NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 835/2011
ze dne 19. srpna 2011,
kterým se mění nařízení (ES) č. 1881/2006, pokud jde o maximální limity polycyklických aromatických uhlovodíků v potravinách
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 315/93 ze dne 8. února 1993, kterým se stanoví postupy Společenství pro kontrolu kontaminujících látek v potravinách (1), a zejména na čl. 2 odst. 3 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Komise (ES) č. 1881/2006, kterým se stanoví maximální limity některých kontaminujících látek v potravinách (2), stanoví maximální limity pro benzo[a]pyren v řadě potravin.
(2)
Benzo[a]pyren patří do skupiny polycyklických aromatických uhlovodíků (PAU) a používá se jako indikátor výskytu a účinku karcinogenních PAU v potravinách na základě vědeckého stanoviska dřívějšího Vědeckého výboru pro potraviny (SCF) (3). Ve svém stanovisku z prosince 2002 tento výbor doporučil provést další analýzy příslušných podílů těchto polycyklických aromatických uhlovodíků v potravinách, aby při příštím přezkoumání bylo možné rozhodnout o vhodnosti dalšího využívání benzo[a]pyrenu jako indikátoru.
(3)
V rámci doporučení Komise 2005/108/ES (4) byly členskými státy shromážděny nové údaje týkající se výskytu karcinogenních polycyklických aromatických uhlovodíků v potravinách. Komise požádala Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA), aby stanovisko Vědeckého výboru pro potraviny přezkoumal s přihlédnutím k novým údajům o výskytu, k dalším souvisejícím novým vědeckým informacím i k přístupu založeném na limitech expozice (MOE). V rámci tohoto přezkumu byl úřad EFSA požádán, aby znovu posoudil vhodnost dalšího využívání benzo[a]pyrenu jako indikátoru.
(4)
Vědecký výbor pro kontaminující látky v potravinovém řetězci při úřadu EFSA přijal stanovisko o polycyklických aromatických uhlovodících v potravinách dne 9. června 2008 (5). V tomto stanovisku dospěl úřad EFSA k závěru, že benzo[a]pyren není vhodným indikátorem výskytu PAU v potravinách a že nejvhodnějším indikátorem PAU v potravinách by byl systém čtyř specifických látek (PAU4 (6)) nebo osmi specifických látek (PAU8 (7)). V závěru úřadu EFSA se rovněž uvádí, že systém osmi látek (PAU8) by v porovnání se systémem čtyř látek (PAU4) nepředstavoval podstatnou přidanou hodnotu.
(5)
Vědecký výbor pro kontaminující látky v potravinovém řetězci dále zjistil, že při použití přístupu založeného na limitech expozice (MOE) existují jen malé obavy o zdraví spotřebitelů při průměrné odhadované expozici z potravin. U spotřebitelů vystavených těmto látkám ve vysoké míře však limity expozice činily téměř či méně než 10 000, což může představovat obavy o zdraví spotřebitelů.
(6)
Na základě závěrů úřadu EFSA nemůže být stávající systém založený na používání benzo[a]pyrenu jakožto jediného indikátoru ze skupiny polycyklických aromatických uhlovodíků zachován. Nařízení (ES) č. 1881/2006 je proto třeba změnit.
(7)
Měly by být zavedeny nové maximální limity pro sumu čtyř látek (PAU4 - benzo[a]pyren, benzo[a]anthracen, benzo[b]fluoranthen a chrysen) a současně zachován zvláštní maximální limit pro benzo[a]pyren.
(8)
Takový systém by zajistil, že obsah PAU v potravinách bude udržován v mezích, které nepředstavují zdravotní riziko a že výši PAU bude možné kontrolovat i v těch vzorcích, ve kterých nelze zjistit přítomnost benzo[a]pyrenu, avšak jsou v nich přítomny jiné polycyklické aromatické uhlovodíky.
(9)
Zvláštní maximální limit pro benzo[a]pyren bude zachován s cílem zajistit srovnatelnost dřívějších a budoucích údajů. Po určitém období uplatňování této změny a na základě nových údajů získaných v budoucnosti by měla být potřeba zachování zvláštního maximálního limitu pro benzo[a]pyren přehodnocena.
(10)
V případě sumy čtyř látek (PAU4) by měly být jako základ pro rozhodnutí o shodě s předpisy používány dolní meze koncentrací.
(11)
Maximální limity polycyklických aromatických uhlovodíků musí být bezpečné a co nejnižší rozumně dosažitelné správnou výrobní a zemědělskou a rybolovnou praxí. Nové údaje o výskytu polycyklických aromatických uhlovodíků ukazují, že v některých potravinách je základní obsah PAU nižší, než se předpokládalo. Maximální limity benzo[a]pyrenu je proto třeba upravit tak, aby lépe odrážely skutečné nižší základní hodnoty v čerstvých a uzených mlžích.
(12)
Z údajů týkajících se uzených ryb a uzeného masa rovněž vyplývá, že lze dosáhnout nižších maximálních limitů. V některých případech může být nicméně zapotřebí provést úpravy stávajících technologií uzení. Pro uzené maso a uzené ryby by proto měl být zaveden dvoufázový postup, v jehož rámci bude ode dne použitelnosti tohoto nařízení platit dvouleté přechodné období, po jehož uplynutí se začnou používat nižší maximální limity.
(13)
U uzených šprotů a konzervovaných uzených šprotů bylo zjištěno, že obsahují více PAU než ostatní uzené ryby. Pro uzené šproty a konzervované uzené šproty by tak měly být stanoveny zvláštní maximální limity, které by zohledňovaly hodnoty, jež jsou u těchto potravin dosažitelné.
(14)
V minulosti byl maximální limit pro benzo[a]pyren ve svalovině ryb kromě uzených ryb stanoven jakožto indikátor možného znečištění životního prostředí. Bylo však prokázáno, že PAU v čerstvých rybách podléhají rychlému metabolismu a neakumulují se ve svalovině. Zachování maximálního limitu PAU v čerstvých rybách již proto není zapotřebí.
(15)
V některých druzích tepelně ošetřeného masa a masných výrobků prodávaných konečnému spotřebiteli byly zjištěny vysoké hodnoty PAU. Těmto hodnotám lze zamezit v případě, že se používají náležité výrobní postupy a zařízení. Proto je třeba stanovit maximální limity PAU v mase a masných výrobcích, které byly vystaveny postupu tepelného ošetření, u něhož je známo, že může vést k tvorbě PAU, tj. výhradně grilování a rožnění.
(16)
Kakaové máslo bylo na základě nařízení (ES) č. 1881/2006 dočasně vyjmuto ze stávajícího maximálního limitu pro benzo[a]pyren v olejích a tucích a přezkoumání vhodnosti stanovení maximálního limitu PAU v kakaovém máslu mělo být provedeno do 1. dubna 2007. Přezkoumání bylo v dané době odloženo z důvodu očekávání výsledku tehdy probíhajícího nového vědeckého posouzení PAU úřadem EFSA.
(17)
Kakaové máslo obsahuje PAU ve větší míře než jiné oleje a tuky. Je to způsobeno převážně neodpovídajícími postupy sušení kakaových bobů a skutečností, že kakaové máslo nelze na rozdíl od jiných rostlinných olejů a tuků rafinovat. Kakaové máslo představuje hlavní složku kakaových surovin (jako jsou kakaové boby, kakaová hmota, kakaová drť nebo tekutá kakaová hmota) a vyskytuje se v čokoládě a jiných výrobcích z kakaa, jež často konzumují děti. Přispívá tak k expozici lidí, a zvláště pak k expozici dětí. Proto je nezbytné stanovit maximální limity PAU v kakaových bobech a odvozených produktech, tedy včetně kakaového másla.
(18)
Maximální limity PAU v kakaových bobech by měly být stanoveny na co nejnižší rozumně dosažitelné úrovni, s přihlédnutím ke stávajícím technologickým možnostem producentských zemí. Měly by být stanoveny na základě obsahu tuků, jelikož PAU se koncentrují v tukové složce, kakaovém máslu. Aby měly producentské země možnost provést technologická zlepšení v zájmu přizpůsobení se těmto maximálním limitům, mělo by být datum použitelnosti maximálních limitů pro kakaové boby a odvozené produkty odloženo. Zpočátku by se také měl na tyto produkty vztahovat vyšší maximální limit sumy čtyř látek. Po uplynutí dvouletého přechodného období by se měl začít uplatňovat nižší maximální limit. Obsah PAU v kakaových bobech a odvozených produktech by měl být pravidelně sledován s cílem posoudit, zda by bylo možné v budoucnosti tyto maximální limity dále snížit.
(19)
Z údajů vyplývá, že kokosový olej může vykazovat vyšší obsah PAU4 než jiné rostlinné oleje a tuky. Je to způsobeno poměrně vyšším obsahem benzo[a]anthracenu a chrysenu, které nelze při rafinaci kokosového oleje snadno odstranit. Proto by měly být stanoveny zvláštní maximální limity pro kokosový olej na co nejnižší rozumně dosažitelné úrovni, s přihlédnutím ke stávajícím technologickým možnostem producentských zemí. Jelikož se očekává, že v producentských zemích dojde k technologickým zlepšením, měly by být limity PAU v kokosovém oleji pravidelně sledovány s cílem posoudit, zda by bylo možné v budoucnosti stanovit nižší limity.
(20)
Údaje o výskytu PAU v obilovinách a zelenině jsou v současnosti omezené. Z dostupných údajů vyplývá, že obiloviny a zelenina obsahují PAU spíše v malé míře. Tyto nízké hodnoty zaznamenané ve stávajících dostupných údajích o výskytu neodůvodňují bezprostřední stanovení maximálních limitů. Úřad EFSA nicméně zjistil, že obiloviny a zelenina mohou významně přispívat k expozici lidí z důvodu jejich vysoké spotřeby. Obsah PAU v těchto dvou skupinách produktů by proto měl být dále sledován. Na základě dalších údajů bude posouzena potřeba stanovení maximálních limitů.
(21)
Vysoký obsah PAU byl zjištěn v některých doplňcích stravy. Tyto hodnoty jsou však proměnlivé a závisí na konkrétním druhu těchto doplňků. Je třeba, aby byly shromážděny další údaje týkající se doplňků stravy. Jakmile budou tyto údaje dostupné, bude posouzena potřeba stanovení maximálních limitů PAU v doplňcích stravy.
(22)
Členským státům a provozovatelům potravinářských podniků by měl být poskytnut čas přizpůsobit se novým maximálním limitům stanoveným tímto nařízením. Datum použitelnosti tohoto nařízení by proto mělo být odloženo. Pro produkty, které byly uvedeny na trh přede dnem použitelnosti změn, jež zavádí toto nařízení, by mělo být stanoveno přechodné období.
(23)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat a ani Evropský parlament, ani Rada nevyjádřily s těmito opatřeními nesouhlas,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Příloha nařízení (ES) č. 1881/2006 se mění v souladu s přílohou tohoto nařízení.
Článek 2
1. Potraviny, které nesplňují maximální limity použitelné od 1. září 2012 stanovené v oddílu 6 „Polycyklické aromatické uhlovodíky“ přílohy nařízení (ES) č. 1881/2006, ve znění tohoto nařízení, a které jsou v souladu s předpisy uvedeny na trh před 1. zářím 2012, mohou být uváděny na trh po uvedeném datu do konce doby minimální trvanlivosti nebo data spotřeby.
2. Potraviny, které nesplňují maximální limity použitelné od 1. září 2014 stanovené v oddílech 6.1.4 a 6.1.5 přílohy nařízení (ES) č. 1881/2006, ve znění tohoto nařízení, a které jsou v souladu s předpisy uvedeny na trh před 1. zářím 2014, mohou být uváděny na trh po uvedeném datu do konce doby minimální trvanlivosti nebo data spotřeby.
3. Potraviny, které nesplňují maximální limity použitelné od 1. dubna 2013 stanovené v oddíle 6.1.2 přílohy nařízení (ES) č. 1881/2006, ve znění tohoto nařízení, a které jsou v souladu s předpisy uvedeny na trh před 1. dubnem 2013, mohou být uváděny na trh po uvedeném datu do konce doby minimální trvanlivosti nebo data spotřeby.
4. Potraviny, které nesplňují maximální limity použitelné od 1. dubna 2015 stanovené v oddíle 6.1.2 přílohy nařízení (ES) č. 1881/2006, ve znění tohoto nařízení, a které jsou v souladu s předpisy uvedeny na trh před 1. dubnem 2015, mohou být uváděny na trh po uvedeném datu do konce doby minimální trvanlivosti nebo data spotřeby.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. září 2012.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 19. srpna 2011.
REGLAMENTO (UE) No 835/2011 DE LA COMISIÓN
de 19 de agosto de 2011
que modifica el Reglamento (CE) no 1881/2006 por lo que respecta al contenido máximo de hidrocarburos aromáticos policíclicos en los productos alimenticios
(Texto pertinente a efectos del EEE)
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea,
Visto el Reglamento (CEE) no 315/93 del Consejo, de 8 de febrero de 1993, por el que se establecen procedimientos comunitarios en relación con los contaminantes presentes en los productos alimenticios (1), y, en particular, su artículo 2, apartado 3,
Considerando lo siguiente:
(1)
El Reglamento (CE) no 1881/2006 de la Comisión, por el que se fija el contenido máximo de determinados contaminantes en los productos alimenticios (2), establece el contenido máximo de benzo(a)pireno en una serie de productos alimenticios.
(2)
El benzo(a)pireno pertenece al grupo de los hidrocarburos aromáticos policíclicos (HAP) y se utiliza como marcador de la presencia y el efecto de HAP cancerígenos en los alimentos, según un dictamen científico del antiguo Comité Científico de la Alimentación Humana (CCAH) (3). Dicho Comité, en su dictamen de diciembre de 2002, recomendaba llevar a cabo un análisis más detallado de las proporciones relativas de estos HAP en los alimentos, de cara a una futura reconsideración de la conveniencia de mantener el benzo(a)pireno como marcador.
(3)
En el marco de la Recomendación 2005/108/CE de la Comisión (4), los Estados miembros recogieron nuevos datos sobre la presencia de HAP cancerígenos en los alimentos. La Comisión pidió a la Autoridad Europea de Seguridad Alimentaria (EFSA) que revisara el dictamen del CCAH teniendo en cuenta los nuevos datos sobre presencia de HAP, cualquier otra información científica nueva pertinente, así como el enfoque del margen de exposición. Asimismo, se pidió a la EFSA que, en el marco de esta revisión, evaluara de nuevo si era adecuado mantener como marcador el benzo(a)pireno.
(4)
El 9 de junio de 2008, la Comisión Técnica Científica de Contaminantes de la Cadena Alimentaria (Comisión CONTAM) de la EFSA emitió un dictamen sobre los HAP en los alimentos (5). En dicho dictamen, la EFSA llegó a la conclusión de que el benzo(a)pireno no es un marcador adecuado de la presencia de HAP en los alimentos y que un sistema de cuatro sustancias específicas (HAP4 (6)) u ocho sustancias específicas (HAP8 (7)) serían los indicadores más adecuados. La EFSA también llegó a la conclusión de que un sistema de ocho sustancias (HAP8) no aportaría mucho valor añadido con respecto a un sistema de cuatro sustancias (HAP4).
(5)
Asimismo, mediante la utilización del enfoque del margen de exposición, la Comisión CONTAM llegó a la conclusión de que el riesgo que entraña para la salud de los consumidores la exposición alimentaria media estimada era bajo. No obstante, en el caso de los consumidores muy expuestos, el margen de exposición era cercano o inferior a 10 000, lo que indica un riesgo potencial para la salud.
(6)
De acuerdo con las conclusiones de la EFSA, no puede mantenerse el sistema vigente de utilización del benzo(a)pireno como único marcador del grupo de HAP. Es necesario, por tanto, modificar el Reglamento (CE) no 1881/2006.
(7)
Deben introducirse nuevos contenidos máximos para la suma de las cuatro sustancias (HAP4) [benzo(a)pireno, benzo(a)antraceno, benzo(b)fluoranteno y criseno] y debe mantenerse un contenido máximo independiente para el benzo(a)pireno.
(8)
Este sistema garantizaría el mantenimiento de los contenidos de HAP en los alimentos a niveles que no conllevan riesgos para la salud y la posibilidad de controlar también los HAP en las muestras en las que no puede detectarse el benzo(a)pireno, pero que contienen otros HAP.
(9)
Se mantiene el contenido máximo independiente para el benzo(a)pireno, a fin de garantizar la comparabilidad con los datos anteriores y futuros. Transcurrido algún tiempo desde la aplicación de esta modificación y a partir de los nuevos datos que se generen en el futuro, conviene evaluar de nuevo la necesidad de mantener un contenido máximo independiente para el benzo(a)pireno.
(10)
Por lo que respecta a la suma de las cuatro sustancias (HAP4), deben utilizarse las concentraciones del límite inferior como base para la toma de decisiones sobre conformidad.
(11)
Los contenidos máximos de HAP deben ser seguros y tan reducidos como sea razonablemente posible (principio ALARA), conforme a unas buenas prácticas agrícolas, pesqueras y de fabricación. Los nuevos datos sobre presencia de HAP muestran que, en algunos productos alimenticios, los contenidos de base son más bajos de lo que se creía. Por consiguiente, se han adaptado los contenidos máximos de benzo(a)pireno para reflejar unos contenidos de base inferiores más realistas en los moluscos bivalvos frescos y ahumados.
(12)
Los datos relativos al pescado ahumado y a la carne ahumada también han puesto de manifiesto que pueden ser viables contenidos máximos inferiores. No obstante, en algunos casos puede resultar necesario adaptar la técnica de ahumado actual. Así pues, debe establecerse un procedimiento en dos etapas para la carne ahumada y el pescado ahumado, que permita una transición de dos años desde la fecha de aplicación del presente Reglamento, antes de que los contenidos máximos inferiores sean aplicables.
(13)
Se ha observado que los espadines ahumados y los espadines ahumados en conserva presentan contenidos más elevados de HAP que otros pescados ahumados. Deben establecerse contenidos máximos específicos para los espadines ahumados y los espadines ahumados en conserva a fin de reflejar los contenidos máximos que son viables en estos alimentos.
(14)
En el pasado se estableció un contenido máximo de benzo(a)pireno en la «carne de pescado no ahumada» como indicador de contaminación medioambiental potencial. Sin embargo, se ha demostrado que los HAP se metabolizan rápidamente en el pescado fresco, por lo que no se acumulan en la carne. Por tanto, ya no procede mantener un contenido máximo de HAP en el pescado fresco.
(15)
En algunos tipos de carnes y productos cárnicos tratados térmicamente y vendidos al consumidor final se han detectado contenidos elevados de HAP. Estos contenidos se pueden evitar si se establecen las condiciones de tratamiento adecuadas y se utilizan los instrumentos adecuados. Conviene, por tanto, establecer contenidos máximos de HAP para las carnes y productos cárnicos que hayan sido sometidos a procesos de tratamiento térmico que se sabe que pueden dar lugar a la formación de HAP, es decir, únicamente parrillas y barbacoas.
(16)
En virtud del Reglamento (CE) no 1881/2006, la manteca de cacao quedó exenta temporalmente del contenido máximo vigente para el benzo(a)pireno en aceites y grasas, y se estableció que, antes del 1 de abril de 2007, se determinaría si era adecuado fijar un contenido máximo de HAP para ese producto. Más tarde se aplazó la revisión, a la espera del resultado de la nueva evaluación de los HAP que por entonces estaba realizando la EFSA.
(17)
La manteca de cacao presenta contenidos más elevados de HAP que otros aceites y grasas. Ello es debido, básicamente, a los métodos inadecuados de desecación de los granos de cacao y a que la manteca de cacao no puede refinarse como otros aceites y grasas vegetales. La manteca de cacao es un ingrediente básico de los productos crudos del cacao (granos de cacao, masa del cacao, granos descortezados de cacao, licor de cacao, etc.) y está presente en el chocolate y en otros productos del cacao que a menudo consumen los niños. De este modo contribuye a la exposición humana, en particular a la exposición de los niños. Es, por tanto, necesario establecer contenidos máximos de HAP en los granos de cacao y productos derivados e incluir también la manteca de cacao.
(18)
Los contenidos máximos de HAP en los granos de cacao deben establecerse a los niveles más reducidos que sea razonablemente posible y teniendo en cuenta las posibilidades tecnológicas actuales de los países productores. Deben establecerse a partir de la grasa, ya que los HAP se concentran en la parte grasa, la manteca de cacao. A fin de permitir a los países productores que introduzcan mejoras tecnológicas para adaptarse a los contenidos máximos establecidos, debe aplazarse la fecha de aplicación de dichos contenidos para los granos de cacao y productos derivados. Además, en un primer momento conviene aplicar a estos productos un contenido máximo superior para la suma de las cuatro sustancias. Tras un período de transición de dos años, debe aplicarse un contenido máximo inferior. A fin de evaluar la posibilidad de seguir disminuyendo los contenidos máximos en el futuro, deben controlarse periódicamente los contenidos de HAP en los granos de cacao y productos derivados.
(19)
Los datos ponen de manifiesto que el aceite de coco puede contener más cantidad de HAP4 que otros aceites y grasas vegetales. Ello es debido a la presencia proporcionalmente más elevada de benzo(a)antraceno y criseno que no puede eliminarse fácilmente durante el refinado del aceite de coco. Los contenidos máximos específicos del aceite de coco deben establecerse, por tanto, a los niveles más reducidos que sea razonablemente posible y teniendo en cuenta las posibilidades tecnológicas actuales de los países productores. Dado que se espera que en los países productores se lleven a cabo mejoras tecnológicas, deben controlarse periódicamente los contenidos de HAP en el aceite de coco, a fin de evaluar la posibilidad de establecer contenidos más bajos en el futuro.
(20)
Los datos actuales sobre presencia de HAP en cereales y vegetales son limitados. Los datos disponibles indican que los cereales y los vegetales presentan contenidos más bien bajos de HAP. Los bajos contenidos observados en los datos sobre presencia de HAP disponibles en la actualidad no justifican el establecimiento inmediato de contenidos máximos. Sin embargo, según la EFSA, los cereales y vegetales contribuyen en gran medida a la exposición humana, debido a su elevado consumo. Por tanto, deben seguir controlándose los contenidos de HAP en estos dos grupos de productos. A partir de nuevos datos, se evaluará la necesidad de establecer contenidos máximos.
(21)
En algunos complementos alimenticios se han encontrado elevados contenidos de HAP. No obstante, dichos contenidos son variables y dependen del tipo específico de complemento alimenticio. Se necesitan nuevos datos sobre complementos alimenticios, por lo que deben recogerse. Una vez que estos datos estén disponibles, se evaluará la necesidad de establecer contenidos máximos de HAP para los complementos alimenticios.
(22)
Los Estados miembros y los explotadores de empresas alimentarias deben disponer de tiempo para adaptarse a los contenidos máximos establecidos en el presente Reglamento. Por tanto, debe aplazarse la fecha de aplicación del Reglamento. Conviene establecer un período de transición para los productos comercializados antes de la fecha de aplicación de las modificaciones introducidas por el presente Reglamento.
(23)
Las medidas previstas en el presente Reglamento se ajustan al dictamen del Comité Permanente de la Cadena Alimentaria y de Sanidad Animal, y ni el Parlamento Europeo ni el Consejo se han opuesto a ellas.
HA ADOPTADO EL PRESENTE REGLAMENTO:
Artículo 1
El anexo del Reglamento (CE) no 1881/2006 queda modificado con arreglo a lo dispuesto en el anexo del presente Reglamento.
Artículo 2
1. Los alimentos que no se ajustan a los contenidos máximos aplicables a partir del 1 de septiembre de 2012 con arreglo a la sección 6, «Hidrocarburos aromáticos policíclicos», del anexo del Reglamento (CE) no 1881/2006, modificado por el presente Reglamento, que hayan sido comercializados legalmente antes del 1 de septiembre de 2012 pueden seguir comercializándose después de esa fecha hasta su fecha de duración mínima o fecha de caducidad.
2. Los alimentos que no se ajustan a los contenidos máximos aplicables a partir del 1 de septiembre de 2014 con arreglo a los puntos 6.1.4 y 6.1.5 del anexo del Reglamento (CE) no 1881/2006, modificado por el presente Reglamento, que hayan sido comercializados legalmente antes del 1 de septiembre de 2014 pueden seguir comercializándose después de esa fecha hasta su fecha de duración mínima o fecha de caducidad.
3. Los alimentos que no se ajustan a los contenidos máximos aplicables a partir del 1 de abril de 2013 con arreglo al punto 6.1.2 del anexo del Reglamento (CE) no 1881/2006, modificado por el presente Reglamento, que hayan sido comercializados legalmente antes del 1 de abril de 2013 pueden seguir comercializándose después de esa fecha hasta su fecha de duración mínima o fecha de caducidad.
4. Los alimentos que no se ajustan a los contenidos máximos aplicables a partir del 1 de abril de 2015 con arreglo al punto 6.1.2 del anexo del Reglamento (CE) no 1881/2006, modificado por el presente Reglamento, que hayan sido comercializados legalmente antes del 1 de abril de 2015 pueden seguir comercializándose después de esa fecha hasta su fecha de duración mínima o fecha de caducidad.
Artículo 3
El presente Reglamento entrará en vigor el vigésimo día siguiente al de su publicación en el Diario Oficial de la Unión Europea.
Será aplicable a partir del 1 de septiembre de 2012.
El presente Reglamento será obligatorio en todos sus elementos y directamente aplicable en cada Estado miembro.
Hecho en Bruselas, el 19 de agosto de 2011.