ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. prosince 2011
o použití čl. 106 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby udělené určitým podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu
(oznámeno pod číslem K(2011) 9380)
(Text s významem pro EHP)
(2012/21/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 106 odst. 3 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Článek 14 Smlouvy vyžaduje, aby Unie, aniž jsou dotčeny články 93, 106 a 107 Smlouvy, pečovala v rámci svých pravomocí o to, aby zásady a podmínky pro fungování služeb obecného hospodářského zájmu umožňovaly naplnění jejich úkolů.
(2)
Zajištění fungování určitých služeb obecného hospodářského zájmu na základě zásad a za podmínek, které umožňují naplnění jejich úkolů, může vyžadovat finanční podporu státu na pokrytí některých nebo veškerých nákladů vyplývajících ze závazků veřejné služby. V souladu s článkem 345 Smlouvy ve výkladu Soudního dvora Evropské unie není podstatné, zda jsou tyto služby obecného hospodářského zájmu poskytovány veřejnými nebo soukromými podniky.
(3)
Ustanovení čl. 106 odst. 2 Smlouvy v tomto ohledu stanoví, že podniky, které jsou pověřeny poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu, nebo podniky, které mají povahu fiskálního monopolu, podléhají pravidlům obsaženým ve Smlouvě, zejména pravidlům hospodářské soutěže, dokud tato pravidla právně nebo fakticky nebrání plnění svěřených úkolů. Tímto ustanovením by však neměl být dotčen rozvoj obchodu v míře, která by byla v rozporu se zájmy Unie.
(4)
Ve svém rozsudku ve věci Altmark (1) Soudní dvůr uvedl, že vyrovnávací platba za závazek veřejné služby není státní podporou ve smyslu článku 107 Smlouvy, pokud jsou splněna čtyři kumulativní kritéria. Za prvé, podnik, který je příjemcem vyrovnávací platby, musí být skutečně pověřen závazky veřejné služby a tyto závazky musí být jasně vymezeny. Za druhé, parametry na jejichž základě je vyrovnání vypočteno, musí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem. Za třetí, vyrovnání nesmí přesahovat meze toho, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených k plnění závazků veřejné služby se zohledněním příslušných příjmů a přiměřeného zisku. Za čtvrté, pokud v konkrétním případě nebyl podnik, který má plnit závazky veřejné služby, vybrán prostřednictvím řízení pro zadávání veřejných zakázek, které by umožnilo vybrat uchazeče schopného poskytovat předmětné služby s nejnižšími náklady pro společnost, musí být výše nezbytné vyrovnávací platby určena na základě analýzy nákladů, které by na plnění těchto závazků vynaložil běžný, řádně řízený podnik disponující odpovídajícími prostředky.
(5)
Pokud nejsou splněna uvedená kritéria, ale přitom jsou splněny obecné podmínky použitelnosti čl. 107 odst. 1 Smlouvy, představuje vyrovnávací platba za závazek veřejné služby státní podporu a vztahují se na ni články 93, 106, 107 a 108 Smlouvy.
(6)
Mimo toto rozhodnutí mají pro používání pravidel státní podpory na vyrovnávací platbu za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu význam další tři předpisy:
a)
nové sdělení o používání pravidel Evropské unie v oblasti státní podpory na vyrovnávací platbu za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu (2) vyjasňuje používání článku 107 Smlouvy a kritéria uvedená v rozsudku Altmark, kterými se taková platba řídí;
b)
nové nařízení, které Komise zamýšlí přijmout o použití článků 107 a 108 Smlouvy na podporu de minimis na poskytování služeb obecného hospodářského zájmu stanoví určité podmínky, včetně výše vyrovnávací platby, při jejichž splnění se má za to, že vyrovnávací platba za závazek veřejné služby nesplňuje všechna kritéria čl. 107 odst. 1;
c)
revidovaný rámec pro státní podporu v podobě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (3) upřesňuje, jak bude Komise posuzovat případy, na které se nevztahuje toto rozhodnutí, a proto musí být oznámeny Komisi.
(7)
Rozhodnutí Komise 2005/842/ES ze dne 28. listopadu 2005 o použití čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby poskytované určitým podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu (4) upřesňuje význam a rozsah výjimky podle čl. 106 odst. 2 Smlouvy a stanoví pravidla pro účinné sledování plnění kritérií stanovených v uvedeném předpisu. Toto rozhodnutí nahrazuje rozhodnutí 2005/842/ES a stanoví podmínky, za nichž státní podpora v podobě vyrovnávací platby za službu obecného hospodářského zájmu nepodléhá povinnosti oznámení předem stanovené v čl. 108 odst. 3 Smlouvy, protože ji lze považovat za slučitelnou s čl. 106 odst. 2 Smlouvy.
(8)
Taková podpora může být považována za slučitelnou, pouze pokud je poskytnuta za účelem zajištění poskytování služeb obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 Smlouvy. Z judikatury je zřejmé, že pokud daná problematika není upravena odvětvovými pravidly Unie, mají členské státy velký prostor k vlastnímu uvážení při vymezování služeb, které by mohly být považovány za služby obecného hospodářského zájmu. Úkolem Komise je tedy zajistit, aby ve vymezení služeb obecného hospodářského zájmu nebyla žádná zjevná chyba.
(9)
Jsou-li splněny určité podmínky, omezené částky vyrovnávací platby poskytnuté podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu neovlivňují rozvoj obchodu ani hospodářskou soutěž v takové míře, která by byla v rozporu se zájmy Unie. Proto by se u vyrovnávacích plateb, jejichž roční objem je nižší než určitá částka, nemělo požadovat individuální oznámení státní podpory, jsou-li splněny požadavky tohoto rozhodnutí.
(10)
S ohledem na rozvoj obchodu v rámci Unie v poskytování služeb obecného hospodářského zájmu, ukazující se například silným rozvojem nadnárodních poskytovatelů v řadě odvětví, která mají velký význam pro rozvoj vnitřního trhu, je vhodné stanovit nižší limit částky vyrovnávací platby, kterou lze podle tohoto rozhodnutí osvobodit od oznamovací povinnosti, než co bylo stanoveno v rozhodnutí 2005/842/ES, a dovolit, aby tato částka byla vypočtena jako roční průměr za dobu trvání pověření.
(11)
Nemocnice a podniky poskytující sociální služby, které jsou pověřeny úkoly obecného hospodářského zájmu, mají specifickou povahu, kterou je třeba zohlednit. Zejména je třeba brát v úvahu skutečnost, že za současných hospodářských podmínek a za současného stavu rozvoje vnitřního trhu mohou sociální služby potřebovat k pokrytí nákladů na veřejnou službu částku, která je vyšší než strop stanovený v tomto rozhodnutí. Vyšší částka vyrovnávací platby pro sociální služby tudíž s sebou nutně nepřináší větší riziko narušení hospodářské soutěže. Proto by podniky pověřené poskytováním sociálních služeb, včetně poskytování sociálního bydlení pro znevýhodněné občany nebo příslušníky sociálně méně zvýhodněných skupin, kteří nejsou z důvodů omezené solventnosti schopni získat bydlení za tržních podmínek, měly být rovněž osvobozeny od oznamovací povinnosti stanovené tímto rozhodnutím, i když vyrovnávací platba, kterou obdrží, přesahuje obecný limit pro vyrovnávací platby stanovený tímto rozhodnutím. Totéž by mělo platit pro nemocnice poskytující zdravotní péči, v příslušných případech včetně pohotovostních služeb a doplňkových služeb, které přímo souvisejí s jejich hlavními činnostmi, zejména v oblasti výzkumu. Sociálními službami, na které se vztahuje vynětí z oznamovací povinnosti, by měly být jasně vymezené služby, pokrývající sociální potřeby v oblasti zdravotní a dlouhodobé péče, péče o děti, přístupu na trh práce a opětovného začlenění do trhu práce, sociálního bydlení a péče o zranitelné skupiny a jejich sociálního začleňování.
(12)
Míra, v níž konkrétní vyrovnávací platba narušuje obchod a hospodářskou soutěž, nezávisí jen na průměrné roční výši této platby a na dotčeném odvětví, ale rovněž na celkové době trvání pověření. Pokud není delší doba odůvodněna potřebou velké investice, například v oblasti sociálního bydlení, mělo by být použití tohoto rozhodnutí omezeno na období pověření nepřekračující deset let.
(13)
Aby se mohl použít čl. 106 odst. 2 Smlouvy, musí být daný podnik členským státem výslovně pověřen poskytováním určité služby obecného hospodářského zájmu.
(14)
Aby se zajistilo dodržování kritérií stanovených v čl. 106 odst. 2 Smlouvy, je třeba upřesnit podmínky, které je nutno splnit ohledně pověření prováděním služeb obecného hospodářského zájmu. Výši vyrovnávací platby lze totiž správně vypočítat a kontrolovat pouze tehdy, pokud byly závazky veřejné služby, kterými byly dané podniky pověřeny, a jakékoli závazky státu jasně stanoveny jedním nebo několika akty příslušných veřejných orgánů daného členského státu. Tento akt může mít v různých členských státech různou formu, ale měl by uvádět alespoň, o jaké podniky se jedná, jaký je přesný obsah svěřených závazků veřejné služby, jejich trvání, případně území, na které se vztahují, zda byla udělena výhradní nebo zvláštní práva, jakou podobu má kompenzační mechanismus, podle jakých ukazatelů se stanovuje výše vyrovnávací platby, jak se předchází nadměrnému vyrovnání a jak se takové případně nadměrně vyplacené částky získávají zpět. Aby se zajistilo transparentní používání tohoto rozhodnutí, měl by pověřovací akt obsahovat rovněž odkaz na toto rozhodnutí.
(15)
Aby se předešlo neodůvodněnému narušení hospodářské soutěže, neměla by vyrovnávací platba přesáhnout rozsah nezbytný k pokrytí čistých nákladů, které podnik vynaložil při poskytování služby, včetně přiměřeného zisku.
(16)
Vyrovnávací platba, která přesahuje výši skutečně vzniklých čistých nákladů podniku na poskytování služeb, není nutná pro poskytování služeb obecného hospodářského zájmu, a tudíž představuje neslučitelnou státní podporu, která by měla být vrácena státu. Vyrovnávací platba, která byla poskytnuta na poskytování služby obecného hospodářského zájmu, avšak ve skutečnosti ji dotyčný podnik použil k činnosti na jiném trhu pro účely, které nejsou uvedeny v pověřovacím aktu, není nutná pro poskytování služby obecného hospodářského zájmu, a proto může rovněž představovat neslučitelnou státní podporu, která by měla být vrácena státu.
(17)
Čisté náklady, které se mají vzít v úvahu, by měly být vypočítávány jako rozdíl mezi náklady vynaloženými při poskytování služby obecného hospodářského zájmu a příjmem ze služby obecného hospodářského zájmu, nebo alternativně jako rozdíl mezi čistými náklady vyplývajícími z poskytování se závazkem veřejné služby a čistými náklady nebo ziskem vyplývajícím z poskytování bez závazku veřejné služby. Zejména v případě, kdy závazek veřejné služby snižuje příjmy, například kvůli regulovaným cenám, ale nemá vliv na náklady, by mělo být možné čisté náklady vynaložené při plnění závazku veřejné služby vypočítat na základě ušlého příjmu. Aby se předešlo neodůvodněnému narušení hospodářské soutěže, měly by se při výpočtu vyrovnávací platby vzít v úvahu veškeré příjmy z poskytování služby obecného hospodářského zájmu, tedy veškeré příjmy, které by poskytovatel nezískal, kdyby nebyl pověřen závazkem. Pokud je dotyčný podnik držitelem zvláštních či výhradních práv vázaných na činnosti jiné než služba obecného hospodářského zájmu pro kterou je poskytnuta podpora, které dávají vzniknout zisku, který převyšuje přiměřený zisk, nebo využívá jiných výhod přiznaných státem, tento zisk či výhody by měly být zahrnuty do jeho příjmu bez ohledu na jejich klasifikaci pro účely článku 107 Smlouvy.
(18)
Přiměřený zisk by měl být určen jako míra návratnosti kapitálu s přihlédnutím ke stupni, případně neexistenci rizika. Míra návratnosti kapitálu by měla být vymezena jako interní míra návratnosti kapitálu, který daný podnik investoval během doby trvání pověření.
(19)
Zisk, který nepřekračuje příslušnou swapovou sazbu navýšenou o 100 bazických bodů, by se neměl považovat za nepřiměřený. V této souvislosti se za příslušnou swapovou sazbu považuje příslušná míra návratnosti bezrizikové investice. Účelem přirážky 100 bazických bodů je mimo jiné vyvážit riziko likvidity související s poskytováním kapitálu, který je vázán na poskytování služby po celou dobu trvání pověření.
(20)
Jestliže podnik pověřený poskytováním služby obecného hospodářského zájmu nenese podstatnou míru obchodního rizika, například proto, že jsou mu plně hrazeny náklady na poskytování služby, neměly by se zisky, které překračují limit příslušné swapové sazby navýšené o 100 bazických bodů, považovat za přiměřené.
(21)
Pokud není z důvodů zvlášních okolností vhodné využít míru návratnosti kapitálu, měly by členské státy mít možnost spoléhat při určování přiměřeného zisku na jiné ukazatele úrovně zisku, například na průměrnou míru návratnosti vlastního kapitálu, návratnost vloženého kapitálu, návratnost aktiv nebo rentabilitu tržeb.
(22)
Při určení toho, co představuje přiměřený zisk, by členské státy měly mít možnost zavést pobídková kriteria, která se týkají zejména kvality poskytované služby a nárůstu produktivity. Nárůst produktivity by neměl snížit kvalitu poskytované služby. Členské státy by měly mít například možnost vymezit v pověřovacím aktu cíle efektivity produkce, takže úroveň vyrovnávací platby pak závisí na rozsahu, v němž byly tyto cíle splněny. V pověřovacím aktu může být stanoveno, že pokud podnik tyto cíle nesplní, vyrovnávací platba se sníží na základě metody výpočtu uvedené v pověřovacím aktu, naopak pokud podnik tyto cíle překročí, může být vyrovnávací platba zvýšena na základě metody výpočtu uvedené v pověřovacím aktu. Jakékoli odměny související s nárůstem produktivity by měly být stanoveny na takové úrovni, aby umožnily vyrovnané sdílení tohoto nárůstu mezi podnikem a členským státem a/nebo uživateli.
(23)
Článek 93 Smlouvy představuje lex specialis ve vztahu k čl. 106 odst. 2 Smlouvy. Jsou v něm stanovena pravidla použitelná na vyrovnávací platbu za závazek veřejné služby v odvětví pozemní dopravy. Článek 93 byl vyložen nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1370/2007 ze dne 23. října 2007 o veřejných službách v přepravě cestujících po železnici a silnici a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 a 1107/70 (5), které stanoví pravidla pro vyrovnávací platby za závazky veřejné služby v odvětví veřejné přepravy cestujících. Jeho použití na odvětví dopravy cestujících po vnitrozemských vodních cestách je v kompetenci členských států. Nařízení (ES) č. 1370/2007 osvobozuje od oznamovací povinnosti podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy veškeré vyrovnávací platby v odvětví pozemní dopravy, které splňují v něm stanovené podmínky. Podle rozsudku ve věci Altmark nelze vyrovnávací platbu v odvětví pozemní dopravy, která nesplňuje ustanovení článku 93 Smlouvy, prohlásit za slučitelnou se Smlouvou na základě čl. 106 odst. 2 Smlouvy ani na základě žádného jiného ustanovení Smlouvy. Toto rozhodnutí se proto nepoužije na odvětví pozemní dopravy.
(24)
Na námořní a leteckou dopravu se na rozdíl od pozemní dopravy vztahuje čl. 106 odst. 2 Smlouvy. Určitá pravidla pro vyrovnávací platby za závazky veřejné služby v odvětví letecké a námořní dopravy jsou stanovena v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1008/2008 ze dne 24. září 2008 o společných pravidlech pro provozování leteckých služeb ve Společenství (6) a v nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž) (7). Tato nařízení však na rozdíl od nařízení (ES) č. 1370/2007 neupravují otázku slučitelnosti možných prvků státní podpory ani neobsahují výjimku z oznamovací povinnosti podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy. Toto rozhodnutí by proto mělo být použitelné na vyrovnávací platby za závazky veřejné služby v odvětví letecké a námořní dopravy za předpokladu, že kromě splnění podmínek stanovených v tomto rozhodnutí tyto vyrovnávací platby splňují i odvětvová pravidla obsažená v nařízení (ES) č. 1008/2008, případně v nařízení (EHS) č. 3577/92.
(25)
V konkrétních případech vyrovnávacích plateb za závazky veřejné služby provozování leteckých nebo námořních spojů na ostrovy i provozování letišť a přístavů, které představují služby obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 Smlouvy, je vhodné stanovit limity založené na průměrném ročním počtu cestujících, neboť takový postup přesněji odráží hospodářskou realitu takových činností a jejich charakter služeb obecného hospodářského zájmu.
(26)
Výjimka z povinnosti oznámení předem platná pro určité služby obecného hospodářského zájmu nevylučuje možnost členských států oznámit konkrétní projekt podpory. Jestliže Komise posuzuje slučitelnost konkrétní podpory na základě takového oznámení nebo na základě stížnosti nebo ex officio, posoudí, zda jsou splněny podmínky tohoto rozhodnutí. Nebude-li tomu tak, bude opatření posouzeno podle zásad stanovených ve sdělení Komise o rámci pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby.
(27)
Toto rozhodnutí by se mělo použít, aniž by byla dotčena směrnice Komise 2006/111/ES ze dne 16. listopadu 2006 o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky a o finanční průhlednosti uvnitř určitých podniků (8).
(28)
Toto rozhodnutí by se mělo použít, aniž by byla dotčena ustanovení Unie v oblasti hospodářské soutěže, zejména články 101 a 102 Smlouvy.
(29)
Toto rozhodnutí by se mělo použít, aniž by byla dotčena ustanovení Unie v oblasti zadávání veřejných zakázek.
(30)
Tímto rozhodnutím by neměla být dotčena přísnější ustanovení vztahující se na závazky veřejné služby obsažená v odvětvových předpisech Unie.
(31)
Měla by být stanovena přechodná opatření pro jednotlivé podpory, které byly uděleny před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost. Režimy podpory, které byly uvedeny v účinnost v souladu s rozhodnutím 2005/842/ES před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost, by měly být nadále slučitelné s vnitřním trhem a vyňaty z oznamovací povinnosti na období dalších dvou let. Podpora uvedená v účinnost před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost, která nebyla udělena v souladu s rozhodnutím 2005/842/ES, ale splňuje podmínky stanovené v tomto rozhodnutí, by měla být slučitelná s vnitřním trhem a měla by být vyňata z oznamovací povinnosti.
(32)
Komise hodlá provést přezkum tohoto rozhodntí pět let po jeho vstupu v platnost,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Předmět
Toto rozhodnutí stanoví podmínky, za nichž je státní podpora ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby udělená určitým podnikům pověřeným poskytováním služby obecného hospodářského zájmu slučitelná s vnitřním trhem a vyňatá z oznamovací povinnosti stanovené v čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Toto rozhodnutí se použije na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby udělenou podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu podle čl. 106 odst. 2 Smlouvy, která spadá do některé z následujících kategorií:
a)
vyrovnávací platba za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu v jiných oblastech než doprava a dopravní infrastruktura, která nepřesahuje roční částku 15 milionů EUR;
pokud se výše vyrovnávací platby mění během trvání pověření, vypočítá se roční částka jako průměr ročních vyrovnávacích plateb očekávaných za dobu trvání pověření;
b)
vyrovnávací platba za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu nemocnicemi poskytujícími zdravotní péči, v příslušných případech včetně pohotovostních služeb; výkonu doplňkových činností, které přímo souvisejí s hlavními činnostmi, zejména v oblasti výzkumu však použití tohoto odstavce nebrání;
c)
vyrovnávací platba za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu, jimiž se uspokojují sociální potřeby, například zdravotní a dlouhodobá péče, péče o děti, přístup na trh práce a opětovné začlenění do trhu práce, sociální bydlení a péče a sociální začleňování zranitelných skupin;
d)
vyrovnávací platba za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu v případě leteckých nebo lodních spojů na ostrovy, na nichž v průběhu dvou rozpočtových období bezprostředně předcházejících období, v němž bylo vydáno pověření službou obecného hospodářského zájmu, nepřevýšil roční počet cestujících 300 000 osob;
e)
vyrovnávací platba za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu v případě letišť a přístavů, kde v průběhu dvou rozpočtových let předcházejících roku, v němž bylo vydáno pověření službou obecného hospodářského zájmu, nepřevýšil průměrný roční počet cestujících 200 000 osob na letištích a 300 000 osob v přístavech.
2. Toto rozhodnutí se použije pouze v případě, že doba, na kterou je podnik pověřen poskytováním služby obecného hospodářského zájmu, nepřesahuje deset let. Jestliže doba pověření přesahuje deset let, použije se toto rozhodnutí, pouze pokud se od poskytovatele služby vyžaduje velká investice, kterou je nutno umořit během delšího období v souladu s obecně přijímanými účetními zásadami.
3. Jestliže během trvání pověření přestanou platit podmínky pro použití tohoto rozhodnutí, podpora se oznámí podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
4. V oblasti letecké a námořní dopravy se toto rozhodnutí použije pouze na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby poskytnuté podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 Smlouvy, která splňuje podmínky nařízení (ES) č. 1008/2008, případně nařízení (ES) č. 3577/92.
5. Toto rozhodnutí se nepoužije na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby poskytované podnikům v odvětví pozemní dopravy.
Článek 3
Slučitelnost a výjimka z oznamovací povinnosti
Státní podpora ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby, která splňuje podmínky stanovené v tomto rozhodnutí, je slučitelná s vnitřním trhem a platí pro ni výjimka z povinnosti oznámení předem stanovená v čl. 108 odst. 3 Smlouvy, pokud také splňuje požadavky plynoucí ze Smlouvy nebo odvětvových právních předpisů Unie.
Článek 4
Pověření
Poskytováním služby obecného hospodářského zájmu je dotčený podnik pověřen jedním nebo několika akty, jejichž formu si mohou upravit jednotlivé členské státy. V tomto aktu nebo aktech musí být uvedeny zejména tyto údaje:
a)
náplň a trvání závazků veřejné služby;
b)
o který podnik, případně o které území, se jedná;
c)
povaha jakýchkoli výhradních nebo zvláštních práv udělených podniku orgánem poskytujícím podporu;
d)
popis kompenzačního mechanismu a parametrů pro výpočet, kontrolu a přezkoumání vyrovnávací platby;
e)
opatření k zamezení a vrácení jakékoli nadměrné vyrovnávací platby a
f)
odkaz na toto rozhodnutí.
Článek 5
Vyrovnávací platba
1. Výše vyrovnávací platby nepřesáhne rozsah nezbytný k pokrytí čistých nákladů vynaložených při plnění závazků veřejné služby, včetně přiměřeného zisku.
2. Čisté náklady lze vypočítat jako rozdíl mezi náklady vymezenými v odstavci 3 a příjmy vymezenými v odstavci 4. Lze je rovněž vypočítat jako rozdíl mezi čistými náklady podniku, který svou činnost provozuje se závazkem veřejné služby, a čistými náklady nebo ziskem téhož podniku, který provozuje svou činnost bez závazku veřejné služby.
3. Náklady, k nimž se přihlíží, zahrnují veškeré náklady vzniklé při poskytování služby obecného hospodářského zájmu. Vypočítají se na základě obecně přijatých zásad analytického účetnictví takto:
a)
vykonává-li dotčený podnik pouze činnosti v rozsahu služby obecného hospodářského zájmu, lze zohlednit jeho veškeré náklady;
b)
vykonává-li dotčený podnik rovněž činnosti mimo rozsah služby obecného hospodářského zájmu, lze zohlednit pouze náklady vztahující se na poskytování služby obecného hospodářského zájmu;
c)
náklady připisované službě obecného hospodářského zájmu mohou zahrnovat veškeré přímé náklady vynaložené při poskytování služby obecného hospodářského zájmu a odpovídající podíl nákladů společných službě obecného hospodářského zájmu a jiným činnostem;
d)
náklady spojené s investicemi, zejména do infrastruktury, mohou být zohledněny, pokud jsou nezbytné pro poskytování služby obecného hospodářského zájmu.
4. Příjmy, k nimž se přihlíží, zahrnují alespoň veškeré příjmy ze služby obecného hospodářského zájmu bez ohledu na to, zda tyto příjmy představují státní podporu ve smyslu článku 107 Smlouvy. Pokud je dotyčný podnik držitelem zvláštních či výlučných práv vázaných na činnosti jiné než je služba obecného hospodářského zájmu pro kterou je poskytnuta podpora, které dávají vzniknout zisku, který převyšuje přiměřený zisk, nebo využívá jiných výhod přiznaných státem, tento zisk či výhody se zahrnou do jeho příjmu bez ohledu na jejich klasifikaci pro účely článku 107 Smlouvy. Dotyčný členský stát může též rozhodnout, že zisky plynoucí z jiných činností mimo rozsah dané služby obecného hospodářského zájmu musí být zčásti nebo zcela připsány na financování služby obecného hospodářského zájmu.
5. Pro účely tohoto rozhodnutí se „přiměřeným ziskem“ rozumí míra návratnosti kapitálu, kterou by požadoval průměrný podnik při úvahách o tom, zda bude poskytovat službu obecného hospodářského zájmu po celou dobu pověření, s přihlédnutím k úrovni rizika. „Mírou návratnosti kapitálu“ se rozumí interní míra návratnosti kapitálu, který podnik investoval během doby trvání pověření. Úroveň rizika závisí na dotčeném odvětví, typu služby a charakteru vyrovnávací platby.
6. Při určení toho, co představuje přiměřený zisk, mohou členské státy zavést pobídková kriteria, která se týkají zejména kvality poskytované služby a nárůstu produktivity. Nárůst produktivity nesníží kvalitu poskytované služby. Jakékoli odměny související s nárůstem produktivity se stanoví na takové úrovni, aby umožnily rovnoměrné sdílení tohoto nárůstu mezi podnikem a členským státem a/nebo uživateli.
7. Pro účely tohoto rozhodnutí je míra návratnosti kapitálu, která nepřesáhne příslušnou swapovou sazbu navýšenou o 100 bazických bodů, v každém případě považována za přiměřenou. Příslušnou swapovou sazbou je ta swapová sazba, jejíž doba splatnosti a měna odpovídají době trvání a měně pověřovacího aktu. Jestliže poskytování služby obecného hospodářského zájmu není spojeno s výrazným komerčním nebo smluvním rizikem, zejména pokud jsou čisté náklady na poskytování služby obecného hospodářského zájmu v podstatě plně vyrovnány ex post, nesmí přiměřený zisk překročit příslušnou swapovou sazbu navýšenou o 100 bazických bodů.
8. Pokud není z důvodů zvláštních okolností vhodné použít míru návratnosti kapitálu, mohou členské státy vycházet při určování přiměřeného zisku z jiných ukazatelů úrovně zisku než z míry návratnosti kapitálu, např. z průměrné míry návratnosti vlastního kapitálu, míry návratnosti vloženého kapitálu, návratnosti aktiv nebo rentability tržeb. „Návratností“ se rozumí zisky bez úroků a před zdaněním v daném roce. Průměrná návratnost se vypočítá uplatněním diskontního faktoru na celou dobu trvání smlouvy podle sdělení Komise o revizi metody stanovování referenčních a diskontních sazeb (9). Ať už je zvolen jakýkoli ukazatel, je členský stát schopen Komisi na požádání poskytnout důkazy o tom, že daný zisk nepřevyšuje zisk, který by vyžadoval typický podnik při rozhodování, zda bude poskytovat danou službu, například referenční údaje o mírách návratnosti podobných zakázek udělených za soutěžních podmínek.
9. Pokud podnik vykonává hospodářské činnosti v rámci i mimo rámec služby obecného hospodářského zájmu, musí být ve vnitropodnikovém účetnictví příjmy a výdaje spojené s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu vykazovány odděleně od příjmů a výdajů spojených s jinými službami; kromě toho musí být vymezeny parametry přidělování příjmů a výdajů. Náklady spojené s jinými činnostmi, než je poskytování služby obecného hospodářského zájmu, musí pokrýt veškeré přímé náklady, příslušný podíl společných nákladů a přiměřenou návratnost kapitálu. Na tyto náklady se neposkytne vyrovnávací platba.
10. Členské státy si od dotčených podniků vyžádají vrácení veškerých nadměrných vyrovnávacích plateb.
Článek 6
Kontrola nadměrného vyrovnání
1. Členské státy zajistí, že vyrovnávací platba udělená za poskytování služby obecného hospodářského zájmu splňuje požadavky tohoto rozhodnutí, zejména to, že podnik neobdrží vyrovnávací platbu, která převyšuje částku stanovenou podle článku 5. Na žádost Komise tuto skutečnost prokáží. Provádí nebo zajistí pravidelné kontroly alespoň každé tři roky během trvání doby pověření a na konci této doby.
2. Jestliže podnik obdržel vyrovnávací platbu, která převyšuje částku stanovenou podle článku 5, členský stát vyžaduje, aby daný podnik nadměrně vyplacenou částku vrátil. Upraví parametry pro výpočet vyrovnávací platby v budoucnu. Pokud nadměrně vyplacená částka nepřesahuje 10 % průměrné roční vyrovnávací platby, lze tuto nadměrnou částku převést do dalšího období a odečíst ji od vyrovnávací platby splatné v daném období.
Článek 7
Transparentnost
V případě vyrovnávací platby nad 15 milionů EUR udělené podniku, který vykonává i činnosti mimo rozsah služby obecného hospodářského zájmu, zveřejní daný členský stát na internetu nebo jiným vhodným způsobem tyto informace:
a)
pověřovací akt nebo shrnutí, které zahrnuje prvky stanovené v článku 4;
b)
částky podpory udělované podniku na ročním základě.
Článek 8
Dostupnost informací
Členské státy mají po dobu trvání pověření a alespoň deseti let od konce doby pověření k dispozici veškeré údaje nezbytné k určení toho, zda je poskytnutá vyrovnávací platba slučitelná s tímto rozhodnutím.
Členské státy předloží Komisi na její písemnou žádost veškeré informace, které Komise považuje za nezbytné k určení toho, zda jsou platná kompenzační opatření slučitelná s tímto rozhodnutím.
Článek 9
Zprávy
Každý členský stát předloží Komisi každé dva roky zprávu o provádění tohoto rozhodnutí. Zprávy obsahují podrobný přehled použití tohoto rozhodnutí na různé kategorie služeb uvedených v čl. 2 odst. 1 a zahrnují:
a)
popis použití tohoto rozhodnutí na služby, které spadají do jeho oblasti působnosti, včetně interních činností;
b)
celkový objem podpor poskytnutých v souladu s tímto rozhodnutím a rozpis podle hospodářských odvětví, v nichž působí příjemci podpory;
c)
informace o tom, zda použití tohoto rozhodnutí na konkrétní typ služby přineslo problémy nebo vyvolalo stížnosti třetích stran,
a
d)
další informace o používání tohoto rozhodnutí, které vyžaduje Komise a které upřesní včas před předložením zprávy.
První zpráva bude předložena do 30. června 2014.
Článek 10
Přechodná ustanovení
Toto rozhodnutí se použije na jednotlivé podpory a na režimy podpory následovně:
a)
režim podpory, který byl uveden v účinnost před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost a který byl slučitelný s vnitřním trhem a vyňat z oznamovací povinnosti v souladu s rozhodnutím 2005/842/ES, je nadále slučitelný s vnitřním trhem a je vyňat z oznamovací povinnosti na období dalších dvou let;
b)
podpora uvedená v účinnost před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost, která nebyla slučitelná s vnitřním trhem a vyňata z oznamovací povinnosti v souladu s rozhodnutím 2005/842/ES, ale splňuje podmínky stanovené v tomto rozhodnutí, je slučitelná s vnitřním trhem a je vyňata z povinnosti oznámení předem.
Článek 11
Zrušení
Rozhodnutí 2005/842/ES se zrušuje.
Článek 12
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem 31. ledna 2012.
Článek 13
Určení
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 20. prosince 2011.
COMMISSION DECISION
of 20 December 2011
on the application of Article 106(2) of the Treaty on the Functioning of the European Union to State aid in the form of public service compensation granted to certain undertakings entrusted with the operation of services of general economic interest
(notified under document C(2011) 9380)
(Text with EEA relevance)
(2012/21/EU)
THE EUROPEAN COMMISSION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular Article 106(3) thereof,
Whereas:
(1)
Article 14 of the Treaty requires the Union, without prejudice to Articles 93, 106 and 107 of the Treaty, to use its powers in such a way as to make sure that services of general economic interest operate on the basis of principles and conditions which enable them to fulfil their missions.
(2)
For certain services of general economic interest to operate on the basis of principles and under conditions which enable them to fulfil their missions, financial support from the State may prove necessary to cover some or all of the specific costs resulting from the public service obligations. In accordance with Article 345 of the Treaty, as interpreted by the Court of Justice of the European Union, it is irrelevant whether such services of general economic interest are operated by public or private undertakings.
(3)
Article 106(2) of the Treaty states in this respect that undertakings entrusted with the operation of services of general economic interest or having the character of a revenue-producing monopoly are subject to the rules contained in the Treaty, in particular to the rules on competition, in so far as the application of these rules does not obstruct, in law or in fact, the performance of the tasks entrusted. This should however not affect the development of trade to such an extent as would be contrary to the interests of the Union.
(4)
In its judgment in Altmark (1), the Court of Justice held that public service compensation does not constitute State aid within the meaning of Article 107 of the Treaty provided that four cumulative criteria are met. First, the recipient undertaking must actually have public service obligations to discharge, and the obligations must be clearly defined. Second, the parameters on the basis of which the compensation is calculated must be established in advance in an objective and transparent manner. Third, the compensation must not exceed what is necessary to cover all or part of the costs incurred in the discharge of the public service obligations, taking into account the relevant receipts and a reasonable profit. Finally, where the undertaking that is to discharge public service obligations, in a specific case, is not chosen pursuant to a public procurement procedure which would allow for the selection of the tenderer capable of providing those services at the least cost to the community, the level of compensation needed must be determined on the basis of an analysis of the costs that a typical undertaking, well-run and adequately provided with the relevant means, would have incurred.
(5)
Where those criteria are not fulfilled and the general conditions for the applicability of Article 107(1) of the Treaty are met, public service compensation constitutes State aid and is subject to Articles 93, 106, 107 and 108 of the Treaty.
(6)
In addition to this Decision, three instruments are relevant for the application of the State aid rules to compensation granted for the provision of services of general economic interest:
(a)
a new Communication on the application of the European Union State aid rules to compensation granted for the provision of services of general economic interest (2) clarifies the application of Article 107 of the Treaty and the criteria set by the Altmark ruling to such compensation;
(b)
a new Regulation, which the Commission intends to adopt, on the application of Articles 107 and 108 of the Treaty to de minimis aid for the provision of SGEI lays down certain conditions - including the amount of the compensation - under which public service compensations shall be deemed not to meet all the criteria of Article 107(1);
(c)
a revised framework for State aid in the form of public service compensation (3) specifies how the Commission will analyse cases that are not covered by this Decision and therefore have to be notified to the Commission.
(7)
Commission Decision 2005/842/EC of 28 November 2005 on the application of Article 86(2) of the EC Treaty to State aid in the form of public service compensation granted to certain undertakings entrusted with the operation of services of general economic interest (4) specifies the meaning and extent of the exception pursuant to Article 106(2) of the Treaty and sets out rules intended to enable effective monitoring of the fulfilment of the criteria set out in that provision. This Decision replaces Decision 2005/842/EC and lays down the conditions under which State aid in the form of compensation for a service of general economic interest is not subject to the prior notification requirement of Article 108(3) of the Treaty as it can be deemed compatible with Article 106(2) of the Treaty.
(8)
Such aid may be deemed compatible only if it is granted in order to ensure the provision of services of general economic interest as referred to in Article 106(2) of the Treaty. It is clear from the case-law that, in the absence of sectoral Union rules governing the matter, Member States have a wide margin of discretion in the definition of services that could be classified as being services of general economic interest. Thus the Commission’s task is to ensure that there is no manifest error as regards the definition of services of general economic interest.
(9)
Provided a number of conditions are met, limited amounts of compensation granted to undertakings entrusted with the provision of services of general economic interest do not affect the development of trade and competition to such an extent as would be contrary to the interests of the Union. An individual State aid notification should therefore not be required for compensation below a specified annual amount of compensation provided the requirements of this Decision are met.
(10)
Given the development of intra-Union trade in the provision of services of general economic interest, demonstrated for instance by the strong development of multi-national providers in a number of sectors which are of great importance for the development of the internal market, it is appropriate to set a lower limit for the amount of compensation which can be exempted from the notification requirement in accordance with this Decision than what was set by Decision 2005/842/EC, while allowing for that amount to be computed as an annual average over the entrustment period.
(11)
Hospitals and undertakings in charge of social services, which are entrusted with tasks of general economic interest, have specific characteristics that need to be taken into consideration. In particular, account should be taken of the fact that, in the present economic conditions and at the current stage of development of the internal market, social services may require an amount of aid beyond the threshold in this Decision to compensate for the public service costs. A larger amount of compensation for social services does thus not necessarily produce a greater risk of distortions of competition. Accordingly, undertakings in charge of social services, including the provision of social housing for disadvantaged citizens or socially less advantaged groups, who due to solvency constraints are unable to obtain housing at market conditions, should also benefit from the exemption from notification provided for in this Decision, even if the amount of compensation they receive exceeds the general compensation threshold laid down in this Decision. The same should apply to hospitals providing medical care, including, where applicable, emergency services and ancillary services directly related to their main activities, in particular in the field of research. In order to benefit from the exemption from notification, social services should be clearly identified services, meeting social needs as regards health and long-term care, childcare, access to and reintegration into the labour market, social housing and the care and social inclusion of vulnerable groups.
(12)
The extent to which a particular compensation measure affects trade and competition depends not only on the average amount of compensation received per year and the sector concerned, but also on the overall duration of the period of entrustment. Unless a longer period is justified due to the need for a significant investment, for example in the area of social housing, the application of this Decision should therefore be limited to periods of entrustment not exceeding 10 years.
(13)
In order for Article 106(2) of the Treaty to apply, the undertaking in question must have been specifically entrusted by the Member State with the operation of a particular service of general economic interest.
(14)
In order to ensure that the criteria set out in Article 106(2) of the Treaty are met, it is necessary to lay down more precise conditions that must be fulfilled in respect of the entrustment of the operation of services of general economic interest. The amount of compensation can be properly calculated and checked only if the public service obligations incumbent on the undertakings and any obligations incumbent on the State are clearly set out in one or more acts of the competent public authorities in the Member State concerned. The form of the instrument may vary from one Member State to another but it should specify, at least, the undertakings concerned, the precise content and duration of and, where appropriate, the territory concerned by the public service obligations imposed, the granting of any exclusive or special rights, and describe the compensation mechanism and the parameters for determining the compensation and avoiding and recovering any possible overcompensation. In order to ensure transparency in relation to the application of this Decision, the act of entrustment should also include a reference to it.
(15)
In order to avoid unjustified distortions of competition, the compensation should not exceed what is necessary to cover the net costs incurred by the undertaking in operating the service, including a reasonable profit.
(16)
Compensation in excess of what is necessary to cover the net costs incurred by the undertaking concerned in operating the service is not necessary for the operation of the service of general economic interest, and consequently constitutes incompatible State aid that should be repaid to the State. Compensation granted for the operation of a service of general economic interest but actually used by the undertaking concerned to operate on another market for purposes other than those specified in the act of entrustment is not necessary for the operation of the service of general economic interest, and may consequently also constitute incompatible State aid that should be repaid.
(17)
The net cost to be taken into account should be calculated as the difference between the cost incurred in operating the service of general economic interest and the revenue earned from the service of general economic interest or, alternatively, as the difference between the net cost of operating with the public service obligation and the net cost or profit operating without the public service obligation. In particular, if the public service obligation leads to a reduction of the revenue, for instance due to regulated tariffs, but does not affect the costs, it should be possible to determine the net cost incurred in discharging the public service obligation on the basis of the foregone revenue. In order to avoid unjustified distortions of competition, all revenues earned from the service of general economic interest, that is to say, any revenues that the provider would not have obtained had it not been entrusted with the obligation should be taken into account for the purposes of calculating the amount of compensation. If the undertaking in question holds special or exclusive rights linked to activities, other than the service of general economic interest for which the aid is granted, that generate profits in excess of the reasonable profit, or benefits from other advantages granted by the State, these should be included in its revenue, irrespective of their classification for the purposes of Article 107 of the Treaty.
(18)
Reasonable profit should be determined as a rate of return on capital that takes into account the degree of risk, or absence of risk, incurred. The rate of return on capital should be defined as the internal rate of return that the undertaking obtains on its invested capital over the duration of the period of entrustment.
(19)
Profit not exceeding the relevant swap rate plus 100 basis points should not be regarded as unreasonable. In this context, the relevant swap rate is viewed as an appropriate rate of return for a risk-free investment. The premium of 100 basis points serves, inter alia, to compensate for liquidity risk related to the provision of capital which is committed for the operation of the service during the period of entrustment.
(20)
In cases where the undertaking entrusted with a service of general economic interest does not bear a substantial degree of commercial risk, for instance because the costs it incurs in the operation of the service are compensated in full, profits exceeding the benchmark of the relevant swap rate plus 100 basis points should not be viewed as reasonable.
(21)
Where, by reason of specific circumstances, it is not appropriate to use the rate of return on capital, Member States should be able to rely on other profit level indicators to determine what the reasonable profit should be, such as the average return on equity, return on capital employed, return on assets or return on sales.
(22)
In determining what constitutes a reasonable profit, the Member States should be able to introduce incentive criteria relating, in particular, to the quality of service provided and gains in productive efficiency. Efficiency gains should not reduce the quality of the service provided. For instance, Member States should be able to define productive efficiency targets in the entrustment act whereby the level of compensation is made dependent upon the extent to which the targets have been met. The entrustment act may provide that if the undertaking does not meet the objectives, the compensation is to be reduced by applying a calculation method specified in the entrustment act, whereas if the undertaking exceeds the objectives, the compensation may be increased by applying a method specified in the entrustment act. Any rewards linked to productive efficiency gains should be set at a level such as to allow balanced sharing of those gains between the undertaking and the Member State and/or the users.
(23)
Article 93 of the Treaty constitutes a lex specialis with regard to Article 106(2) of the Treaty. It lays down the rules applicable to public service compensation in the land transport sector. Article 93 has been interpreted by Regulation (EC) No 1370/2007 of the European Parliament and of the Council of 23 October 2007 on public passenger transport services by rail and by road and repealing Council Regulations (EEC) Nos 1191/69 and 1107/70 (5), which lays down the rules applicable to the compensation of public service obligations in public passenger traffic. Its application to inland waterway passenger traffic is at the discretion of the Member States. Regulation (EC) No 1370/2007 exempts from notification pursuant to Article 108(3) of the Treaty all compensation in the land transport sector that fulfils the conditions of that Regulation. In accordance with the judgment in Altmark, compensation in the land transport sector that does not comply with the provisions of Article 93 of the Treaty cannot be declared compatible with the Treaty on the basis of Article 106(2) of the Treaty, or on the basis of any other Treaty provision. Consequently, this Decision does not apply to the land transport sector.
(24)
Unlike land transport, the maritime and air transport sectors are subject to Article 106(2) of the Treaty. Certain rules applicable to public service compensation in the air and maritime transport sectors are to be found in Regulation (EC) No 1008/2008 of the European Parliament and of the Council of 24 September 2008 on common rules for the operation of air services in the Community (6) and in Council Regulation (EEC) No 3577/92 of 7 December 1992 applying the principle of freedom to provide services to maritime transport within Member States (maritime cabotage) (7). However, unlike Regulation (EC) No 1370/2007, those Regulations do not refer to the compatibility of the possible State aid elements, nor do they provide for an exemption from the obligation to notify pursuant to Article 108(3) of the Treaty. This Decision should therefore apply to public service compensation in the air and maritime transport sectors provided that, in addition to fulfilling the conditions set out in this Decision, such compensation also complies with the sectoral rules contained in Regulations (EC) No 1008/2008 and (EEC) No 3577/92 where applicable.
(25)
In the specific cases of public service compensation for air or maritime links to islands and for airports and ports which constitute services of general economic interest as referred to in Article 106(2) of the Treaty, it is appropriate to provide thresholds based on the average annual number of passengers as this more accurately reflects the economic reality of these activities and their character of services of general economic interest.
(26)
Exemption from the requirement of prior notification for certain services of general economic interest does not rule out the possibility for Member States to notify a specific aid project. In the event of such a notification, or if the Commission assesses the compatibility of a specific aid measure following a complaint or ex officio, the Commission will assess whether the conditions of this Decision are met. If that is not the case, the measure will be assessed in accordance with the principles contained in the Commission Communication on a framework for State aid in the form of public service compensation.
(27)
This Decision should apply without prejudice to the provisions of Commission Directive 2006/111/EC of 16 November 2006 on the transparency of financial relations between Member States and public undertakings as well as on financial transparency within certain undertakings (8).
(28)
This Decision should apply without prejudice to the Union provisions in the field of competition, in particular Articles 101 and 102 of the Treaty.
(29)
This Decision should apply without prejudice to the Union provisions in the field of public procurement.
(30)
This Decision should apply without prejudice to stricter provisions relating to public service obligations that are contained in sectoral Union legislation.
(31)
Transitional provisions should be laid down for individual aid that was granted before the entry into force of this Decision. Aid schemes put into effect in accordance with Decision 2005/842/EC before the entry into force of this Decision should continue to be compatible with the internal market and exempt from the notification requirement for a further period of 2 years. Aid put into effect before the entry into force of this Decision that was not awarded in accordance with Decision 2005/842/EC but fulfils the conditions laid down in this Decision should be compatible with the internal market and exempt from the notification requirement.
(32)
The Commission intends to carry out a review of this Decision 5 years after its entry into force,
HAS ADOPTED THIS DECISION:
Article 1
Subject matter
This Decision sets out the conditions under which State aid in the form of public service compensation granted to certain undertakings entrusted with the operation of services of general economic interest is compatible with the internal market and exempt from the requirement of notification laid down in Article 108(3) of the Treaty.
Article 2
Scope
1. This Decision applies to State aid in the form of public service compensation, granted to undertakings entrusted with the operation of services of general economic interest as referred to in Article 106(2) of the Treaty, which falls within one of the following categories:
(a)
compensation not exceeding an annual amount of EUR 15 million for the provision of services of general economic interest in areas other than transport and transport infrastructure;
where the amount of compensation varies over the duration of the entrustment, the annual amount shall be calculated as average of the annual amounts of compensation expected to be made over the entrustment period;
(b)
compensation for the provision of services of general economic interest by hospitals providing medical care, including, where applicable, emergency services; the pursuit of ancillary activities directly related to the main activities, notably in the field of research, does not, however, prevent the application of this paragraph;
(c)
compensation for the provision of services of general economic interest meeting social needs as regards health and long term care, childcare, access to and reintegration into the labour market, social housing and the care and social inclusion of vulnerable groups;
(d)
compensation for the provision of services of general economic interest as regards air or maritime links to islands on which the average annual traffic during the 2 financial years preceding that in which the service of general economic interest was assigned does not exceed 300 000 passengers;
(e)
compensation for the provision of services of general economic interest as regards airports and ports for which the average annual traffic during the 2 financial years preceding that in which the service of general economic interest was assigned does not exceed 200 000 passengers, in the case of airports, and 300 000 passengers, in the case of ports.
2. This Decision only applies where the period for which the undertaking is entrusted with the operation of the service of general economic interest does not exceed 10 years. Where the period of entrustment exceeds 10 years, this Decision only applies to the extent that a significant investment is required from the service provider that needs to be amortised over a longer period in accordance with generally accepted accounting principles.
3. If during the duration of the entrustment the conditions for the application of this Decision cease to be met, the aid shall be notified in accordance with Article 108(3) of the Treaty.
4. In the field of air and maritime transport, this Decision only applies to State aid in the form of public service compensation, granted to undertakings entrusted with the operation of services of general economic interest as referred to in Article 106(2) of the Treaty, which complies with Regulation (EC) No 1008/2008 and, respectively, Regulation (EEC) No 3577/92 where applicable.
5. This Decision does not apply to State aid in the form of public service compensation granted to undertakings in the field of land transport.
Article 3
Compatibility and exemption from notification
State aid in the form of public service compensation that meets the conditions laid down in this Decision shall be compatible with the internal market and shall be exempt from the prior notification obligation provided for in Article 108(3) of the Treaty provided that it also complies with the requirements flowing from the Treaty or from sectoral Union legislation.
Article 4
Entrustment
Operation of the service of general economic interest shall be entrusted to the undertaking concerned by way of one or more acts, the form of which may be determined by each Member State. The act or acts shall include, in particular:
(a)
the content and duration of the public service obligations;
(b)
the undertaking and, where applicable, the territory concerned;
(c)
the nature of any exclusive or special rights assigned to the undertaking by the granting authority;
(d)
a description of the compensation mechanism and the parameters for calculating, controlling and reviewing the compensation;
(e)
the arrangements for avoiding and recovering any overcompensation; and
(f)
a reference to this Decision.
Article 5
Compensation
1. The amount of compensation shall not exceed what is necessary to cover the net cost incurred in discharging the public service obligations, including a reasonable profit.
2. The net cost may be calculated as the difference between costs as defined in paragraph 3 and revenues as defined in paragraph 4. Alternatively, it may be calculated as the difference between the net cost for the undertaking of operating with the public service obligation and the net cost or profit of the same undertaking operating without the public service obligation.
3. The costs to be taken into consideration shall comprise all the costs incurred in operating the service of general economic interest. They shall be calculated on the basis of generally accepted cost accounting principles, as follows:
(a)
where the activities of the undertaking in question are confined to the service of general economic interest, all its costs may be taken into consideration;
(b)
where the undertaking also carries out activities falling outside the scope of the service of general economic interest, only the costs related to the service of general economic interest shall be taken into consideration;
(c)
the costs allocated to the service of general economic interest may cover all the direct costs incurred in operating the service of general economic interest and an appropriate contribution to costs common to both the service of general economic interest and other activities;
(d)
the costs linked with investments, notably concerning infrastructure, may be taken into account when necessary for the operation of the service of general economic interest.
4. The revenue to be taken into consideration shall include at least the entire revenue earned from the service of general economic interest, regardless of whether the revenue is classified as State aid within the meaning of Article 107 of the Treaty. If the undertaking in question holds special or exclusive rights linked to activities, other than the service of general economic interest for which the aid is granted, that generate profits in excess of the reasonable profit, or benefits from other advantages granted by the State, these shall be included in its revenue, irrespective of their classification for the purposes of Article 107 of the Treaty. The Member State concerned may decide that the profits accruing from other activities outside the scope of the service of general economic interest in question are to be assigned in whole or in part to the financing of the service of general economic interest.
5. For the purposes of this Decision, ‘reasonable profit’ means the rate of return on capital that would be required by a typical undertaking considering whether or not to provide the service of general economic interest for the whole period of entrustment, taking into account the level of risk. The ‘rate of return on capital’ means the internal rate of return that the undertaking makes on its invested capital over the duration of the period of entrustment. The level of risk depends on the sector concerned, the type of service and the characteristics of the compensation.
6. In determining what constitutes a reasonable profit, Member States may introduce incentive criteria relating, in particular, to the quality of service provided and gains in productive efficiency. Efficiency gains shall not reduce the quality of the service provided. Any rewards linked to productive efficiency gains shall be set at a level such as to allow balanced sharing of those gains between the undertaking and the Member State and/or the users.
7. For the purposes of this Decision, a rate of return on capital that does not exceed the relevant swap rate plus a premium of 100 basis points shall be regarded as reasonable in any event. The relevant swap rate shall be the swap rate the maturity and currency of which correspond to the duration and currency of the entrustment act. Where the provision of the service of general economic interest is not connected with a substantial commercial or contractual risk, in particular when the net cost incurred in providing the service of general economic interest is essentially compensated ex post in full, the reasonable profit may not exceed the relevant swap rate plus a premium of 100 basis points.
8. Where, by reasons of specific circumstances, it is not appropriate to use the rate of return on capital, Member States may rely on profit level indicators other than the rate of return on capital to determine what the reasonable profit should be, such as the average return on equity, return on capital employed, return on assets or return on sales. The ‘return’ means the earnings before interests and taxes in that year. The average return is computed using the discount factor over the life of the contract as specified by the Communication from the Commission on the revision of the method for setting the reference and discount rates (9). Whatever indicator is chosen, the Member State shall be able to provide the Commission upon request with evidence that the profit does not exceed what would be required by a typical undertaking considering whether or not to provide the service, for instance by providing references to returns achieved on similar types of contracts awarded under competitive conditions.
9. Where an undertaking carries out activities falling both inside and outside the scope of the service of general economic interest, the internal accounts shall show separately the costs and receipts associated with the service of general economic interest and those of other services, as well as the parameters for allocating costs and revenues. The costs linked to any activities outside the scope of the service of general economic interest shall cover all the direct costs, an appropriate contribution to the common costs and an adequate return on capital. No compensation shall be granted in respect of those costs.
10. Member States shall require the undertaking concerned to repay any overcompensation received.
Article 6
Control of overcompensation
1. Member States shall ensure that the compensation granted for the operation of the service of general economic interest meets the requirements set out in this Decision and in particular that the undertaking does not receive compensation in excess of the amount determined in accordance with Article 5. They shall provide evidence upon request from the Commission. They shall carry out regular checks, or ensure that such checks are carried out, at least every 3 years during the period of entrustment and at the end of that period.
2. Where an undertaking has received compensation in excess of the amount determined in accordance with Article 5, the Member State shall require the undertaking concerned to repay any overcompensation received. The parameters for the calculation of the compensation shall be updated for the future. Where the amount of overcompensation does not exceed 10 % of the amount of the average annual compensation, such overcompensation may be carried forward to the next period and deducted from the amount of compensation payable in respect of that period.
Article 7
Transparency
For compensation above EUR 15 million granted to an undertaking which also has activities outside the scope of the service of general economic interest, the Member State concerned shall publish the following information on the Internet or by other appropriate means:
(a)
the entrustment act or a summary which includes the elements listed in Article 4;
(b)
the amounts of aid granted to the undertaking on a yearly basis.
Article 8
Availability of information
The Member States shall keep available, during the period of entrustment and for at least 10 years from the end of the period of entrustment, all the information necessary to determine whether the compensation granted is compatible with this Decision.
On written request by the Commission, Member States shall provide the Commission with all the information that the latter considers necessary to determine whether the compensation measures in force are compatible with this Decision.
Article 9
Reports
Each Member State shall submit a report on the implementation of this Decision to the Commission every 2 years. The reports shall provide a detailed overview of the application of this Decision for the different categories of services referred to in Article 2(1), including:
(a)
a description of the application of this Decision to the services falling within its scope, including in-house activities;
(b)
the total amount of aid granted in accordance with this Decision, with a breakdown by the economic sector of the beneficiaries;
(c)
an indication of whether, for a particular type of service, the application of this Decision has given rise to difficulties or complaints by third parties;
and
(d)
any other information concerning the application of this Decision required by the Commission and to be specified in due time before the report is to be submitted.
The first report shall be submitted by 30 June 2014.
Article 10
Transitional provisions
This Decision shall apply to individual aid and aid schemes as follows:
(a)
any aid scheme put into effect before the entry into force of this Decision that was compatible with the internal market and exempted from the notification requirement in accordance with Decision 2005/842/EC shall continue to be compatible with the internal market and exempt from the notification requirement for a further period of 2 years;
(b)
any aid put into effect before the entry into force of this Decision that was not compatible with the internal market nor exempted from the notification requirement in accordance with Decision 2005/842/EC but fulfils the conditions laid down in this Decision shall be compatible with the internal market and exempt from the requirement of prior notification.
Article 11
Repeal
Decision 2005/842/EC is hereby repealed.
Article 12
Entry into force
This Decision shall enter into force on 31 January 2012.
Article 13
Addressees
This Decision is addressed to the Member States.
Done at Brussels, 20 December 2011.