ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 29. září 2010
o režimu státních podpor C 4/09 (ex N 679/97) zavedeném Francií ve prospěch rozhlasového vysílání
(oznámeno pod číslem K(2010) 6483)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/147/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody (2),
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s uvedenými články (3),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 2. října 1997 oznámila Francouzská republika Komisi režim podpory N 679/97 - návrh nařízení, jehož cílem bylo pozměnit zavedený režim podpory rozhlasového vysílání (4). Komise rozhodnutím ze dne 10. listopadu 1997 (5) schválila prodloužení tohoto režimu podpory rozhlasového vysílání na dobu deseti let.
(2)
Úprava uvedeného režimu podpory byla schválena rozhodnutím Komise ze dne 28. července 2003 (6). Úprava navrhovaná francouzskými orgány se mimo jiné týkala změny pravidel pro financování režimu podpory (7). V uvedeném rozhodnutí Komise dospěla k závěru, že pozměněný režim podpory je slučitelný se společným trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie. Tato úprava nabyla účinnosti dne 1. ledna 2003 na období deseti let.
(3)
Soudní dvůr Evropské unie prohlásil dne 22. prosince 2008 rozhodnutí Komise ze dne 10. listopadu 1997 týkající se období 1997-2002 za neplatné. Komise přijala všechna nezbytná opatření k nápravě zjištěné protiprávnosti a přezkoumala informace poskytnuté francouzskými orgány (podrobný popis tohoto postupu viz část 3 „Důvody, které vedly k zahájení řízení“).
(4)
Dopisem ze dne 11. února 2009 Komise informovala Francouzskou republiku o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie ve věci uvedené podpory.
(5)
Rozhodnutí Komise zahájit uvedené řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (8). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily své připomínky k předmětné podpoře.
(6)
Francouzská republika podala své připomínky k tomuto opatření dopisem ze dne 23. dubna 2009.
(7)
Komise neobdržela žádné další připomínky zúčastněných stran v této věci.
2. PODROBNÝ POPIS PODPORY
(8)
Předmětné opatření je režimem podpory ve prospěch malých francouzských rozhlasových stanic zaměřených na místní posluchače, které plní roli místní sociální komunikace a jejichž podnikatelské příjmy z vysílání reklamní nebo sponzorské povahy nepřekročí 20 % obratu.
(9)
Podpora byla financována prostřednictvím parafiskálního poplatku odváděného z příjmů z reklamy šířené v rámci rozhlasového a televizního vysílání.
(10)
Příslušný orgán, kterým je Fond na podporu rozhlasového vysílání (Fonds de soutien à l’expression radiophonique, FSER), může poskytnout tři druhy podpor:
a)
zřizovací příspěvek ve prospěch rozhlasových stanic „radios associatives“ nově povolených Nejvyšší radou pro rozhlasové a televizní vysílání (Conseil supérieur de l’audiovisuel), který nesmí překročit tabulkově stanovenou maximální hranici;
b)
provozní příspěvek, jehož výše je určena nejprve progresivní a poté degresivní tabulkovou sazbou stanovenou výborem pro udělování dotací. Tento příspěvek se může v rámci stanovených limitů zvýšit s ohledem na úsilí, které provozovatel rozhlasového vysílání vynakládá v oblasti vnitřního řízení a při činnostech v oblasti vzdělávací, občanské a kulturní nebo v oblasti místní sociální komunikace;
c)
příspěvek na vybavení ve výši 50 % nákladů na obnovu zařízení způsobilých rozhlasových stanic, který může být poskytnut pouze jednou za pět let a nesmí přesáhnout tabulkově stanovenou maximální hranici.
(11)
Tento režim je uplatňován od roku 1989 a prodělal několik úprav, které byly všechny oznámeny Komisi a Komisí schváleny v letech 1990, 1992, 1997 a 2003.
2.1 Příjemci režimu podpory
(12)
Návrh oznámený francouzskými orgány zavádí režim podpory podle článku 80 zákona č. 86-1067 ze dne 30. září 1986 o svobodě sdělovacích prostředků, ve znění článku 25 zákona 89-25 ze dne 17. ledna 1989 a článku 27 zákona 90-1170 ze dne 29. prosince 1990, který stanoví:
„Provozovatelům rozhlasového vysílání, jejichž podnikatelské příjmy z vysílání reklamní nebo sponzorské povahy nedosahují 20 % jejich celkového obratu, bude za podmínek stanovených nařízením Conseil d’État (Státní rady) poskytnuta podpora.
Financování této podpory se zajišťuje výběrem poplatku z příjmů z reklamy šířené v rámci rozhlasového a televizního vysílání.
Na úplatu, již provozovatelé rozhlasového vysílání obdrží v souvislosti s vysíláním na podporu kolektivních akcí nebo obecně prospěšných akcí, nebude při stanovení horní hranice uvedené v odstavci 1 tohoto článku brán zřetel.“
2.2 Způsob financování režimu podpory
(13)
Pokud jde o financování režimu podpor, návrh oznámený francouzskými orgány dne 2. října 1997, jenž se stal nařízením č. 97-1263 ze dne 29. prosince 1997, kterým se zavádí parafiskální poplatek ve prospěch Fondu na podporu rozhlasového vysílání (9), stanoví v článku 1:
„K financování Fondu na podporu majitelů licence k provozování rozhlasového vysílání, jejichž podnikatelské příjmy z vysílání reklamní nebo sponzorské povahy nedosahují 20 % jejich celkového obratu, se s účinností od 1. ledna 1998 na období pěti let zavádí parafiskální poplatek z reklamy šířené v rámci rozhlasového a televizního vysílání (dále jen ‚poplatek z reklamní činnosti‘). Cílem uvedeného poplatku je podpora rozhlasového vysílání.“
Článek 2 téhož nařízení stanoví:
„Poplatek se vyměřuje z částek po odečtení provize agentuře a daně z přidané hodnoty, které jsou zaplaceny inzerenty za šíření jejich reklamních sdělení určených pro francouzské území.
Osobami povinnými k odvádění poplatku jsou osoby, které jsou zodpovědné za uvádění těchto reklamních vysílání na trh.
Sazba poplatku bude stanovena ve společném výnosu ministrů pro rozpočet a spoje a bude odstupňovaná podle čtvrtletních příjmů provozovatelů povinných k odvádění poplatků, přičemž platí následující horní hranice:
[…].“
Článek 4 téhož nařízení stanoví, že poplatek uvedený v článku 2 nařízení je vyměřen a vybrán daňovou správou ve prospěch Fondu na podporu rozhlasového vysílání podle týchž právních předpisů a s týmiž zárukami a sankcemi, jaké platí pro daň z přidané hodnoty.
(14)
Tato ustanovení byla změněna v souvislosti s úpravou režimu podpory, který byl oznámen Komisi a schválen rozhodnutím ze dne 28. července 2003 (10). Podle nových pravidel parafiskálnímu poplatku podléhají pouze provozovatelé usazení na francouzském území.
3. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(15)
Rozhodnutím N 679/97 Komise v roce 1997 schválila úpravu režimu podpory spočívajícího v systému financování prostřednictvím parafiskálního poplatku z reklamy vysílané rozhlasem nebo televizí. Toto rozhodnutí neobsahuje žádnou analýzu způsobu financování. Rozhodnutí z roku 1997 bylo účinné až do roku 2003, kdy bylo nahrazeno novým rozhodnutím o schválení NN 42/03 (11).
(16)
Dne 3. srpna 2004 Régie Networks, reklamní dceřiná společnost velké francouzské rozhlasové stanice NRJ, napadla u soudu v Lyonu poplatky odvedené v roce 2001 (152 524 EUR). Případ byl předmětem žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce k Soudnímu dvoru ohledně platnosti rozhodnutí Komise ze dne 10. listopadu 1997 o povolení podpory.
(17)
Soudní dvůr prohlásil rozsudkem (12) ze dne 22. prosince 2008 rozhodnutí z roku 1997 za neplatné s odůvodněním, že Komise neprovedla posouzení způsobu financování zkoumaného opatření.
(18)
V bodě 89 svého rozsudku Soudní dvůr připomíná, že přezkoumání opatření podpory Komisí musí nutně zohlednit i způsob financování podpory v případě, že tento způsob financování je nedílnou součástí opatření podpory. V bodě 99 svého rozsudku Soudní dvůr uvádí, že poplatek je nedílnou součástí opatření podpory, pokud na základě relevantní vnitrostátní právní úpravy existuje vztah závazného určení mezi dotčeným poplatkem a dotčenou podporou v tom smyslu, že výnos z poplatku je nezbytně určen k financování podpory a přímo ovlivňuje její výši, a v důsledku toho i posouzení slučitelnosti této podpory se společným trhem.
(19)
Poté, co Soudní dvůr ověřil, zda všechny tyto podmínky jsou v daném případě splněny, dospěl v bodě 112 svého rozsudku k závěru, že poplatek z reklamní činnosti je nedílnou součástí režimu podpor pro rozhlasové vysílání, k jejichž financování tento poplatek slouží. Komise tudíž měla povinnost zohlednit uvedený poplatek při přezkumu předmětného režimu podpory, což však v rozhodnutí NN 42/03 neučinila.
(20)
V návaznosti na rozsudek, který prohlásil rozhodnutí Komise ze dne 10. listopadu 1997 za neplatné, Komise přijala všechna nezbytná opatření k nápravě zjištěné protiprávnosti a přezkoumala informace poskytnuté francouzskými orgány. V důsledku toho Komise dne 11. února 2009 zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie pod číslem řízení C4/2009 (13).
4. PŘIPOMÍNKY FRANCIE
(21)
Dopisem ze dne 23. dubna 2009 zaslaly francouzské orgány Komisi tyto připomínky:
a)
Průměrná výše finančních prostředků vybraných a odvedených v průběhu dotčeného období odpovídala částce 20 milionů EUR ročně, která byla rozdělena mezi více než 500 příjemců.
b)
Je nesporné, že zahraniční hospodářské subjekty poskytující rozhlasové služby ve Francii prostřednictvím stanic nebo provozovatelů usazených v jiných členských státech rovněž odváděly tento parafiskální poplatek, jejich totožnost však není možné zjistit.
c)
Podpora nemůže být navrácena ze dvou hlavních důvodů: za prvé, tento režim podpor byl řádně oznámen a opakovaně schválen Komisí, což vedlo ke vzniku legitimního očekávání u příjemců. Za druhé, finanční situace příjemců neumožňuje francouzským orgánům za současných okolností získat zpět vyplacené částky.
5. POSOUZENÍ PODPORY
5.1 Právní základ posouzení
(22)
Posouzení předmětného režimu podpor je založeno na čl. 107 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie.
5.2 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie
(23)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie stanoví:
„Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(24)
Analýza předmětného případu s ohledem na podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
a) Podpora poskytnutá státem ze státních prostředků
Režim podpor je financován z prostředků pocházejících z odvodů parafiskálního poplatku, který je stanoven v právních předpisech, vybírán daňovou správou, a který se vztahuje na reklamu šířenou v rámci rozhlasového a televizního vysílání.
Podpory jsou tudíž poskytovány z veřejných zdrojů francouzského státu.
b) Účinek narušení nebo možnosti narušení hospodářské soutěže zvýhodněním určitých podniků nebo určitých odvětví výroby
Režim podpory zvýhodňuje pouze provozovatele služeb rozhlasového vysílání. Příjemci režimu podpory jsou provozovatelé těchto služeb, jejichž reklamní zdroje nedosahují 20 % jejich celkového obratu. Tito provozovatelé jsou konkurenty, pokud jde o příjmy z reklam a upoutání posluchačů, a to zejména vzhledem k ostatním provozovatelům rozhlasového vysílání na území Francie, jejichž podnikatelské příjmy přesahují tuto hranici a kteří nejsou příjemci veřejné podpory v rámci režimu podpor.
Předmětné podpory tudíž narušují nebo přinejmenším mohou narušit hospodářskou soutěž mezi provozovateli služeb, kteří jsou příjemci uvedených podpor a provozovateli služeb, kteří jejich příjemci nejsou.
c) Vliv na obchod mezi členskými státy
Služby rozhlasového vysílání poskytované z francouzského území, a to zejména příjemci režimu podpor, mohou být přijímány v jiných členských státech, byť jen v příhraničních oblastech. Je také zřejmé, že parafiskálnímu poplatku stanovenému oznámenými právními předpisy podléhají i reklamní zdroje provozovatelů služeb poskytovaných z jiných členských států na francouzském území.
Z toho vyplývá, že oznámený režim podpor ovlivňuje nebo může ovlivňovat obchod mezi členskými státy.
d) Závěr ohledně existence státní podpory
Vzhledem k těmto okolnostem má Komise za to, že režim podpory rozhlasového vysílání oznámený francouzskými orgány spadá do působnosti ustanovení čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie. Za předpokladu, že uvedený režim představuje státní podporu, musí Komise přezkoumat jeho slučitelnost s vnitřním trhem. V souladu s výše uvedeným rozsudkem Régie Networks musí být poplatek z reklamní činnosti, ze kterého je financována předmětná podpora, zohledněn při přezkumu slučitelnosti tohoto režimu.
5.3 Slučitelnost podpory ve smyslu čl. 107 odst. 2 a 3 Smlouvy o fungování Evropské unie
(25)
Oznámené opatření podpory vzhledem k svému předmětu a rozsahu působnosti zjevně nesplňuje podmínky stanovené v čl. 107 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie a čl. 107 odst. 3 písm. a) a b) Smlouvy o fungování Evropské unie.
(26)
Vzhledem ke svému cíli zvýhodnit stanice poskytující rozhlasové služby na francouzském území a podpořit zejména ty, jejichž reklamní zdroje jsou nejnižší, se režim podpory zaměřuje na zabezpečení plurality sdělovacích prostředků na území Francie, což je oprávněným obecným cílem. Podpora příjemců by tak mohla být přezkoumána s ohledem na podmínky stanovené v čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie. Ten stanoví: „Za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány: (…) podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem (…)“. V tomto případě musí Komise porovnat kladné a záporné účinky opatření.
(27)
Ve svých předchozích rozhodnutích Komise dospěla k závěru, že režim podpor má pozitivní účinky a je slučitelný s vnitřním trhem, a to zejména s ohledem na skutečnost, že tento režim podpor přispívá k jasně stanovenému cíli obecného zájmu. Jeho cílem je totiž podporovat pluralitu stanic poskytujících rozhlasové služby na území Francie. Režim podporuje malé stanice zaměřené na místní posluchače s ohledem na sociální, kulturní a místní zájmy, což je oprávněný cíl obecného zájmu. Možnost narušení hospodářské soutěže způsobené režimem podpor zvýhodňujícím tyto místní stanice je nízká a nemění podmínky obchodu v takové míře, která by byla v rozporu se společným zájmem. Vzhledem k poslání a velikosti těchto stanic je narušení hospodářské soutěže mezi těmito stanicemi a provozovateli stejných druhů služeb v jiném členském státě velmi omezená. V důsledku toho je vliv tohoto režimu na obchod mezi členskými státy velmi nízký.
(28)
Z přezkumu článků 3 a 6 nařízení č. 97-1263 nicméně vyplývá, že způsob financování režimu podpory prostřednictvím dotčeného parafiskálního poplatku je nedílnou součástí opatření, což mimo jiné uvedl Soudní dvůr v rozsudku Régie Networks (body 99 až 112).
(29)
Jak je uvedeno v bodě 89 rozsudku Régie Networks: „způsob financování podpory může činit celý režim podpor, k jehož financování slouží, neslučitelným se společným trhem. Přezkoumání podpory tudíž nemůže být odděleno od účinků jejího způsobu financování. Přezkoumání opatření podpory Komisí musí naopak nutně zohlednit i způsob financování podpory v případě, že tento způsob financování je nedílnou součástí opatření podpory (viz v tomto smyslu zejména výše uvedený rozsudek van Calster a další, bod 49, jakož i rozsudek ze dne 15. července 2004, Pearle a další, C-345/02, Sb. rozh. 2004, s. I-7139, bod 29)“.
(30)
Z toho vyplývá, že Komise musí při přezkumu slučitelnosti režimu podpory s vnitřním trhem zmíněný poplatek zohlednit. V tomto ohledu se uvedený poplatek z reklamní činnosti zdá být v rozporu s obecnou zásadou, která byla pravidelně uváděna Komisí a potvrzena také Soudním dvorem v jeho rozsudku ze dne 25. června 1970, Francie v. Komise (47/69, Sb. rozh. 1970, s. 487), podle níž musejí být dovezené výrobky nebo služby osvobozeny od jakéhokoli parafiskálního poplatku určeného k financování režimu podpor, které jsou poskytovány pouze domácím podnikům. Soudní dvůr uvedl tuto analýzu v bodě 115 svého rozsudku Régie Networks.
(31)
Komise má za to, že neosvobození rozhlasových služeb poskytovaných ve Francii ze stanic usazených v jiných členských státech, které nemohou být příjemci podpor poskytovaných v rámci oznámeného režimu, mění podmínky obchodu v míře, která je v rozporu se společným zájmem. I kdyby byl obecný cíl podpory příjemců, který oznámený režim sleduje, oprávněný a mohl být považován za slučitelný s vnitřním trhem, v případě způsobu financování uvedeného režimu tomu tak není.
6. ZÁVĚRY
(32)
Za těchto okolností Komise dospěla k závěru, že tento režim podpor může být prohlášen za slučitelný s vnitřním trhem, a to zejména s ohledem na kritéria stanovená v čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie. Komise však nemůže schválit způsob financování tohoto režimu.
(33)
V tomto ohledu Komise vzala na vědomí skutečnost zmíněnou v dopise francouzských orgánů ze dne 23. dubna 2009, tedy údajnou nemožnost zjistit (mezi plátci parafiskálního poplatku, ze kterého je režim financován) totožnost zahraničních hospodářských subjektů, které poskytovaly rozhlasové služby ve Francii prostřednictvím stanic nebo provozovatelů usazených v jiných členských státech v období, během nějž byl dotyčný režim podpor uplatňován. Komise připouští, že vzhledem ke staršímu datu skutkových okolností existují jisté administrativní potíže, které znemožňují zjištění jejich totožnosti. Nicméně na základě informací, které francouzské orgány poskytly, se v tomto případě nezdá, že by uplynulé časové období představovalo samo o sobě nepřekonatelnou překážku pro zjištění totožnosti osob povinných k odvádění poplatku. Francouzské orgány však uvedly, že z informací, které mají k dispozici, nelze vždy zjistit, zda osoby povinné k odvádění poplatku byly provozovatelé vysílající z francouzského území nebo z jiného členského státu. V takovém případě je jejich povinností ve lhůtě šesti měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí individuálně informovat osobu povinnou k odvádění poplatku o jejím konkrétním právu na navrácení poplatků, pokud vysílala do Francie z jiného členského státu. Orgány musejí vynaložit veškeré prostředky, které mají k dispozici, aby zjistily totožnost osob povinných k odvádění poplatku. Jelikož však není jisté, zda francouzské orgány budou samy moci zjistit totožnost všech osob povinných k odvádění tohoto poplatku, ukládá se jim povinnost vhodným způsobem zveřejnit informace o opatření k navrácení poplatků, aby dotčené hospodářské subjekty měly možnost se samy přihlásit.
(34)
Nic nebrání tomu, aby Francie umožnila těmto neznámým subjektům uplatnit právo na navrácení poplatků, které byly neoprávněně odvedeny v období let 1997-2002. Francie může napravit neslučitelnost způsobu financování režimu podpor navrácením částky poplatků, které jsou v rozporu s vnitřním trhem za těchto podmínek:
-
Francie osloví dotčené hospodářské subjekty formou individuálního oznámení jejich konkrétního práva na navrácení poplatků ve všech případech, ve kterých jsou francouzské orgány schopny zjistit jejich totožnost, a formou vhodného zveřejnění informací zejména prostřednictvím inzerce v odborných časopisech v celé Evropské unii (14),
-
pro podání žádosti o navrácení bude osobám povinným k odvádění poplatku poskytnuta lhůta tří let (15) od odpovídajícího zveřejnění,
-
navrácení poplatku se uskuteční nejpozději do šesti měsíců ode dne podání žádosti (16),
-
navrácené částky budou navýšeny o skutečné úroky naběhlé za období ode dne jejich odvedení do dne jejich skutečného navrácení, které se vypočtou na základě složené úrokové sazby, kdy jako referenční cílová sazba bude analogicky použita sazba uvedená v článku 9 nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (17),
-
francouzské orgány přijmou veškeré rozumné důkazy o zaplacení poplatku, které jim dotčené hospodářské subjekty poskytnou,
-
právo na navrácení nesmí podléhat dalším podmínkám,
-
každých šest měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí zašlou francouzské orgány Komisi pravidelně zprávy o stavu postupu navrácení poplatků,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Režim podpor zavedený Francií je slučitelný s vnitřním trhem za podmínek stanovených v článku 2.
Článek 2
K odstranění diskriminace vůči zahraničním provozovatelům rozhlasového vysílání, kteří francouzskému státu odvedli poplatky z reklamní činnosti, aniž by byli příjemci režimu podpor, francouzské orgány navrátí parafiskální poplatky vybrané od zahraničních subjektů v období let 1997-2002. Ve lhůtě šesti měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí informují všechny hospodářské subjekty povinné k odvádění poplatků, které mají být navráceny, o jejich právu na navrácení, a to ve všech případech, kdy budou moci zjistit jejich totožnost a prostřednictvím odpovídajícího zveřejnění je vyzvat, a tak jim umožnit, aby se přihlásily, přičemž jim poskytnou tříletou lhůtu k podání žádosti o navrácení poplatků (18). Po této výzvě a na základě důkazů předložených dotčenými hospodářskými subjekty Francie nejpozději do šesti měsíců ode dne podání žádosti o navrácení navrátí poplatky neslučitelné s vnitřním trhem navýšené o naběhlé skutečné úroky, které se vypočtou na základě složené úrokové sazby, kdy jako referenční cílová sazba bude analogicky použita sazba uvedená v článku 9 nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 3
Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Francie informuje Komisi o opatřeních přijatých za účelem dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Každých šest měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Francie zašle Komisi pravidelnou zprávu o stavu postupu navrácení poplatků uvedeného v článku 2, a to do uplynutí lhůty tří let ode dne posledního opatření odpovídajícího zveřejnění uvedeného v článku 2.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 29. září 2010.
DECISIÓN DE LA COMISIÓN
de 29 de septiembre de 2010
relativa al régimen de ayudas C 4/09 (ex N 679/97) ejecutado por Francia en favor de la expresión radiofónica
[notificada con el número C(2010) 6483]
(El texto en lengua francesa es el único auténtico)
(Texto pertinente a efectos del EEE)
(2011/147/UE)
LA COMISIÓN EUROPEA,
Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea y, en particular, su artículo 108, apartado 2, párrafo primero (1),
Visto el Acuerdo sobre el Espacio Económico Europeo y, en particular, su artículo 62, apartado 1, letra a) (2),
Después de haber emplazado a los interesados para que presentaran sus observaciones, de conformidad con los citados artículos (3),
Considerando lo siguiente:
1. PROCEDIMIENTO
(1)
Por carta de 2 de octubre de 1997, la República Francesa notificó a la Comisión el régimen de ayudas N 679/1997, un proyecto de decreto para modificar el régimen existente de ayudas a la expresión radiofónica (4). Mediante Decisión de 10 de noviembre de 1997 (5), la Comisión aprobó prorrogar este régimen de apoyo a la expresión radiofónica por un período de diez años.
(2)
Mediante Decisión de 28 de julio de 2003, la Comisión aprobó una modificación de dicho régimen de ayudas (6). La modificación propuesta por las autoridades francesas conllevaba, entre otras cosas, un cambio de las disposiciones sobre la financiación del régimen de ayudas (7). En la citada Decisión, la Comisión consideró que el régimen de ayudas era compatible con el mercado interior a tenor del artículo 107, apartado 3, letra c), del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea (en lo sucesivo, «TFUE»). Esta modificación empezó a surtir efectos el 1 de enero de 2003 por un período de diez años.
(3)
El 22 de diciembre de 2008, el Tribunal de Justicia de la Unión Europea declaró inválida la Decisión de la Comisión de 10 de noviembre de 1997 en lo que atañía al período 1997-2002. Por ello, la Comisión ha adoptado todas las medidas necesarias para subsanar la ilegalidad declarada, volviendo a examinar las informaciones suministradas por las autoridades francesas (véase la sección 3, «Motivos por los que se incoó el procedimiento» para obtener una descripción pormenorizada de este procedimiento).
(4)
Por carta de 11 de febrero de 2009, la Comisión comunicó a la República Francesa su decisión de incoar el procedimiento previsto en el artículo 108, apartado 2, del Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea con respecto a esta ayuda.
(5)
La decisión de la Comisión de incoar el procedimiento se publicó en el Diario Oficial de la Unión Europea (8). La Comisión invitó a los interesados a presentar sus observaciones sobre la ayuda en cuestión.
(6)
Por carta de 23 de abril de 2009, la República Francesa transmitió sus comentarios sobre la medida.
(7)
La Comisión no recibió observaciones al respecto por parte de los interesados.
2. DESCRIPCIÓN DETALLADA DE LA AYUDA
(8)
La medida en cuestión consiste en un régimen de ayudas destinado a apoyar a las pequeñas emisoras de radio locales francesas que cumplen una misión de comunicación social de proximidad y cuyos ingresos por publicidad y patrocinio no exceden del 20 % de su volumen de negocios.
(9)
La ayuda se financiaba mediante los ingresos de una exacción parafiscal sobre los recursos procedentes de la publicidad emitida por radiodifusión sonora y por televisión.
(10)
La autoridad competente, esto es el Fondo de Apoyo a la Expresión Radiofónica (FSER, por sus siglas en francés), puede conceder tres tipos de ayudas:
a)
una subvención de instalación a las radios asociativas recientemente autorizadas por el Consejo Superior Audiovisual, que no puede exceder de un límite máximo fijado por baremo;
b)
una subvención de explotación de un importe establecido por un baremo, al principio creciente y posteriormente decreciente, fijado por la comisión encargada de conceder las subvenciones y que esta puede incrementar dentro de límites definidos teniendo en cuenta los esfuerzos realizados por el servicio en materia de gestión interna y de las actividades desarrolladas en los ámbitos educativo, asociativo y cultural o de la comunicación social de proximidad;
c)
una ayuda para equipamiento que no puede superar el 50 % de la cantidad invertida en la renovación del material de las radios subvencionables, que solo puede concederse cada cinco años, no pudiendo exceder de un límite máximo fijado por baremo.
(11)
El régimen de ayudas, que está en vigor desde 1989, ha sufrido algunas modificaciones, todas ellas notificadas a la Comisión y aprobadas por esta en 1990, 1992, 1997 y 2003.
2.1. Beneficiarios del régimen de ayudas
(12)
El proyecto notificado por las autoridades francesas aplica el régimen de ayudas previsto en el artículo 80 de la Ley no 86-1067, de 30 de septiembre de 1986, relativa a la libertad de comunicación, de acuerdo con la modificación introducida por el artículo 25 de la Ley no 89-25, de 17 de enero de 1989, y el artículo 27 de la Ley no 90-1170, de 29 de diciembre de 1990, que dispone lo siguiente:
«Los servicios de radiodifusión sonora mediante ondas hertzianas, cuyos recursos comerciales procedentes de anuncios difundidos en antena y que presenten el carácter de publicidad de marca o patrocinio sean inferiores al 20 % de su volumen de negocios total gozarán de una ayuda según las condiciones fijadas por decreto del Consejo de Estado.
La financiación de dicha ayuda quedará garantizada por una deducción sobre los recursos procedentes de la publicidad difundida por radiodifusión sonora y por televisión.
La remuneración percibida por los servicios de radiodifusión sonora por ondas hertzianas terrestres por la difusión de mensajes destinados a mantener acciones colectivas o de interés general no se tendrá en consideración para la determinación del porcentaje contemplado en el primer párrafo del presente artículo.»
2.2. Modo de financiación del régimen de ayudas
(13)
Por lo que atañe a la financiación del régimen de ayudas, el proyecto notificado por las autoridades francesas el 2 de octubre de 1997, que se convirtió en el Decreto no 97-1263 de 29 de diciembre de 1997, por el que se establece una exacción parafiscal en beneficio de un Fondo de Apoyo a la Expresión Radiofónica (9), dispone en su artículo 1 lo siguiente:
«A partir del 1 de enero de 1998 y por un período de cinco años se establece una exacción parafiscal sobre la publicidad difundida por radio y televisión (en lo sucesivo, “exacción sobre las empresas de publicidad”) destinada a financiar un fondo de ayuda a los titulares de una autorización para prestar servicios de radiodifusión cuyos recursos comerciales procedentes de mensajes difundidos en antena y que presenten el carácter de publicidad de marca o de patrocinio sean inferiores al 20 % de su volumen de negocio total.»
El artículo 2 del mismo Decreto establece:
«La exacción se calculará sobre la base de las cantidades, excluida la comisión de agencia y el impuesto sobre el valor añadido, pagadas por los anunciantes por la difusión de sus mensajes publicitarios destinados al territorio francés.
El sujeto pasivo del impuesto son las personas que comercializan estos mensajes publicitarios.
Un decreto conjunto de los ministros encargados del presupuesto y de la comunicación fijará la tarifa del impuesto por tramos de ingresos trimestrales percibidos por los sujetos pasivos, dentro de los siguientes límites:
[…]»
El artículo 4 del mismo Decreto precisa que la Dirección General de Tributos calcula, liquida y recauda la exacción por cuenta del FSER, aplicando las mismas reglas, garantías y sanciones que las previstas para el impuesto sobre el valor añadido.
(14)
Estas disposiciones se alteraron con ocasión de la modificación del régimen de ayudas notificado a la Comisión y autorizado por la Decisión de 28 de julio de 2003 (10) Según las nuevas reglas, la exacción parafiscal solo se aplica a las empresas establecidas en territorio francés.
3. MOTIVOS POR LOS QUE SE INCOÓ EL PROCEDIMIENTO
(15)
La Comisión aprobó en 1997 a través de la Decisión N 679/97, una modificación del régimen de ayudas consistente en un mecanismo de financiación a través de una exacción parafiscal sobre la publicidad difundida por radio y televisión. Dicha Decisión no contiene análisis alguno del modo de financiación. La Decisión de 1997 surtió efectos hasta 2003, año en que fue reemplazada por una nueva decisión de autorización, la NN 42/03 (11).
(16)
El 3 de agosto de 2004 Régie Network, la filial publicitaria de una gran cadena radiofónica francesa, la NRJ, impugnó ante el Tribunal de Lyon la exacción pagada en 2001 (152 524 EUR). El asunto dio lugar a la presentación de una cuestión prejudicial al Tribunal de Justicia para que evaluara la validez de la Decisión de la Comisión de 10 de noviembre de 1997 por la que se autorizó la ayuda.
(17)
La sentencia (12) del Tribunal de Justicia, dictada el 22 de diciembre de 2008, declaró inválida la Decisión de 1997 debido a que la Comisión no había evaluado el modo de financiación de la medida examinada.
(18)
En efecto, en el apartado 89 de su sentencia, el Tribunal recuerda que al examinar una medida de ayuda, la Comisión debe necesariamente tener en cuenta también su modo de financiación si este forma parte integrante de dicha medida. En el apartado 99 de su sentencia, el Tribunal precisa que un tributo forma parte integrante de una ayuda cuando existe un vínculo obligatorio entre la exacción y la ayuda de que se trate con arreglo a la normativa nacional pertinente, en el sentido de que la recaudación del tributo se destine obligatoriamente a la financiación de la ayuda y afecte directamente a la cuantía de esta y, consiguientemente, a la apreciación de la compatibilidad de esta ayuda con el mercado común.
(19)
Tras comprobar que todas estas condiciones se cumplían en el asunto de que se trataba, el Tribunal afirma en el apartado 112 de su sentencia que la exacción sobre las empresas de publicidad forma parte integrante del régimen de ayudas a la comunicación radiofónica que financia dicha exacción. Por consiguiente, la Comisión debía necesariamente tener en cuenta esa exacción al examinar el régimen de ayudas en cuestión, lo que no hizo en su Decisión NN 42/03.
(20)
A raíz de la sentencia que declaraba inválida la Decisión de la Comisión de 10 de noviembre de 1997, la Comisión tomó todas las medidas necesarias para solucionar la ilegalidad constatada y volvió a examinar las informaciones facilitadas por las autoridades francesas. En consecuencia, el 11 de febrero de 2009 la Comisión incoó el procedimiento formal de investigación previsto en el artículo 108, apartado 2, del TFUE, registrado con el número C4/2009 (13).
4. COMENTARIOS DE FRANCIA
(21)
Por carta de 23 de abril de 2009 las autoridades francesas transmitieron las siguientes observaciones a la Comisión:
a)
el importe de los fondos recaudados y pagados anualmente en el período considerado asciende por término medio a 20 millones EUR repartidos entre más de 500 beneficiarios;
b)
no se niega que operadores extranjeros que prestan servicios de radiodifusión en Francia a partir de emisoras o empresas ubicadas en otros Estados miembros también hayan pagado esta exacción parafiscal, pero resulta imposible identificarlas;
c)
la ayuda no puede recuperarse por dos razones principales: en primer lugar, porque el régimen de ayudas se notificó a la Comisión en buena y debida forma y esta lo autorizó en varias ocasiones, lo que habría generado una confianza legítima en sus beneficiarios. En segundo lugar porque, en el contexto actual, la situación financiera de los beneficiarios imposibilitaría a las autoridades francesas recuperar las sumas pagadas.
5. EVALUACIÓN DE LA AYUDA
5.1. Base jurídica de la evaluación
(22)
La evaluación del régimen de ayudas se basa en el artículo 107, apartado 3, del TFUE.
5.2. Existencia de ayuda a los efectos del artículo 107, apartado 1, del TFUE
(23)
El artículo 107, apartado 1, del TFUE dispone lo siguiente:
«Salvo que los Tratados dispongan otra cosa, serán incompatibles con el mercado interior, en la medida en que afecten a los intercambios comerciales entre Estados miembros, las ayudas otorgadas por los Estados o mediante fondos estatales, bajo cualquier forma, que falseen o amenacen falsear la competencia, favoreciendo a determinadas empresas o producciones».
(24)
Análisis del presente caso teniendo en cuenta las condiciones establecidas en el artículo 107, apartado 1, del TFUE.
a) Ayuda otorgada por el Estado o mediante fondos estatales
El régimen de ayudas se financia mediante fondos procedentes de una exacción parafiscal prevista por disposiciones legislativas y reglamentarias, percibida por la Administración fiscal y que grava la publicidad emitida por radiodifusión sonora y por televisión.
En consecuencia, las ayudas se otorgan mediante recursos públicos del Estado francés.
b) Falseamiento o amenaza de falseamiento de la competencia, favoreciendo a determinadas empresas o producciones
El régimen de ayudas favorece exclusivamente a los servicios de radiodifusión sonora por ondas hertzianas. Los beneficiarios del régimen de ayudas son prestadores de servicios cuyos recursos publicitarios son inferiores al 20 % de su volumen de negocios total. Estos servicios están en situación de competencia en cuanto a la captación de audiencia y de ingresos publicitarios, en particular, con otros servicios de radiodifusión sonora en el territorio francés, cuyos recursos comerciales superan ese tope y que no se benefician del apoyo público que ofrece el régimen de ayudas.
Por lo tanto, las ayudas en cuestión falsean, o al menos amenazan con falsear, la competencia entre los prestatarios de servicios beneficiarios y los prestatarios de servicios no beneficiarios de esas ayudas.
c) Efecto sobre los intercambios comerciales entre Estados miembros
Los servicios de radiodifusión sonora por ondas hertzianas prestados desde el territorio francés, en especial los prestados por los beneficiarios del régimen de ayudas, pueden captarse en otros Estados miembros, aunque solo sea en las zonas fronterizas. Asimismo, parece que la exacción parafiscal prevista por las disposiciones legislativas y reglamentarias notificadas también grava los recursos publicitarios de servicios exportados desde otros Estados miembros a territorio francés.
De ello se desprende que los intercambios comerciales entre Estados miembros se ven afectados o pueden verse afectados por el régimen de ayudas notificado.
d) Conclusión sobre la existencia de una ayuda estatal
Por consiguiente, la Comisión considera que el régimen de ayudas a la expresión radiofónica notificado por las autoridades francesas entra en el ámbito de aplicación del artículo 107, apartado 1, del TFUE. Si el citado régimen constituye una ayuda estatal, la Comisión debe analizar su compatibilidad con el mercado interior. Con arreglo a la sentencia dictada en el asunto Régie Networks mencionada anteriormente, la exacción sobre las empresas publicitarias, que financia la ayuda en cuestión, debe ser tenida en cuenta al examinar la compatibilidad de este régimen.
5.3. Compatibilidad de la ayuda con arreglo a lo dispuesto en el artículo 107, apartados 2 y 3, del TFUE
(25)
Tanto por su objeto como por su campo de aplicación, la medida de ayuda notificada claramente no cumple las condiciones previstas en el artículo 107, apartado 3, letras a) y b), del TFUE.
(26)
Teniendo en cuenta su objetivo de favorecer a las emisoras que prestan servicios de radiodifusión sonora por ondas hertzianas en territorio francés, en particular prestando apoyo a aquellas con menores recursos publicitarios, el régimen de ayudas pretende garantizar la pluralidad de los medios de comunicación en territorio francés, lo que constituye un objetivo de orden general legítimo. Así pues, el elemento de ayuda a los beneficiarios podría examinarse a la luz de las condiciones enunciadas en el artículo 107, apartado 3, letra c), del TFUE. Esta disposición establece que: «Podrán ser consideradas compatibles con el mercado interior: […] las ayudas destinadas a facilitar el desarrollo de determinadas actividades o de determinadas regiones económicas, siempre que no alteren las condiciones de los intercambios en forma contraria al interés común; […]». En ese caso, la Comisión debe sopesar los efectos positivos y los efectos negativos de la medida.
(27)
En sus decisiones precedentes, la Comisión llegó a la conclusión de que el régimen de ayudas en cuestión tiene efectos positivos y es compatible con el mercado interior, en especial debido a que contribuye a un objetivo de interés general bien definido. En efecto, su objetivo es favorecer la pluralidad de las emisoras que prestan servicios de radiodifusión por ondas hertzianas en territorio francés. El régimen apoya a las emisoras de pequeño tamaño con una audiencia local, teniendo en cuenta intereses sociales, culturales y locales, lo que constituye un objetivo general legítimo. Además, el falseamiento de la competencia potencialmente causado por el régimen de ayudas al favorecer a estas emisoras de proximidad es débil y no altera las condiciones de los intercambios en forma contraria al interés común. Vista la misión y el tamaño de esas emisoras, el falseamiento de la competencia entre estas últimas y los prestatarios de los mismos tipos de servicios en otro Estado miembro es especialmente reducido. En consecuencia, el efecto sobre los intercambios que provoca este régimen de ayudas es particularmente débil.
(28)
No obstante, del examen del Decreto no 97-1263, artículos 3 y 6, se desprende que el modo de financiación del régimen de ayudas mediante la exacción parafiscal en cuestión forma parte integrante de la medida, tal como puso de manifiesto el Tribunal de Justicia en sus sentencia en el asunto Régie Networks (apartados 99 a 112).
(29)
En efecto, tal como el Tribunal recuerda en el apartado 89 de la sentencia anteriormente citada: «el modo de financiación de una ayuda puede suponer que la totalidad del régimen de ayuda que pretende sostener sea incompatible con el mercado común. Por tanto, el examen de una ayuda no puede separarse del de los efectos de su modo de financiación. Al contrario, cuando examina una medida de ayuda, la Comisión debe necesariamente tener en cuenta también su modo de financiación si este forma parte integrante de dicha medida (en este sentido, véanse, en particular, las sentencias Van Calster y otros, antes citada, apartado 49, y de 15 de julio de 2004, Pearle y otros, C-345/02, Rec. p. I-7139, apartado 29)».
(30)
De ello se colige que la Comisión debe tener en cuenta la citada exacción al examinar la compatibilidad del régimen de ayudas con el mercado interior. En este sentido, la controvertida exacción sobre las empresas publicitarias resulta contraria al principio general, reiterado periódicamente por la Comisión y confirmado por el Tribunal de Justicia en su sentencia de 25 de junio de 1970, Francia/Comisión (47/69, Rec. p. 487), según el cual los productos o servicios importados deben quedar exentos de cualquier exacción parafiscal destinada a financiar un régimen de ayudas del que solo se beneficien las empresas nacionales. El Tribunal evoca este análisis en el apartado 115 de su sentencia Régie Networks.
(31)
La Comisión considera que la no exoneración de los servicios de radiodifusión sonora por ondas hertzianas prestados en Francia a partir de emisoras ubicadas en otros Estados miembros, que no pueden beneficiarse de las ayudas otorgadas al amparo del régimen notificado, altera las condiciones de los intercambios en una medida contraria al interés común. Incluso aunque el objetivo general del componente de ayuda a los beneficiarios perseguido por el régimen notificado sea legítimo y pueda ser considerado compatible con el mercado interior, no ocurre lo mismo con el modo de financiación del citado régimen.
6. CONCLUSIONES
(32)
Por consiguiente, la Comisión ha llegado a la conclusión de que este régimen de ayudas puede ser declarado compatible con el mercado interior, especialmente en función de los criterios enunciados en el artículo 107, apartado 3, letra c), del TFUE. Por el contrario, la Comisión no puede aprobar el modo de financiación de este régimen.
(33)
En este sentido, la Comisión ha tomado nota de la imposibilidad, alegada por las autoridades francesas en su carta de 23 de abril de 2009, de identificar (entre los contribuyentes que abonan la exacción parafiscal con la que se financia el régimen de ayudas) las empresas extranjeras que han prestado servicios de radiodifusión en Francia a partir de emisoras o empresas situadas en otros Estados miembros en el período cubierto por el régimen de ayudas considerado. La Comisión puede admitir la existencia de dificultades administrativas que impiden esa identificación debido a la antigüedad de los hechos. Sin embargo, sobre la base de las explicaciones facilitadas por las autoridades francesas, el paso del tiempo, en este caso, no parece constituir en sí mismo un obstáculo insuperable para la identificación de los sujetos pasivos de la exacción. Las autoridades francesas han indicado, no obstante, que no siempre les resultaba posible determinar, a partir de los datos en su poder, si los sujetos pasivos eran empresas que emitían desde territorio francés o desde otro Estado miembro. En tal caso, tienen que notificar individualmente al sujeto pasivo de la exacción, en un plazo de seis meses a partir de la notificación de la presente Decisión, su derecho a ser reembolsado si ha emitido para Francia desde otro Estado miembro. La Administración debe emplear todos los medios a su alcance para identificar a los sujetos pasivos de la exacción. Ahora bien, como no es seguro que las autoridades francesas puedan identificar por sí mismas a todos los sujetos pasivos de esta exacción, deberán asimismo publicitar adecuadamente las medidas de reembolso, de manera que los operadores interesados puedan manifestarse.
(34)
En efecto, nada se opone a que Francia conceda a estos operadores desconocidos la oportunidad de hacer valer su derecho a que se les reembolsen los gravámenes pagados indebidamente durante el período 1997-2002. Francia podrá solucionar la incompatibilidad del modo de financiación del régimen de ayudas mediante el reembolso del importe de las exacciones incompatibles con el mercado interior respetando las condiciones siguientes:
-
Francia deberá hacer un llamamiento a los operadores interesados, notificándoles individualmente su derecho a ser reembolsados, siempre que las autoridades francesas puedan identificarlos, por medio de una publicidad adecuada, especialmente a través de la inserción de anuncios en las revistas especializadas de toda la Unión Europea (14),
-
los sujetos pasivos deberán disponer de un plazo de tres años desde que se realice la publicidad adecuada para presentar la solicitud de reembolso (15),
-
el reembolso deberá producirse en un plazo máximo de seis meses a contar desde la fecha de presentación de la solicitud (16),
-
los importes reembolsados deberán incrementarse con los intereses efectivamente devengados desde la fecha en que se percibieron hasta la de su reembolso efectivo, calculados sobre una base compuesta, tomando como referencia un tipo objetivo, por analogía, el que se recoge en el artículo 9 del Reglamento (CE) no 794/2004 de la Comisión, de 21 de abril de 2004, por el que se establecen disposiciones de aplicación del Reglamento (CE) no 659/1999 del Consejo por el que se establecen disposiciones del aplicación del artículo 93 del Tratado CE (17),
-
las autoridades francesas deberán aceptar toda prueba razonable aportada por los operadores interesados que demuestre el pago de la exacción,
-
el derecho al reembolso no podrá estar sujeto a otras condiciones,
-
las autoridades francesas enviarán a la Comisión informes periódicos cada seis meses, desde la fecha de notificación de la presente Decisión, sobre el estado del procedimiento de reembolso.
HA ADOPTADO LA PRESENTE DECISIÓN:
Artículo 1
El régimen de ayudas ejecutado por Francia es compatible con el mercado interior siempre y cuando se cumplan las condiciones previstas en el artículo 2.
Artículo 2
Con el fin de suprimir la discriminación padecida por los radiodifusores extranjeros que pagaron los gravámenes sobre las empresas de publicidad al Estado francés sin poder beneficiarse del régimen de ayudas, las autoridades francesas deberán reembolsar las exacciones parafiscales exigidas a esos operadores extranjeros durante el período 1997-2002. A tal efecto, deberán informar, en un plazo de seis meses a partir de la fecha de notificación de la presente Decisión, a todos los operadores sujetos pasivos de las exacciones que deban ser reembolsadas, en todos aquellos casos en que las autoridades puedan identificarlos, y hacer un llamamiento, por medio de una publicidad adecuada, para que los operadores en cuestión puedan manifestarse, dándoles un plazo de tres años para presentar la solicitud de reembolso (18). Realizado ese llamamiento, y sobre la base de las pruebas proporcionadas por los operadores, Francia, en un plazo máximo de seis meses desde la fecha de presentación de la solicitud de reembolso, deberá devolver el importe de las exacciones incompatibles con el mercado interior, incrementado con los intereses realmente devengados, calculados sobre una base compuesta, tomando como referencia un tipo objetivo, por analogía, el que se recoge en el artículo 9 del Reglamento (CE) no 794/2004.
Artículo 3
Francia informará a la Comisión, en un plazo de dos meses a partir de la fecha de notificación de la presente Decisión, de las medidas adoptadas en cumplimiento de la misma.
Transmitirá a la Comisión informes periódicos cada seis meses, a partir de la fecha de notificación de la presente Decisión, sobre la evolución del procedimiento de reembolso contemplado en el artículo 2, hasta la conclusión de un plazo de tres años desde las últimas medidas de publicidad adecuada mencionadas en el artículo 2.
Artículo 4
El destinatario de la presente Decisión es la República Francesa.
Hecho en Bruselas, el 29 de septiembre de 2010.