comisión en la decisión de incoar el procedimiento. La Comisión toma nota del carácter orientativo atribuido por las autoridades francesas a las previsiones del plan de negocio y conviene en la utilidad para la empresa encargada de una misión de servicio público que deba realizar gastos plurianuales a dicho efecto de disponer de un marco financiero previsto en el plan de negocio incluido en la cláusula adicional al contrato de objetivos y de medios. Sin embargo, el total aproximado de los recursos públicos que figuran en el mismo sigue siendo inferior a los costes brutos de prestación de este servicio para el período comprendido entre 2010 y 2012.
(98)
Dada la relativa previsibilidad de los costes brutos, menos volátiles que los ingresos comerciales que se utilizan para determinar los costes netos, las cifras orientativas del plan de negocios corroboran a priori la afirmación de Francia sobre el carácter determinante del criterio de coste neto del servicio público para establecer el importe anual de la subvención futura. Por lo tanto, la obligación de compensación financiera por parte del Estado establecida por la Ley no 2009-258, de 5 de marzo de 2009, constituirá el hecho generador de la subvención presupuestaria notificada, sin condicionar su importe, frente a una eventual estimación de cuáles deberían ser los ingresos publicitarios perdidos debido a la desaparición de la publicidad.
(99)
Este enfoque parece objetivamente justificado porque, debido a la naturaleza perenne de la subvención, el establecimiento de su importe con relación al que habrían alcanzado los ingresos por publicidad si no hubiera desaparecido la publicidad por ley, por ejemplo fijando el importe en el nivel que tenían los ingresos antes del anuncio y la aplicación de la reforma, ajustado en su caso en función de la evolución del mercado publicitario en la televisión, sería cada vez más arbitrario. Si el importe de la subvención se calculara así con relación a ingresos no reales, una reducción de los costes brutos del servicio público superior al previsto, que fuera resultado, por ejemplo, de sinergias en la constitución de la empresa única France Télévisions, podría implicar un riesgo de compensación excesiva con cargo a los recursos públicos.
(100)
El modo de cálculo de la subvención anual con relación al coste de la misión de servicio público, menos los ingresos comerciales netos que se mantengan, es por lo demás coherente con el compromiso de Francia, traducido ahora en el artículo 44 de la Ley no 86-1067 modificada, sobre la libertad de comunicación, y en el artículo 2 del Decreto sobre relaciones financieras entre el Estado francés y los organismos del sector audiovisual público, en el sentido de que los recursos públicos asignados a France Télévisions no sobrepasen el coste neto de ejecución de las obligaciones de servicio público a cargo de esta. Como recuerdan las autoridades francesas, este compromiso y las susodichas disposiciones son plenamente aplicables a la subvención presupuestaria notificada y al mecanismo de financiación pública anual, del que pasará a formar parte integrante.
(101)
Por lo tanto, el modo de cálculo de la subvención anual con relación al coste neto de la misión de servicio público (del que se deducen los ingresos comerciales netos que se mantengan) parece ser proporcional en el sentido de la Comunicación sobre radiodifusión de la Comisión.
(102)
A este respecto, las observaciones en sentido contrario de determinadas terceras partes no pueden invalidar esta conclusión:
-
los comentarios de la FFTCE en el sentido de que la compensación de un déficit de ingresos por publicidad, que no forman parte de la misión de servicio público, no corresponde a la financiación de esta misión, no pueden ser aceptados, como tampoco lo pueden ser los de M6 relativos a la naturaleza cambiante y por lo tanto imprecisa de las estimaciones de pérdidas de ingresos comerciales; el importe anual de la subvención deberá fijarse previamente en función de los costes netos del servicio público de France Télévisions, ya que las estimaciones del importe facilitadas por Francia para 2010, 2011 y 2012 son puramente orientativas,
-
las observaciones de M6 en el sentido de que una supuesta falta de herramientas de contabilidad analítica en France Télévisions planteada por el Tribunal de Cuentas francés engendraría una compensación excesiva estructural al basarse la subvención en componentes de coste no objetivos, así como las observaciones de TF1 relativas a la compensación excesiva de costes no controlados o mal gestionados, carecen de fundamento. En primer lugar, el Tribunal de Cuentas detectó en octubre de 2009 la falta de herramientas de gestión que integren, al nivel del grupo France Télévisions, las herramientas de contabilidad analítica de las filiales y no la falta de dichas herramientas de gestión; para cada empresa del grupo France Télévisions existe una contabilidad analítica,
-
en segundo lugar, el examen de la compatibilidad de la compensación con el mercado interior, contrariamente al relativo a la existencia de una ventaja económica para France Télévisions, no se refiere a los costes que una empresa media y bien gestionada del sector podría tener que soportar para prestar el servicio de interés general, sino a los que France Télévisions tendrá que cubrir efectivamente, incluyendo por tanto la reducción prevista en el futuro; sin embargo, como se ha indicado anteriormente, el importe total de los recursos públicos que se pagarán a France Télévisions será a priori inferior a los gastos soportados por la prestación del servicio público y se establecerá con el fin de evitar compensaciones excesivas, una vez deducidos los ingresos comerciales netos.
(103)
Estos comentarios, sin fundamento por lo que respecta al establecimiento previo del importe de la subvención anual, tampoco tienen en cuenta la existencia de mecanismos de control a posteriori. Como se muestra a continuación, el establecimiento anual previo en la Ley de Finanzas de la cuantía de la subvención para el ejercicio irá seguido de mecanismos de control a posteriori y, en su caso, de una recuperación.
(104)
La Comunicación sobre radiodifusión determina que los Estados miembros deben establecer mecanismos adecuados para evitar una compensación excesiva mediante la realización de controles periódicos de la utilización de los fondos públicos. La eficacia del control, tal como se especifica en la Comunicación, debería resultar de su realización a intervalos regulares por una entidad independiente, junto con mecanismos para el reembolso de las eventuales compensaciones excesivas o la asignación correcta, durante el ejercicio siguiente y en su caso, de reservas que no superen el 10 % de los costes anuales del servicio público, por una parte, o de posibles subvenciones cruzadas, por otra.
(105)
El artículo 44 de la Ley no 86-1067, de 30 de septiembre de 1986, establece que «los recursos públicos asignados a los organismos del sector audiovisual público en compensación por obligaciones de servicio público que les sean impuestas no sobrepasarán el importe del coste ejecución de dichas obligaciones». Esta disposición se deriva de los compromisos de Francia de incluir explícitamente en la legislación el principio de no compensación de las obligaciones de servicio público establecidas en el marco del procedimiento que condujo a la decisión de compatibilidad de la Comisión de 20 de abril de 2005, relativa a la utilización de los ingresos del canon (14).
(106)
El Decreto no 2007-958, de 15 de mayo de 2007, sobre las relaciones financieras entre el Estado y los organismos del sector público de la comunicación audiovisual, incluye en su artículo 2 la misma redacción que el artículo 53 de la Ley de 30 de septiembre de 1986, al tener en cuenta «los ingresos directos o indirectos derivados de la misión de servicio público», y precisa que el coste de la misión de servicio público se establecerá mediante cuentas separadas. El Decreto dispone, en su artículo 3, la obligación de que France Télévisions y sus filiales respeten las condiciones normales de mercado en el conjunto de sus actividades comerciales y la redacción por una agencia externa de un informe anual sobre la aplicación de esta obligación, que se transmitirá al ministerio responsable, a la Asamblea Nacional y al Senado. Esta última disposición estaba también contemplada en los compromisos de Francia recogidos en la Decisión de la Comisión, de 20 de abril de 2005, citada en el considerando 7.
(107)
El Tribunal de la Unión sostuvo que tanto las disposiciones que consagran el principio de no compensación excesiva como el control y verificación de las condiciones aplicadas por France Télévisions a sus actividades comerciales responden perfectamente a las preocupaciones expresadas por la Comisión durante el procedimiento que llevó a la decisión de 20 de abril de 2005 (15). La idoneidad de los controles a posteriori para el cumplimiento de estos compromisos ha sido confirmada por el Tribunal (16).
(108)
La Comisión ha recibido y examinado los informes de aplicación de los artículos 2 y 3 del Decreto correspondientes a los ejercicios 2007 y 2008 (para 2007, los informes en virtud del artículo 3 del Decreto fueron certificados por los auditores PriceWaterhouseCoopers y KPMG y, para 2008, por el Cabinet Rise) y el proyecto de informe previsto en virtud del artículo 2 para el año 2009. Los informes disponibles concluyen que los recursos públicos asignados al grupo France Télévisions no superaron el coste neto de ejecución de las obligaciones de servicio público impuestas y que France Télévisions respetó las condiciones normales de mercado en el conjunto de sus actividades comerciales. Esto excluye por tanto todas las posibles subvenciones cruzadas entre las actividades comerciales y las de servicio público. Los informes también muestran que es posible establecer las cuentas de costes y recursos del servicio público de las distintas cadenas de France Télévisions utilizando las herramientas de contabilidad existentes, contrariamente a lo que afirma, en particular, M6.
(109)
Las modalidades de control a posteriori de los recursos públicos previstas en el Decreto no 2007-958 se aplican a la subvención presupuestaria notificada. Desde el establecimiento del control, los recursos públicos totales asignados a France Télévisions han sido insuficientes para cubrir el coste neto del cumplimiento de las obligaciones de servicio público, por lo que la cuestión de la asignación de una compensación excesiva no se planteó. Para las previsiones de costes e ingresos a medio plazo incluidas en el plan de negocios e ilustradas en el cuadro 1, parece existir un pequeño superávit en 2012 que, si se confirmase y no fuera necesario para reducir los déficits previstos para los años 2010 y 2011, normalmente debería destinarse, de forma prioritaria, a gastos en favor de la creación audiovisual.
(110)
En cualquier caso, para adecuar el dispositivo existente a las nuevas disposiciones introducidas en 2009 por la Comunicación sobre radiodifusión, Francia se compromete a modificar el artículo 2 del Decreto no 2007-958, de 15 de mayo 2007, a efectos de:
-
garantizar que el informe anual sobre las cuentas separadas, al igual que el previsto en el artículo 3, sea controlado por un organismo externo cuya selección esté sujeta a la aprobación del Ministerio de Comunicaciones, que sea transmitido a dicho Ministerio y a la Asamblea Nacional y al Senado, y cuyo coste corra a cargo de France Télévisions,
-
mejorar el mecanismo funcional que garantice la recuperación efectiva de las eventuales sobrecompensaciones o subvenciones cruzadas que estas cuentas separadas pudieran detectar y que no sean compatibles con el artículo 53 de la Ley no 86-1067, de 30 de septiembre de 1986, sobre la libertad de comunicación y con la Comunicación sobre radiodifusión.
(111)
En estas condiciones, parece que Francia dispondrá de mecanismos adecuados para proceder a controles periódicos y eficaces sobre la utilización de la financiación pública, con el fin de evitar cualquier compensación excesiva o subvención cruzada, como lo exige la Comunicación sobre radiodifusión.
(112)
Teniendo en cuenta lo que precede, parece que las posibles restricciones de la competencia debidas a la presencia de France Télévisions en mercados comerciales en los que operará incluso después de la plena aplicación de la reforma serán en definitiva muy limitadas. Esta presencia será probablemente muy reducida y la reforma tendrá como posible efecto el desvío, aunque solo sea parcial, de la demanda de publicidad en televisión hacia los competidores de France Télévisions.
(113)
Como se indica en una carta hecha pública por siete cadenas de televisión y radio privadas, la prosecución de la reforma hasta su total aplicación, con la desaparición de la publicidad en France Télévisions podría «dar a los medios de comunicación del sector privado la capacidad de reacción que necesitan», mientras que el mantenimiento de la publicidad «tendría consecuencias nefastas para todos los medios de comunicación franceses y alteraría sustancialmente las perspectivas económicas de los afectados» (17).
(114)
En otras palabras, la retirada parcial de France Télévisions y la reorientación de la estructura de sus ingresos (comerciales o de compensación pública) a la difusión de programas que cumplan la misión de interés general y sin compensación económica directa para la audiencia, reduce las posibles restricciones de la competencia en los mercados competitivos donde opera France Télévisions. Esta retirada crea un espacio que podría ser ocupado por nuevos operadores o actores con poca presencia en el mercado de la publicidad hoy en día, dinamizando la competencia con el tiempo.
(115)
De ello resulta que, dada la información suministrada y los compromisos contraídos por Francia, la financiación pública tendrá por objetivo permitir a France Télévisions cubrir los costes netos derivados de sus obligaciones, y esta financiación deberá limitarse a dichos costes y seguirá estando sometida a controles a posteriori que cumplan los criterios aplicables de la Comunicación sobre radiodifusión. Además, dado que France Télévisions reducirá aún más su presencia en mercados competitivos, la ayuda propuesta no afectará al desarrollo de los intercambios en forma contraria a los intereses de la Unión, cumpliendo así las condiciones de aplicación del artículo 106, apartado 2, del TFUE.
(116)
Por otra parte, Francia se compromete a facilitar a la Comisión un informe anual hasta 2013, fecha en que la reforma de la radiotelevisión pública habrá concluido, que permita seguir los aspectos de aplicación de la reforma más pertinentes con respecto a las normas sobre ayudas estatales, a saber, las compensaciones anuales y los mecanismos de control a posteriori, las condiciones aplicadas por France Télévisions a sus actividades comerciales y la evolución de su posición en este mercado y la ejecución anual del contrato de objetivos y de medios.
(117)
Dada la magnitud de la reforma, las innovaciones en la financiación de la misión de servicio público de France Télévisions que introduce, sus consecuencias en la evolución de los costes e ingresos de France Télévisions y el entorno de incertidumbre económica de los mercados, lo que afecta a los ingresos comerciales de France Télévisions y de sus competidores, este compromiso puede permitir a la Comisión supervisar y seguir de cerca la aplicación de la reforma y de los compromisos asumidos por Francia en el marco del presente procedimiento.
(118)
En su decisión de incoar el procedimiento, la Comisión expresó sus dudas sobre la existencia de una posible relación entre la asignación de los ingresos del nuevo impuesto sobre la publicidad y las comunicaciones electrónicas y la subvención anual destinada a partir de 2010 a France Télévisions. Dicho vínculo, en caso de que existiera, significaría que estas tarifas deberían ser consideradas como parte integrante de la ayuda y sometidas al examen de compatibilidad con el mercado interior de dicha ayuda. Si la existencia de tal vínculo pudiera excluirse para el año 2009, especialmente teniendo en cuenta la fecha de entrada en vigor y la aplicación de la Ley no 2009-258, de 5 de marzo de 2009, sobre radiodifusión pública, seguirían existiendo dudas con respecto al futuro, teniendo en cuenta las declaraciones de las más altas autoridades francesas.
(119)
De la jurisprudencia del Tribunal de Justicia, confirmada por la decisión de 22 de diciembre de 2008 en la cuestión prejudicial Régie Networks (C-333/07) (apartado 99), se desprende que «Para que se pueda considerar que un tributo forma parte integrante de una ayuda, el destino del tributo debe estar obligatoriamente vinculado a la ayuda con arreglo a la normativa nacional pertinente, en el sentido de que la recaudación del tributo se destine obligatoriamente a la financiación de la ayuda y afecte directamente a la cuantía de esta y, consiguientemente, a la apreciación de la compatibilidad de esta ayuda con el mercado común» (18). Las dos condiciones de aplicación establecidas por el Tribunal, es decir, la legislación nacional pertinente y la influencia directa sobre el importe de la ayuda se detallan a continuación.
(120)
En virtud de la legislación francesa y con arreglo al artículo 36 de la Ley Orgánica de 1 de agosto de 2001, sobre la Ley de Finanzas, la asignación a otra persona jurídica de un recurso establecido en beneficio del Estado francés solo puede resultar de una disposición de la Ley de Finanzas. Así pues, dicha Ley debería prever expresamente que el producto de los impuestos sobre la publicidad y las comunicaciones electrónicas introducidos por la Ley no 2009-258, de 5 de marzo de 2009, se destine total o parcialmente a financiar France Télévisions. Esta disposición no se ha adoptado todavía. Para el futuro, Francia se compromete a proceder, de conformidad con lo dispuesto en el artículo 108, apartado 3, del TFUE, a una nueva notificación a la Comisión de cualquier propuesta de modificación de la arquitectura del régimen. En estas condiciones, no puede establecerse una relación vinculante entre la ayuda notificada y los nuevos impuestos con arreglo al Derecho nacional, de conformidad con la jurisprudencia del Tribunal.
(121)
Por otra parte, parece que el criterio decisivo para determinar el importe anual de la subvención presupuestaria, acumulado al importe previsto de asignación de recursos de la contribución al sector audiovisual público, será el importe de los costes netos de las obligaciones de servicio público a cargo de France Télévisions y no el de los ingresos procedentes de nuevos impuestos. Sin embargo, los costes previstos del servicio público son y serán objeto de estimaciones previas en el contrato de objetivos y de medios en aplicación del artículo 53 de la Ley no 86-1067 modificada, de 30 de septiembre de 1986, sobre la libertad de comunicación, la subvención anual prevista por la Ley de Finanzas se calibrará sobre la base de los costes netos previstos y la adecuación entre las previsiones y los resultados deberá constatarse y, en caso necesario, se ajustará posteriormente el marco del informe previsto para la aplicación del artículo 2 del Decreto no 2007-958, de 15 de mayo de 2007, relativo a las relaciones financieras entre el Estado y las organizaciones del sector público de comunicación audiovisual. Dado que los costes se incurren independientemente de los recursos recaudados en concepto de impuestos, el producto de los impuestos no puede influir directamente en el importe de la ayuda. También parece que los tipos impositivos establecidos inicialmente por el Gobierno francés se han reducido en la legislación final votada por el Parlamento, sin que ello se traduzca en un descenso paralelo y proporcional de la subvención destinada a France Télévisions.
(122)
Teniendo esto en cuenta, los impuestos sobre la publicidad y las comunicaciones electrónicas introducidos por la Ley no 2009-258, de 5 de marzo de 2009, no forman parte de la ayuda y, por lo tanto, no deben integrarse en el examen de la compatibilidad de la ayuda con el mercado interior, en contra de las pretensiones de determinadas partes interesadas, a saber, la ACT, la FFTCE, la Asociación de Canales Privados, TF1 y M6.
(123)
Esta conclusión no obsta a la compatibilidad de dichos impuestos y a sus disposiciones específicas, en tanto que medidas distintas, con la legislación de la UE, especialmente en lo que respecta al impuesto sobre las comunicaciones electrónicas; a las cuestiones examinadas en el marco del procedimiento de infracción no 2009/5061, en virtud de la Directiva 2002/20/CE o de la Directiva 2002/21/CE del Parlamento Europeo y del Consejo, de 7 de marzo de 2002, relativa a un marco regulador común de las redes y los servicios de comunicaciones electrónicas (19).
(124)
La Comisión también toma nota de la declaración de Francia que excluye dichos impuestos del ámbito de aplicación de su notificación, que es el objeto de la presente Decisión.
VII. CONCLUSIONES
(125)
Considerando lo que precede, la Comisión concluye que la subvención presupuestaria anual en favor de France Télévisions aplicada de la forma descrita anteriormente puede ser declarada compatible con el mercado interior con arreglo al artículo 106, apartado 2, del TFUE, de acuerdo con los principios y normas de aplicación previstos para los servicios públicos de radiodifusión.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
La ayuda estatal que la República Francesa tiene intención de ejecutar en favor de France Télévisions en forma de una subvención presupuestaria anual en aplicación del artículo 53, apartado VI, de la Ley no 86-1067 modificada, de 30 de septiembre de 1986, sobre la libertad de comunicación, es compatible con el mercado interior de conformidad con el artículo 106, apartado 2, del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea.
En consecuencia, se autoriza la ejecución de dicha ayuda.
Artículo 2
El destinatario de la presente Decisión es la República Francesa.
Hecho en Bruselas, el 20 de julio de 2010.