ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 5. dubna 2011
o opatřeních C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 a N 19/10), která provedl nizozemský stát ve prospěch skupiny ABN AMRO NV (vytvořené po spojení společností Fortis Bank Nederland a ABN AMRO N)
(oznámeno pod číslem K(2011) 2114)
(Pouze anglické znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/823/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek (1) v souladu s čl. 108 odst. 2 Smlouvy, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dne 3. října 2008 získal nizozemský stát společnost Fortis Bank Nederland (dále jen „FBN“) (nizozemskou bankovní dceřinou společnost finanční holdingové společnosti Fortis SA/NV (2)), včetně aktiv ABN AMRO Holding ve vlastnictví společnosti FBN (dále jen „ABN AMRO N“) za částku ve výši 12,8 miliardy EUR. V rámci této transakce nizozemský stát rovněž nahradil Fortis Bank SA/NV, belgickou bankovní dceřinou společnost společnosti Fortis SA/NV, jakožto věřitele, pokud jde o půjčky poskytnuté společnosti FBN v nominální hodnotě 16,1 miliardy EUR (3). Nizozemský stát poskytl společnosti FBN rovněž krátkodobou likvidní facilitu ve výši 45 miliard EUR a souhlasil s odškodněním společnosti Fortis SA/NV za náklady a povinnosti vyplývající z dohody akcionářů konsorcia. Dohoda akcionářů konsorcia popisovala práva a povinnosti tří finančních institucí (Fortis SA/NV, Banco Santander a Royal Bank of Scotland (dále jen „RBS“) neboli tří „členů konsorcia“), které se společně ucházely o společnost ABN AMRO Holding prostřednictvím nově založeného právního subjektu „RFS Holdings“. Dne 7. října 2008 oznámil nizozemský stát Komisi svá opatření ze dne 3. října 2008 (konkrétně nabytí společnosti FBN za částku 12,8 miliardy EUR, novaci dlouhodobých půjček v nominální hodnotě 16,1 miliardy EUR a krátkodobou likvidní facilitu ve výši 45 miliard EUR, dále jen „integrované transakce ze dne 3. října 2008“) jako opatření, která nepředstavují státní podporu, s cílem získat ohledně těchto opatření právní jistotu. Jelikož opatření již byla provedena, zaevidovala Komise tento případ jako případ NN (tj. NN53b/08).
(2)
Během jednání vedoucích k nabytí společnosti FBN dne 3. října 2008 vycházel nizozemský stát z externí zprávy o ocenění vypracované […] (4), jejíž kopie byla Komisi zaslána dne 15. října 2008.
(3)
Dopisem ze dne 30. října 2008 sdělila Komise nizozemskému ministerstvu financí svůj předběžný názor, že se zdá, že opatření ze dne 3. října 2008 představují státní podporu pro společnost FBN. Dne 20. listopadu 2008 se uskutečnila schůzka útvarů Komise a nizozemského státu.
(4)
Dne 21. listopadu 2008 se nizozemský stát oficiálně rozhodl, že společnosti FBN a ABN AMRO N neponechá jako samostatné subjekty, nýbrž že v souladu s dřívějšími plány společnosti Fortis SA/NV obě společnosti sloučí (dále jen „spojení“).
(5)
Dne 3. prosince 2008 přijala Komise rozhodnutí (5) (dále jen „rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008“), v němž prohlásila opatření nizozemského státu ze dne 3. října 2008 ve prospěch Fortis Bank SA/NV za státní podporu, která je slučitelná se společným trhem. Ve 4. bodě odůvodnění uvedeného rozhodnutí se však výslovně uvádělo, že Komise v samostatném řízení posoudí, zda opatření provedená dne 3. října 2008 obsahovala podporu rovněž pro společnost FBN.
(6)
Dne 17. prosince 2008 informoval nizozemský stát Komisi o svém záměru získat od společnosti FBN společnost ABN AMRO N za částku ve výši 6,5 miliardy EUR. K akvizici došlo dne 24. prosince 2008. Dne 2. února 2009 nizozemské orgány z důvodu právní jistoty oznámily tuto akvizici Komisi jako opatření, které nepředstavuje státní podporu.
(7)
Dne 24. prosince 2008 podepsaly společnosti RBS a Banco Santander a nizozemský stát dodatek k dohodě akcionářů konsorcia, na jehož základě nahradil nizozemský stát v této dohodě společnost Fortis SA/NV.
(8)
Dne 6. března 2009 zaslal nizozemský stát Komisi zprávu o hloubkové kontrole (6) nabytých podniků, která byla na žádost nizozemského státu vyhotovena […].
(9)
Rozhodnutím ze dne 8. dubna 2009 (dále jen „rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009“) zahájila Komise s ohledem na údajnou podporu poskytnutou společnostem FBN a ABN AMRO N řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy s číslem jednacím C11/09 (ex-NN53b/08).
(10)
Dne 6. května 2009 obdržela Komise stížnost od společnosti Van Lanschot Bank (dále jen „stěžovatel“), nizozemského konkurenta společností FBN a ABN AMRO N. Tento dopis předala Komise nizozemskému státu dne 22. července 2009 a požádala jej, aby se k němu vyjádřil. Nizozemský stát požádal dne 20. srpna 2009 o prodloužení lhůty a dne 22. září 2009 zaslal velmi podrobnou odpověď na stížnost. Stěžovatel poskytl další informace v dopisech ze dne 21. srpna 2009 a 28. srpna 2009. Tyto dopisy byly nizozemskému státu předány dne 23. září 2009 a nizozemský stát na ně odpověděl dne 29. října 2009.
(11)
Dne 15. května 2009 zaslal nizozemský stát Komisi dopis, v němž odpověděl na řadu otázek uvedených v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009. Podrobná odpověď týkající se podstaty (s ohledem na niž si nizozemský stát vyžádal více času) byla Komisi zaslána dne 11. srpna 2009.
(12)
V pracovním dokumentu zaslaném dne 15. června 2009 a během následné schůzky s Komisí dne 16. června 2009 informoval nizozemský stát Komisi o svém záměru provést plán rekapitalizace v hodnotě 2,5 miliardy EUR, což společnosti ABN AMRO N umožní oddělit se od své mateřské společnosti ABN AMRO Bank (7). Během této schůzky nizozemský stát uvedl, že po prvním kapitálovém vkladu ve výši 2,5 miliardy EUR budou zapotřebí další opatření, jež však ještě nelze vyčíslit.
(13)
V rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 vyzvala Komise nizozemský orgán finančního dohledu (dále jen „DNB“), aby se vyjádřil k bonitě společností FBN resp. ABN AMRO N. Požadované informace o společnosti FBN obdržela Komise v dopise ze dne 18. června 2009 a aktuální informace dne 5. ledna 2010. Dne 20. ledna 2010 předal nizozemský stát dopis DNB týkající se společnosti ABN AMRO N.
(14)
Dne 6. července 2009 zaslala společnost ABN AMRO Bank (mateřská společnost společnosti ABN AMRO N) Komisi dopis s připomínkami k rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009. Tento dopis byl dne 22. července 2009 předán nizozemskému státu a nizozemský stát na něj odpověděl dne 22. září 2009.
(15)
Dne 9. července 2009 nizozemský stát Komisi informoval, že společnost FBN splatila veškeré krátkodobé financování ve výši 45 miliard EUR, které od nizozemského státu obdržela v rámci likvidní facility dne 3. října 2008.
(16)
Dne 15. července 2009 informoval nizozemský stát Komisi o plánech společnosti FBN na získání společnosti Fortis Clearing Americas (dále jen „FCA“) od společnosti Fortis Bank SA/NV.
(17)
Dne 17. července 2009 oznámil nizozemský stát oficiálně plán s rekapitalizačními opatřeními v hodnotě 2,5 miliardy EUR (8), který se skládal ze swapu úvěrového selhání s účinkem v podobě snížení kapitálových požadavků o 1,7 miliard EUR (dále jen „nástroj k snížení kapitálových požadavků“) a povinně převoditelných cenných papírů v hodnotě 800 milionů EUR. Tato opatření byla původně zaevidována pod číslem jednacím N429/09, jelikož však tato opatření byla provedena dříve, než o nich Komise rozhodla, byl případ převeden z rejstříku oznámených podpor do rejstříku neoznámených podpor (pod číslem NN2/10).
(18)
Dne 10. září 2009 zaslal nizozemský stát Komisi pracovní dokument s aktuálními informacemi o procesu rozdělování, v němž se rovněž uvádělo, že budou nevyhnutelná další (nevyčíslená) opatření státní podpory.
(19)
Během schůzky s Komisí dne 9. listopadu 2009 nizozemský stát uvedl, že společnosti FBN a ABN AMRO N budou potřebovat další opatření v hodnotě 4,39 miliardy EUR, což celkovou částku opatření (včetně opatření oznámených dne 17. července 2009) zvyšuje na celkem 6,89 miliardy EUR. Opatření byla blíže rozvedena v dodatku ze dne 10. listopadu 2009 k pracovnímu dokumentu ze dne 10. září 2009 a v dodatečné vysvětlivce ze dne 13. listopadu 2009.
(20)
Dne 26. listopadu 2009 poskytl nizozemský stát Komisi zprávu […] s připomínkami k transakci ze dne 24. prosince 2008. Podání obsahovalo rovněž některé podkladové materiály vysvětlující […].
(21)
Dne 4. prosince 2009 předal nizozemský stát Komisi první verzi (9) plánu restrukturalizace skupiny ABN AMRO, nového subjektu vzniklého spojením společností FBN a ABN AMRO N (dále jen „plán restrukturalizace z prosince 2009“). V tomto plánu byla popsána strategie nového subjektu a rovněž uvedeny finanční výhledy pro základní scénář.
(22)
Dne 14. ledna 2010 oznámil nizozemský stát oficiálně nová opatření státní podpory ve výši 4,39 miliardy EUR kromě opatření, která byla oznámena již v červenci 2009. Nová opatření zaevidovala Komise pod číslem N19/2010.
(23)
Rozhodnutím ze dne 5. února 2010 (dále jen „rozhodnutí ze dne 5. února 2010“) Komise rozhodla o rozšíření vyšetřovacího řízení C11/09 tak, aby zahrnovalo opatření zaevidovaná pod čísly NN2/10 a N19/10. V uvedeném rozhodnutí Komise tato opatření dočasně schválila jako podporu na záchranu do dne 31. července 2010. Nizozemský stát zaslal Komisi dopis se závazkem týkajícím se zákazu cenového vedení, který platil do konce roku 2010.
(24)
Dne 23. března 2010 obdržela Komise odpověď nizozemského státu (v níž požadoval prodloužení lhůty) na rozhodnutí ze dne 5. února 2010. Nizozemský stát poskytl rovněž další informace o plánu restrukturalizace nové skupiny ABN AMRO z prosince 2009, mimo jiné finanční výhledy pro pesimistický scénář.
(25)
Dne 8. dubna 2010 položila Komise další otázky, které byly zodpovězeny dne 7. května 2010. Dne 26. května 2010 poskytl nizozemský stát Komisi rovněž další informace o křížových závazcích vyplývajících z realizace nápravného opatření v souvislosti se spojením (10). Téhož dne odeslala Komise e-mail s dalšími dotazy, jež byly zodpovězeny dne 9. června 2010.
(26)
Dne 20. července 2010 požádal nizozemský stát Komisi o prodloužení dočasného schválení opatření podpory na záchranu, jež bylo zaevidováno pod čísly NN2/10 a N19/10. Nizozemský stát zaslal rovněž dopis, v němž byl závazek týkající se zákazu cenového vedení prodloužen do 30. června 2011 nebo do data přijetí konečného rozhodnutí Komise, podle toho co nastane dříve.
(27)
Dne 30. července 2010 rozhodla Komise o prodloužení dočasného schválení opatření podpory na záchranu, která byla zaevidována pod čísly jednacími NN2/10 a N19/10, dokud nedokončí své šetření C11/09.
(28)
Dne 20. srpna 2010 zaslal nizozemský stát Komisi dokument, v němž byla podrobně vysvětlena jeho strategie odchodu.
(29)
Dne 5. října 2010 poskytl nizozemský stát obchodní plán pro divizi soukromých kapitálových fondů v rámci skupiny ABN AMRO. Podobný plán pro divizi skupiny ABN AMRO „Energetika, komodity a doprava“ byl Komisi zaslán dne 10. ledna 2010.
(30)
Dne 15. října 2010 skupina ABN AMRO oznámila, že uplatní možnost vypovězení a ke dni 31. října 2010 nástroj k snížení kapitálových požadavků ukončí.
(31)
Dne 8. listopadu 2010 zaslal nizozemský stát aktualizovaný plán restrukturalizace skupiny ABN AMRO ze dne 4. prosince 2009 (dále jen „plán restrukturalizace z listopadu 2010“), jenž byl datován dne 29. října 2010. Dne 10. ledna 2011 zaslal nizozemský stát dokument, v němž byly objasněny aktualizované výhledy skupiny ABN AMRO ze dne 8. listopadu 2010 v porovnání s původními výhledy ze dne 4. prosince 2009.
(32)
Během řízení došlo mezi zástupci nizozemského státu, společností ABN AMRO N a FBN a Evropské komise k četným výměnám informací, telekonferencím a schůzkám.
2. PODROBNÝ POPIS PŘÍJEMCŮ A OPATŘENÍ
2.1 Založení skupiny ABN AMRO
(33)
Na jaře 2007 vytvořili členové konsorcia nový právní subjekt „RFS Holdings“ za účelem nabytí společnosti ABN AMRO Holding.
(34)
Členové konsorcia hodlali společnost ABN AMRO Holding rozdělit na tři části a opatření týkající se tohoto rozdělení byla uvedena v dohodě akcionářů konsorcia.
(35)
S cílem usnadnit rozdělení vytvořili členové konsorcia tzv. „trackingové akcie“ představující ekonomické vlastnictví podniků přidělené jednotlivým členům konsorcia. V důsledku toho se společnosti RBS, Banco Santander a Fortis SA/NV staly ekonomickými (11) vlastníky tzv. podílu R, podílu S a podílu N („ABN AMRO R“, „ABN AMRO S“ a „ABN AMRO N“).
(36)
Společnost ABN AMRO R zahrnovala mimo jiné obchodní jednotku (dále jen „OJ“) Světové podniky a trhy, OJ Asie, OJ Globální transakční služby a mezinárodní síť, zatímco ABN AMRO S zahrnovala mimo jiné OJ Latinská Amerika a OJ Antonveneta (Itálie).
(37)
Společnost ABN AMRO N zahrnovala obchodní jednotky Nizozemsko a Soukromé bankovnictví a rovněž mezinárodní skupinu Diamond and Jewelry.
(38)
Položky, které nebyly přiděleny jednotlivým členům konsorcia, byly spojeny v tzv. podílu ABN AMRO Z (dále jen „ABN AMRO Z“), přičemž tato společnost odpovídala například za funkce ústředí. Každý člen konsorcia měl ve společnosti ABN AMRO Z poměrnou kapitálovou účast (12).
(39)
Dne 3. října 2008 získal nizozemský stát od společnosti Fortis Bank SA/NV společnost FBN za částku ve výši 12,8 miliardy EUR. V důsledku této akvizice se nizozemský stát stal rovněž nepřímým vlastníkem společnosti ABN AMRO N, jelikož společnost FBN byla (v rámci Fortis Bank SA/NV) právoplatným vlastníkem společnosti ABN AMRO N. Dne 3. října 2008 se nizozemský stát rovněž zavázal, že společnost Fortis SA/NV odškodní za jakékoli poplatky, jež by musela tato společnost uhradit v důsledku své další účasti na dohodě akcionářů konsorcia. Dne 24. prosince 2008 podepsaly společnosti RBS a Banco Santander a nizozemský stát dodatek k dohodě akcionářů konsorcia, na jehož základě nizozemský stát nahradil v dohodě akcionářů konsorcia společnost Fortis SA/NV.
(40)
Dne 24. prosince 2008 získal nizozemský stát od společnosti FBN společnost ABN AMRO N za částku 6,5 miliardy EUR, čímž se stal přímým vlastníkem této společnosti. Před touto akvizicí ovládal nizozemský stát společnost ABN AMRO N nepřímo prostřednictvím společnosti FBN.
(41)
Schéma č. 1:
Oddělení společnosti ABN AMRO N
(42)
Dne 21. listopadu 2008 se nizozemský stát rozhodl, že společnosti ABN AMRO N a FBN spojí (což byl nerealizovaný záměr společnosti Fortis SA/NV). Spojení bylo možno provést až poté, co byla společnost ABN AMRO N oddělena od své mateřské společnosti ABN AMRO Bank. Jako první krok byly činnosti společnosti ABN AMRO N převedeny na nový právní subjekt v rámci společnosti ABN AMRO Bank, který byl nazván ABN AMRO II.
(43)
Dne 6. února 2010 byl subjekt ABN AMRO II oddělen (jak je popsáno v 41. bodě odůvodnění) a přejmenován na ABN AMRO Bank. Současně byl právní subjekt dříve nazývaný ABN AMRO Bank přejmenován na „Royal Bank of Scotland NV“ (dále jen „RBS NV“) (viz výše uvedené schéma).
(44)
Než se mohl nový subjekt, ABN AMRO Bank, spojit se společností FBN, bylo nutno provést nejprve nápravné opatření v souvislosti se spojením. Když společnost Fortis SA/NV získala v roce 2007 ABN AMRO N, dospěla Komise k závěru (13) (dále jen „rozhodnutí o spojení“), že by spojení společností ABN AMRO N a FBN vedlo k problémům způsobeným vysokou koncentrací na nizozemském bankovním trhu, zejména v segmentech komerčního bankovnictví a faktoringu.
(45)
K odstranění těchto problémů vyplývajících ze spojení se společnost Fortis SA/NV zavázala odprodat řadu činností (konkrétně divizi faktoringu IFN a činnosti „New HBU“ v oblasti komerčního bankovnictví) společnosti Deutsche Bank. Když nizozemský stát získal dne 3. října 2008 společnosti FBN a ABN AMRO N, společnost Fortis SA/NV dosud nedokončila zamýšlený prodej New HBU a IFN společnosti Deutsche Bank. Jakmile se nizozemský stát rozhodl přikročit ke spojení společností FBN a ABN AMRO N, obnovil jednání s Deutsche Bank (14). Prodej New HBU a IFN společnosti Deutsche Bank byl uzavřen dne 1. dubna 2010.
(46)
New HBU měla celková aktiva ve výši [10 - 20] miliard EUR a zaměstnávala přibližně [1 000 - 1 500] pracovníků v přepočtu na plné pracovní úvazky. Subjekt New HBU zahrnoval Hollandsche Bank Unie (dále jen „HBU“) (obchodní banka ve vlastnictví společnosti ABN AMRO N), některá prodejní místa ABN AMRO (13 z celkem 78) a některé útvary ABN AMRO pro korporátní klientelu (2 z celkem 5).
(47)
Společnosti ABN AMRO Bank a FBN se dne 1. července 2010 oficiálně spojily a vytvořily skupinu ABN AMRO, jak je popsáno ve schématu č. 2 v 49. bodě odůvodnění.
(48)
Nizozemský stát převedl správu svého podílu ve společnosti ABN AMRO Z na novou společnost ABN AMRO Bank, jelikož nechtěl vyhradit zdroje na každodenní řízení této účasti. Nizozemský stát však zůstal právoplatným vlastníkem společnosti ABN AMRO Z a má nárok na veškeré potenciální zisky a odpovídá za veškeré potenciální ztráty společnosti ABN AMRO Z (15).
(49)
Schéma č. 2:
Založení skupiny ABN AMRO
2.2 Příjemci
2.2.1 Ekonomické činnosti společností ABN AMRO N a ABN AMRO Z
(50)
Společnost ABN AMRO N - samostatně třetí největší banka v Nizozemsku za Rabobank a ING - sestávala z OJ Nizozemsko a OJ Soukromé bankovnictví.
(51)
První obchodní jednotka, OJ Nizozemsko, poskytovala služby retailového a komerčního bankovnictví prostřednictvím sítě 510 bankovních poboček a 78 poradenských center a rovněž prostřednictvím alternativních kanálů, jako je Internet, ATM (16) a střediska telefonických služeb. OJ Nizozemsko zaměstnávala přibližně 19 000 pracovníků v přepočtu na plné pracovní úvazky.
(52)
V oblasti retailového bankovnictví měla OJ Nizozemsko franšízu s mnoha zákazníky, která byla rozdělena na „hromadné retailové bankovnictví“ (více než [3,5 - 5] milionů zákazníků) a „prémiové bankovnictví“ (více než [250 000 - 420 000] zákazníků) (17) a která nabízela širokou škálu produktů (např. spoření, investice, hypotéky, pojištění, půjčky z kreditních karet a platební služby).
(53)
V oblasti komerčního bankovnictví obsluhovala společnost ABN AMRO N [300 000 - 400 000] zákazníků z řad MSP (18) a [9 000 - 21 000] větších korporátních zákazníků (ačkoliv podle podmínek dohody akcionářů konsorcia byli větší zákazníci společnosti ABN AMRO Bank přiděleni společnosti RBS) se širokou škálou produktů (např. úvěry, správa plateb a hotovosti, spoření, finanční správa, řízení rizik a správa pojištění, složitá finanční řešení a produkty, leasing a faktoring).
(54)
Druhá obchodní jednotka, OJ Soukromé bankovnictví, se zaměřovala na fyzické osoby s čistým investovatelným majetkem ve výši více než 1 milionu EUR, a to s různými produkty v oblasti správy majetku a realitního plánování. OJ Soukromé bankovnictví vytvořila prostřednictvím organického růstu dobře rozvinutou síť v Nizozemsku a ve Francii a prostřednictvím akvizic v Německu (Delbrück Bethmann Maffei) a v Belgii (Bank Corluy). OJ Soukromé bankovnictví zahrnovala rovněž francouzský společný podnik v oblasti pojišťovnictví Neuflize Vie.
(55)
Podniky, které nizozemský stát nabyl ke dni 3. října 2008, zahrnovaly rovněž mezinárodní skupinu Diamond and Jewelry, což je divize vyhrazená pro společnosti, které působí v oblasti výroby klenotů a obchodování s diamanty.
(56)
Společnost ABN AMRO Z neobsahovala žádná provozní aktiva, zahrnovala však mimo jiné daňová aktiva, řadu účastí (mimo jiné v Saudi Hollandi Bank) a zbývající portfolio soukromých kapitálových fondů. Pokud jde o závazky, existovala rezerva na vypořádání závazků vůči Ministerstvu spravedlnosti USA, další rezervy (související částečně se zaměstnanci) a mezipodnikové financování aktiv společnosti. Jak je uvedeno v poznámce pod čarou č. 11, podíl, který ve společnosti ABN AMRO Z vlastní nizozemský stát, činí 33,81 %.
(57)
V tabulce č. 1 je shrnuta řada formálních hlavních finančních údajů společnosti ABN AMRO N:
Tabulka č. 1
Hlavní finanční údaje společnosti ABN AMRO N (v milionech EUR)
2008
2009
Celkový provozní příjem (19)
5 189
4 899
Čistý zisk
471
(117)
Návratnost vlastního kapitálu
6,7 %
-2,7 %
Poměr nákladů a příjmů
73 %
77,5 %
Celková aktiva
183 539
202 084
Celkový vlastní kapitál
7 044
4 278 (20)
Rizikově vážená aktiva (RWA) (21)
91 700
74 973 (22)
Podíl kapitálu Tier 1
9,4 %
10,2 % (23)
Celkový kapitálový poměr neboli poměr rizikového kapitálu a rizikově vážených aktiv (ukazatel BIS)
12,6 %
14,8 %
Stálé financování/nelikvidní aktiva
107 %
110 %
Zdroj: ABN AMRO Bank NV, roční přehled za rok 2009, kromě ABN AMRO Z a konsolidace soukromých kapitálových fondů, avšak včetně New HBU.
(58)
Za finanční rok 2009 vykázala ABN AMRO N ztrátu ve výši 117 milionů EUR. Tato ztráta byla zapříčiněna vyšším znehodnocením úvěrů, tlakem na úrokové rozpětí, vyššími poplatky souvisejícími s nizozemským systémem pojištění vkladů a náklady na rozdělení a integraci (24). Po vyloučení nákladů na rozdělení a integraci by společnost ABN AMRO N vykázala za rok 2009 malý čistý zisk ve výši 52 milionů EUR.
2.2.2 Společnost Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
Samostatně byla společnost FBN čtvrtou největší bankou na nizozemském trhu (po Rabobank, ING a ABN AMRO N, avšak před SNS REAAL).
(60)
Nizozemský stát (a předtím Fortis SA/NV) držel přímo 92,6 % akcií společnosti FBN, přičemž zbývající podíl ve výši 7,4 % ve formě prioritních akcií vlastnil investiční prostředek Fortis FBN(H) Preferred Investments BV. Nizozemský stát vlastnil v tomto investičním prostředku 70 % akcií, zatímco zbývajících 30 % bylo v rukou řady soukromých investorů (25). Prioritní akcie v soukromém vlastnictví měly nominální hodnotu ve výši 210 milionů EUR a (nekumulativní) dividendu ve výši 5,85 % (26).
(61)
Činnosti společnosti FBN byly rozděleny do tří segmentů - retailové bankovnictví, soukromé bankovnictví a obchodní bankovnictví.
(62)
Činnosti v oblasti retailového bankovnictví zahrnovaly tradiční činnosti v této oblasti (se sítí 157 poboček, [2 - 3] miliony zákazníků z řad fyzických osob a [20 000 - 60 000] zákazníků z řad malých a středních podniků), avšak rovněž Directbank (která prostřednictvím zprostředkovatelů nabízela hypoteční řešení) a produkty v oblasti financování spotřebitelských úvěrů a platebních karet Alfam resp. ICS.
(63)
Soukromé bankovnictví se rozvíjelo především pod značkou Fortis Mees Pierson a na segmentovaném základě nabízelo služby v oblasti správy majetku (realitní plánování, investice, úvěry a pojištění) pro [15 000 - 40 000] zákazníků v celém Nizozemsku.
(64)
V oblasti obchodního bankovnictví rozlišovala společnost FBN sedm různých dílčích divizí. V divizi „Komerční bankovnictví“ (1) měla společnost FBN 23 obchodních středisek, která nabízela různé produkty společnostem s obratem do výše 250 milionů EUR. Společnosti s obratem vyšším než 250 milionů EUR a rovněž veřejný sektor byly obsluhovány jinou divizí, „Korporátní a veřejné bankovnictví“ (2). Existovaly rovněž dílčí divize „Investiční bankovnictví“ (3) (27), „Specializované finanční služby“ (4) (28), „Energetika, komodity a doprava“ (5), „Světové trhy a institucionální bankovnictví“ (6) (29) a „Clearingové fondy a úschova“ (7) (30).
(65)
V tabulce č. 2 je shrnuta řada hlavních finančních údajů společnosti FBN:
Tabulka č. 2
Hlavní finanční údaje společnosti FBN
(v milionech EUR)
2006
2007
2008 (31)
2009
Celkový provozní příjem
3 473
3 553
3 096
2 171
Čistý zisk
1 157
1 296
-18 486
406
Návratnost vlastního kapitálu (norm.) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Poměr nákladů a příjmů
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Celková aktiva
209 749
272 378
184 203
189 785
Celkový vlastní kapitál
5 910
21 763
2 944
4 716
Rizikově vážená aktiva
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Podíl kapitálu Tier 1
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Celkový kapitálový poměr
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Poměr úvěrů k vkladům
167 %
237 %
208 %
Zdroj: výroční zprávy společnosti FBN za roky 2008/2009.
(66)
V roce 2008 vykázala společnost FBN ztrátu ve výši 18,5 miliardy EUR, tato ztráta však byla do značné míry spojena s mimořádnými položkami. Společnost musela vykázat čistou ztrátu ze své účasti ve společnosti RFS Holdings a jejího prodeje ve výši 16,8 miliard EUR a rovněž jí vznikla škoda ve výši 922 milionů EUR (po odečtení daní) v divizi Prime Fund Solutions kvůli Madoffově podvodu (34). Čistý základní zisk po vyloučení těchto prvků činil 604 milionů EUR a byl dosažen téměř výlučně v prvním pololetí roku 2008.
(67)
V roce 2009 docílila společnost FBN čistý zisk ve výši 406 milionů EUR, čemuž napomohly dva mimořádné výnosy (hotovostní vyrovnání se společností Fortis Capital ve výši 362,5 milionu EUR a snížení rezerv o 16 milionů EUR v souvislosti s Madoffovým podvodem). Čistý základní zisk se snížil na 27 milionů EUR (35) (z částky ve výši 604 milionů EUR v roce 2008).
2.2.3 Skupina ABN AMRO
(68)
Skupina ABN AMRO, která vznikla spojením společností FBN a ABN AMRO Bank (tj. činnosti společnosti ABN AMRO N) dne 1. července 2010, seskupuje veškeré činnosti společností FBN a ABN AMRO N ve dvou zvláštních obchodních jednotkách, „Retailové a soukromé bankovnictví“ a „Komerční a obchodní bankovnictví“. Skupina měla v roce 2008 formální provozní příjem ve výši 7,15 miliardy EUR a formální celková aktiva ve výši 360 miliard EUR. Podle nejnovějších údajů (36) má skupina ABN AMRO celkový vlastní kapitál podle IFRS (37) ve výši 11,7 miliard EUR.
(69)
Skupina ABN AMRO je náležitě diverzifikována s provozním příjmem ve výši 4,2 miliardy EUR v oblasti „retailového a soukromého bankovnictví“ a s provozním příjmem ve výši 2,8 miliardy EUR v oblasti „komerčního a obchodního bankovnictví“. Ze zeměpisného hlediska pochází převážná část příjmů skupiny ABN AMRO (konkrétně [65 - 95] % celkové výše) z Nizozemska.
(70)
V oblasti „retailového a soukromého bankovnictví“ má integrovaná skupina ABN AMRO podíly na trhu ve výši [15 - 20] %, pokud jde o „hromadné retailové bankovnictví“, a [15 - 20] % (38) v případě „prémiového bankovnictví“ (39), což z ní činí třetí největší subjekt na nizozemském bankovním trhu z hlediska podílu na trhu. V oblasti soukromého bankovnictví (se značkou ABN AMRO Mees Pierson) je skupina ABN AMRO zdaleka největším subjektem na nizozemském trhu s podílem na trhu ve výši přibližně [30 - 40] % (40). V oblasti „komerčního a obchodního bankovnictví“ činí podíl skupiny ABN AMRO na trhu přibližně [15 - 25] % (41).
(71)
Skupina ABN AMRO již nezahrnuje New HBU a činnosti IFN v oblasti faktoringu, jež byly dne 1. dubna 2010 odprodány v rámci nápravného opatření v souvislosti se spojením.
(72)
Jako součást procesu restrukturalizace byly odprodány rovněž dvě malé divize společnosti FBN (konkrétně Intertrust a Prime Fund Solutions (dále jen „PFS“)) a tyto již nejsou součástí skupiny ABN AMRO.
(73)
V září 2009 prodala společnost FBN (a její partner Banque Générale du Luxembourg (dále jen „BGL“) (42)) divizi Intertrust specialistovi na soukromé kapitálové fondy, společnosti Waterland. Divize Intertrust je jedním z největších aktérů v oblasti celosvětové správy svěřeného majetku a řízení společností. Zaměstnává 1 000 odborníků v 19 zemích a má provozní příjem ve výši […] milionů EUR a rizikově vážená aktiva ve výši […] milionů EUR.
(74)
V květnu 2010 oznámila společnost FBN rovněž prodej divize PFS společnosti Credit Suisse. Divize PFS poskytuje služby fondů odvětví alternativní správy majetku, včetně administrativy, bankovnictví, úschovy a financování. Její zákazníci pocházejí z řad butikových správců aktiv i velkých globálních institucí, jako jsou penzijní fondy a státní investiční fondy. Divize PFS odpovídala za rezervu po zdanění ve výši 922 milionů EUR v souvislosti s Madoffovým podvodem, který společnost FBN zjistila v roce 2008. Divize PFS má příjmy ve výši […] milionů EUR a rizikově vážená aktiva ve výši […] milionů EUR.
(75)
Dne 4. března 2011 zveřejnila skupina ABN AMRO své výsledky za fiskální rok 2010 a vykázala čistou ztrátu ve výši 414 milionů EUR. Bez nákladů na rozdělení a integraci vykázala skupina ABN AMRO základní zisk ve výši 1 077 milionů EUR. Podíl základní kapitálové složky Tier 1 ke dni 31. prosince 2010 činil 10,4 %, podíl kapitálu Tier 1 byl 12,8 % a celkový kapitálový poměr pak 16,6 %. Po konzultaci s nizozemským státem vypracovala skupina ABN AMRO dividendovou politiku, jejímž cílem bylo vyplacení dividend ve výši 40 % vykázaného ročního zisku.
2.3 Popis plánu restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaného plánu restrukturalizace z listopadu 2010
(76)
Dne 4. prosince 2009 poskytl nizozemský stát Komisi plán restrukturalizace z prosince 2009. Další informace byly poskytnuty v březnu 2010 (43). Základem obchodní koncepce vypracované v rámci plánu restrukturalizace z prosince 2009 je spojení společností FBN a ABN AMRO N. Skupina ABN AMRO, nová banka vzniklá na základě plánu restrukturalizace z prosince 2009, se zaměří na střední tržní segment v Nizozemsku (44) a bude působit v oblasti „retailového a soukromého bankovnictví“ a „komerčního a obchodního bankovnictví“.
(77)
Plán restrukturalizace z prosince 2009 vychází z poznatku, že kapitálové potřeby nesouvisely se základní výkonností společností FBN a ABN AMRO N, nýbrž spíše s nutností financovat jejich oddělení od mateřských společností a počáteční náklady na integraci v souvislosti se spojením.
(78)
Ve srovnávacím scénáři bez státní podpory se v plánu restrukturalizace z prosince 2009 uznává, že bez koordinovaného úsilí vlád zemí Beneluxu by společnost Fortis SA/NV vyhlásila úpadek, což by stáhlo dolů i společnosti FBN a ABN AMRO N.
(79)
Plán restrukturalizace z prosince 2009 obsahuje finanční výhledy pro období 2009-2012 s rozdělením divizí na retailové bankovnictví, soukromé bankovnictví v Nizozemsku, mezinárodní soukromé bankovnictví a komerční a obchodní bankovnictví. Pro rok 2012 vypočetla skupina ABN AMRO rovněž zisk z operací, který nezahrnuje náklady na přechod a předpokládá, že nákladové synergie již připadly na celý rok. Tyto výhledy byly poskytnuty pro základní scénář a pesimistický scénář.
(80)
Dne 8. listopadu 2010 aktualizoval nizozemský stát v plánu restrukturalizace z listopadu 2010 finanční výhledy uvedené v plánu restrukturalizace z prosince 2009 pro období do roku 2012, včetně dodatečných výhledů pro rok 2013.
(81)
V základním scénáři vychází nizozemský stát z předpokladu, že objemy obchodu porostou v souladu s inflací. Náklady na zaměstnance podle předpokladů porostou o [1 - 6] % ročně a ostatní náklady o něco mírněji, tj. o [1 - 5] % ročně. Nizozemský stát rovněž předpokládá, že se rezervy skupiny ABN AMRO na úvěrové ztráty začnou snižovat z vysoké úrovně, která byla vykázána v roce 2009.
(82)
Podle základního scénáře obsaženého v plánu restrukturalizace z listopadu 2010 dosáhne skupina ABN AMRO roce 2010 záporného čistého výsledku ve výši […] milionů EUR, než se od roku 2011 vrátí k zisku (tj. v roce 2011 zisk ve výši […] milionů EUR).
(83)
V roce 2012 a 2013 se očekává, že se čisté zisky skupiny ABN AMRO zvýší na […] milionů EUR resp. […] milionů EUR, což se projeví v návratnosti vlastního kapitálu (45) ve výši přibližně […] %. Zlepšení ziskovosti skupiny ABN AMRO je založeno na vyšším provozním příjmu (který by se měl po slabém údaji za rok 2009 zlepšit), programu snižování nákladů, podle něhož by se měly náklady snižovat rychlostí 1,1 miliardy EUR před zdaněním ročně, a normalizaci rezerv na úvěrové ztráty po dosažení nejvyšší hodnoty v roce 2009. V roce 2013 se poměr mezi náklady a příjmy skupiny ABN AMRO odhaduje na […] %.
(84)
Základní scénář
Tabulka č. 3
2009 (skuteč-nost)
2010 (O (46))
2011 (O)
2012 (O)
2012 z činností (O)
2013 (O)
Provozní příjem
7 039
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čisté úrokové výnosy
4 528
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čisté příjmy z poplatků a provizí
1 933
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Ostatní příjmy
849
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní výdaje
-5 568
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní výdaje - beze změn
-5 258
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní výdaje - přechod
- 310
(…)
(…)
(…)
Provozní výsledek
1 471
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Znehodnocení úvěrů
-1 585
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Zisk před zdaněním
- 114
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Daně a menšinové podíly
45
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čistý zisk
-68
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Základní čistý zisk
(bez nákladů na přechod)
163
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
(85)
V pesimistickém scénáři uvedeném v plánu restrukturalizace z listopadu 2010 vycházel nizozemský stát z opatrnějších předpokladů než v základním scénáři. Použil úroková rozpětí, která byla o 7,5 % nižší než v základním scénáři, obezřetnější odhady provizí a poplatků (růst o 4 % ročně na rozdíl od 7 % v základním scénáři), nižší synergie (dopad na zisk v roce 2013 ve výši -[…] milionů EUR) a o 15 % nižší míru snižování rezerv na úvěrové ztráty (dopad na zisk v roce 2013 ve výši -[…] milionů EUR).
(86)
Ačkoliv tyto opatrnější údaje vedly k nižším výsledkům, skupina ABN AMRO by byla přesto schopna docílit zisku. Pesimistický scénář předpokládá základní čistý zisk v roce 2012 ve výši […] milionů EUR a v roce 2013 […] milionů EUR (v porovnání s […] miliony EUR resp. […] miliony EUR v základním scénáři).
(87)
V plánu restrukturalizace z prosince 2009 se nizozemský stát zabýval rovněž strategií odchodu a zdůraznil, že nemá v úmyslu zůstat dlouhodobým investorem skupiny ABN AMRO.
(88)
V dopise ze dne 20. srpna 2010 poskytl nizozemský stát Komisi podrobnější údaje o své strategii odchodu. Nizozemský stát objasnil, že zvažuje převedení ve formě prvotní veřejné nabídky (47), nechává však otevřené i jiné možnosti, jako je soukromý prodej investorovi nebo účastníkovi trhu. V dopise ze dne 20. srpna 2010 nizozemský stát uvedl, že první podíl ve výši mezi [0 - 50] a [10 - 60] % by mohl být k dispozici pro prvotní veřejnou nabídku nejdříve v […], načež by v roce 2015 následovala druhá nabídka na podíl ve výši mezi [0-50] a [10-60] %. Nizozemský stát chce získat zpět svou původní investici navýšenou o náklady na financování ve výši [2 - 5] %. Nizozemský stát má v úmyslu snížit svůj podíl ve skupině ABN AMRO na nejvýše [25 - 65] %, pokud možno do konce roku [2014 - 2018]. Nizozemský stát je zcela odhodlán k úplnému odchodu. Konečné rozhodnutí o prvotní veřejné nabídce je na nizozemském ministrovi financí a bude záviset na situaci na trhu, „připravenosti“ skupiny ABN AMRO na prvotní veřejnou nabídku a očekávaných výnosech. Nizozemská vláda zveřejnila svou strategii odchodu dne 24. ledna 2011 (48).
(89)
Plán restrukturalizace z prosince 2009 (a rovněž aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010) prokazuje, že po provedení všech opatření státní podpory bude skupina ABN AMRO dostatečně vybavena kapitálem. Během období restrukturalizace by měl být podíl kapitálu Tier 1 mezi rokem 2009 a 2012 výrazně nad […] % a v roce 2013 se dále zvýšit na […] %.
(90)
V plánu restrukturalizace z prosince 2009 nizozemský stát objasnil, že skupina ABN AMRO již odprodala řadu podniků. Kromě prodeje New HBU a IFN v rámci nápravného opatření v souvislosti se spojením odprodaly společnosti ABN AMRO N a FBN rovněž divize Intertrust a PFS.
(91)
V porovnání se skupinou ABN AMRO připadá na divize Intertrust a PFS společně [0 - 5] % odhadovaného celkového provozního příjmu, [0 - 5] % nákladů a [0 - 5] % rizikově vážených aktiv.
(92)
Během procesu restrukturalizace uskutečnila společnost FBN rovněž akvizici s cílem odstranit nesoulad vyplývající z rozdělení společnosti Fortis SA/NV. Společnost FBN byla právoplatným vlastníkem OJ Zprostředkovatelství, clearingové fondy a úschova a všech kanceláří souvisejících s tímto podnikáním vyjma kanceláře v Chicagu, která zůstala součástí společnosti Fortis Bank SA/NV. K odstranění nesouladu vyplývajícího z rozdělení získala společnost FBN dne 31. července 2009 od společnosti Fortis Bank SA/NV pobočku Fortis Clearing Americas v Chicagu za cenu ve výši přibližně […] milionů USD.
2.4 Popis opatření
(93)
K určení jednotlivých opatření státní podpory použije Komise v tomto rozhodnutí stejná písmena jako v rozhodnutí ze dne 5. února 2010.
2.4.1. Opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
(94)
Dne 3. října 2008 získal nizozemský stát od společnosti Fortis SA/NV společnost FBN (včetně ABN AMRO N) za částku ve výši 12,8 miliardy EUR (dále jen „opatření X“). S ohledem na toto opatření Komise nezahájila řízení, jelikož toto opatření samo o sobě neposkytlo společnosti FBN státní podporu, ačkoli bylo součástí transakce poskytující státní podporu společnosti FBN (viz 32. bod odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009).
(95)
V době, kdy nizozemský stát získal společnost FBN, byla tato společnost velmi závislá na společnosti Fortis Bank SA/NV, pokud jde o financování. Za účelem zajištění úplného oddělení společnosti FBN od společnosti Fortis Bank SA/NV bylo nutné, aby nizozemský stát ukončil finanční vztah mezi společnostmi FBN a Fortis Bank SA/NV. V zájmu přerušení stávajících vazeb poskytl nizozemský stát společnosti FBN dne 3. října 2008 krátkodobou likvidní facilitu ve výši 45 miliard EUR (dále jen „opatření Y1“). Tato likvidní facilita umožnila společnosti FBN splatit společnosti Fortis Bank SA/NV krátkodobé úvěry ve výši 34 miliard EUR. Nizozemský stát v rámci tzv. „novace“ rovněž nahradil společnost Fortis Bank SA/NV jakožto poskytovatele dlouhodobých úvěrů společnosti FBN s nominální částkou ve výši 16,1 miliardy EUR (dále jen „opatření Y2“) (49).
(96)
Krátkodobá likvidní facilita, na niž se vztahovalo opatření Y1, existovala do konce června 2009. V době trvání tohoto opatření se protiplnění několikrát změnilo. V období mezi 6. říjnem 2008 a 23. říjnem 2008 poskytl nizozemský stát společnosti FBN krátkodobé financování se sazbou EONIA (50) (u výpůjček denních peněz s částkou nejvýše 5 miliard EUR) nebo EURIBOR (51) (u dlouhodobější likvidity s částkou nejvýše 40 miliard EUR) bez jakéhokoli dalšího rozpětí. Po dni 23. října 2008 existovalo krátké období (do 5. listopadu 2008), během něhož nizozemský stát uplatňoval sazbu EONIA + 50 bazických bodů a EURIBOR + 50 bazických bodů. Během tohoto druhého období se toto ujednání nadále týkalo částek v maximální výši 5 miliard EUR v případě denní likvidity a 40 miliard EUR u dlouhodobější likvidity. V období od 5. listopadu 2008 do 1. března 2009 změnil nizozemský stát protiplnění na sazbu EONIA + 25 bazických bodů u výpůjček denních peněz a EURIBOR + 25 bazických bodů u úvěrů se splatností (52) do 3 měsíců a EURIBOR + 50 bazických bodů u úvěrů se splatností delší než 3 měsíce (53). Po dni 1. března 2009 vyvinul nizozemský stát dvoustupňový systém vybízející společnost FBN k snižování závislosti na státu. První tranše finančních prostředků (bez ohledu na splatnost) byla poskytnuta se sazbou EURIBOR + 25 bazických bodů, jakmile však byla tato prahová hodnota překročena, mohla společnost FBN získat další likviditu pouze se sazbou EURIBOR + 50 bazických bodů (54). Výše celkové likvidní facility a výše první prahové hodnoty se postupně snižovaly. Dne 9. července 2009 nizozemský stát Komisi informoval, že společnost FBN splatila státu veškeré krátkodobé úvěry.
(97)
Dlouhodobé úvěry, které byly postoupeny nizozemskému státu (opatření Y2), činily 16,1 miliardy EUR, včetně kapitálu Tier 2 ve výši 8,15 miliardy EUR (z toho 3 miliardy EUR nad rámec Tier 2) a prioritních půjček ve výši 7,95 miliardy EUR.
(98)
Dne 24. prosince 2008 získal nizozemský stát od společnosti FBN společnost ABN AMRO N za částku ve výši 6,5 miliard EUR (dále jen „opatření Z“). Nizozemský stát nezaplatil hotově, nýbrž zrušením dlouhodobých pohledávek ve výši 6,5 miliard EUR, které získal v rámci integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008 jako součást opatření Y2. Jinými slovy, nizozemský stát upustil od vymáhání pohledávek vůči společnosti FBN ve výši 6,5 miliardy EUR, aby tímto způsobem zaplatil za společnost ABN AMRO N (55).
2.4.2. Opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 5. února 2010
(99)
Některá opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 5. února 2010 (56), byla Komisi oznámena v červenci 2009 a zbytek v lednu 2010. V červenci 2009 oznámil nizozemský stát nástroj k snížení kapitálových požadavků (dále jen „opatření A“ s účinkem v podobě snížení kapitálových požadavků o 1,7 miliardy EUR), povinně převoditelný cenný papír v hodnotě 500 milionů EUR (dále jen „opatření B1“) a druhou tranši povinně převoditelných cenných papírů v hodnotě 300 milionů EUR („opatření B2“).
(100)
V lednu 2010 oznámil nizozemský stát další kapitálová opatření v hodnotě 4,39 miliardy EUR. Nizozemský stát upsal další povinně převoditelné cenné papíry v hodnotě 2,28 miliardy EUR k pokrytí dodatečných nákladů na rozdělení (780 milionů EUR, dále jen „opatření B3“), nedostatku kapitálu v důsledku prodeje New HBU (300 milionů EUR, dále jen „opatření B4“) a nákladů na integraci (1,2 miliardy EUR, dále jen „opatření B5“). S cílem zajistit ve společnosti FBN soulad kapitálu Tier 1 s požadavky stanovenými v právních předpisech přeměnil nizozemský stát kapitál Tier 2 společnosti FBN ve výši 1,35 miliardy EUR, který již vlastnil, na kapitál Tier 1 (dále jen „opatření C“). Nizozemský stát vyplatil rovněž ostatním členům konsorcia v hotovosti částku ve výši 740 milionů EUR (dále jen „opatření D“), jak se předpokládalo v dohodě akcionářů konsorcia, k vypořádání závazků, které se objevily teprve v průběhu rozdělování. Nizozemský stát poskytl rovněž záruku za křížové závazky vyplývající z prodeje New HBU (dále jen „opatření E“).
(101)
Nizozemský stát prostřednictvím swapu úvěrového selhání prodal zajištění úvěrových rizik nizozemského hypotečního portfolia společnosti ABN AMRO N představující přibližně [30 - 80] % celkového hypotečního portfolia společnosti ABN AMRO N. Toto opatření vedlo k snížení rizikově vážených aktiv společnosti ABN AMRO N.
(102)
Jako protiplnění za zajištění úvěrových rizik obdržel nizozemský stát roční poplatek ve výši 51,5 bazického bodu (vypočteno jako procento hodnoty portfolia na začátku každého referenčního období).
(103)
Poplatek byl vypočítán pomocí ekvivalenční metody. Nizozemský stát určil, kolik kapitálu by mohla společnost ABN AMRO N uvolnit v důsledku nástroje k snížení kapitálových požadavků (konkrétně 1,7 miliardy EUR na základě požadavků rámce Basilej I, které platily v době provedení nástroje k snížení kapitálových požadavků), a poté byla vypočtena návratnost tohoto uvolněného kapitálu ve výši 10 % (tj. 10 % z částky 1,7 miliardy EUR), což odpovídalo 51,5 bazického bodu z počáteční hodnoty portfolia ve výši 34,5 miliardy EUR.
(104)
Společnost ABN AMRO N udržovala každoročně tranši první ztráty ve výši 20 bazických bodů (vypočteno jako procento počáteční hodnoty portfolia).
(105)
Společnosti ABN AMRO N zůstal vertikální podíl ve výši 5 % zbývajících rizik.
(106)
Cena nástroje týkajícího se zajištění úvěrových rizik by se neupravila ani tehdy, až společnost ABN AMRO N plně přijme kapitálové požadavky rámce Basilej II, třebaže účinek nástroje k snížení kapitálových požadavků by pak byl podstatně nižší.
(107)
Smlouva o swapu úvěrového selhání měla v zásadě sedmiletou dobu platnosti, společnost ABN AMRO N však měla možnost smlouvu vypovědět, což jí umožňovalo smlouvu ukončit k několika předem stanoveným referenčním datům (například říjen 2010, leden 2011 a leden 2012) (57).
(108)
Podle dohody akcionářů konsorcia měli tři partneři konsorcia zajistit, aby společnost ABN AMRO Z měla i nadále dostatek kapitálu. V této souvislosti měl nizozemský stát přispět částkou ve výši 2,2 miliard EUR k pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Cílem nástroje k snížení kapitálových požadavků bylo umožnit společnosti ABN AMRO N, aby se podílela na tomto příspěvku ve výši 2,2 miliardy EUR určeném pro společnost ABN AMRO Z.
(109)
Nizozemský stát upřednostnil neobvyklé řešení v podobě nástroje k snížení kapitálových požadavků oproti tradičnímu navýšení kapitálu, jelikož před rozdělením nemohl ve společnosti ABN AMRO Bank odlišit účelově vázané kapitálové příspěvky (ring-fencing). Jinými slovy, jelikož společnost ABN AMRO N nebyla samostatným právním subjektem, mohli by vklad kapitálu do společnosti ABN AMRO Bank využít rovněž další dva členové konsorcia. Toto jednání by mohlo mít vážné důsledky zejména v případě více zátěžových scénářů.
(110)
Když došlo k rozdělení, stala se společnost ABN AMRO N samostatným právním subjektem (nová ABN AMRO Bank). Nizozemský stát nesl podle dohody akcionářů konsorcia i nadále odpovědnost za pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z ve výši 2,2 miliardy EUR. Nizozemský stát se rozhodl, že by společnost ABN AMRO N měla využít hotovost z nástrojů v podobě povinně převoditelných cenných papírů (opatření B3, nakolik souviselo s obezřetnostním rozpětím ve výši 500 milionů EUR, a částka ve výši 1,2 miliardy EUR z opatření B5) s cílem vložit do společnosti ABN AMRO Z částku ve výši 1,7 miliardy EUR, a současně v nové ABN AMRO Bank zachoval nástroj k snížení kapitálových požadavků k pokrytí obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR a nákladů na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR.
(111)
Dne 15. října 2010 ABN AMRO Bank a nizozemský stát oznámily, že nástroj k snížení kapitálových požadavků bude ke dni 30. října 2010 ukončen. Jelikož společnost ABN AMRO Bank již mezitím zavedla požadavky rámce Basilej II, byl nástroj k snížení kapitálových požadavků méně zajímavý a méně nutný (58).
(112)
Jelikož nástroj k snížení kapitálových požadavků nepostačoval k úplnému pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z ve výši 2,2 miliardy EUR, poskytl nizozemský stát společnosti ABN AMRO Bank další kapitál prostřednictvím povinně převoditelného cenného papíru.
(113)
Tento povinně převoditelný cenný papír byl hodnocen jako hybridní kapitál Tier 1 s kupónem 10 % a v době oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank se automaticky přeměnil na akcie společnosti ABN AMRO II. Od tohoto okamžiku se považoval za základní kapitál Tier 1. K přeměně došlo v nominální hodnotě (59). Toto opatření společnosti ABN AMRO II (přejmenované na ABN AMRO Bank) umožnilo poskytnout společnosti ABN AMRO Z částku ve výši 500 milionů EUR.
(114)
K uhrazení nákladů souvisejících s oddělením společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank upsal nizozemský stát další povinně převoditelné cenné papíry. První tranše ve výši přibližně 300 milionů EUR (opatření B2) byla oznámena v červenci 2009 a zbytek (konkrétně 780 milionů EUR) byl oznámen v lednu 2010 (opatření B3).
(115)
Celková částka ve výši 1,08 miliardy EUR (tj. opatření B2 a B3 společně) byla zapotřebí k uhrazení těchto nákladů:
-
náležitě vymezené náklady na rozdělení ve výši 480 milionů EUR;
-
náklady na vytvoření oddělení peněžního trhu ve výši 90 milionů EUR a
-
částka ve výši 500 milionů EUR k zajištění obezřetnostního rozpětí.
(116)
Nizozemský stát poskytl další rozpis nákladů na rozdělení ve výši 480 milionů EUR. Tyto náklady souvisely s křížovými závazky ([0 - 200] milionů EUR), přidělením rizik ([0 - 200] milionů EUR), odkupem směnek souvisejících se sekuritizací ([0 - 200] milionů EUR), převodem tržních rizik zákazníků společnosti ABN AMRO N spojených s obchodováním ze společnosti ABN AMRO R ([0 - 200] milionů EUR), ukončením nástroje k snížení kapitálových požadavků ([0 - 200] milion EUR) a ostatními náklady spojenými s rozdělením a likvidací ([0 - 300] milionů EUR).
(117)
Po oddělení od mateřské společnosti ABN AMRO Bank potřebovala společnost ABN AMRO II zřídit vlastní oddělení peněžního trhu, což stálo 90 milionů EUR.
(118)
Nizozemský stát mimoto vložil další kapitál ve výši 500 milionů EUR s cílem zajistit, aby společnost ABN AMRO N mohla působit v určitém rozpětí nad minimálními kapitálovými požadavky.
(119)
Společnosti FBN a ABN AMRO N se mohly spojit teprve po odstranění problémů vyplývajících ze spojení, jež byly uvedeny v rozhodnutí o spojení. Nizozemský stát proto rozhodl o prodeji New HBU a IFN společnosti Deutsche Bank. Tato transakce však vedla k dodatečné potřebě kapitálu ve výši 470 milionů EUR, kterou nemohla v plné výši pokrýt společnost ABN AMRO N sama. Nizozemský stát se rozhodl pomoci a vložil částku ve výši 300 milionů EUR v podobě povinně převoditelného cenného papíru (60).
(120)
Aby bylo možno provést spojení, musely společnosti ABN AMRO N a FBN (a po spojení skupina ABN AMRO) uhradit počáteční náklady na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR (po zdanění) související s náklady na propuštění zaměstnanců pro nadbytečnost, integraci platforem IKT a restrukturalizaci sítě poboček. Jelikož společnosti ABN AMRO N a FBN nebyly schopny financovat tyto náklady samy, rozhodl se nizozemský stát vložit kapitál v podobě povinně převoditelného cenného papíru (61).
(121)
Společnost FBN musela zvýšit svůj kapitál Tier 1 poté, co DNB (62) oznámil nedostatek kapitálu Tier 1 ve výši přibližně 1,26 miliardy EUR. Po oddělení od své mateřské společnosti Fortis SA/NV musela společnost FBN vynaložit rovněž částku ve výši 90 milionů EUR na uhrazení nákladů souvisejících se zřízením oddělení finanční správy, modely založenými na požadavcích rámce Basilej, licencemi a poradenskými službami.
(122)
Nizozemský stát poskytl tento dodatečný kapitál přeměnou dluhu Tier 2 s nominální hodnotou ve výši 1,35 miliardy EUR na kapitál Tier 1. Transakce proto nezahrnovala žádnou novou peněžní hotovost (63).
(123)
Když členové konsorcia v roce 2007 sjednávali akvizici společnosti ABN AMRO Holding, uvědomovali si, že v té době nejsou ještě známy všechny skutečnosti. Dohoda akcionářů konsorcia proto obsahovala řadu obecných zásad týkajících se splnění určitých platebních povinností, které vzniknou teprve během procesu rozdělování. Přesné částky vyplynuly z jednání, jichž se účastnil nizozemský stát (a před ním společnost Fortis SA/NV).
(124)
Celková částka ve výši 740 milionů EUR souvisí s:
(…)
Tento odliv hotovosti je částečně vyrovnán skutečností, že nizozemský stát obdržel od ostatních členů konsorcia […] v souvislosti s uvízlými náklady.
(125)
Tyto platby pro ostatní členy konsorcia (konkrétně 740 milionů EUR) byly vyplaceny v hotovosti, částečně přímo ostatním členům konsorcia a částečně společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV).
(126)
I po odprodeji New HBU budou společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ABN AMRO II (nebo její právní nástupci) nadále odpovědné vůči věřitelům New HBU, pokud New HBU nebude moci plnit své povinnosti vůči vlastním věřitelům. Obdobně bude New HBU čelit křížovým závazkům vůči věřitelům společností ABN AMRO Bank a ABN AMRO II. Jelikož křížové závazky měly původ v prodeji New HBU vyplývajícím z rozhodnutí společnosti ABN AMRO II a jejích akcionářů, bylo rovněž jejich odpovědností nalézt řešení. Navrhované řešení znamenalo, že se nizozemský stát a Deutsche Bank (tj. kupec New HBU) dohodly na tom, že se New HBU a ABN AMRO II vzájemně odškodní za tyto křížové závazky tím, že si vzájemně poskytnou zajištění s cílem snížit kapitálové požadavky stanovené v právních předpisech na požadovaných 20 %. V důsledku této dohody musela společnost ABN AMRO II poskytnout zajištění New HBU ve výši 950 milionů EUR (postupně se snižující s tím, jak podkladové závazky nabudou splatnosti) za závazky New HBU vůči společnostem ABN AMRO II a ABN AMRO Bank (nyní RBS NV). Jelikož společnost ABN AMRO II neměla prostředky na poskytnutí potřebného zajištění za závazky vůči společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV), poskytl stát protizávazek odškodnění v podobě záruky za dluh společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV).
(127)
Nizozemský stát toto riziko ocenil tak, jako kdyby se jednalo o státní záruku za podřízený dluh společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV). Cena (založená na doporučení Evropské centrální banky (dále jen „ECB“) o stanovení cen za rekapitalizaci (64)) byla stanovena ve výši 200 bazických bodů s připočtením průměrného rozpětí swapu úvěrového selhání (65).
(128)
V tabulce č. 4 jsou shrnuta opatření, která jsou posouzena v tomto rozhodnutí. Sloupec „Důvod“ je stejný jako v tabulce č. 1 v 57. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010. Jak je uvedeno v 110. bodě odůvodnění, po oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank dne 6. února 2010 došlo ke změně opatření a jejich cílů. Opatření A bylo konkrétně od tohoto dne používáno k dosažení cílů opatření B3 (pokud jde o obezřetnostní rozpětí) a opatření B5 a naopak.
Tabulka č. 4
Opatření státní podpory
Popis
Výše
(v miliardách EUR)
Důvod
Právní subjekt, jemuž je opatření určeno
Opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
Y1
Krátkodobé financování
45
FBN
Y2
Dlouhodobé financování
16,1
FBN (za účelem splátky pro společnost Fortis Bank SA/NV)
Z
Nabytí ABN AMRO N
6,5
FBN (kupní cena uhrazena tak, že bylo upuštěno od vymáhání pohledávky)
Kapitálová opatření, která byla oznámena v červenci 2009 a provedena v období červenec/srpen 2009
Opatření A
Nástroj k snížení kapitálových požadavků
Swap úvěrového selhání - zajištění úvěrových rizik portfolia ve výši 34,5 miliardy EUR (s účinkem v podobě snížení kapitálových požadavků o 1,7 miliardy EUR)
Pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z
ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ke dni rozdělení převod na ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank)
Opatření B1
Povinně převoditelný cenný papír
0,5
Opatření B2
Povinně převoditelný cenný papír
0,3
První tranše nákladů na rozdělení
ABN AMRO Bank NV (nyní RBS NV) a ke dni rozdělení převod na ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank)
Další kapitálová opatření, která byla oznámena v lednu 2010
Opatření B3
Povinně převoditelný cenný papír
0,78
Druhá tranše nákladů na rozdělení a obezřetnostní rozpětí ve výši 0,5 miliardy EUR
967 milionů EUR uhrazených společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a poté ke dni rozdělení převedených na ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank), zbytek zaplacen přímo společnosti ABN AMRO II
Opatření B4
Povinně převoditelný cenný papír
0,3
Dopad prodeje New HBU na kapitál
Opatření B5
Povinně převoditelný cenný papír
1,2
Náklady na integraci
Opatření C
Přeměna kapitálu Tier 2 na vlastní kapitál
1,35
Nedostatek kapitálu Tier 1 na úrovni společnosti FBN
FBN
Opatření D
Platba v hotovosti partnerům v konsorciu
0,74
Platební povinnosti vyplývající z dohody akcionářů konsorcia
Ostatní partneři v konsorciu/ABN AMRO Bank (nyní RBS NV)
Opatření E
Záruka za závazky ve výši 950 milionů EUR
0,95
Křížové závazky vyplývající z prodeje New HBU
ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank)
3. DŮVODY ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
3.1 Důvody zahájení řízení v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
(129)
V rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 zahájila Komise řízení, jelikož měla důvod se domnívat, že opatření Y1, Y2 a Z (66) představovala státní podporu pro společnosti FBN a ABN AMRO N. Komise měla za to, že tato opatření společnostem FBN a ABN AMRO N umožnila setrvat na trhu a pokračovat v činnosti. Měla důvod se domnívat, že tato opatření poskytla společnostem FBN a ABN AMRO N selektivní výhodu.
(130)
V 29. a 30. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 Komise uvedla, že opatření X, Y1 a Y2 jsou součástí téže kupní smlouvy, jejímž cílem bylo oddělit společnost FBN od zbytku společnosti Fortis SA/NV. Rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008 již obsahovalo závěr, že uzavřením této smlouvy dne 3. října 2008 nejednal nizozemský stát jako běžný investor v tržním hospodářství.
(131)
V 33. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 Komise uvedla, že opatření Y1 je pro společnost FBN zjevně výhodné, poněvadž ta obdržela částku financování, jež by nemohla získat na trzích, jelikož na trzích panoval v té době naprostý chaos. Vzhledem k této mimořádné situaci na trhu měla Komise rovněž pochybnosti, zda by úrokové sazby, které požadoval nizozemský stát, byly přijatelné pro soukromého investora. Komise rovněž uvedla, že výhodu pro společnost FBN představovala i solidnost nového poskytovatele finančních prostředků. Společnost FBN již nebyla závislá na společnosti v problémech s omezenou likviditou, jako byla společnost Fortis SA/NV, nýbrž obdržela financování od nizozemského státu.
(132)
Komise měla pochybnosti, zda je opatření Y1 slučitelné se sdělením Komise - Použití pravidel pro poskytování státní podpory na opatření přijatá ve vztahu k finančním institucím v souvislosti se současnou globální finanční krizí (dále jen „sdělení o bankovnictví“) (67), jelikož nebylo přiměřené ani omezené na nezbytné minimum. V 52. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 byly uvedeny zejména obavy ohledně slučitelnosti těchto prvků: 1. protiplnění, které poskytla společnost FBN, 2. maximální doba, během níž mohla společnost FBN využívat financování, 3. maximální doba splatnosti dotyčných nástrojů a 4. objem likvidní facility.
(133)
Komise rovněž uvedla, že by opatření Y2 mohlo obsahovat prvky státní podpory, pokud by se společnost Fortis Bank SA/NV v době akvizice nacházela v situaci, kdy se požadovalo okamžité splacení dlouhodobých půjček, dojde-li ke změně vlastnictví společnosti FBN. Pokud by skutečně existovalo ustanovení o splacení v případě změny vlastnictví, umožnilo by opatření Y2 společnosti FBN využívat dlouhodobé půjčky s úrokovými sazbami, které platily v době před vypuknutím krize. Opatření Y2 znamenalo, že společnost FBN nemusela hledat alternativní financování za podmínek, které na trhu převládaly v té době. Jelikož společnost Fortis Bank SA/NV byla oprávněna požádat o splacení, rozhodl se nizozemský stát poskytnout dlouhodobé půjčky, aby nevznikly problémy s krátkodobými půjčkami. V rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 proto Komise vyslovila obavy, že opatření Y2 obsahovalo státní podporu po delší období, než bylo nezbytně nutné. Aby mohla Komise posoudit důsledky opatření Y2 z hlediska státní podpory, požádala nizozemský stát, aby jí poskytl více informací o podmínkách předčasného splacení, které byly obsaženy v dlouhodobých úvěrových smlouvách.
(134)
V 54. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 uvedla Komise rovněž pochybnosti, zda nizozemský stát přijal v souladu s bodem 27 oznámení o bankovnictví dostatečná opatření, aby omezil neoprávněné narušení hospodářské soutěže.
(135)
Komise se rovněž obávala, že společnost ABN AMRO N měla (případně nepřímo) prospěch z opatření týkajících se likvidity, která byla provedena ve prospěch společnosti FBN. Požádala proto nizozemský stát, aby jí poskytl více informací o finanční situaci společnosti ABN AMRO N a její strategii financování.
(136)
Co se týká opatření Z, Komise měla pochybnosti, zda nizozemský stát zaplatil společnosti FBN za nabytí společnosti ABN AMRO N tržní cenu. Komise podotkla, že nizozemský stát zaplatil více, než bylo uvedeno ve zprávě o ocenění „na základě stávajících tržních podmínek“ ze dne 3. října 2008, kterou vyhotovil odborník nizozemského státu pro oblast oceňování […] a která byla zmíněna v 2. bodě odůvodnění. Komise mimoto poznamenala, že nizozemský stát nepoužil opravný koeficient s cílem zohlednit pokles na trhu cenných papírů, k němuž došlo mezi říjnem a prosincem 2008 a který byl obzvláště výrazný u cenných papírů bank. Pokud nizozemský stát zaplatil při koupi společnosti ABN AMRO N vyšší cenu, než byla tržní cena, rovnalo se opatření Z státní podpoře, která pomohla rekapitalizovat společnost FBN.
(137)
Komise v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 rovněž uvedla, že nizozemský stát dosud nepředložil hodnocení společností FBN a ABN AMRO N ze strany DNB. Nizozemský stát neposkytl rovněž plán obnovení životaschopnosti ani plán restrukturalizace s podrobnými finančními výhledy. Jelikož nebyl k dispozici plán obnovení životaschopnosti ani plán restrukturalizace, nemohla Komise určit, zda měly společnosti ABN AMRO N a FBN v důsledku opatření X, Y1, Y2 a Z dostatek kapitálu a byly schopny dosáhnout přijatelné úrovně ziskovosti.
3.2 Důvody rozšíření řízení v rozhodnutí ze dne 5. února 2010
(138)
Když nizozemský stát oznámil dne 17. července 2009 a 15. ledna 2010 další opatření ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N jako opatření, která nepředstavují státní podporu, měla Komise obavy, zda některá z těchto dodatečných opatření nepředstavují další státní podporu pro společnosti FBN a ABN AMRO N.
(139)
V rozhodnutí ze dne 5. února 2010 Komise uvedla, že podle dohody akcionářů konsorcia měl nizozemský stát řadu povinností, jež nebyly povinnostmi společnosti ABN AMRO N. Opatření, která nizozemský stát přijal, aby dodržel své závazky podle dohody akcionářů konsorcia (zejména povinnost hradit náklady společnosti ABN AMRO Z a povinnost oddělit společnost ABN AMRO N od ABN AMRO Bank), nevypadala na první pohled jako státní podpora pro společnost ABN AMRO N.
(140)
Komise uvedla, že se zdá, že opatření A a B1 byla určena v prvé řadě na pokrytí nedostatku kapitálu společnosti ABN AMRO Z, současně však Komisi nebylo jasné, zda neexistovala rovněž nepřímá výhoda pro hospodářské činnosti společnosti ABN AMRO N. V tomto ohledu chtěla Komise vědět, zda byly společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z (bez postavení samostatného právního subjektu) dostatečně vzájemně odlišeny. Komise chtěla obdržet rovněž více informací o důvodech nedostatečného kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z a například o převodu akcií společnosti Unicredito ze společnosti ABN AMRO Z na ABN AMRO N. Komise měla rovněž otázky týkající se odměny, kterou společnost ABN AMRO N platila společnosti ABN AMRO Z za plnění funkcí ústředí. Komise měla podezření, že přinejmenším částečně byla nedostatečná kapitalizace společnosti ABN AMRO Z spojena se skutečností, že společnost ABN AMRO N neplatila za služby ústředí poskytované společností ABN AMRO Z tržní cenu.
(141)
Ačkoliv oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank je podle dohody akcionářů konsorcia povinností nizozemského státu, nemohla Komise vyloučit, že by státní rekapitalizace financující náklady na rozdělení mohla být státní podporou. Komise rovněž podotkla, že ne všechny náklady zařazené jako náklady na rozdělení byly v přísném slova smyslu spojeny s povinnostmi týkajícími se rozdělení, které byly popsány v dohodě akcionářů konsorcia. Komise podotkla, že kategorie „náklady na rozdělení“ zahrnovala částku ve výši 500 milionů EUR, která byla zapotřebí k tomu, aby bylo ve skupině ABN AMRO zajištěno obezřetnostní rozpětí nad minimálními obezřetnostními kapitálovými požadavky.
(142)
Komise podotkla, že nizozemský stát pomohl společnostem FBN a ABN AMRO N uhradit náklady související se spojením. K odstranění problémů, jež vznikly v důsledku spojení, se společnost ABN AMRO N rozhodla prodat IFN a New HBU, což vedlo k novému nedostatku kapitálu. Komise uvedla, že společnosti FBN a ABN AMRO N mohly využívat výhody plynoucí ze spojení (například synergie vzniklé spojením, výhody vyplývající ze skutečnosti, že byly po spojení společností s vyššími podíly na nizozemském trhu, …), zatímco nizozemský stát financoval počáteční náklady. Komise v této souvislosti uvedla, že nizozemský stát neměl žádnou právní povinnost uhradit tyto náklady, jelikož ty vyplývaly z rozhodnutí nizozemského státu ze dne 21. listopadu 2008 o spojení společností FBN a ABN AMRO N, a nikoli z dohody akcionářů konsorcia.
(143)
Komise vzala na vědomí skutečnost, že spojení a zvláštní podmínky spojené s rozdělením vedly ke křížovým závazkům (opatření E). Podle nizozemského práva obchodních společností byly společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ABN AMRO II i nadále odpovědné vůči věřitelům New HBU, pokud by New HBU (nebo její nový vlastník Deutsche Bank) neplnila své platební povinnosti. New HBU měla obdobné povinnosti vůči věřitelům společností ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ABN AMRO II. Komise nemohla vyloučit, že řešení týkající se odškodnění, které znamenalo, že nizozemský stát poskytl věřitelům společnosti ABN Amro Bank (nyní RBS NV) záruku s prémií ve výši 200 bazických bodů s připočtením průměrného rozpětí u swapu úvěrového selhání, představovalo státní podporu.
(144)
Komise měla rovněž obavy ohledně podoby nástroje k snížení kapitálových požadavků (opatření A). Komise uznala, že se opatření A zásadně liší od ostatních opatření týkajících se znehodnocených aktiv, jelikož nebylo zavedeno s cílem chránit společnost ABN AMRO N před dalšími poklesy tzv. toxických aktiv s vysoce nejistým oceněním. Komise se však domnívala, že aby bylo opatření A slučitelné s vnitřním trhem, mělo by splňovat obecné zásady sdělení Komise o nakládání se znehodnocenými aktivy v bankovním sektoru Společenství (68) (dále jen „sdělení o znehodnocených aktivech“). Konkrétně by měly existovat dostatečné důkazy o náležitém ocenění, což znamená, že by banka neměla převést očekávané ztráty na stát. V této souvislosti chtěla Komise zjistit, jaký dopad měla řada zvláštních smluvních ujednání (např. mechanismus zpětného získání a vertikální podíl na rizicích) na skutečný peněžní tok a cenu. Komise měla rovněž pochybnosti, zda existovaly dostatečné pobídky, které by zajistily, aby společnost ABN AMRO N nástroj ukončila, jakmile již nebude nezbytně nutný.
(145)
Komise měla pochybnosti, zda plán restrukturalizace z prosince 2009 splňuje kritéria stanovená ve sdělení Komise o návratu k životaschopnosti a hodnocení restrukturalizačních opatření ve finančním sektoru v současné krizi podle pravidel pro státní podporu (69) (dále jen „sdělení o restrukturalizaci“), pokud jde o životaschopnost, sdílení zátěže a neoprávněné narušení hospodářské soutěže.
(146)
Komise uznala, že se na první pohled zdálo, že skupina ABN AMRO dosáhla dostatečných příjmů k pokrytí všech svých provozních nákladů (včetně znehodnocení) a docílila přijatelné návratnosti vlastního kapitálu. Komise však rovněž podotkla, že návratnost vlastního kapitálu závisela u skupiny ABN AMRO do značné míry na splnění řady klíčových předpokladů. Za prvé, pokud se skupina ABN AMRO chce stát nákladově efektivní s přijatelným poměrem nákladů a příjmů, je zásadní, aby dosáhla plánovaných synergií (konkrétně 1,1 miliardy EUR před zdaněním v porovnání s čistým ziskem v roce 2013 ve výši […] miliard EUR). Jak je uvedeno v 118. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010, mělo pro životaschopnost skupiny ABN AMRO za druhé zásadní význam rovněž to, zda bude schopna zvýšit své čisté úrokové rozpětí z nízkých úrovní, které u společností FBN a ABN AMRO N existovaly v druhém pololetí roku 2008 a prvním pololetí roku 2009. Ve svém rozhodnutí ze dne 5. února 2010 Komise uvedla, že potřebuje o těchto záležitostech více informací, aby mohla posoudit, zda byla skutečně obnovena dlouhodobá životaschopnost.
(147)
Komise rovněž podotkla, že plán restrukturalizace z prosince 2009 neobsahoval finanční výhledy pro pesimistický scénář, jak se požaduje v bodě 13 sdělení o restrukturalizaci. Komise si proto vyžádala takovéto pesimistické finanční výhledy, aby mohla ověřit, jak bude skupina ABN AMRO fungovat v složitějších tržních podmínkách.
(148)
Komise rovněž uvedla, že plán restrukturalizace z prosince 2009 obsahoval málo informací o menších dílčích divizích, takže Komise nemohla posoudit, zda jsou otázky životaschopnosti dostatečně vyřešeny i na této úrovni. Komise měla konkrétně pochybnosti, zda je dostatečně zaručena životaschopnost divize PFS ve společnosti FBN, která v roce 2008 vykázala v souvislosti s Madoffovým podvodem významné ztráty.
(149)
Komise měla pochybnosti, zda byla státní podpora omezena na minimum nezbytné k obnovení životaschopnosti skupiny ABN AMRO. V této souvislosti podotkla, že skupina ABN AMRO uvedla, že chce provést malé dodatečné akvizice, které považovala za nezbytné k opětovnému získání kompetencí s ohledem na některé produkty, o něž přišla při oddělení od společností Fortis SA/NV a ABN AMRO Holding. V rozhodnutí ze dne 5. února 2010 Komise uvedla, že by státní podpora neměla být použita na financování akvizic či nových investic, pokud to není nezbytné k obnovení životaschopnosti podniku. Komise nizozemský stát požádala o objasnění politiky skupiny ABN AMRO v oblasti akvizic a o poskytnutí mimo jiné podrobného seznamu činností skupiny ABN AMRO, které skupina potřebuje na obnovu z důvodu životaschopnosti.
(150)
Komise měla rovněž pochybnosti, zda všichni poskytovatelé hybridního kapitálu společností FBN a ABN AMRO N zaplatili svůj podíl na restrukturalizaci. Komise se obávala, že například držitelé prioritních akcií společnosti FBN (70) nepřispěli dostatečně k tomu, aby bylo zajištěno, že zásah nizozemského státu byl omezen na nezbytné minimum.
(151)
Státní podpora by měla být omezena na nezbytné minimum, i pokud jde o dobu trvání. V tomto ohledu Komise podotkla, že k vyřešení dočasných problémů byla zapotřebí řada opatření, Komise však měla pochybnosti, zda nizozemský stát podnikl dostatečné kroky k zajištění toho, že opatření budou ukončena, jakmile již nebudou nutná.
(152)
Pokud jde o opatření A, Komise podotkla, že nástroj k snížení kapitálových požadavků nebude přitažlivý, jakmile bude společnost ABN AMRO N smět zavést požadavky rámce Basilej II. Ačkoliv tento nástroj obsahoval možnost vypovězení, která umožňovala předčasné ukončení smlouvy, Komise poznamenala, že neexistoval jednoznačný harmonogram pro odchod nizozemského státu.
(153)
S ohledem na obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR Komise podotkla, že záměrem bylo, aby skupina ABN AMRO nahradila tuto částku kapitálem, který bude sama financovat. Komise opět poznamenala, že nebyl uveden žádný údaj o načasování.
(154)
Co se týká nákladů na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR (tj. opatření B5), Komise uvedla, že nizozemský stát tvrdil, že to povede k významným synergiím ve výši 1,1 miliardy EUR (před zdaněním) ročně, přičemž tato částka by se mohla v zásadě použít k splacení státní podpory. Komise však poznamenala, že nizozemský stát nezavedl mechanismus, který by zajistil toto splacení. Pokud jde o kapitálové potřeby v souvislosti s prodejem New HBU, Komise dospěla k závěru, že kapitálové potřeby související s ochranou před úvěrovými riziky se budou rychle snižovat s tím, jak budou úvěry postupně nabývat splatnosti. Komise opět zdůraznila, že by státní podpora měla být splacena, jakmile již není zapotřebí.
(155)
Pokud jde o narušení hospodářské soutěže, Komise uvedla, že kapitálové potřeby společností FBN a ABN AMRO N vyplývaly do jisté míry z jejich oddělení od bývalých mateřských společností a počátečních nákladů na integraci, a nikoli z rozsáhlého přejímání rizik či nesprávného řízení v rámci samotných společností FBN a ABN AMRO N. Komise v tomto kontextu dospěla k závěru, že další odprodeje nejsou pravděpodobně nutné.
(156)
Komise však současně vyslovila pochybnosti, zda plán restrukturalizace z prosince 2009 obsahoval dostatečná opatření týkající se změn v jednání, aby bylo zajištěno, že společnosti FBN a ABN AMRO N nepoužijí státní podporu k růstu na úkor svých konkurentů, například zavedením neudržitelné cenové politiky nebo nabytím dalších finančních institucí, což by mohlo oslabit pobídky ostatních subjektů, jež nejsou příjemci podpory, k soutěži, investicím a inovacím a odrazovat od vstupu na nizozemský bankovní trh.
(157)
Pokud jde o odchod, Komise uvedla, že by bylo užitečné, kdyby nizozemský stát vypracoval a jednoznačně oznámil strategii odchodu. Opakované a masivní zásahy nizozemského státu by mohly být vkladateli vnímány jako známka trvalé podpory.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1 První soubor připomínek společnosti Van Lanschot (dopis ze dne 6. května 2009)
(158)
Stěžovatel tvrdil, že díky státní podpoře a státnímu vlastnictví nabízely společnosti FBN a ABN AMRO N (včetně svých dceřiných společností, jako jsou MoneYou a Mees Pierson) u úspor fyzických osob a vkladových účtů neudržitelně vysoké úrokové sazby, čímž destabilizovaly nizozemský bankovní trh.
(159)
Stěžovatel se domníval, že úrokové sazby, které nabízely společnosti FBN a ABN AMRO N, byly ztrátové. V tomto ohledu poukázal na skutečnost, že se sazby EURIBOR snížily z 5 % v září 2008 na méně než 2 % v lednu/únoru 2009, zatímco se úrokové sazby společností FBN a ABN AMRO N u spořicích účtů ve skutečnosti zvyšovaly.
(160)
Stěžovatel poukázal rovněž na zvláštnosti nizozemského trhu soukromého bankovnictví v porovnání s trhem retailového bankovnictví, jež měly tendenci zvyšovat rušivý účinek přijatých opatření. Částky úspor v soukromém bankovnictví jsou v průměru vyšší než v retailovém bankovnictví. U nižších částek úspor se zákazníci starají méně o rizikový profil banky, jelikož jsou chráněni nizozemským systém pojištění vkladů (až do výše 100 000 EUR). O rizika se však začínají více zajímat, jakmile je tato prahová hodnota překročena, což je v soukromém bankovnictví poměrně časté.
(161)
Stěžovatel rovněž tvrdil, že společnosti FBN a ABN AMRO N mají prospěch z implicitní státní záruky. Tvrdil, že zákazníci společností FBN a ABN AMRO N jsou přesvědčeni, že nizozemský stát nedopustí, aby banky ve státním vlastnictví vyhlásily úpadek.
(162)
Stěžovatel, který krizi přestál bez státní podpory, zdůraznil, že ho jednání společností FBN a ABN AMRO N narušující hospodářskou soutěž velmi poškodilo, jelikož je při financování svých aktiv tradičně ve značné míře závislý na nizozemském trhu spoření (71). V absolutním vyjádření má stěžovatel úspory a vklady ve výši 15 miliard EUR, což znamená, že by zvýšení úrokových sazeb o 1 % mohlo společnost stát přibližně 150 milionů EUR ročně (72). Kromě tohoto zvýšení nákladů existoval i dopad na objem, jelikož společnost Van Lanschot přišla o zákazníky.
4.2 Následné připomínky společnosti Van Lanschot (dopisy ze dne 21. a 28. srpna 2009)
(163)
Podle stěžovatele přetrvávalo neobvyklé jednání společností FBN a ABN AMRO N i v letních měsících roku 2009.
(164)
Jako další argument uvedl stěžovatel neobvykle velké změny v objemu a podílu na trhu na tradičně stabilním nizozemském trhu spoření. V tomto ohledu stěžovatel odkázal na tiskové zprávy společností FBN a ABN AMRO N, v nichž se uváděl příliv vkladů ve výši 9 miliard EUR, resp. 21 miliard EUR v prvním pololetí roku 2009 (73). Stěžovatel pokládal tyto údaje za vysoké vzhledem ke skutečnosti, že celkový nizozemský trh spoření má hodnotu přibližně 287 miliard EUR.
(165)
Jako na další příklad neobvyklého stanovování cen poukázal stěžovatel na skutečnost, že úrokové sazby u spoření vykazovaly v sousedních zemích, jako je Belgie, Francie a Německo, pokles sazeb EURIBOR, zatímco nizozemské úrokové sazby zůstávaly u spoření neochvějně na vysoké úrovni.
4.3 Připomínky společnosti ABN AMRO Bank (dopis ze dne 6. července 2009)
(166)
Ve svých připomínkách k rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení poskytla společnost ABN AMRO Bank (tj. mateřská společnost ABN AMRO N) více informací o své finanční situaci a strategii financování. Společnost ABN AMRO Bank popřela, že by měla jakýkoli prospěch (přímo či nepřímo) z podpory financování poskytnuté společnosti FBN (opatření Y1 a Y2). Společnost ABN AMRO Bank podotkla, že v době krize nepotřebovala pomoc, aby se mohla financovat, a to díky diverzifikované strategii financování. Rovněž zdůraznila, že statistické údaje o její likviditě byly v mezích stanovených předpisy a rovněž v jejích vlastních interních mezích.
5. PŘIPOMÍNKY NIZOZEMSKÉHO STÁTU
5.1 Připomínky nizozemského státu k rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
(167)
Nizozemský stát připustil, že společnost FBN mohla vykonávat své činnosti díky tomu, že ji získal stát (74), tvrdil však, že akvizice byla v souladu s tzv. „zásadou investora v tržním hospodářství“. V důsledku toho neexistovala podle nizozemského státu žádná selektivní výhoda, a tudíž žádná státní podpora. Nizozemský stát tvrdil, že ačkoliv integrované transakce ze dne 3. října 2008 měly v prvé řadě zabránit destabilizaci společností FBN a ABN AMRO N a nizozemského bankovního systému obecně, nákupem účastí ve společnostech FBN a ABN AMRO N usiloval o kladnou dlouhodobou návratnost. Nizozemský stát zdůraznil, že cena za společnost FBN (včetně ABN AMRO N) byla v rámci rozpětí ocenění jeho externího odborníka pro oblast oceňování.
(168)
Nizozemský stát uvedl, že za společnost FBN zaplatil spravedlivou tržní cenu, podotkl však, že i kdyby zaplatil příliš vysokou cenu, představovala by tato platba státní podporu pro společnost Fortis SA/NV (což byla prodávající společnost), a nikoli pro společnost FBN.
(169)
Co se týká opatření Y1, nizozemský stát tvrdil, že společnosti FBN poskytl krátkodobé financování za tržních podmínek. Uvedl, že před krizí dostávala společnost FBN finanční prostředky od své mateřské společnosti za sazby EONIA nebo EURIBOR bez dodatečného rozpětí. Nizozemský stát tvrdil, že použitá cena (jak je popsána v 96. bodě odůvodnění) byla v souladu s tržní praxí. Konkrétně rovněž uvedl, že jeho systém stanovování cen, který se používal v době po 5. listopadu 2008 (s rozpětím ve výši 50 bazických bodů u úvěrů s delší než tříměsíční splatnosti), byl v souladu s nizozemským systémem záruk (75).
(170)
Pokud jde o období, během něhož byla společnosti FBN poskytnuta likvidní facilita, nizozemský stát objasnil, že v lednu 2009 zahájil jednání o ukončení likvidní facility s cílem ukončit ji co nejdříve. S ohledem na tento cíl zavedl nizozemský stát v březnu 2009 nový dvoustupňový systém stanovování cen, který zajišťoval, že po překročení předem stanovené prahové hodnoty bylo financování dražší. Nizozemský stát předpokládal, že by společnost FBN mohla splácet likvidní facilitu ve výši 4 až 5 miliard EUR měsíčně, a zamýšlel likvidní facilitu ukončit do konce roku 2009. Ve skutečnosti splatila společnost FBN likvidní facilitu rychleji, než se očekávalo. Likvidní facilita byla ukončena již dne 1. července 2009.
(171)
Nizozemský stát tvrdil, že maximální doba splatnosti likvidity stanovená v rámci likvidní facility byla přiměřená. V tomto ohledu nizozemský stát objasnil, že v prvním období (tj. od 6. do 23. října 2008) poskytl facilitu se splatností nejvýše několika týdnů. Když byla poté likvidní facitlita upravena, byla maximální splatnost prodloužena na devět měsíců, aby se zamezilo vysokým hodnotám při splácení.
(172)
Nizozemský stát objasnil, že celkový objem likvidní facility (tj. 5 miliard EUR v podobě výpůjček denních peněz a 40 miliard EUR ve formě dlouhodobějšího financování) vycházel ze skutečných potřeb společnosti FBN v oblasti financování, a představoval proto nezbytné minimum. Krátkodobá likvidní facilita ve výši 45 miliard EUR zohledňovala běžnou volatilitu objemu hotovosti ve společnosti FBN a umožnila této společnosti rovněž ihned splatit společnosti Fortis SA/NV částku ve výši přibližně 34 miliard EUR.
(173)
Pokud jde o dlouhodobé půjčky (tj. opatření Y2), nizozemský stát potvrdil, že společnost Fortis Bank SA/NV mohla požádat o splacení půjček s pevnou úrokovou sazbou (nikoli však úvěrů s variabilním úročením) (76). Nizozemský stát však uvedl, že pouze nahradil společnost Fortis Bank SA/NV, přičemž se ostatní podmínky stávajících smluv nezměnily. Podle nizozemského státu představovala smlouva mezi společnostmi Fortis Bank SA/NV a FBN běžnou tržní smlouvu mezi soukromými účastníky trhu. Nizozemský stát tvrdil, že vzhledem k tomu, že nahradil investora v tržním hospodářství, bylo jeho jednání automaticky v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství. Nizozemský stát se domníval, že nemusel odůvodnit, proč mohly být sazby vyšší nebo proč měl nahradit tyto dlouhodobé půjčky krátkodobějšími úvěry (77).
(174)
Nizozemský stát rovněž tvrdil, že je zcela běžné, že společnosti při provádění akvizic současně poskytnou nově nabytým dceřiným společnostem likviditu.
(175)
Pokud jde o to, zda byla společnosti ABN AMRO N poskytnuta přímá či nepřímá státní podpora, nizozemský stát popřel, že by společnost ABN AMRO N obdržela od nizozemského státu nebo od společnosti FBN finanční prostředky. Nizozemský stát objasnil, že společnost ABN AMRO N (s velkou franšízou v oblasti retailového a soukromého bankovnictví) měla dostatek vlastních finančních prostředků.
(176)
Co se týká opatření Z, nizozemský stát uvedl, že cena transakce ve výši 6,5 miliardy EUR představovala spravedlivou tržní cenu. Zdůraznil, že cena byla v rozmezí mezi oceněním na základě „stávajících tržních podmínek“ ve výši [4 - 6,5] miliardy EUR a oceněním „v průběhu hospodářského cyklu“ ve výši [6,5 - 9] miliard EUR, jak ji vypočetl jeho externí odborník pro oblast oceňování počátkem října 2008 (před uskutečněním transakce dne 3. října 2008). Pokud jde o skutečnost, že k akvizici (opatření Z) došlo dva a půl měsíce po ocenění, nizozemský stát se domníval, že nebyly zapotřebí žádné opravy, jelikož nejistoty se již odrazily v ocenění z počátku října 2008 (78). Nizozemský stát rovněž tvrdil, že základem problémů ostatních bank, které souvisely s důvěrou, bylo obvykle investiční bankovnictví a toxická aktiva, což se promítlo do velkých poklesů cen akcií těchto bank. Společnost ABN AMRO N se stabilním profilem v oblasti retailového a komerčního bankovnictví se naopak od těchto bank zásadně lišila. Vzhledem k této situaci nizozemský stát uvedl, že úprava ceny analogicky s ostatními bankami neměla žádný smysl.
(177)
Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že ostatní členové konsorcia, a zejména RBS, museli transakci schválit a že […]. Nizozemský stát odkázal rovněž na body 166 a 177 předběžné zprávy odborníků pro valnou hromadu akcionářů společnosti Fortis SA/NV, která se konala dne 11. února 2009 v Bruselu (79), a tvrdil, že tyto body podporují tvrzení nizozemského státu, že za společnosti FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance a Fortis Corporate Insurance zaplatil dne 3. října 2008 spravedlivou cenu, která proto představuje platnou referenční cenu pro prodej v prosinci 2008.
(178)
Nizozemský stát provedl opatření Z tak, že se vzdal vymáhání svých pohledávek vůči společnosti FBN. Nizozemský stát mimoto tvrdil, že by opravu měla uplatnit Komise (pokud by dospěla k závěru, že opatření Z představuje státní podporu). Jelikož se s podobnými nástroji ostatních bank obchodovalo se značnou slevou oproti jmenovité hodnotě (80), je logické, že tržní hodnota dluhových nástrojů, od jejichž vymáhání nizozemský stát upustil, byla rovněž nižší než jmenovitá hodnota. Jinými slovy, převládající tržní podmínky naznačovaly, že nizozemský stát neměl nárok na jmenovitou hodnotu, nýbrž na nižší tržní hodnotu. Nizozemský stát uvedl, že s přihlédnutím k tržním podmínkám převládajícím v té době měl nárok pouze na tržní hodnotu ve výši [4,55 - 5,85] miliardy EUR (tj. jmenovitá hodnota úvěrů ve výši 6,5 miliardy EUR upravena o tržní slevu ve výši [0,65 - 1,95] miliardy EUR).
(179)
Dne 18. června 2009 předalo nizozemské ministerstvo financí Komisi hodnocení společnosti FBN, které provedl DNB, jak se požadovalo v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 […] (81), (82), (83).
(180)
Dopisem ze dne 20. ledna 2010 DNB Komisi informoval rovněž o […] ABN AMRO N. […]
5.2 Připomínky nizozemského státu k rozhodnutí ze dne 5. února 2010
(181)
Nizozemský stát obecně tvrdil, že přijatá opatření nepředstavují státní podporu, jelikož tato opatření:
i)
neposkytla prospěch společnosti ABN AMRO N ani společnosti FBN,
ii)
byla nezbytná k oddělení společností ABN AMRO N a FBN od jejich příslušných dřívějších mateřských společností a vyplývala ze smluvních povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV v dohodě akcionářů konsorcia nebo
iii)
byla z hlediska soukromého investora ekonomicky racionální.
(182)
Nizozemský stát uvedl, že by Komise měla zásadu investora v tržním hospodářství uplatnit na každé jednotlivé opatření, které nizozemský stát přijal. Zejména co se týká opatření souvisejících se spojením (tj. opatření B4 a B5), nizozemský stát zdůraznil, že spojení představovalo investici s kladnou čistou současnou hodnotou, a bylo proto v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
(183)
Jinými slovy, nizozemský stát nesouhlasil s předběžným názorem Komise, který byl uveden v 96. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010, že se na opatření následující po integrovaných transakcích ze dne 3. října 2008 zásada investora v tržním hospodářství nevztahuje, jelikož tato opatření byla součástí větší operace na záchranu a restrukturalizaci.
(184)
Nizozemský stát připustil, že pravidla státní podpory znamenají, že se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije, pokud se v krátkém čase uskuteční několik vzájemně souvisejících kapitálových vkladů. Tvrdil však, že tato analýza v případě společností FBN a ABN AMRO N neplatí, jelikož integrované transakce ze dne 3. října 2008 podle jeho názoru neobsahovaly opatření státní podpory a s původní transakcí nebyla mimoto spojena žádná následná opatření.
(185)
Nizozemský stát uvedl, že by Komise měla zohlednit velmi zvláštní podmínky, za nichž byl nizozemský stát povinen koupit společnost FBN. Nizozemský stát poukázal rovněž na skutečnost, že prodej New HBU byl pro stát a pro společnost ABN AMRO N velmi obtížný se záporným dopadem na kapitál ve výši 470 milionů EUR.
(186)
Nizozemský stát tvrdil, že svá opatření založil na zásadách uvedených ve sdělení o bankovnictví (84) a ve sdělení Komise - Rekapitalizace finančních institucí během současné finanční krize: omezení podpory na nezbytné minimum a záruky proti neoprávněnému narušení hospodářské soutěže (85) (dále jen „sdělení o rekapitalizaci“). Obecně nizozemský stát tvrdil, že jeho opatření byla dobře cílená, úměrná daným problémům a navržena tak, aby minimalizovala negativní dopady na ostatní konkurenty.
(187)
Nizozemský stát tvrdil, že opatření A a opatření B1 nepředstavují státní podporu, jelikož stát měl smluvní povinnost vyřešit problémy s kapitálem, s nimiž se potýkala společnost ABN AMRO Z. Nizozemský stát měl podle dohody akcionářů konsorcia povinnost provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding. DNB povolil zahájení procesu oddělování společnosti ABN AMRO II až poté, co všichni členové zaplatili svůj podíl na nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Nizozemský stát připustil, že společnosti ABN AMRO Z poskytl prostřednictvím společnosti ABN AMRO N kapitál, zdůraznil však, že společnost ABN AMRO N fungovala pouze jako zprostředkovatel. Společnost ABN AMRO N pouze předala kapitál společnosti ABN AMRO Z a opatření A neposkytlo společnosti ABN AMRO N žádnou selektivní výhodu.
(188)
Pokud jde o to, zda byl nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z výsledkem selektivních výhod poskytnutých společnosti ABN AMRO N, nizozemský stát uvedl, že členové konsorcia již v době získání společnosti ABN AMRO Holdings konsorciem (viz 33. bod odůvodnění) zajistili, aby byly aktivity s různými trackingovými akciemi (jak byly definovány v 35. bodě odůvodnění) dostatečně vzájemně odlišeny. Toto opatření znamenalo, že se jednoznačně rozlišovalo rovněž mezi činnostmi společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z. To například znamenalo, že společnost ABN AMRO N měla vlastní strukturu řízení podniku a vlastní výkaznictví. Nizozemský stát upozornil Komisi rovněž na skutečnost, že společnost ABN AMRO N byla od 6. února 2010 (86) samostatným právním subjektem.
(189)
Nizozemský stát předložil rovněž důkazy, že nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z existoval již v době nabytí dne 3. října 2008. Počáteční rozvaha společnosti ABN AMRO Z ke dni 3. října 2008 již vykazovala zápornou částku ve výši 7,4 miliard EUR a podíl společnosti Fortis SA/NV činil přibližně 2,5 miliardy EUR. Co se týká příčin nedostatečného kapitálu, nizozemský stát připustil, že došlo k převodu akcií společnosti Unicredito v hodnotě 1 miliardy EUR ze společnosti ABN AMRO Z na provozní trackingové akcie (včetně částky ve výši přibližně 300 milionů EUR pro společnost ABN AMRO N), poskytl však informace prokazující, že k převodu akcií Unicredito došlo v únoru 2008, tj. dlouho před zásahem nizozemského státu. Převod akcií společnosti Unicredito proto nelze považovat za státní podporu.
(190)
Co se týká nákladů hrazených společností ABN AMRO Z, které souvisely s funkcemi ústředí, nizozemský stát zdůraznil, že se tyto náklady po nabytí společnosti ABN AMRO Holding členy konsorcia výrazně snížily, jak bylo popsáno v 33. bodě odůvodnění. Jelikož členové konsorcia neměli zájem na udržování velkého integrovaného ústředí, bylo logické udržovat tyto náklady na co nejnižší úrovni. Údaje, které poskytl nizozemský stát, prokazují, že náklady na fungování skupiny, které hradila společnost ABN AMRO Z, v roce 2008 činily [0 - 0,5] miliardy EUR a v roce 2009 pak [0 - 0,2] miliardy EUR, což nizozemský stát pokládal za zanedbatelné. Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že mu povinnost absorbovat tyto náklady vznikla, když po nabytí společnosti FBN (včetně ABN AMRO N) dne 3. října 2008 nahradil jako strana dohody akcionářů konsorcia společnost Fortis SA/NV.
(191)
Pokud by se Komise domnívala, že opatření A představuje státní podporu, nizozemský stát tvrdil, že by se nemělo použít sdělení o znehodnocených aktivech (87). Podle nizozemského státu neexistovala žádná nejistota ohledně ocenění zajištěných aktiv, jež proto nebylo možno považovat za „znehodnocená“ ve smyslu použitém ve sdělení. I kdyby Komise s tímto názorem nesouhlasila, nizozemská vláda tvrdila, že swap úvěrového selhání společnosti ABN AMRO N je i tak v souladu s obecnými zásadami uvedeného sdělení. Nizozemský stát mimoto tvrdil, že nástroj k zajištění úvěrových rizik byl nezbytný a přiměřený, přičemž narušení hospodářské soutěže bylo minimální.
(192)
Nizozemský stát uvedl, že v případě nástroje k snížení kapitálových požadavků bylo protiplnění (výnosnost uvolněného kapitálu ve výši 10 %) dostatečně vysoké. Předložil rovněž důkazy, že tranše první ztráty ve výši 20 bazických bodů byla podstatně vyšší než očekávaná ztráta. Nizozemský stát tvrdil, že náležitý základ pro odhad rozpětí očekávaných ztrát v budoucnu poskytly minulé ztráty (konkrétně [0 - 15] bazických bodů) a ztráty odhadované pro rok 2010 ([0 - 30] bazických bodů) u hypotečního portfolia společnosti ABN AMRO N. Rovněž informace o trhu obsažené ve zprávách o ratingu (88) potvrzovaly, že tranše první ztráty překračovala očekávané ztráty. Nizozemský stát odkázal rovněž na dokument investiční banky […], který simuloval, jak by se mohly vyvíjet peněžní toky nizozemského státu podle jednotlivých zátěžových scénářů.
(193)
Nizozemský stát se rovněž domníval, že nástroj k snížení kapitálových požadavků obsahoval dostatečné pobídky k odchodu. Nizozemský stát upozornil Komisi na možnosti vypovězení obsažené v nástroji k snížení kapitálových požadavků a na skutečnost, že tento nástroj bude poměrně neatraktivní, jakmile bude skupina ABN AMRO moci působit podle požadavků rámce Basilej II. V tomto kontextu se nizozemský stát domníval, že společnost ABN AMRO N pravděpodobně nástroj k snížení kapitálových požadavků ukončí v lednu 2011, kdy se očekávalo, že přechod na požadavky rámce Basilej II povede k snížení uvolněného kapitálu.
(194)
Nizozemský stát objasnil, že náklady na rozdělení (tj. opatření B2 a B3) byly důsledkem dohody akcionářů konsorcia, jejíž stranou byl nizozemský stát ode dne 3. října 2008. Podle podmínek této dohody měl stát povinnost (na rozdíl od společnosti ABN AMRO N) rozdělit společnost ABN AMRO Holding na tři části. Nizozemský stát popřel, že tyto náklady poskytly společnosti ABN AMRO N výhodu, a rovněž objasnil, že náklady na rozdělení uhradil, jelikož provedení rozdělení představovalo smluvní povinnost státu.
(195)
Co se týká obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR (rovněž zařazeného do nákladů na rozdělení), nizozemský stát tvrdil, že se jednalo o běžnou bankovní praxi. Banky nemohou fungovat pouze s minimálním požadovaným kapitálem, nýbrž potřebují dodatečné pohodlné rozpětí. Pokud by tomu tak nebylo, dostaly by se banky okamžitě do finančních potíží již při malém zhoršení situace. Nizozemský stát však uvedl, že by jeho příspěvek k obezřetnostnímu rozpětí měl být dočasný a že v dlouhodobějším horizontu by společnost ABN AMRO N měla vytvořit obezřetnostní rozpětí sama bez pomoci nizozemského státu.
(196)
Co se týká opatření B4, nizozemský stát tvrdil, že toto opatření nepředstavuje státní podporu. Nizozemský stát uvedl, že rozhodnutí o spojení obou bank již bylo v době, kdy získal společnost FBN, přijato a částečně provedeno. Nizozemský stát toto tvrzení doložil odkazem na skutečnost, že v době uskutečnění integrovaných transakcí dne 3. října 2008 již byla správa majetku společnosti ABN AMRO oddělena a začleněna do společnosti Fortis SA/NV. Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že mu Komise uložila povinnost provést nápravné opatření v souvislosti se spojením v zájmu vyřešení zbývajících problémů vyplývajících ze spojení a že nápravné opatření v souvislosti se spojením týkající se New HBU zdědil od společnosti Fortis SA/NV. Nizozemský stát rovněž uvedl, že se finanční prostředky společnosti ABN AMRO N nezvýšily, a proto hájil názor, že opatření B4 nepředstavuje státní podporu.
(197)
Nizozemský stát uvedl, že by se státní prostředky poskytnuté na financování nákladů na integraci (opatření B5) měly považovat za rozumnou investici, která vedla k náležité návratnosti ve formě synergií. Nizozemská vláda tyto synergie odhadla na částku ve výši 1,1 miliardy EUR ročně (před zdaněním), přičemž počáteční náklady na integraci činily 1,2 miliardy EUR (po zdanění). Podle nizozemského státu by celková čistá současná hodnota spojení (s přihlédnutím k synergiím, nákladům na integraci a nákladům na nápravné opatření v souvislosti se spojením) měla představovat kladnou částku ve výši 2,88 miliardy EUR (89).
(198)
Podle nizozemského státu neposkytla přeměna kapitálu Tier 2 na kapitál Tier 1 (opatření C) společnosti FBN selektivní výhodu. Nizozemský stát uvedl, že přeměna byla v zájmu nizozemského státu, jelikož ten mohl přeměnit úvěry s průměrným kupónem ve výši 2,976 % na vlastní kapitál, u něhož podle jeho názoru existovalo přitažlivé protiplnění. V tomto ohledu odkázal nizozemský stát na odhadovanou normalizovanou návratnost vlastního kapitálu skupiny ABN AMRO v roce 2012 ve výši přibližně […] %, jak se uvádělo v plánu restrukturalizace z prosince 2009.
(199)
Pokud by Komise považovala opatření C za státní podporu, nizozemský stát tvrdil, že by Komise neměla považovat za státní podporu všechny půjčky, od jejichž vymáhání již upustil. Nizozemský stát objasnil, že přeměnu lze rozdělit na splacení kapitálu Tier 2 v nominální hodnotě a vklad základního kapitálu Tier 1 (bez čistých dopadů na hotovost). Podle nizozemského státu nebylo možno v té době přiměřeně předpokládat splacení kapitálu Tier 2 v nominální hodnotě, jelikož se se srovnatelnými nástroji ostatních bank obchodovalo s významnou slevou oproti jmenovité hodnotě, což bylo odrazem nejisté situace na trhu. Nizozemský stát uvedl, že na základě srovnatelných údajů byla sleva ve výši [135 - 405] milionů EUR odůvodněná.
(200)
Nizozemský stát uvedl, že platba ve výši 740 milionů EUR (opatření D) představovala jednu z jeho povinností vyplývajících z dohody akcionářů konsorcia. Nizozemský stát mimoto zdůraznil, že se jednalo pouze o platby ostatním členům konsorcia, a nikoli společnosti ABN AMRO N, takže této společnosti nebyla poskytnuta žádná státní podpora.
(201)
Pokud jde o opatření E, nizozemský stát tvrdil, že společnost ABN AMRO II neměla prospěch z protizávazku odškodnění (který byl popsán v 126. bodě odůvodnění), nýbrž že opatření E pouze znamenalo, že společnost ABN AMRO II poskytla protizávazek odškodnění společnosti Deutsche Bank. Nizozemský stát uvedl, že tento protizávazek odškodnění nemohla banka využít k rozvoji nových oblasti podnikání, a že tudíž nevedl k narušení hospodářské soutěže.
(202)
Nizozemský stát měl za to, že protizávazek odškodnění je v souladu se sdělením Komise o rekapitalizaci. Nizozemský stát zdůraznil, že při stanovení ceny vycházel z doporučení ECB o stanovení cen za rekapitalizaci.
(203)
Nizozemský stát se vyjádřil rovněž k podezření Komise, že držitelé prioritních akcií společnosti FBN (90) neposkytli dostatečný příspěvek, pokud jde o sdílení zátěže. Nizozemský stát objasnil, že investoři do prioritních akcií neobdrželi v roce 2008 dividendy (v hotovosti ani jako příjmy příštích období) a že se s prioritními akciemi obchodovalo za cenu nižší, než byla jejich nominální hodnota. Nizozemský stát dodal, že schopnost společnosti FBN vyplatit nebo rezervovat v budoucnu pevně stanovené dividendy závisela na tom, zda bude mít společnost dostatečný zisk podle IFRS. Nizozemský stát podotkl, že ustanovení o dividendách, jimiž se řídí prioritní akcie společnosti FBN, zahrnovalo tzv. systém pozastavení výplaty dividend/povinné výplaty dividend (91) a že nejistota ohledně dividendové politiky skupiny ABN AMRO snížila jistotu, kterou investorům do prioritních akcií poskytoval systém pozastavení výplaty dividend/povinné výplaty dividend.
(204)
Pokud jde o to, zda bude kapitál splacen, jakmile zaniknou (dočasné) kapitálové potřeby, nizozemský stát tvrdil, že zamýšlí využívat dividendovou politiku skupiny ABN AMRO tak, aby skupina ABN AMRO neměla nadbytečný kapitál, který by mohl vést k narušení hospodářské soutěže (92).
(205)
Pokud jde o narušení hospodářské soutěže, nizozemský stát uvedl, že nesouhlasí s názorem Komise, že společnosti ABN AMRO N a FBN byly v důsledku spojení v Nizozemsku posíleny, ani s tím, že tento vývoj mohl vést k neoprávněnému narušení hospodářské soutěže. Nizozemský stát se domníval, že opak je pravdou, a v této souvislosti poukázal na skutečnost, že oddělení společností FBN a ABN AMRO N od jejich mateřských společností a následné spojení bylo velmi pracné a znamenalo, že vedení společností FBN a ABN AMRO N mohlo věnovat méně času každodenní obchodní činnosti, a proto tvrdil, že oddělení a následné spojení mělo negativní dopad na soutěžní postavení společností FBN a ABN AMRO N (nebo skupiny ABN AMRO po spojení).
5.3 Připomínky nizozemského státu k podáním zúčastněných stran
5.3.1 Připomínky nizozemského státu k dopisu stěžovatele ze dne 6. května 2009
(206)
Nizozemský stát obecně zdůraznil, že podle jeho názoru nesplňovala opatření ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N definici Unie týkající se státní podpory, a neměla proto účinky narušující hospodářskou soutěž. Nizozemský stát se domníval, že tržní chování společností FBN a ABN AMRO N na trhu spoření a trhu vkladů bylo v souladu s chováním rozumně uvažujícího účastníka trhu, který chrání své obchodní zájmy. Nizozemský stát se domníval, že úrokové sazby, které nabízely společnosti FBN a ABN AMRO N, nenarušovaly hospodářskou soutěž. Tvrdil proto, že nedošlo k porušení práva Unie v oblasti hospodářské soutěže.
(207)
Nizozemský stát předložil řadu srovnávacích tabulek s úrokovými sazbami nabízenými u konkrétních vkladových a spořicích produktů. Nizozemský stát popřel, že by společnosti FBN a ABN AMRO N trvale nabízely nejvyšší úrokové sazby, zejména ve srovnání s menšími nizozemskými bankami, jako jsou SNS, NIBC a DSB. Nizozemský stát rovněž uvedl, že úrokové sazby u spořicích účtů byly v Nizozemsku vysoké již před finanční krizí, a to částečně kvůli chování menších bank s agresivní cenovou politikou. Nizozemský stát se domníval, že se banky během finanční krize snažily chránit své franšízy v oblasti spoření tím, že u spořicích produktů nabízely zákazníkům poměrně vysoké úrokové sazby.
(208)
Nizozemský stát se vyjádřil rovněž k cenové strategii MoneYou, internetové značky společnosti ABN AMRO N, která byla na trh zavedena v září 2008. Nizozemský stát tvrdil, že MoneYou je specializovaný internetový produkt, který se značně liší od tradičnějších produktů, pokud jde o nákladovou základnu a úroveň služeb. Nizozemský stát uvedl, že MoneYou musela v prvních šesti měsících své existence zajistit uznání své značky, a musela proto nabízet úrokové sazby, které byly většinou mírně nižší nebo stejné jako sazby nabízené podobnými účastníky trhu poskytujícími internetové bankovnictví (93). Od druhého čtvrtletí 2009 se úrokové sazby nabízené MoneYou snížily a MoneYou se usadila v tzv. středním tržním segmentu (Mid-Tier-Segment) (94). Co se týká MoneYou, nizozemský stát dodal, že dosud získala pouze omezené objemy finančních prostředků (konkrétně [0 - 5] miliard EUR), což představuje přibližně [0 - 5] % celkového objemu na nizozemském trhu spoření. Nizozemský stát dodal, že bývalí zákazníci společnosti Van Lanschot představovali pouze malou část podnikání MoneYou ([0 - 5 000] účtů, tj. [0 - 5] % účtů MoneYou).
(209)
Nizozemský stát rovněž popřel, že by se společnosti ABN AMRO N a FBN při samofinancování spoléhaly výhradně na nizozemský trh spoření. Nizozemský stát poskytl nové informace prokazující, že společnost ABN AMRO N vydala 6. července 2009 kryté dluhopisy v hodnotě 2 miliardy EUR a že společnost FBN vydala dluhové nástroje se státní zárukou v hodnotě 15,5 miliardy EUR. Podle nizozemského státu byla tvrzení stěžovatele nesprávná a unáhlená. Nizozemský stát uvedl, že společnost FBN potřebovala pouze určitý čas na vytvoření pokladních operací a vydání dluhových nástrojů se státní zárukou. Nizozemský stát taktéž uvedl, že vkladové a spořicí produkty jsou důležité rovněž k navázání vztahů se zákazníky a mají jiný a širší účel než v případě jiných finančních nástrojů. V tomto ohledu nizozemský stát podotkl, že úbytek podílu na trhu spoření a vkladů mohl vést k úbytku podílu na trhu jiných bankovních produktů.
(210)
Nizozemský stát rovněž popřel, že by spotřebitelé a účastníci trhu vnímali společnosti ABN AMRO N a FBN jako bezpečnější banky, než jsou jejich konkurenti. Poukázal na rating společností FBN a ABN AMRO N u ratingových agentur, jenž byl nižší než například rating AAA v případě Rabobank. Obdobně to platí pro relativní rozpětí swapu úvěrového selhání. Nizozemský stát se rovněž domníval, že státní vlastnictví nezajistilo, že společnosti ABN AMRO N nebo FBN byly v očích zákazníků a účastníků trhu považovány za bezpečnější. V této souvislosti uvedl, že mnoho státních zásahů ad hoc ukázalo, že by nizozemský stát zasáhl u jakékoli banky v soukromém vlastnictví, pokud by to bylo možné. Nizozemský stát proto usuzoval, že fakticky neexistoval žádný vnímaný rozdíl mezi bezpečností, kterou poskytovaly nizozemské banky v soukromém vlastnictví v porovnání s bankami ve vlastnictví nizozemského státu.
(211)
Pokud jde o výpočet, zda byly úrokové sazby nabízené u spořicích produktů ztrátové, nizozemský stát tvrdil, že by se neměly srovnávat se sazbami EURIBOR, nýbrž se sazbami vyplývajícími z tzv. „metody reprodukce portfolia“(replicating portfolio methodology) (95). S použitím této metody nizozemský stát uznal, že u některých produktů existovalo dočasné záporné rozpětí. Tvrdil však, že se jednalo o racionální tržní chování, jež bylo v souladu s tržním chováním konkurentů (v soukromém vlastnictví) v tomto konkrétním časovém okamžiku.
5.3.2 Připomínky nizozemského státu k tvrzením stěžovatele ze dne 21. a 28. srpna 2009
(212)
Nizozemský stát uvedl, že platí jeho dřívější připomínky týkající se stěžovatele, jež jsou shrnuty v 206. až 211. bodě odůvodnění.
(213)
Nizozemský stát mimoto poznamenal, že tvrzení stěžovatele, že se podíl společností ABN AMRO N a FBN na trhu zvýšil, bylo založeno na chybných statistických údajích. Pokud jde o údajný nárůst vkladů získaných společností ABN AMRO N ve výši 21 miliard EUR, nizozemský stát tvrdil, že na nizozemské retailové vklady připadalo pouze 5,1 miliardy EUR, zatímco zbytek připadal na úspory korporátních zákazníků a zahraniční vklady. Nizozemský stát poskytl rovněž údaje prokazující, že velká část zvýšeného objemu vkladů a úspor společnosti FBN plynula z korporátního bankovnictví, a nikoli z retailového a soukromého bankovnictví.
(214)
Nizozemský stát podotkl, že nizozemští zákazníci investovali více do úspor kvůli nejistému makroekonomickému prostředí. Nizozemský stát poukázal na údaje Ústředního statistického úřadu, které udávaly, že v prvním pololetí roku 2009 vzrostly úspory meziročně o 7,7 %. Úspory zákazníků společnosti ABN AMRO N vzrostly meziročně o 7,5 %, což naznačuje, že se podíl společnosti ABN AMRO N na trhu spíše snížil. Společnost FBN rovněž předložila důkazy prokazující, že se úspory jejích zákazníků vyvíjely v souladu s trhem.
5.3.3 Připomínky nizozemského státu k připomínkám společnosti ABN AMRO Bank
(215)
Nizozemský stát potvrdil, že společnosti ABN AMRO N neposkytl likvidní facilitu, čímž obecně potvrdil tvrzení společnosti ABN AMRO Bank.
6. POSOUZENÍ
6.1 Existence podpory
(216)
V čl. 107 odst. 1 Smlouvy se uvádí, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem. Z toho vyplývá, že se státní opatření považuje za státní podporu, pokud splňuje tato čtyři (kumulativní) kritéria:
-
státní prostředky,
-
selektivní výhoda,
-
narušení hospodářské soutěže a
-
ovlivnění obchodu mezi členskými státy.
(217)
První kritérium je splněno u opatření Y1 až E uvedených v tabulce č. 4 v 128. bodě odůvodnění, jelikož všechna tato opatření jsou přímo financována z prostředků nizozemského státu.
(218)
Skutečnost, zda opatření představuje selektivní výhodu pro společnosti FBN a ABN AMRO N nebo skupinu ABN AMRO po spojení (druhé kritérium), je analyzována v 220. až 278. bodě odůvodnění, přičemž každé opatření je posouzeno zvlášť.
(219)
Existuje-li v tomto případě selektivní výhoda, bylo by splněno i třetí a čtvrté kritérium. Všechna opatření narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž, jelikož společnostem FBN a ABN AMRO N nebo skupině ABN AMRO po spojení zajišťují výhodnější postavení v porovnání s ostatními konkurenčními bankami (třetí kritérium). Opatření mimoto ovlivňují rovněž obchod mezi členskými státy. Společnosti FBN, ABN AMRO N a skupina ABN AMRO po spojení jsou banky zaměřené na mezinárodní klientelu s činnostmi mimo Nizozemsko, přičemž na domácím trhu rovněž soutěží s dceřinými společnostmi zahraničních bank (čtvrté kritérium).
6.1.1 Opatření Y1 a Y2 ze dne 3. října 2008
(220)
Je vhodné připomenout, že toto rozhodnutí posuzuje pouze potenciální podporu pro společnosti FBN a ABN AMRO N nebo skupinu ABN AMRO po spojení. Potenciální podpora společnosti Fortis Bank SA/NV vyplývající z opatření Y1 a Y2 byla posouzena v rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008.
(221)
Jak je uvedeno v 52. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008 (96) a v prvotním posouzení těchto opatření z hlediska státní podpory v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009, opatření přijatá dne 3. října 2008 (tj. opatření X, Y1 a Y2) jsou neoddělitelně spojená. Nizozemský stát oddělil společnosti FBN a ABN AMRO N od jejich mateřské společnosti s omezenou likviditou nabytím společnosti FBN. Aby však společnost FBN plně izoloval od problémů její mateřské společnosti souvisejících s likviditou, musel nizozemský stát převzít rovněž úlohu poskytovatele finančních prostředků pro společnost FBN. Stalo se tak formou opatření Y1 a Y2. Dne 3. října 2008 převzal mimoto nizozemský stát povinnosti společnosti Fortis SA/NV vyplývající z dohody akcionářů konsorcia.
(222)
Jak je uvedeno v 50. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008, Komise nemůže uznat, že u integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008, jimiž nizozemský stát získal společnost FBN (včetně ABN AMRO N) za částku ve výši 12,8 miliardy EUR a rovněž poskytl společnosti FBN velmi vysokou částku finančních prostředků, je splněna zásada investora v tržním hospodářství. Vzhledem k tehdejším převládajícím tržním podmínkám by žádný kupec nebyl schopen a ochoten nabídnout za záchranu společnosti FBN tak vysokou částku (97). Doplňkové informace, které poskytl nizozemský stát, mimoto potvrdily, že se dne 3. října 2008 nizozemský stát dohodl rovněž na odškodnění společnosti Fortis SA/NV za její závazky vyplývající z dohody akcionářů konsorcia. Tato dohoda znamenala, že by integrované transakce ze dne 3. října 2008 byly pro investora v tržním hospodářství ještě méně přijatelné. Bez náležité hloubkové kontroly by žádný investor nepřevzal povinnosti společnosti Fortis SA/NV vyplývající z dohody akcionářů konsorcia, které později vedly k významným závazkům (čehož si byl nizozemský stát dne 3. října 2008 již částečně vědom).
(223)
Pro nizozemský stát byly integrované transakce ze dne 3. října 2008 nezbytné, aby zamezil velkým negativním vedlejším účinkům na nizozemský bankovní systém a hospodářství (98). Investor v tržním hospodářství k takovýmto vedlejším účinkům obvykle nepřihlíží.
(224)
Snaha zamezit vážnému narušení nizozemského bankovního systému a hospodářství rovněž vysvětluje, proč nizozemský stát přijal rozhodnutí tak rychle. Investor v tržním hospodářství by k posouzení možné potřeby dalších kapitálových vkladů potřeboval mnohem více času a podrobněji by prověřil rovněž finanční situaci společností. Investor v tržním hospodářství (s dostatkem času na provedení náležité hloubkové kontroly) by proto měl lepší přehled o následných investicích a vzal by tyto informace v úvahu ve svém ocenění. Nizozemský stát, který musel jednat rychle, aby v Nizozemsku zachoval finanční stabilitu, se nemohl chovat jako investor v tržním hospodářství a vzít si více času na důkladnější posouzení integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008 a povinností souvisejících s dohodou akcionářů konsorcia.
(225)
Komise proto potvrzuje své hodnocení, že integrované transakce ze dne 3. října 2008 nebyly v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství (tento závěr již byl obsažen v rozhodnutí ze dne 3. října 2008, v němž se usuzovalo, že tyto transakce představují státní podporu pro společnost Fortis Bank SA/NV).
(226)
Pokud jde o existenci výhody, opatření ze dne 3. října 2008 společně umožnila oddělení společností FBN a ABN AMRO N od společnosti Fortis SA/NV, a proto poskytla důležitou selektivní výhodu společnosti FBN, která již byla ve značném rozsahu začleněna do společnosti Fortis Bank SA/NV, a zejména byla velmi závislá na financování poskytovaném posledně uvedenou společností. V plánu restrukturalizace z prosince 2009 (viz rovněž 78. bod odůvodnění) nizozemský stát připustil, že pokud by nezasáhl, stáhla by společnost Fortis SA/NV dolů i společnost FBN. Bez opatření státní podpory by byla společnost FBN nadále vystavena závazkům společnosti Fortis SA/NV, která byla na pokraji úpadku, a to by bylo značně na překážku činnostem společnosti FBN. Vyčleněním svých činností ze společnosti Fortis SA/NV byla společnost FBN schopna zamezit do značné míry problémům a nákladům, jež jsou obvyklé u (finanční) společnosti v potížích (např. vyšší náklady financování, horší platební podmínky ze strany dodavatelů a protistran, vyšší mzdové náklady k udržení zaměstnanců, omezení činnosti a snížení rizikově vážených aktiv k zachování kapitálu) (99). Ačkoliv společnost ABN AMRO N zůstala na provozní úrovni samostatnou společností, nizozemský stát se obával kontaminace vyplývající ze skutečnosti, že by si trhy mohly společnost ABN AMRO N spojovat s bývalým vlastníkem, společností Fortis SA/NV.
(227)
Opatření Y1 (důležitá součást integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008) poskytlo velkou výhodu i společnosti FBN, zejména vzhledem k rozsahu transakce a tehdejším převládajícím tržním podmínkám.
(228)
Vysoká likvidní facilita ve výši 45 miliard EUR (100) byla poskytnuta v době, kdy byly velkoobchodní trhy prakticky uzavřené, zejména s ohledem na velké částky a společnosti s poměrně vysokým poměrem úvěrů k vkladům, jak tomu bylo v případě společnosti FBN. Skutečnost, že by takováto vysoká částka likvidity nebyla na trhu snadno dostupná, potvrzuje i to, že společnost FBN potřebovala několik čtvrtletí na to, aby krátkodobou likvidní facilitu nahradila jinými zdroji financování. Společnost FBN nakonec splatila veškeré krátkodobé financování poskytnuté nizozemským státem v červnu 2009, devět měsíců po poskytnutí podpory v podobě likvidity. Refinancování se uskutečnilo částečně prostřednictvím emise dluhopisů se státní zárukou (101).
(229)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření Y1 představuje státní podporu, jelikož společnosti FBN poskytlo výhodu v podobě financování, které by za převládajících tržních podmínek v té době nebylo dostupné na trhu.
(230)
Co se týká opatření Y2, novace dlouhodobých úvěrů poskytnutých společností Fortis Bank SA/NV, Komise se domnívá, že toto opatření poskytuje společnosti FBN selektivní výhodu. Z informací předložených nizozemským státem vyplývá, že společnost Fortis Bank SA/NV měla v případě změny vlastnictví na úrovni společnosti FBN nárok na okamžité splacení dlouhodobých půjček s pevnou úrokovou sazbou (v nominální hodnotě ve výši 7,9 miliardy EUR). Díky opatření Y2 nemusela společnost FBN hledat nové financování na trhu, aby mohla tyto dlouhodobé půjčky splatit. Měla i nadále prospěch z existujících půjček s úrokovými sazbami platnými v době před krizí.
(231)
Tím, že nizozemský stát souhlasil s novací, poskytl společnosti FBN dlouhodobou půjčku s úrokovými sazbami platnými v době před krizí. Investor v tržním hospodářství by tyto půjčky neposkytl s úrokovými sazbami platnými v době před krizí, nýbrž by vyjednal úrokové sazby, jež by lépe odrážely převládající tržní podmínky v té době, zejména vzhledem k tomu, že se jednalo o půjčky ve značné výši.
(232)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření Y2 představuje státní podporu pro společnost FBN, jelikož této společnosti poskytlo selektivní výhodu v podobě půjčky s úrokovými sazbami platnými v době před krizí. Nizozemský stát se nepokusil uvést u splatných půjček úrokové sazby do souladu s úrokovými sazbami platnými v době po skončení krize, nejednal tudíž jako investor v tržním hospodářství.
(233)
Komise obdržela dostatečné informace, aby mohla vyvodit závěr, že společnost ABN AMRO N neobdržela prostřednictvím opatření Y1 a Y2 žádné finanční prostředky. Neměla proto z těchto opatření žádný prospěch.
(234)
Integrované transakce ze dne 3. října 2008 proto nejsou v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství a poskytly společnosti FBN selektivní výhodu. Tato opatření umožnila společnosti FBN setrvat na trhu a dále vykonávat své činnosti, aniž by ji zatěžovaly problémy její mateřské společnosti. Společnost FBN obdržela rovněž velmi vysokou částku podpory financování, která by nebyla na trhu dostupná v tak krátkém čase. Opatření Y1 a Y2 proto představují státní podporu, zatímco (jak je uvedeno v 32. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009) opatření X jako takové nepředstavuje státní podporu pro společnost FBN, nýbrž je součástí širší transakce (oddělení společnosti FBN od Fortis Bank SA/NV), která zahrnovala státní podporu společnosti FBN.
6.1.2 Použitelnost zásady investora v tržním hospodářství na opatření, která byla provedena po poskytnutí počáteční pomoci dne 3. října 2008
(235)
Nizozemský stát přijal ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N velký počet opatření, jež byla rozložena v období přibližně 18 měsíců. Nizozemský stát uvedl, že by se přezkoumání zásady investora v tržním hospodářství mělo použít na každé z těchto opatření zvlášť (a zejména na opatření B4 a B5 související se spojením). Na základě časové posloupnosti opatření (I), společného účelu opatření (II) a situace společností v době provedení každého opatření (III) však Komise vyvozuje názor, že tato opatření nebyla dostatečně odlišená, aby mohla být s ohledem na zásadu investora v tržním hospodářství posouzena samostatně. Komise má za to, že všechna opatření byla součástí jednoho zdlouhavého procesu restrukturalizace (102), (103).
(236)
Časová posloupnost opatření (I), která byla popsána dříve v oddíle 2.1 a v oddíle 2.4 tohoto rozhodnutí, prokazuje, že všechna opatření spolu vzájemně souvisí a byla přijata v krátkém čase.
(237)
Opatření v souvislosti se spojením jsou mimoto jednoznačně spojená s předchozími zásahy. Když nizozemský stát dne 21. listopadu 2008 (o něco málo více než šest týdnů po záchranném zásahu dne 3. října 2008) rozhodl o spojení společností FBN a ABN AMRO N, mohl tak učinit jen proto, že tyto dvě společnosti právě zachránil před úpadkem. Jinými slovy, ve srovnávacím scénáři bez zásahu ze dne 3. října 2008 by provedení spojení nebylo možné, jelikož by tyto dvě společnosti již neexistovaly, nebo by existovaly v podstatně omezené podobě, která by vedla k mnohem menšímu a méně přitažlivému subjektu vzniklému spojením, což nizozemský stát připouští rovněž v plánu restrukturalizace z prosince 2009 (viz 78. bod odůvodnění).
(238)
Všechna opatření měla společný cíl (II), a to plně obnovit životaschopnost společností FBN a ABN AMRO N. Ihned po provedení integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008 bylo zřejmé, že nizozemský stát situaci pouze stabilizoval, přičemž důležité provozní problémy dosud čekají na vyřešení, zejména kvůli oddělení jednotlivých subjektů od bývalé mateřské společnosti.
(239)
Spojení bylo mimoto opatřením, které bylo zapotřebí k dosažení společného cíle, a to úplného obnovení životaschopnosti. Finanční situace samostatné společnosti FBN byla slabá, jelikož tato společnost měla poměrně malou retailovou franšízu a závisela do značné míry na velkém mezibankovním financování (104). Společnost ABN AMRO N přišla o důležité kompetence s ohledem na některé produkty a velkou část své mezinárodní sítě. Obě společnosti se potýkaly s provozními problémy souvisejícími například s informačními technologiemi, daněmi a řízením rizik a nebylo rovněž jisté, zda mají ve všech oblastech činnosti, v nichž působily, dostatečný rozsah. Nizozemský stát zvážil řadu alternativ a rychle rozhodl, že spojení a dodatečné navýšení kapitálu je nejlepším způsobem, jak plně obnovit životaschopnost. Ve scénáři založeném na spojení kompenzovaly činnosti ABN AMRO N s vysokými vklady v oblasti retailového bankovnictví slabou finanční situaci společnosti FBN, zatímco společnost FBN mohla společnosti ABN AMRO N zajistit větší velikost a poskytnout mezinárodní pobočky. Subjekt vzniklý spojením měl mimoto lepší postavení při řešení praktických problémů a mohl využít rovněž dodatečných úspor z rozsahu. Spojení zamezilo nutnosti přeorganizovat každý subjekt zvlášť.
(240)
Pokud jde o situaci společností v době provedení každého opatření (III), Komise podotýká, že životaschopnost společností byla plně obnovena až po provedení všech opatření. Společnosti nebyly životaschopné v přechodné fázi, například ke dni 21. listopadu 2008, kdy bylo rozhodnuto o spojení. V této souvislosti Komise zdůrazňuje, že na konci prosince 2008, a tudíž po přijetí rozhodnutí o spojení, hrozilo, že společnost FBN nebude splňovat minimální kapitálové požadavky DNB, jelikož s ohledem na společnost ABN AMRO N musela provést odpis. Společnost ABN AMRO N byla v účetnictví společnosti FBN dosud vykazována s oceněním, které po ocenění použitém v opatření X již nebylo reálné (105), a proto byl nevyhnutelný odpis. Aby se vyřešily problémy společnosti FBN s kapitálem, získal nizozemský stát společnost ABN AMRO N od společnosti FBN za částku ve výši 6,5 miliardy EUR a koncem roku 2009 přijal další nápravná opatření spočívající v přeměně kapitálu Tier 2 na kapitál Tier 1 (viz 121. bod odůvodnění a poznámka pod čarou č. 52 tohoto rozhodnutí). Prohlášení nizozemského státu, […] a […] potvrzují, že i po uskutečnění integrovaných transakcí dne 3. října 2008 se společnosti FBN a ABN AMRO N i nadále potýkaly se značnými problémy ohledně životaschopnosti (106).
(241)
Komise rovněž podotýká, že nizozemský stát předložil plnohodnotný plán restrukturalizace až poté, co bylo rozhodnuto o opatřeních, což naznačuje, že k úplnému obnovení životaschopnosti došlo až po tomto rozhodnutí. V průběhu řízení Komise opakovaně žádala o předložení podrobného plánu restrukturalizace (viz například 137. bod odůvodnění), který byl nezbytný pro posouzení, zda byla plně obnovena životaschopnost společnosti, která obdržela podporu.
(242)
Dne 4. prosince 2009 předložil nizozemský stát plán restrukturalizace z prosince 2009, v tomto prvním plánu však dosud chyběly důležité údaje uvedené ve sdělení o restrukturalizaci, jako jsou finanční výhledy pro pesimistický scénář. Potřebné doplňkové informace byly obdrženy dne 23. března 2010. Nizozemský stát na předchozí žádosti Komise o předložení plánu restrukturalizace odpověděl, že při restrukturalizaci společností FBN a ABN AMRO N hrálo zásadní úlohu spojení těchto společností. Podle něj potřebovalo dočasné vedení skupiny ABN AMRO na vypracování plánu určitý čas a před dokončením spojení nemohlo mít úplnou představu o budoucí podobě skupiny.
6.1.3 Existence výhody a závěr ohledně existence podpory u opatření provedených po integrovaných transakcích ze dne 3. října 2008
(243)
Opatření Z bylo nezbytné, aby se zamezilo poklesu podílů kapitálu společnosti FBN pod minimální kapitálové požadavky stanovené v právních předpisech.
(244)
Problém společnosti FBN s kapitálem byl zapříčiněn vysokým oceněním společnosti ABN AMRO N v jejím účetnictví. Simulace ve zprávě o hloubkové kontrole vyhotovené […] prokazují, že snížení účetní hodnoty společnosti ABN AMRO N na 6,5 miliardy EUR by ve společnosti FBN vedlo k podílu kapitálu Tier 1 ve výši 3,8 % a celkovému kapitálovému poměru ve výši 7,6 % (107). Jinými slovy, hrozilo, že společnost FBN nedodrží minimální požadavky stanovené v právních předpisech, podle nichž musel minimální celkový kapitálový poměr činit 8 % (s nejvýše jednou polovinou kapitálu Tier 2). Podle zprávy […] zvýšil prodej společnosti ABN AMRO N nizozemskému státu za cenu ve výši 6,5 miliardy EUR podíl kapitálu Tier 1 a celkový kapitálový poměr ve společnosti FBN na 7,8 %, resp. 15,7 %, čímž se vyřešil problém společnosti FBN s kapitálem a společnosti to umožnilo setrvat na trhu.
(245)
Opatření poskytlo společnosti FBN výhodu v podobě kapitálu, který by nemohla získat na trzích. Společnost nemohla k (částečnému) vyřešení problému využít interně vytvořené základní zisky, mj. proto, že v roce 2008 utrpěla v souvislosti s Madoffovým podvodem ztráty ve výši 922 milionů EUR. Jelikož společnosti FBN hrozilo, že nesplní minimální kapitálové požadavky, umožnilo toto opatření společnosti dodržet požadavky stanovené v právních předpisech a pokračovat v činnosti.
(246)
Komise dospěla k závěru, že se nákup společnosti ABN AMRO N nizozemským státem neuskutečnil za tržních podmínek, a to z níže uvedených důvodů.
(247)
Investor v tržním hospodářství (108) zajímající se o nabytí společnosti ABN AMRO N v prosinci 2008 by použil tržní cenu s přihlédnutím k tržním podmínkám v té době. Ve zprávě […] měl nizozemský stát k dispozici dvě ocenění: ocenění „v průběhu hospodářského cyklu“ ve výši [5 - 9] miliard EUR, které předpokládalo normalizaci trhů, a ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“ ve výši [4 - 6,5] miliard EUR, jež bylo založeno na tržních podmínkách v prvních dnech října roku 2008 (109). Investor v tržním hospodářství by jako výchozí bod použil ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“.
(248)
Každopádně by bylo nutné ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“ upravit, aby se zohlednilo zhoršení tržních podmínek mezi dnem 3. října 2008 (tj. datem vydání zprávy […] o ocenění) a skutečným dnem, kdy bylo nizozemským státem rozhodnuto o získání společnosti ABN AMRO N. V tomto období klesl index Euro Stoxx 50 o 22,2 % a index Euro Stoxx Banks o 45,3 %.
(249)
Tvrzení nizozemského státu, že úprava nebyla vzhledem ke konzervativnímu rizikovému profilu společnosti ABN AMRO N (tj. žádná toxická aktiva, dobrá finanční situace atd.) nutná, nelze uznat. Pokles trhu byl rozsáhlý, a to zejména v případě akcií bank, což naznačovalo, že nebyl až tolik spojen se zvláštnostmi akcií, nýbrž spíše se zhoršujícími se hospodářskými a finančními tržními podmínkami a s tím spojeným zvýšením požadovaných rizikových prémií. Vzhledem k této situaci je nezbytné upravit ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“ ze dne 3. října 2008 směrem dolů, aby byl získán přiměřený odhad hodnoty společnosti ABN AMRO N ke dni 14. prosince 2008. Použití zaznamenaného procentního poklesu u indexů Euro Stoxx 50 a Euro Stoxx Banks (22,2 % a 45,3 %) vede k rozpětí tržní ceny v prosinci 2008 od [2,2 - 3,6] miliardy EUR do [3,1 - 5,1] miliardy EUR (tj. [4 - 6,5] miliardy EUR po snížení o 22,2 % a 45,3 %) (110).
(250)
Komise může uznat, že (jak tvrdí nizozemské orgány) je nutno provést úpravu s cílem zohlednit skutečnost, že nizozemský stát nezaplatil za transakci hotově. V důsledku opatření Y2 vlastnil nizozemský stát dluhopisy emitované společností FBN a poté za společnost ABN AMRO N zaplatil společnosti FBN tím, že upustil od vymáhání tohoto dluhu v nominální hodnotě ve výši 6,5 miliardy EUR. Jelikož se s dluhopisy vydanými ostatními bankami v této době obchodovalo za cenu nižší, než byla jejich nominální hodnota, může Komise uznat, že hodnota dluhových nástrojů, od jejichž vymáhání nizozemský stát upustil, byla nižší než jejich nominální hodnota. Podle dostupných informací o trhu může Komise uznat úpravu ve výši [10 - 30] %, tj. [0,65 - 1,95] miliardy EUR. To znamená, že skutečná cena transakce činila [4,55 - 5,85] miliardy EUR (6,5 miliardy EUR minus [0,65 - 1,95] miliardy EUR) místo 6,5 miliardy EUR (111).
(251)
Výši podpory obsažené v opatření Z pak představuje rozdíl mezi zaplacenou cenou a tržní hodnotou společnosti ABN AMRO N. Tento rozdíl je v rozmezí od [0 - 2,75] miliardy EUR ([4,55 - 5,85] miliardy EUR minus [3,1 - 5,1] miliardy EUR) do [0,95 - 3,65] miliardy EUR ([4,55 - 5,85] miliardy EUR minus [2,2 - 3,6] miliardy EUR).
(252)
Komise nevidí žádný důvod pro tvrzení nizozemského státu, že jeho ocenění ve výši 6,5 miliardy EUR bylo přesvědčivě doloženo schválením ostatními členy konsorcia a zprávou […]. Zaplacení příliš vysoké ceny za společnost ABN AMRO N nemělo na ostatní členy konsorcia žádný vliv, což znamená, že schválení prodeje z jejich strany neznamenalo schválení samotného ocenění. Není k dispozici rovněž žádný údaj o tom, že by členové konsorcia sami provedli nové ocenění. Rovněž dopis […] nepodporuje tvrzení nizozemského státu. Společnost […] pouze ověřila metodiku a postup a příslušnou stručnou zprávu nelze pokládat za věrohodné ocenění. Ve zprávě […] byla jako základ použita cena, kterou nizozemský stát zaplatil za společnosti FBN a ABN AMRO N dne 3. října 2008. Jak bylo objasněno výše, transakce ze dne 3. října 2008 není tržní transakcí. K odvození tržní ceny nelze použít transakci, která obsahuje podporu.
(253)
Ani zpráva odborníků pracujících pro akcionáře společnosti Fortis SA/NV nepodporuje hypotézu, že nizozemský stát nezaplatil příliš vysokou cenu. Zpráva je pouze druhotnou analýzou ocenění a metod oceňování, které byly v tomto procesu použity, a nepředstavuje nové ocenění. Zprávu je mimoto nutno posoudit v tomto kontextu. Akcionáři společnosti Fortis SA/NV měli obavy, že za aktiva, která získal nizozemský stát, obdrželi příliš nízkou cenu, a zpráva se zabývá především tímto tvrzením, tj. že nizozemský stát zaplatil příliš nízkou cenu. Je nutno rovněž zmínit, že odstavce, na něž odkazuje nizozemský stát, neříkají nic o samotné společnosti ABN AMRO N, nýbrž se vztahují na celý soubor aktiv, která získal nizozemský stát.
(254)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření Z je opatřením státní podpory ve prospěch společnosti FBN, jelikož jí poskytlo kapitál, který této společnosti umožnil setrvat na trhu. Zjištěná výše podpory je v rozmezí od [0-2,75] miliardy EUR do [0,95 - 3,65] miliardy EUR.
(255)
Komise dospěla k závěru, že za pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z odpovídal nizozemský stát, a nikoli společnost ABN AMRO N. Ode dne 3. října 2008 byl nizozemský stát vázán podmínkami dohody akcionářů konsorcia. Byl proto povinen provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding za podmínek popsaných ve zmíněné dohodě. Jelikož orgán finančního dohledu povolil zahájení procesu rozdělení teprve po vyřešení problému společnosti ABN AMRO Z s kapitálem, neměl nizozemský stát a ostatní členové konsorcia jinou možnost, než pokrýt nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z.
(256)
Společnost ABN AMRO N jednala při poskytnutí potřebného kapitálu společnosti ABN AMRO Z, která neměla žádné provozní činnosti, pouze jako zprostředkovatel.
(257)
Komise nenalezla žádné důkazy o nepřímé podpoře poskytnuté společnosti ABN AMRO N. Vysvětlení, které poskytl nizozemský stát, potvrdilo, že se všechny významné finanční transakce mezi společnostmi ABN AMRO Z a ABN AMRO N uskutečnily za tržních podmínek, nebo k nim došlo před zásahem státu dne 3. října 2008.
(258)
Jak je uvedeno v 110. bodě odůvodnění, nástroj k snížení kapitálových požadavků byl zaveden po oddělení společnosti ABN AMRO II od ABN AMRO Bank za účelem pokrytí obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR a nákladů na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR, zatímco hotovost pocházející z povinně převoditelných cenných papírů byla vložena do společnosti ABN AMRO Z. Ode dne oddělení společnosti ABN AMRO II od ABN AMRO Bank (tj. 6. února 2010) (do skončení platnosti nástroje k snížení kapitálových požadavků v říjnu 2010) představoval zmíněný nástroj státní podporu pro společnost ABN AMRO II, zatímco částka výnosů z povinně převoditelných cenných papírů ve výši 1,7 miliardy EUR, která byla převedena na společnost ABN AMRO Z, přestala být k témuž dni podporou pro společnosti ABN AMRO N/ABN AMRO II. Tyto změny proto nemění výši podpory, nýbrž pouze nástroje, jejichž prostřednictvím byla podpora poskytnuta, a dobu trvání. Tato změna formy nenastoluje žádné otázky, jež by bylo nutno posoudit ve zbývající části tohoto rozhodnutí.
(259)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření A nepředstavuje státní podporu. Podle dohody akcionářů konsorcia bylo smluvní povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV vyřešit nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Opatření proto neposkytuje společnosti ABN AMRO N selektivní výhodu ani ji neosvobozuje od nákladů, které by musela normálně hradit.
(260)
Jelikož nástroj k snížení kapitálových požadavků nepostačoval k pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z, musel nizozemský stát vložit další kapitál prostřednictvím povinně převoditelných cenných papírů. Zdůvodnění uvedené s ohledem na opatření A se vztahuje rovněž na opatření B1.
(261)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření B1 nepředstavuje státní podporu, jelikož financování nedostatečného kapitálu společnosti ABN AMRO Z bylo podle dohody akcionářů konsorcia povinností nizozemského státu a neposkytlo společnosti ABN AMRO N selektivní výhodu.
(262)
Celá částka ve výši 1,08 miliardy EUR (tj. opatření B2 a B3 společně) zahrnuje obecné náklady na rozdělení ve výši 480 milionů EUR, náklady ve výši 90 milionů EUR spojené se zřízením oddělení peněžního trhu a vytvoření obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR. Je nutné rozlišovat mezi obezřetnostním rozpětím ve výši 500 milionů EUR a ostatními náklady na rozdělení ve výši 580 milionů EUR.
(263)
Co se týká ostatních nákladů na rozdělení, Komise uznává, že dohoda akcionářů konsorcia ukládala nizozemskému státu povinnost provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding na tři samostatné části podle pokynů uvedených v dohodě. Jinými slovy, náklady na rozdělení byly důsledkem smluvních povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV. Společnost ABN AMRO N neměla v důsledku tohoto opatření na čistém základě lepší kapitálovou pozici, jelikož nizozemský stát vložil kapitál, který byl ihned spotřebován na náklady na rozdělení.
(264)
Toto odůvodnění však neplatí pro obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR, jelikož stát neměl smluvní povinnost je poskytnout. Pokud by nizozemský stát neposkytl tuto pomoc, nacházela by se společnost ABN AMRO N v horší finanční situaci a musela by například snížit svá rizikově vážená aktiva, aby uvolnila kapitál. Jinými slovy, obezřetnostní rozpětí představuje selektivní výhodu, která zlepšila soutěžní postavení společnosti ABN AMRO N v porovnání se scénářem, podle něhož by toto opatření nebylo provedeno.
(265)
Vyvozuje se proto závěr, že zatímco obecné náklady na rozdělení nepředstavují státní podporu, obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR (tj. část opatření B3) ano. Toto obezřetnostní rozpětí poskytlo společnosti ABN AMRO N dodatečný kapitál a představuje selektivní výhodu.
(266)
Komise podotýká, že po získání společností FBN a ABN AMRO N nizozemským státem neexistovala žádná smluvní nebo ekonomická povinnost tyto dvě společnosti spojit. Divize správy majetku ve společnosti ABN AMRO N byla začleněna do společnosti Fortis Bank SA/NV, tato divize však není pro banky naprosto nezbytnou činností, jelikož mnoho ostatních bank pořizuje produkty v oblasti správy majetku od specializovaných externích poskytovatelů. Nizozemský stát sám dne 21. listopadu 2008 rozhodl o spojení společností ABN AMRO N a FBN. Tuto možnost upřednostnil před ostatními alternativami restrukturalizace, jako je samostatná strategie pro obě banky, rychlý prodej jedné či obou společností nebo rychlý prodej významných dceřiných společností.
(267)
Společnosti FBN a ABN AMRO N nebyly s to uhradit počáteční náklady na integraci vyplývající ze spojení samy. Komise podotýká, že nizozemský stát hájil na veřejnosti spojení tím, že „obě banky jsou silnější společně než samostatně“ (112). Spojení mělo vést k významným výhodám v podobě synergií (v odhadované výši 1,1 miliardy EUR před zdaněním ročně) a silnějšímu soutěžnímu postavení (např. vyšší podíly na trhu, lepší finanční základna atd.).
(268)
K získání přínosů plynoucích ze spojení musely společnosti FBN a ABN AMRO N uhradit různé náklady (konkrétně náklady spojené s nápravným opatřením v souvislosti se spojením, náklady na integraci). Nizozemský stát tyto náklady uhradil prostřednictvím rekapitalizace (v době, kdy byl kapitál dosud obtížně dostupný), zatímco společnosti FBN a ABN AMRO N získaly všechny výhody. To proto poskytuje společnostem FBN a ABN AMRO N jednoznačnou výhodu.
(269)
Podle nizozemského státu vedlo spojení ke kladné čisté současné hodnotě (113). Jak však již bylo podrobně rozvedeno v 235. až 242. bodě odůvodnění, opatření B4 a B5 souvisela s ostatními opatřeními státní podpory a byla součástí širšího plánu restrukturalizace, takže se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije.
(270)
Vyvozuje se proto závěr, že opatření B4 a B5 představují státní podporu ve výši 300 milionů EUR resp. 1,2 miliardy EUR. Tato opatření poskytla společnostem FBN a ABN AMRO N selektivní výhodu tím, že jim poskytla kapitál.
(271)
Opatření C poskytuje společnosti FBN kapitál, který jí umožnil splnit minimální regulační požadavky orgánu finančního dohledu. Pokud by nizozemský stát nepřeměnil její kapitál Tier 2 na kapitál Tier I, musela by společnost FBN ukončit svou činnost, nebo by musela hledat alternativní řešení, jako je snížení rizikově vážených aktiv k uvolnění kapitálu Tier 1. Díky tomuto opatření měla společnost FBN nakonec k dispozici více kapitálu a silnější soutěžní postavení než v případě scénáře „bez podpory“.
(272)
Nizozemský stát přeměnil dluhové nástroje Tier 2 v nominální hodnotě ve výši 1,35 miliardy EUR na kapitál Tier 1 ve stejné výši. Tato přeměna vede ke stejným peněžním tokům jako scénář, podle něhož by společnost FBN odkoupila nástroje Tier 2 ve vlastnictví státu za nominální hodnotu, načež by následovalo navýšení kapitálu o stejnou částku. Analogicky s 250. bodem odůvodnění může Komise uznat, že tržní hodnota dluhových nástrojů, od jejichž vymáhání nizozemský stát upustil, byla nižší než jejich nominální hodnota. S přihlédnutím k snížení hodnoty podobných nástrojů rovnocenných bank je snížení hodnoty ve výši [135 - 405] milionů EUR (tj. o [10 - 30] %) odůvodněné. Jinými slovy, nepřímým odkupem nástrojů v nominální hodnotě by společnost FBN nepřímo zaplatila nizozemskému státu částku zbytečně vyšší o [135 - 405] milionů EUR. Výše podpory proto činí [0,945 - 1,215] miliardy EUR, nikoli 1,35 miliardy EUR.
(273)
Tvrzení nizozemského státu, že opatření je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, nelze přijmout. Opatření bylo provedeno společně s jinými opatřeními, jež obsahovala státní podporu, jak je objasněno v 235. až 242. bodě odůvodnění, takže se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije.
(274)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření C představuje státní podporu ve výši [0,945 - 1,215] miliardy EUR, jelikož poskytuje společnosti FBN výhodu v podobě dodatečného kapitálu.
(275)
Co se týká plateb pro ostatní členy konsorcia, Komise vyvodila závěr, že platby byly skutečně součástí povinností souvisejících s dohodou akcionářů konsorcia. Členové konsorcia předvídali, že se během procesu rozdělování objeví některé neočekávané záležitosti, a dohoda akcionářů konsorcia popisuje postupy, jež se použijí k vyřešení těchto záležitostí. Komise nenalezla žádné důkazy, že by platby nizozemského státu pro ostatní členy konsorcia vedly k dodatečnému převodu čistých aktiv na společnost ABN AMRO N či k jiné výhodě poskytnuté této společnosti.
(276)
Vyvozuje se proto závěr, že opatření D nepředstavuje státní podporu, jelikož toto opatření představovalo podle dohody akcionářů konsorcia povinnost státu, a nikoli povinnost společnosti ABN AMRO N. Opatření neposkytlo společnosti ABN AMRO N žádnou selektivní výhodu.
(277)
Komise dospěla k závěru, že křížové závazky souvisely do značné míry se zvláštní situací s ohledem na oddělení společnosti ABN AMRO N od mateřské společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV). Podle nizozemského práva obchodních společností je Deutsche Bank jakožto kupec New HBU i nadále odpovědná za dluhy společnosti ABN AMRO Bank, pokud by tato neplnila své povinnosti. Deutsche Bank proto chtěla být odškodněna za riziko, které podstupuje s ohledem na společnost ABN AMRO Bank. Pokud by společnost ABN AMRO N nebyla oddělena od ABN AMRO Bank, tyto křížové závazky mezi New HBU a ABN AMRO Bank by neexistovaly. Nizozemský stát proto poskytl záruku za křížové závazky, které existují výhradně v důsledku oddělení společnosti ABN AMRO N. Nizozemský stát neposkytl záruku za křížový závazek mezi New HBU a společností ABN AMRO N.
(278)
Vyvozuje se proto závěr, že lze uznat, že opatření E nepředstavuje státní podporu, jelikož oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank bylo podle dohody akcionářů konsorcia povinností nizozemského státu.
6.1.4 Vyčíslení státní podpory
(279)
Skupina ABN AMRO (nebo společnosti FBN a ABN AMRO N před spojením) měla prospěch z podpory na rekapitalizaci, která je v rozmezí od 4,2 miliardy EUR do 5,45 miliardy EUR. Tato částka představuje 2,75 % - 3,5 % rizikově vážených aktiv skupiny ABN AMRO.
(280)
Komise podotýká, že společnost FBN měla prospěch rovněž z vysoké částky podpory likvidity, a to v relativním i absolutním vyjádření.
Tabulka č. 5
Státní podpora: Souhrnná tabulka podpory na rekapitalizaci a podpory likvidity
Podpora na rekapitalizaci
(všechny údaje v miliardách EUR)
Minimální státní podpora
Maximální státní podpora
Rizikově vážená aktiva subjektu vzniklého spojením FBN-ABN AMRO N
Min. % rizikově vážených aktiv
Max. % rizikově vážených aktiv
Opatření Z: nizozemský stát získává AA od FBN
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0 - 1,7] %
[0,6 - 2,25] %
Opatření B3: náklady na rozdělení (obezřetnostní rozpětí)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
Opatření B4: nedostatek kapitálu v souvislosti s prodejem HBU
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
Opatření B5: náklady na integraci
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
Opatření C: přeměna kapitálu Tier 2 na Tier 1
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82] %
[0,63 - 0,82] %
Podpora na restrukturalizaci celkem
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Podpora financování/likvidity
Opatření Y1: krátkodobá likvidní facilita
45
Opatření Y2: dlouhodobé úvěry
7,9
Emise nových dluhových nástrojů se zárukou v rámci nizozemského systému záruk
18,8
Celková podpora financování/likvidity
71,7 (tj. 52,9 po opravě s ohledem na dvojí započtení) (116)
6.2 Slučitelnost jednotlivých opatření podpory
(281)
Podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy může Komise prohlásit podpory za slučitelné s vnitřním trhem, mají-li „napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“. Pokud jde o nizozemské hospodářství, riziko vážné poruchy potvrdila skutečnost, že Komise několikrát schválila opatření nizozemských orgánů v boji proti finanční krizi, např. systém záruk.
(282)
V této souvislosti je však důležité vyzdvihnout, že Soud prvního stupně zdůraznil, že ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy je nutno uplatňovat restriktivně (117), takže by se hospodářská porucha měla týkat celého členského státu a neměla by mít pouze regionální rozměr. Komise podotýká, že společnosti ABN AMRO N a FBN patří k předním nizozemským bankám s celostátní sítí poboček a v řadě segmentů mají na nizozemském trhu retailového bankovnictví a bankovnictví pro malé a střední podniky přední postavení. V kontextu různých nejistot ohledně překonání světové finanční a hospodářské krize by ukončení činnosti těchto bank vedlo k vážné poruše v nizozemském hospodářství, a proto lze státní podporu nizozemské vlády posoudit podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy.
(283)
Komise uvedla podrobnější údaje o slučitelnosti konkrétních opatření ve svém sdělení o bankovnictví, sdělení o rekapitalizaci a sdělení o znehodnocených aktivech a o požadované restrukturalizaci ve sdělení o restrukturalizaci.
(284)
Jednotlivá opatření je nutno přezkoumat na základě příslušných sdělení Komise. Nástroj k snížení kapitálových požadavků nezahrnuje znehodnocená aktiva a je ve skutečnosti náhradou rekapitalizačního opatření. Obecné zásady uvedené ve sdělení o znehodnocených aktivech by však měly platit i pro nástroj k snížení kapitálových požadavků, aby byl tento nástroj v souladu s vnitřním trhem. V zájmu zachování rovných podmínek musela Komise ověřit, zda nebyl tento nástroj využit k přesunu očekávaných ztrát z portfolia na stát. Opatření A by mělo obsahovat rovněž dostatečné pobídky k odchodu a v případě, že by se ekonomická situace zhoršila, musela by společnost ABN AMRO N převzít určité ztráty prostřednictvím vertikálního podílu na rizicích. Opatření v oblasti likvidity (opatření Y1 a Y2) je nutno posoudit podle sdělení o bankovnictví a rekapitalizační opatření (a zejména opatření Z, B4 a B5 a rovněž obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR, které bylo součástí opatření B3 a C) podle sdělení o rekapitalizaci.
6.2.1 Slučitelnost opatření Y1 a Y2 podle sdělení o bankovnictví
(285)
Aby byla opatření Y1 a Y2 v souladu se sdělením o bankovnictví, měla by být dobře cílená, přiměřená a navržená v takové podobě, aby zamezila neoprávněnému narušení hospodářské soutěže.
(286)
Komise opakuje závěr uvedený v 51. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009, že opatření k přerušení veškerých vazeb mezi společností FBN a její mateřskou společností Fortis SA/NV s omezenou likviditou bylo nezbytné k ochraně společnosti FBN před tehdejšími akutními problémy její mateřské společnosti. Opatření proto lze považovat za dobře cílená na záchranu společnosti FBN.
(287)
Opatření Y1 a Y2 by měla být rovněž přiměřená a neměla by zbytečně narušovat hospodářskou soutěž. V tomto ohledu hodnotí Komise kladně systém stanovování cen vypracovaný nizozemským státem, který měl vytvořit rovné podmínky se systémem záruk (viz 169. bod odůvodnění). Co se týká systémů záruk, Komise soustavně požadovala, aby členské státy účtovaly u záruk delších než tři měsíce (a ne delších než 12 měsíců) prémii ve výši nejméně 50 bazických bodů. Komise zjistila, že nizozemský stát nepožadoval u půjček delších než tři měsíce konzistentně sazbu EURIBOR + 50 bazických bodů. Komise proto může prohlásit opatření Y1 za slučitelné s vnitřním trhem pouze pod podmínkou, že bude provedena opravná platba ve výši 18,2 milionu EUR s cílem zajistit, aby za úvěry se splatností delší než tři měsíce bylo skutečně poskytnuto protiplnění ve výši EURIBOR + 50 bazických bodů. Komise hodnotí kladně, že všechny likvidní facility byly splaceny a ukončeny v červnu 2009.
(288)
Pokud jde o opatření Y2, Komise podotýká, že jelikož nizozemský stát nezměnil úrokovou sazbu a splatnost půjček, měla společnost FBN prospěch z relativně levných půjček, které mohly narušit hospodářskou soutěž. Komise tedy může prohlásit toto opatření za slučitelné se sdělením o bankovnictví pouze v případě, budou-li splněny všechny podmínky stanovené dále v tomto rozhodnutí, a zejména budou-li náležitě provedena opatření, která mají omezit narušení hospodářské soutěže.
6.2.2 Slučitelnost opatření Z, B3 (konkrétně 500 milionů EUR), B4 a B5 a C na základě sdělení o rekapitalizaci
(289)
Komise dospěla k závěru, že dotyčná opatření byla zavedena s cílem vyřešit skutečné potřeby a představovala minimum nezbytné k úplnému obnovení životaschopnosti dotyčných společností.
(290)
Pokud jde o protiplnění, Komise podotýká, že stát již vlastnil veškeré kmenové akcie společnosti FBN (a nepřímo veškeré akcie společnosti ABN AMRO N). Všechna tato opatření byla nevyhnutelná k zachování hodnoty těchto účastí.
(291)
Skupina ABN AMRO docílí v roce 2013 návratnosti vlastního kapitálu ve výši přibližně […] %, což naznačuje, že díky všem státním zásahům byl vytvořen životaschopný a ziskový subjekt.
(292)
Veškerá dostupná ocenění skupiny ABN AMRO značně překračují částku podpory obsažené v opatřeních Z, B3, B4, B5 a C (tj. v rozmezí od 4,2 miliardy EUR do 5,45 miliardy EUR). Stát proto obdrží za podporu, která byla poskytnuta společnostem ABN AMRO N a FBN, odpovídající protiplnění (118).
(293)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem dospěla Komise k závěru, že opatření Z, B3, B4, B5 a C jsou slučitelná se sdělením o rekapitalizaci, budou-li náležitě splněny podmínky stanovené dále v tomto rozhodnutí.
6.2.3 Slučitelnost nástroje k snížení kapitálových požadavků se zásadami stanovenými ve sdělení o znehodnocených aktivech
(294)
Komise uznává, že nástroj k snížení kapitálových požadavků, který zavedl nizozemský stát, se liší od obvyklých opatření týkajících se znehodnocených aktiv, která byla posuzována v jiných případech. Zatímco ostatní opatření týkající se znehodnocených aktiv měla banky zbavit znehodnocených aktiv, portfoliem, které je chráněno nástrojem k snížení kapitálových požadavků, je tradiční nizozemské hypoteční portfolio, u něhož společnost ABN AMRO N ani externí odborníci neočekávají významné zhoršení výkonnosti.
(295)
Komise podotýká, že obvyklá rekapitalizace na úrovni společnosti ABN AMRO N nebyla pro nizozemský stát vhodná, jelikož tato společnost nebyla v příslušném okamžiku samostatným právním subjektem a nizozemský stát nebyl schopen ohraničit její příspěvek ke kapitálu, což by mohlo mít negativní dopady zejména v zátěžových scénářích. Soukromé nástroje k snížení kapitálových požadavků navíc nebyly schůdné vzhledem k rozsahu transakce a složitosti v souvislosti s rozdělením ABN AMRO Bank NV, mateřské společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z.
(296)
Vzhledem k této zvláštní situaci může Komise uznat, že nástroj k snížení kapitálových požadavků představuje spíše alternativu tradičního navýšení kapitálu než ochranu před toxickými aktivy, a jedná se proto o nezbytné a vhodně zacílené opatření k vyřešení kapitálového problému společnosti ABN AMRO Z.
(297)
Navzdory skutečnosti, že opatření představuje především náhradu rekapitalizace, mělo by být toto opatření v souladu s ostatními režimy na záchranu kapitálu, a tudíž chránit vnitřní trh, jak je objasněno v 284. bodě odůvodnění.
(298)
Komise dospěla k závěru, že nizozemský stát poskytl dostatečné důkazy, aby prokázal, že ocenění bylo takové, že společnost ABN AMRO N nebo její právní nástupce ponesou očekávané ztráty. Údaje o trhu (zejména zprávy o ratingu), historické údaje a nejnovější důkazy od společnosti ABN AMRO N prokazují, že tranše první ztráty ve výši 20 bazických bodů ročně by měla postačovat k pokrytí očekávaných ztrát.
(299)
Protiplnění, které poskytla společnost ABN AMRO N, není nižší, než se požaduje ve sdělení o znehodnocených aktivech a ve sdělení o rekapitalizaci. Protiplnění znamená, že společnost ABN AMRO N zaplatí z kapitálu uvolněného transakcí v důsledku snížení rizikově vážených aktiv 10 %. Tato sazba obstála v porovnání s minimálními sazbami uvedenými v bodě 27 sdělení o rekapitalizaci. Vzhledem k relativně vysokému protiplnění lze mít za to, že vertikální podíl na rizicích ve výši 5 % a mechanismus zpětného získání jsou v souladu s bodem 24 a poznámkou pod čarou č. 15 ve sdělení o znehodnocených aktivech.
(300)
Opatření A obsahuje rovněž dostatečné pobídky k odchodu. Možnost vypovězení popsaná v 107. bodě odůvodnění naznačuje, že pro společnost ABN AMRO N (nebo nyní skupinu ABN AMRO) je snadné opatření ukončit. Ceny jsou mimoto stanoveny tak, že opatření je postupem času dražší. Smluvní podmínky znamenají, že cena nebude upravena, pokud skupina ABN AMRO začne vypočítávat své kapitálové požadavky podle rámce Basilej II. Neexistence úpravy omezí účinek opatření v podobě snížení kapitálových požadavků, přičemž se poplatek za poskytnutí záruky nesníží. Tranše první ztráty je mimoto vypočítána jako procento původní hodnoty portfolia, takže se tranše první ztráty jako procento zbývajícího portfolia (tj. původního portfolia opraveného mimo jiné o splátky) bude postupem času zvyšovat.
(301)
Vzhledem k charakteristikám nástroje k snížení kapitálových požadavků a s ohledem na plán restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 popsaný v oddíle 2.3 tohoto rozhodnutí se Komise domnívá, že opatření A je slučitelné s obecnými zásadami vztahujícími se na opatření na záchranu znehodnocených aktiv a se zásadami vnitřního trhu, jak byly objasněny v 284. bodě odůvodnění.
(302)
Skutečnost, že nástroj k snížení kapitálových požadavků skupina ABN AMRO brzy po zavedení požadavků rámce Basilej II vypověděla, potvrzuje dodatečně analýzu, která byla provedena v 294. až 301. bodě odůvodnění.
6.3 Posouzení podpory a plánu restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaného plánu restrukturalizace z listopadu 2010 podle sdělení o restrukturalizaci
(303)
Vzhledem k výši a rozsahu podpory (jak bylo popsáno v předchozích odstavcích), a zejména vzhledem ke skutečnosti, že podpora na rekapitalizaci překračuje 2 % rizikově vážených aktiv, se Komise domnívá, že v souladu s bodem 4 sdělení o restrukturalizaci je zapotřebí důkladná restrukturalizace.
6.3.1 Životaschopnost
(304)
Z plánu restrukturalizace by mělo být patrné, že strategie banky je založena na ucelené koncepci, a tento plán by měl prokazovat, že banka obnoví dlouhodobou životaschopnost bez státní podpory.
(305)
Jak již bylo uvedeno v rozhodnutí ze dne 5. února 2010, obchodní modely společností FBN a ABN AMRO N nebyly založeny na přejímání nadměrného rizika a neudržitelných úvěrových praktikách. V důsledku oddělení od svých mateřských skupin byly však oba subjekty zranitelné a v určitých základních oblastech činnosti nedostatečně vybavené. Po oddělení od mateřské společnosti měla společnost ABN AMRO N špatný přístup k větším společnostem, neměla již mezinárodní síť a postrádala řadu kapacit v oblasti produktů a informačních technologií. Společnost FBN byla oddělením od své mateřské společnosti rovněž vážně zasažena a její financování bylo velmi závislé na velkoobchodních trzích. Plán restrukturalizace skupiny ABN AMRO z prosince 2009 (a rovněž aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010) prokazuje, že integrace společností ABN AMRO N a FBN významně omezuje nedostatky jednotlivých subjektů. Spojení společností FBN a ABN AMRO N pomohlo některé tyto problémy zmírnit. Velká franšíza společnosti ABN AMRO N v oblasti retailového a soukromého bankovnictví měla dostatek vkladů, což vytvářelo lepší finanční profil integrované skupiny, společnost FBN vyřešila částečně problém společnosti ABN AMRO N v souvislosti s mezinárodní sítí a obě společnosti dohromady mohly lépe vyřešit například problémy související s informačními technologiemi (nemusely znovu vytvářet samostatně platformu informačních technologií a jiné nástroje podpory).
(306)
Z finančních výhledů vyplývá, že na konci období restrukturalizace by měl být subjekt vzniklý spojením schopen pokrýt své náklady a docílit přiměřené návratnosti vlastního kapitálu ve výši přibližně […] %. I v případě zátěžového scénáře bude společnost i nadále zisková, přičemž její poměry kapitálové přiměřenosti budou vyšší než minimální prahové hodnoty stanovené v právních předpisech. Zdá se proto, že kapitálová rezerva společnosti je (po opakovaných státních zásazích) dostatečně vysoká, aby společnost mohla přestát budoucí nepříznivou situaci, aniž by se musela znovu obrátit na stát.
(307)
Jak prokazují údaje za druhé pololetí roku 2008 a první pololetí roku 2009, aby byla společnost zcela životaschopná, má zásadní význam dosažení dostatečně vysokých čistých úrokových výnosů. Plán restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 lze proto prohlásit za slučitelné s požadavky na životaschopnost uvedenými ve sdělení o restrukturalizaci pouze pod podmínkou, že skupina ABN AMRO bude usilovat o dosažení aktualizovaných čistých úrokových výnosů, které jsou uvedeny v plánu restrukturalizace z listopadu 2010. Skupina ABN AMRO by měla Komisi pravidelně (alespoň čtvrtletně) informovat o vývoji. Pokud skupina ABN AMRO zjistí rozdíly oproti těmto výhledům, měla by okamžitě přijmout nápravná opatření.
(308)
Plán restrukturalizace by měl obsahovat výhledy s potřebným rozčleněním a restrukturalizace vyžaduje rovněž ukončení činností, jež by ve střednědobém horizontu byly ze strukturálního hlediska nadále ztrátové (119). V 120. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010 vyslovila Komise pochybnosti, zda byly přiměřeně řešeny otázky životaschopnosti divize Prime Fund Solutions, která v roce 2008 vykázala v souvislosti s Madoffovým podvodem významnou ztrátu. Tato záležitost byla vyřešena prodejem divize PFS společnosti Credit Suisse (viz rovněž 74. bod odůvodnění). Podrobné výhledy na úrovni divizí prokazují, že v základním i zátěžovém scénáři přispějí všechny divize kladně k výsledkům. Komise proto může vyvodit závěr, že neexistují žádné další divize, jež by měly ze strukturálního hlediska problémy se ziskovostí, a na základě tohoto závěru usuzuje, že k zlepšení životaschopnosti společnosti nejsou zapotřebí další odprodeje.
6.3.2 Sdílení zátěže/nezbytné minimum
(309)
Plán restrukturalizace by měl jednoznačně prokazovat, že podpora je omezena na nezbytné minimum. Náklady spojené s restrukturalizací by neměl nést pouze stát, nýbrž v maximálním možném rozsahu i ti, kteří do banky investovali. Jinými slovy, banka a držitelé jejího kapitálu by se na restrukturalizaci měli podílet v maximální možné míře svými vlastními zdroji. Podpora na restrukturalizaci by měla být omezena na pokrytí nákladů nezbytných k obnovení životaschopnosti. To znamená, že podniku by neměly být poskytnuty veřejné zdroje, které by mohly být použity k financování činností, jež narušují trh a nesouvisejí s procesem restrukturalizace, jako je například nabytí nových podniků (120).
(310)
Ve sdělení o restrukturalizaci je připomenuto, že zákaz akvizic je nezbytný k tomu, aby byla podpora omezena na nezbytné minimum. V bodě 23 sdělení o restrukturalizaci je výslovně uvedeno, že „podniku by neměly být poskytnuty veřejné zdroje, které by mohly být použity k financování činností, jež narušují trh a nesouvisejí s procesem restrukturalizace. Prostřednictvím státní podpory by například nemělo být financováno nabytí podílů v jiných podnicích nebo nové investice, pokud to pro obnovení životaschopnosti podniku nemá zásadní význam“.
(311)
Ve sdělení o restrukturalizaci je zákaz akvizic spojen rovněž s narušením hospodářské soutěže. V bodech 39 a 40 sdělení je objasněno, že „státní podpora nesmí být použita na úkor konkurentů, kteří podobnou veřejnou podporu nedostávají“, a že by „banky neměly použít státní podporu na akvizice konkurenčních podniků. Tato podmínka by měla platit alespoň po dobu tří let a v závislosti na rozsahu, výši a délce trvání podpory může být zachována až do konce období restrukturalizace“.
(312)
V souladu s bodem 40 sdělení o restrukturalizaci může být podpora prohlášena za slučitelnou pouze pod podmínkou, že skupina ABN AMRO bude po dobu tří let od data vydání tohoto rozhodnutí důsledně dodržovat zákaz akvizic (121). Zákaz akvizic by se měl prodloužit, bude-li nizozemský stát po třech letech vlastnit i nadále více než 50 % skupiny ABN AMRO. Zákaz akvizic by však neměl přesahovat pět let. Zatímco část podpory již byla splacena, některá opatření (zejména opatření Z a C) nemůže banka splatit kvůli formě, v jaké byla poskytnuta (tj. nikoli ve formě hybridního dluhového nástroje). Ukončení státního vlastnictví představuje náhradu za odhad, kdy skončí výhoda plynoucí z podpory.
(313)
Komise podotýká, že plán restrukturalizace z prosince 2009 (doplněný dne 23. března 2010 o pesimistické finanční výhledy) již uváděl, že skupina ABN AMRO se stala životaschopným subjektem, který by měl dosáhnout přiměřené návratnosti vlastního kapitálu a u nějž se očekává dosažení přiměřeného zisku i v případě špatných hospodářských podmínek. Aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 tuto analýzu potvrdil. Obnovení životaschopnosti nezávisí na akvizicích. Zákaz akvizic proto není v rozporu s obnovením životaschopnosti.
(314)
Komise se domnívá, že podle bodu 26 sdělení o restrukturalizaci je nevyhnutelný zákaz výplaty kupónů z hybridních kapitálových nástrojů a zákaz týkající se koupě hybridních kapitálových nástrojů (122). V kontextu restrukturalizace nejsou opatření, která snižují celkové množství vlastních finančních prostředků, slučitelná s cílem týkajícím se sdílení zátěže a s požadavkem na nezbytné minimum.
(315)
Jak je uvedeno v bodě 26 sdělení o restrukturalizaci, „pokud tyto činnosti nevytváří dostatečné zisky, neměly by banky k výplatě odměn za kapitál (vlastní kapitál a podřízený závazek) používat státní podporu“. Podrobné posouzení plánu restrukturalizace skupiny ABN AMRO z prosince 2009 (a aktualizovaného plánu restrukturalizace z listopadu 2010) Komisi umožňuje vyvodit závěr, že během přibližně dvou let by skupina ABN AMRO měla obnovit svou životaschopnost, jak dokládá přijatelná návratnost vlastního kapitálu ve výši přibližně […] % v roce 2012 resp. 2013. V tomto kontextu se zdá, že dvouletý zákaz výplaty kupónů z hybridních kapitálových nástrojů a zákaz týkající se koupě hybridních kapitálových nástrojů (123) je vhodný k zajištění náležitého sdílení zátěže ze strany držitelů kapitálu společnosti (124). Podporu lze proto prohlásit za slučitelnou pouze pod podmínkou dvouletého zákazu výplaty kupónů z hybridních kapitálových nástrojů a zákazu týkajícího se koupě těchto nástrojů, jak je podrobně popsáno v článku 8 v normativní části rozhodnutí. Tento zákaz týkající se výplaty kupónů a koupě by se měl vztahovat rovněž na držitele prioritních akcií FBNH, aby byly odstraněny pochybnosti Komise, které byly uvedeny v 130. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010.
(316)
V ostatních případech jsou opatření týkající se sdílení zátěže nezbytná rovněž k zajištění toho, že zachráněné banky nesou přiměřenou odpovědnost za důsledky svého chování v minulosti, aby vytvořily vhodné pobídky pro své chování i chování ostatních v budoucnu. Tento faktor je v tomto případě méně důležitý, jelikož problémy společnosti byly do značné míry spojeny s bývalou mateřskou společností Fortis SA/NV (viz oddíl 6.3.3 „Opatření k omezení narušení hospodářské soutěže“). Z hlediska sdílení zátěže lze proto uznat, že nedojde k významným odprodejům kromě prodeje divizí PFS a Intertrust, na něž společně připadalo […] % celkového provozního příjmu a […] % rizikově vážených aktiv.
6.3.3 Opatření k omezení narušení hospodářské soutěže
(317)
Co se týká opatření, která jsou nezbytná k omezení narušení hospodářské soutěže, tento případ vykazuje některé atypické znaky.
(318)
V bodě 28 sdělení o restrukturalizaci je uvedeno, k jakému druhu narušení hospodářské soutěže může dojít, je-li státní podpora poskytnuta s cílem přispět k finanční stabilitě v dobách systémové krize: „V situaci, kdy banky spolu soutěží na základě kvality svých produktů a služeb, pak ty banky, které nakumulují nadměrné riziko nebo se spoléhají na neudržitelné obchodní modely, nakonec v rámci konkurence bankovních produktů a služeb ztratí podíl na trhu a pravděpodobně trh opustí, zatímco jiní, efektivnější soutěžitelé na příslušných trzích expandují nebo na tyto trhy vstoupí. Státní podpora prodlužuje narušení hospodářské soutěže, ke kterým došlo v minulosti v důsledku nadměrného riskování a neudržitelných obchodních modelů, a to tím, že uměle podporuje tržní sílu příjemců podpory. Tak může podpora vytvářet morální hazard pro příjemce podpory a zároveň u subjektů, jež nejsou příjemci podpory, oslabit motivaci k soutěžení, investicím a inovacím.“
(319)
Jak je objasněno v rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008, potíže společností Fortis SA/NV a Fortis Bank SA/NV vyplývaly z nadměrných rizik: i) společnost Fortis Bank SA/NV investovala velkou částku peněz do strukturovaného úvěru a ii) společnost Fortis SA/NV se rozhodla koupit společnost ABN AMRO N za velmi vysokou cenu. Aby bylo možno schválit podporu pro tyto banky, požaduje Komise významné omezení přítomnosti příjemce podpory na trhu. V tomto ohledu Komise podotýká, že se společnost Fortis SA/NV rozdělila na čtyři části: belgická a mezinárodní aktiva v oblasti pojištění jsou dosud součástí kótované společnosti Fortis SA/NV (která se po úpadku společnosti Fortis SA/NV přejmenovala na Ageas); Fortis Bank SA/NV a BGL získala společnost BNP Paribas; nizozemský stát získal společnost FBN (včetně ABN AMRO N) a nizozemský stát převzal rovněž nizozemské činnosti v oblasti pojištění (125). Jinými slovy, společnost Fortis SA/NV byla rozdělena na menší subjekty a samotná společnost Fortis Bank SA/NV se rozdělila na dvě části (126).
(320)
Komise podotýká, že opatření ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N, která jsou posuzována v tomto rozhodnutí, mají zvláštní charakteristiky, které se liší od ostatních případů restrukturalizace, jimiž se musela zabývat během současné krize, včetně případů společností Fortis Bank SA/NV a Fortis SA/NV. V tomto případě společnosti FBN a ABN AMRO N nepotřebovaly státní podporu v prvé řadě proto, že přijaly chybná manažerská rozhodnutí. Potřeba státní podpory nevyplývala například z kumulace nadměrného rizika v jejich investicích či v jejich úvěrové politice, tyto společnosti rovněž neprováděly neudržitelnou cenovou politiku. Problém společností Fortis SA/NV a Fortis Bank SA/NV stejně tak nevyplýval z rizikových úvěrových nebo cenových politik v oblasti retailového bankovnictví, soukromého bankovnictví nebo komerčního bankovnictví, tyto činnosti byly naopak ziskové. Komise se proto domnívá, že podpora poskytnutá společnostem FBN a ABN AMRO N narušuje hospodářskou soutěž podstatně méně než podpora schválená pro finanční instituce, které kumulovaly nadměrné riziko. Komise z těchto důvodů usuzuje, že nejsou nutné další odprodeje.
(321)
Je však třeba zajistit, aby společnosti FBN a ABN AMRO N nevyužily státní podporu k svému růstu na úkor konkurentů, například zavedením neudržitelné cenové politiky nebo nabytím jiných finančních institucí. Pokud by k tomu došlo, podpora by „oslabila u subjektů, jež nejsou příjemci podpory, motivaci k soutěžení, investicím a inovacím“ a mohla by snižovat účinnost „pobídek podporujících přeshraniční aktivity“ tím, že by odrazovala od vstupu na nizozemský trh.
(322)
Státní podporu lze proto prohlásit za slučitelnou pouze tehdy, budou-li zavedena dostatečná opatření, která zajišťují, aby státní podpora nebyla použita na úkor ostatních konkurentů, z nichž někteří neobdrželi podobnou veřejnou podporu. Je nutno zachovat rovné podmínky mezi bankami, které obdržely veřejnou podporu, a bankami, které takovouto podporu neobdržely. Je nutno zamezit rovněž tomu, aby státní podpora oslabila u subjektů, jež nejsou příjemci podpory, motivaci k soutěžení, investicím a inovacím a aby byly vytvořeny překážky pro vstup na trh, které by mohly narušit přeshraniční aktivity.
(323)
Ve sdělení o restrukturalizaci je stanoveno, že povaha a forma takovýchto omezení bude záležet na výši podpory a na podmínkách a okolnostech, za kterých byla podpora udělena, a rovněž na vlastnostech trhu či trhů, na kterých bude banka přijímající podporu působit. Výše podpory je popsána v oddíle 6.1.3 Vyčíslení podpory. Zvláštní podmínky a okolnosti, za kterých byla podpora udělena, byly projednány na začátku tohoto oddílu. Jak je uvedeno v bodě 32 sdělení o restrukturalizaci, důležitá je i velikost a relativní význam banky na trhu nebo trzích. Pokud restrukturalizovaná banka omezila svou přítomnost na trhu, budou s menší pravděpodobností zapotřebí další opatření. Podmínky nezbytné pro to, aby mohla být podpora prohlášena za slučitelnou, souvisí proto zejména s retailovým a soukromým bankovnictvím, jelikož v oblasti komerčního bankovnictví společnost již svou přítomnost významně omezila odprodejem New HBU.
(324)
Podporu lze prohlásit za slučitelnou se sdělením o restrukturalizaci pod podmínkou, že skupina ABN AMRO provede opatření, která jsou popsána v 325. až 329. bodě odůvodnění.
(325)
V oblasti retailového a soukromého bankovnictví lze podporu prohlásit za slučitelnou pod podmínkou, že skupina ABN AMRO nebude u standardních spořicích a hypotečních produktů usilovat o to, aby určovala ceny. V souladu s bodem 44 sdělení o restrukturalizaci by skupina ABN AMRO neměla nabízet cenové podmínky, které jsou pro konkurenty, kteří nejsou příjemcem státní podpory, nedosažitelné.
(326)
Jelikož zákaz určování cen může být méně účinný v segmentech s mnoha nestandardními produkty, jako je soukromé bankovnictví v Nizozemsku, jehož se týkala konkrétní stížnost, je v souladu s bodem 44 sdělení o restrukturalizaci zapotřebí dodatečná podmínka, aby bylo možno podporu prohlásit za slučitelnou. Skupina ABN AMRO musí usilovat o dosažení čistých úrokových výnosů, jež byly Komisi předloženy dne 8. listopadu 2010. Jakmile proto skupina ABN AMRO zjistí, že zaostává za svými výhledy, zejména je-li to zapříčiněno nízkým úrokovým rozpětím, musí přijmout náležitá opatření.
(327)
Jelikož v oblasti soukromého bankovnictví je dodržování a sledování zákazu určování cen obtížné, je nezbytné provést jiná vhodná nápravná opatření s cílem zajistit účinnou hospodářskou soutěž, například opatření podporující vstup na trh, jak je popsáno v bodě 44 sdělení o restrukturalizaci. V této souvislosti je nezbytnou podmínkou pro prohlášení podpory za slučitelnou to, aby skupina ABN AMRO zavedla opatření, které usnadňuje přechod zákazníků k jiným společnostem. Skupina ABN AMRO by měla konkrétně uhradit vlastní správní náklady a náklady na převod a transakce u zákazníků divize Soukromé bankovnictví v Nizozemsku, které jsou přímým důsledkem ukončení vztahů v rámci soukromého bankovnictví a převedení portfolií (127). Toto opatření by mělo platit po dobu dvou po sobě jdoucích měsíců a mělo by být zavedeno co nejdříve, nejpozději však do jednoho roku od data vydání tohoto rozhodnutí. Jakmile začne běžet dvouměsíční lhůta, banka jednoznačným způsobem informuje všechny své zákazníky v oblasti soukromého bankovnictví o nabízené možnosti. Skupina ABN AMRO by měla Komisi předložit rovněž důkazy, že k převodům zákazníků došlo běžným postupem a že se během převodu zákazníků nedošlo k žádným prodlevám.
(328)
Budou-li náležitě provedena opatření k omezení hospodářské soutěže, a zejména zvláštní opatření v oblasti retailového a soukromého bankovnictví, budou rovněž dostatečně vyřešeny záležitosti, na něž upozornil stěžovatel. Při zkoumání těchto záležitostí Komise zjistila, že skupina ABN AMRO stanovila ceny některých produktů dočasně se ztrátou, tato cenová politika však byla uplatňována v situaci omezené likvidity, kdy všechny banky agresivně soutěžily o úspory, přičemž je nutno vzít v úvahu rovněž zvláštní kontext v souvislosti se spuštěním značky MoneYou (o němž bylo rozhodnuto před úpadkem společnosti Fortis SA/NV).
(329)
V bodě 44 sdělení o restrukturalizaci je rovněž uvedeno, že banky nesmí používat státní podporu jako konkurenční výhodu při uvádění svých finančních nabídek na trh. Podmínkou pro prohlášení podpory za slučitelnou proto je, že skupina ABN AMRO nepoužije po dobu tří let státní podporu ve svých marketingových kampaních a sděleních pro investory. Tyto zákazy by se měly prodloužit na dobu pěti let, bude-li nizozemský stát držet nejméně 50 % akcií skupiny ABN AMRO.
(330)
Z hlediska neoprávněného narušení hospodářské soutěže hodnotí Komise kladně odprodeje divizí PFS a Intertrust. Prodej PFS snižuje přitažlivost společnosti pro institucionální zákazníky, zatímco divize Intertrust poskytovala mimo jiné služby, jež by mohly posílit franšízu v oblasti soukromého bankovnictví. Její prodej proto mohl ostatním konkurentům usnadnit zlepšení jejich soutěžního postavení vůči značce ABN AMRO Mees Pierson. Komise se rovněž domnívá, že k omezení narušení hospodářské soutěže přispívá skutečnost, že část podpory byla splacená. Komise hodnotí rovněž příznivě dividendovou politiku, která byla popsána v 75. bodě odůvodnění.
6.3.4 Závěr
(331)
Budou-li náležitě splněny všechny podmínky popsané v oddílech 6.2 a 6.3, poskytuje plán restrukturalizace z prosince 2009, který byl aktualizován plánem restrukturalizace z listopadu 2010, dostatečné důkazy, že byla obnovena dlouhodobá životaschopnost skupiny ABN AMRO. Plán restrukturalizace z prosince 2009, který byl aktualizován plánem restrukturalizace z listopadu 2010, zajišťuje dostatečné sdílení zátěže a obsahuje přiměřená opatření k omezení neoprávněného narušení hospodářské soutěže. Komise proto může plán restrukturalizace z prosince 2009, který byl aktualizován plánem restrukturalizace z listopadu 2010, podmíněně prohlásit za slučitelný se sdělením o restrukturalizaci.
7. ZÁVĚR
Komise konstatuje, že Nizozemsko poskytlo v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy protiprávně státní podporu uvedenou v oddíle 6.1.3 „Vyčíslení podpory“. Tato podpora však může být prohlášena za slučitelnou, budou-li splněny podmínky uvedené v oddílech 6.2 a 6.3, které jsou podrobněji popsány v normativní části tohoto rozhodnutí.
Komise podotýká, že nizozemský stát výjimečně souhlasil s tím, že znění tohoto rozhodnutí obdrží pouze v angličtině,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora, kterou Nizozemsko poskytlo skupině ABN AMRO, je slučitelná s vnitřním trhem s výhradou podmínek stanovených v článcích 3 až 9.
Státní podpora byla poskytnuta takto:
-
podpora na rekapitalizaci v rozmezí od 4,2 miliardy EUR do 5,45 miliardy EUR ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N a
-
podpora likvidity ve výši 71,7 miliardy EUR.
Článek 2
Pro účely tohoto rozhodnutí se:
a)
„skupinou ABN AMRO“ rozumí skupina ABN AMRO a přímé a nepřímé dceřiné společnosti, jejichž je jediným akcionářem, včetně subjektů, v nichž má skupina ABN AMRO výlučnou kontrolu ve smyslu nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků („nařízení o spojování“) (128);
b)
„prvním místem v pořadí“ rozumí nabízení nejatraktivnější ceny;
c)
„retailovými zákazníky“ rozumí všichni zákazníci z řad fyzických osob (na rozdíl od korporátních zákazníků);
d)
„standardními retailovými spořicími a vkladovými produkty“ rozumí všechny standardní retailové spořicí a vkladové produkty, které v kterémkoli okamžiku tvoří nejméně 85 % objemu produktů skupiny ABN AMRO na retailovém trhu spoření a vkladů;
e)
„standardními hypotečními produkty“ rozumí všechny standardní hypoteční produkty, které v kterémkoli okamžiku tvoří nejméně 85 % objemu produktů skupiny ABN AMRO v oblasti hypoték;
f)
„soukromým bankovnictvím v Nizozemsku“ rozumí všichni zákazníci obchodní jednotky Soukromé bankovnictví vyjma zákazníků, kteří patří do obchodní jednotky Mezinárodní soukromé bankovnictví (129).
Článek 3
1. Bez předchozího schválení Komisí nesmí skupina ABN AMRO zaujímat první místo v pořadí s ohledem na standardní retailové spořicí a vkladové produkty pro retailové zákazníky mezi […] finančními institucemi s největším podílem na trhu z hlediska objemu na nizozemském retailovém trhu spoření v některém z těchto segmentů:
-
spořicí účty;
-
termínové vklady na dobu jednoho roku;
-
termínové vklady na dobu dvou let;
-
termínové vklady na dobu tří let;
-
termínové vklady na dobu čtyř let a
-
termínové vklady na dobu pěti let.
Bez ohledu na první pododstavec může skupina ABN AMRO v případě, že tři finanční instituce společně zaujímají první místo v pořadí mezi […] finančními institucemi s největším podílem v segmentu nizozemského retailového trhu spoření a vkladů, přizpůsobit u standardních produktů v příslušném segmentu sazbu těmto třem finančním institucím.
2. Bez předchozího schválení Komisí nesmí skupina ABN AMRO zaujímat první místo v pořadí s ohledem na standardní typ hypoték mezi […] finančními institucemi s největším podílem na nizozemském retailovém hypotečním trhu.
Bez ohledu na první pododstavec může skupina ABN AMRO v případě, že tři finanční instituce společně zaujímají první místo v pořadí mezi […] finančními institucemi s největším podílem na nizozemském retailovém hypotečním trhu, přizpůsobit u příslušného standardního typu hypotéky sazbu těmto třem finančním institucím.
3. Za účelem dodržování odstavců 1 a 2 sleduje skupina ABN AMRO trvale (a nejméně jednou týdně) podmínky, které nabízejí […] jiné finanční instituce s největším podílem z hlediska objemu na příslušných nizozemských trzích spoření, jsou-li tyto podmínky dostupné ve veřejné doméně. Pokud údaje některé z těchto […] jiných finančních institucí nejsou veřejně dostupné, budou nahrazeny údaji dalších největších finančních institucí v pořadí podle podílu na trhu.
Jakmile skupina ABN AMRO zjistí, že u kteréhokoli ze svých produktů nabízí výhodnější cenu, než je cena, kterou může nabízet podle odstavce 1 a odstavce 2 tohoto článku, vyrozumí o tom skupina ABN AMRO neprodleně Komisi. Cenu produktů ihned upraví a úpravu ceny zavede co nejdříve.
Co se týká retailových spořicích a vkladových produktů, skupina ABN AMRO provede úpravu nejpozději do deseti pracovních dnů ode dne, kdy zjistila odchylku od stanovené podmínky. Pokud se však odchylka týká produktů, u nichž lze cenu změnit teprve na konci měsíce, a mezi okamžikem zjištění odchylky a koncem měsíce zbývá méně než deset pracovních dnů, provede skupina ABN AMRO úpravu při první příležitosti od konce následujícího měsíce.
Pokud jde o hypotéky, skupina ABN AMRO upraví svou cenu do deseti pracovních dnů ode dne, k němuž zjistila odchylku od stanovené podmínky, a úprava bude zavedena nejpozději do patnácti pracovních dnů ode dne zjištění odchylky od stanovené podmínky.
4. Podmínka stanovená v odstavcích 1 a 2 platí po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí. Skupina ABN AMRO bude Komisi předkládat čtvrtletně zprávy o dodržování této podmínky, a to nejpozději do dvou týdnů od zveřejnění čtvrtletních finančních výsledků skupiny ABN AMRO.
Článek 4
1. Skupina ABN AMRO se všemožně vynasnaží dosáhnout výhledů (včetně čistých úrokových výnosů), jež byly Komisi předloženy v plánu restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovány v plánu restrukturalizace z listopadu 2010. Výhledů z listopadu 2010 je nutno dosáhnout na konsolidované úrovni skupiny ABN AMRO.
Skupina ABN AMRO bude Komisi předkládat čtvrtletně zprávy s rozčleněním výhledů a skutečných údajů (včetně čistých úrokových výnosů) na úrovni čtyř segmentů vymezených v plánu restrukturalizace z prosince 2009 a v plánu restrukturalizace z listopadu 2010: retailové bankovnictví, soukromé bankovnictví v Nizozemsku, mezinárodní soukromé bankovnictví, komerční a obchodní bankovnictví.
Skupina ABN AMRO může podat Komisi odůvodněnou žádost o revizi výhledů (včetně čistých úrokových výnosů) s cílem zohlednit vnější vývoj.
2. Skupina ABN AMRO poskytne rozpis výhledů týkajících se čistých úrokových výnosů podle objemu a rozpětí na konsolidované úrovni a na úrovni soukromého bankovnictví.
Skupina ABN AMRO bude Komisi předkládat čtvrtletně (nejpozději do dvou týdnů od zveřejnění svých čtvrtletních finančních výsledků) zprávy, v nichž je objasněno, zda jsou čisté úrokové výnosy, jichž bylo dosaženo na konsolidované úrovni, v souladu s výhledy uvedenými v odstavci 1. Tato zpráva obsahuje rovněž srovnání odhadovaných a skutečných rozpětí na konsolidované úrovni a na úrovni soukromého bankovnictví.
Nejsou-li čisté úrokové výnosy, jichž bylo dosaženo na konsolidované úrovni, v souladu s těmito výhledy, uvede skupina ABN AMRO v této zprávě opatření, která přijme k dosažení těchto výhledů.
3. Povinnosti stanovené v odstavcích 1 a 2 platí po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Skupina ABN AMRO nesmí v žádném podniku získat kontrolu přesahující [0 - 7] %.
2. Odchylně od odstavce 1 může skupina ABN AMRO uskutečnit akvizice, pokud celková hrubá kumulativní kupní cena (s vyloučením převzetí či převodu dluhu v souvislosti s těmito akvizicemi) zaplacená skupinou ABN AMRO za veškeré tyto akvizice v období tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí nepřesáhne [0 - 600] milionů EUR.
Zákaz stanovený v odstavci 1 se nevztahuje na akvizice soukromých kapitálových fondů ze strany skupiny ABN AMRO, jsou-li v souladu s jejím obchodním plánem a plánovaným rozpočtem divize „Soukromé kapitálové fondy“, který byl Komisi předložen dne 5. října 2010.
Zákaz stanovený v odstavci 1 se nevztahuje rovněž na […] podíly na vlastním kapitálu, které převzala divize skupiny ABN AMRO „Energetika, komodity a doprava“ na podporu své běžné činnosti v oblasti financování, jsou-li v souladu s obchodním plánem skupiny ABN AMRO a plánovaným rozpočtem této divize, který byl Komisi předložen dne 10. ledna 2010.
Skupina ABN AMRO bude Komisi čtvrtletně (nejpozději do dvou týdnů od zveřejnění svých čtvrtletních finančních výsledků) předkládat zprávy. V těchto zprávách jsou uvedeny skutečné akvizice, které uskutečnily divize „Soukromé kapitálové fondy“ a „Energetika, komodity a doprava“. Zpráva obsahuje rovněž podrobné údaje o ostatních akvizicích skupiny ABN AMRO, jež směla uskutečnit podle odstavce 1.
3. Zákaz stanovený v odstavci 1 platí alespoň po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí nebo do dne, k němuž se účast Nizozemska ve skupině ABN AMRO sníží pod 50 %, podle toho, co nastane později. Tento zákaz přestane platit nejpozději pět let ode dne vydání tohoto rozhodnutí.
Pokud zákaz stanovený v odstavci 1 platí déle než tři roky ode dne vydání tohoto rozhodnutí, zvyšuje se celková hrubá kumulativní kupní cena podle odst. 2 prvního pododstavce o [0 - 200] milionů EUR ročně.
Článek 6
Skupina ABN AMRO nesmí zmiňovat v reklamě skutečnost, že je ve státním vlastnictví, ani na obdrženou státní podporu odkazovat v komunikaci se stávajícími či potenciálními zákazníky nebo investory, a to alespoň po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí nebo do dne, k němuž se účast Nizozemska ve skupině ABN AMRO sníží pod 50 %, podle toho, co nastane později. Tento zákaz přestane platit nejpozději pět let ode dne vydání tohoto rozhodnutí.
Bez ohledu na tento zákaz může skupina ABN AMRO poukázat na skutečnost, že je ve státním vlastnictví, a na případnou jinou státní podporu, kterou obdržela, pokud se to vyžaduje podle platných právních a správních předpisů.
Článek 7
1. Skupina ABN AMRO nabídne zákazníkům divize Soukromé bankovnictví v Nizozemsku možnost ukončit vztah se skupinou ABN AMRO v rámci soukromého bankovnictví a převést investiční portfolia do jiných bank. Tato nabídka platí po dobu dvou po sobě jdoucích měsíců (dále jen „příslušné období“).
Příslušné období začne co nejdříve ode dne vydání tohoto rozhodnutí tak, aby byl (v případě potřeby) k dispozici přiměřený čas na přípravu, nejpozději však do jednoho roku ode dne vydání tohoto rozhodnutí. Skupina ABN AMRO předloží Komisi ke schválení počáteční datum příslušného období, a to nejméně čtyři týdny před předpokládaným začátkem příslušného období.
2. Skupina ABN AMRO sdělí jednoznačným způsobem všem zákazníkům divize Soukromé bankovnictví v Nizozemsku podmínky nabídky popsané v odstavci 1, a to nejpozději k prvnímu dni příslušného období. Informace, které skupina ABN AMRO zašle svým zákazníkům, budou nejprve předloženy Komisi, a to nejméně čtyři týdny před rozesláním těchto informací zákazníkům.
3. Skupina ABN AMRO usnadní ukončení vztahů v rámci soukromého bankovnictví, pokud o to zákazníci požádají, použitím běžných postupů s co nejnižšími náklady. Jestliže se zákazník rozhodne převést svou pozici a/nebo (související) zajištění pohledávek a je-li tento převod možný z hlediska nabývající banky, skupina ABN AMRO takovýto převod usnadní. Zákazníci jsou informováni o možnosti převést pozice místo jejich likvidace a budou informováni rovněž o nákladech těchto dvou možností.
Skupina ABN AMRO uhradí své vlastní správní náklady a náklady na převod a transakce, které jsou přímým důsledkem ukončení vztahu v rámci soukromého bankovnictví a převodu portfolií (130).
Skupina ABN AMRO není povinna uhradit jiné finanční důsledky vzniklé zákazníkům.
Článek 8
Skupina ABN AMRO nevyplatí kupóny z nástrojů týkajících se základní kapitálové složky Tier 1, kapitálu Tier 1 a kapitálu Tier 2 (včetně hybridních kapitálových nástrojů a prioritních akcií), které byly vydány přede dnem přijetí tohoto rozhodnutí, ani neuplatní případná práva na koupi ve vztahu k těmto kapitálovým nástrojům do dne 10. března 2013 včetně, neexistuje-li právní povinnost tak učinit.
Skupina ABN AMRO může po dni přijetí tohoto rozhodnutí vydat nové kapitálové nástroje nebo vyplatit kupóny z těchto nových kapitálových nástrojů, pokud tyto emise či výplaty nevedou k povinnosti vyplatit kupóny z vlastních stávajících kapitálových nástrojů.
Odchylně od prvního pododstavce může skupina ABN AMRO odkoupit nástroj FCC (konkrétně 87,5 milionu EUR, nekumulativní, časově neomezené prioritní akcie bez hlasovacích práv třídy A série I s dividendou 6,25 % vydané společností Fortis Capital Company Ltd).
Do dne 10. března 2013 včetně bude skupina ABN AMRO vyplácet dividendy ze svých kmenových akcií pouze v případě, že tyto dividendy přesáhnou 100 milionů EUR (131).
Článek 9
Nejpozději do dne 30. června 2011 zaplatí skupina ABN AMRO Nizozemsku upravenou úrokovou sazbu z půjček uvedených v e-mailu, který Komise zaslala nizozemskému státu dne 24. června 2010. Částky upravené o úroky činí 18 152 722 EUR.
Článek 10
Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí informuje Nizozemsko Komisi o opatřeních přijatých k dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 11
Toto rozhodnutí je určeno Nizozemskému království.
V Bruselu dne 5. dubna 2011.
COMMISSION DECISION
of 5 April 2011
on the measures C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 and N 19/10) implemented by the Dutch State for ABN AMRO Group NV (created following the merger between Fortis Bank Nederland and ABN AMRO N)
(notified under document C(2011) 2114)
(Only the English text is authentic)
(Text with EEA relevance)
(2011/823/EU)
THE EUROPEAN COMMISSION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular the first subparagraph of Article 108(2) thereof,
Having called on interested parties to submit their comments (1) pursuant to Article 108(2) of the Treaty and having regard to their comments,
Whereas:
1. PROCEDURE
(1)
On 3 October 2008, the Dutch State acquired Fortis Bank Nederland (‘FBN’) (namely the Dutch banking subsidiary of the financial holding company Fortis SA/NV (2)) including ABN AMRO Holding assets owned by FBN (‘ABN AMRO N’) for an amount of EUR 12,8 billion. In the same transaction, the Dutch State also replaced Fortis Bank SA/NV, the Belgian banking subsidiary of Fortis SA/NV, as obligee in loans to FBN with a nominal value of EUR 16,1 billion (3). The Dutch State also granted FBN a short-term liquidity facility of EUR 45 billion and agreed to indemnify Fortis SA/NV for costs and obligations which stemmed from the consortium shareholders agreement (‘CSA’). The CSA described the rights and obligations of the three financial institutions (Fortis SA/NV, Banco Santander and Royal Bank of Scotland (‘RBS’) or the three ‘consortium members’) which had jointly bid for ABN AMRO Holding via the newly created legal entity ‘RFS Holdings’. On 7 October 2008, the Dutch State notified the Commission of its measures of 3 October 2008 (namely the acquisition of FBN for EUR 12,8 billion, the novation of long-term loans with a nominal value of EUR 16,1 billion and the short-term liquidity facility of EUR 45 billion, hereafter ‘the integrated transactions of 3 October 2008’) as measures not constituting State aid in order to get legal certainty on those measures. Since the measures had already been implemented, the Commission registered the case as an NN-case (that is, NN53b/08).
(2)
During the negotiations leading to the acquisition of FBN on 3 October 2008, the Dutch State relied on an external valuation report by […] (4), a copy of which was sent to the Commission on 15 October 2008.
(3)
By letter dated 30 October 2008, the Commission informed the Dutch Ministry of Finance of its preliminary opinion that the measures of 3 October 2008 seemed to constitute State aid to FBN. On 20 November 2008, a meeting took place between the services of the Commission and the Dutch State.
(4)
On 21 November 2008, the Dutch State officially decided that it would not keep FBN and ABN AMRO N apart, but instead would pursue a merger of the two companies (‘the merger’), in line with the earlier plans of Fortis SA/NV.
(5)
On 3 December 2008, the Commission took a Decision (5) (‘the Decision of 3 December 2008’) declaring the measures by the Dutch State of 3 October 2008 in favour of Fortis Bank SA/NV as State aid compatible with the common market. However, recital 4 of that Decision stated explicitly that the Commission would judge in a separate procedure whether the measures implemented on 3 October 2008 also contained aid to FBN.
(6)
On 17 December 2008, the Dutch State informed the Commission of its intention to acquire ABN AMRO N from FBN for EUR 6,5 billion. The acquisition took place on 24 December 2008. On 2 February 2009, the Dutch authorities notified that acquisition to the Commission as a measure not constituting State aid for reasons of legal certainty.
(7)
On 24 December 2008, RBS, Banco Santander and the Dutch State signed an amendment to the CSA by which the Dutch State replaced Fortis SA/NV in the CSA.
(8)
On 6 March 2009, the Dutch State sent to the Commission a due diligence report (6) of the acquired businesses which had been prepared by […] at the request of the Dutch State.
(9)
By Decision of 8 April 2009 (‘the Decision of 8 April 2009’), the Commission initiated the procedure laid down in Article 108(2) of the Treaty under case number C11/09 (ex-NN53b/08), with respect to alleged aid granted to FBN and ABN AMRO N.
(10)
On 6 May 2009, the Commission received a letter of complaint from Van Lanschot Bank (‘the complainant’), a Dutch competitor of FBN and ABN AMRO N. That letter was forwarded by the Commission to the Dutch State on 22 July 2009, asking for comments. The Dutch State asked for a deadline extension on 20 August 2009 and sent a detailed answer to the complaint on 22 September 2009. The complainant provided further information by letters of 21 August 2009 and 28 August 2009. These letters were forwarded to the Dutch State on 23 September 2009 and the Dutch State replied on 29 October 2009.
(11)
On 15 May 2009, the Dutch State sent a letter to the Commission answering a number of questions raised in the Decision of 8 April 2009. A detailed reply on substance - for which the Dutch State had asked more time - was sent to the Commission on 11 August 2009.
(12)
In a non-paper sent on 15 June 2009 and during a follow-up meeting with the Commission on 16 June 2009, the Dutch State informed the Commission of its intention to implement a EUR 2,5 billion recapitalisation plan enabling ABN AMRO N to separate from its parent company ABN AMRO Bank (7). During that meeting, the Dutch State indicated that, after the first injection of EUR 2,5 billion, additional but not yet quantifiable measures would be necessary.
(13)
In the Decision of 8 April 2009, the Commission had invited the Dutch financial supervisor (‘DNB’) to comment on the soundness of FBN and ABN AMRO N respectively. The Commission received the requested information on FBN by letter of 18 June 2009 and an update on 5 January 2010. The Dutch State also forwarded a letter from DNB on ABN AMRO N on 20 January 2010.
(14)
On 6 July 2009, ABN AMRO Bank - the parent company of ABN AMRO N - sent a letter to the Commission commenting on the Decision of 8 April 2009. That letter was forwarded to the Dutch State on 22 July 2009 and the Dutch State replied on 22 September 2009.
(15)
On 9 July 2009, the Dutch State informed the Commission that FBN had redeemed all the short-term funding it had received from the Dutch State under the 3 October 2008 liquidity facility of EUR 45 billion.
(16)
On 15 July 2009, the Dutch State informed the Commission of plans by FBN to acquire Fortis Clearing Americas (‘FCA’) from Fortis Bank SA/NV.
(17)
On 17 July 2009, the Dutch State formally notified a plan with recapitalisation measures worth EUR 2,5 billion (8) consisting of a credit default swap (‘CDS’) with a capital relief effect of EUR 1,7 billion (‘the capital relief instrument’ or ‘CRI’) and a Mandatory Convertible Security (‘MCS’) of EUR 800 million. The measures were initially recorded under case number N429/09, but since the measures were implemented before the Commission had taken a decision on them, the case was moved from the register of notified aid to the non-notified aid register (under number NN 2/10).
(18)
On 10 September 2009, the Dutch State sent a non-paper to the Commission with an update of the separation process and indications that additional (unquantified) State aid measures would be unavoidable.
(19)
During a meeting with the Commission on 9 November 2009, the Dutch State indicated that FBN and ABN AMRO N would need additional measures worth EUR 4,39 billion, thereby bringing the total amount of measures (including the measures notified on 17 July 2009) to EUR 6,89 billion. The measures were further detailed in an addendum of 10 November 2009 to the non-paper of 10 September 2009, and in an additional explanatory note of 13 November 2009.
(20)
On 26 November 2009, the Dutch State provided the Commission with a report of […] commenting on the transaction of 24 December 2008. The submission also contained some background material explaining […].
(21)
On 4 December 2009, the Dutch State submitted to the Commission a first version (9) of a restructuring plan for ABN AMRO Group (the ‘December 2009 Restructuring Plan’), the new entity resulting from the merger between FBN and ABN AMRO N. That plan described the new entity’s strategy and also contained financial projections for a base case scenario.
(22)
On 14 January 2010, the Dutch State formally notified the new State aid measures of EUR 4,39 billion in addition to the measures already notified in July 2009. The Commission registered the new measures under number N19/10.
(23)
By Decision of 5 February 2010 (‘the Decision of 5 February 2010’), the Commission decided to extend the investigation procedure C11/09 to include the measures registered under NN2/10 and N19/10. In that Decision, the Commission temporarily approved those measures as rescue aid measures until 31 July 2010. The Dutch State sent the Commission a letter with a price leadership ban commitment applicable until the end of 2010.
(24)
On 23 March 2010, the Commission received a reply by the Dutch State - which had asked for a deadline extension - to the Decision of 5 February 2010. The Dutch State also provided extra information on the December 2009 Restructuring Plan of the new ABN AMRO Group with, inter alia, financial projections for a worst case scenario.
(25)
The Commission asked additional questions on 8 April 2010, which were answered on 7 May 2010. The Dutch State also provided the Commission with extra information on cross liabilities resulting from the implementation of the Merger Remedy (10) on 26 May 2010. On the same day, the Commission sent an electronic mail with follow-up questions, which were answered on 9 June 2010.
(26)
On 20 July 2010, the Dutch State asked the Commission to extend the temporary approval of the rescue aid measures registered under NN2/10 and N19/10. The Dutch State also sent a letter extending the price leadership ban commitment until the earlier of 30 June 2011 or until the adoption date of the final Decision of the Commission.
(27)
On 30 July 2010, the Commission decided to extend the temporary approval of the rescue aid measures registered under case numbers NN2/10 and N19/10 until the Commission had finalised its investigation C11/09.
(28)
On 20 August 2010, the Dutch State sent to the Commission a document explaining in detail its exit strategy.
(29)
On 5 October 2010, the Dutch State provided a business plan for the private equity division of ABN AMRO Group. A similar plan for the division ‘Energy, Commodities and Transportation’ of ABN AMRO Group was sent to the Commission on 10 January 2010.
(30)
On 15 October 2010, ABN AMRO Group announced that it would exercise its call option to terminate the capital relief instrument as of 31 October 2010.
(31)
On 8 November 2010, the Dutch State sent an update (‘the November 2010 Restructuring Plan’) - dated 29 October 2010 - of ABN AMRO Group’s restructuring plan of 4 December 2009. On 10 January 2011, the Dutch State sent a document explaining how the ABN AMRO Group updated forecasts of 8 November 2010 compared to the original forecasts of 4 December 2009.
(32)
During the procedure, numerous information exchanges, teleconferences and meetings between representatives of the Dutch State, ABN AMRO N and FBN and the European Commission took place.
2. DETAILED DESCRIPTION OF THE BENEFICIARIES AND THE MEASURES
2.1. The creation of ABN AMRO Group
(33)
In spring 2007, the consortium members created a new legal entity ‘RFS Holdings’ to acquire ABN AMRO Holding.
(34)
The consortium members intended to separate ABN AMRO Holding into three parts and the arrangements for that separation process were set out in the ‘CSA’.
(35)
In order to facilitate the break-up, the consortium members created so-called ‘tracking shares’ representing the economic ownership of the businesses attributed to each consortium member. As a result, RBS, Banco Santander and Fortis SA/NV became the economic (11) owners of respectively the so-called R-share, S-share and N-share (‘ABN AMRO R’, ‘ABN AMRO S’ and ‘ABN AMRO N’).
(36)
ABN AMRO R comprised, inter alia, the business unit (‘BU’) Global Business & Markets, BU Asia, BU Global Transaction Services and the international network, while ABN AMRO S comprised, inter alia, BU Latin America and BU Antonveneta (Italy).
(37)
ABN AMRO N comprised the BUs Netherlands and Private Banking and also the International Diamond and Jewelry Group.
(38)
Items that were not allocated to the individual consortium members were brought together in the so-called ABN AMRO Z-share (‘ABN AMRO Z’), which remained responsible for head office functions for instance. Each consortium member held a pro-rata stake (12) in ABN AMRO Z.
(39)
On 3 October 2008, the Dutch State acquired FBN from Fortis Bank SA/NV for EUR 12,8 billion. As a result of that acquistion, the Dutch State also became the indirect owner of ABN AMRO N, since FBN was - within Fortis Bank SA/NV - the legal owner of ABN AMRO N. On 3 October 2008, the Dutch State also committed itself to indemnify Fortis SA/NV for any charge Fortis SA/NV would face as a consequence of its continued presence in the CSA. On 24 December 2008, RBS, Banco Santander and the Dutch State signed an amendment to the CSA, by which the Dutch State replaced Fortis SA/NV in the CSA.
(40)
On 24 December 2008, the Dutch State acquired ABN AMRO N from FBN for EUR 6,5 billion, thereby becoming the direct owner of ABN AMRO N. Prior to that acquistion, the Dutch State controlled ABN AMRO N indirectly via FBN.
(41)
Chart 1:
Separation of ABN AMRO N
(42)
On 21 November 2008, the Dutch State decided that it would merge ABN AMRO N with FBN (which had been the unimplemented intention of Fortis SA/NV). The merger could only be implemented once ABN AMRO N was separated from ABN AMRO Bank, its parent company. As a first step, the activities of ABN AMRO N were transferred to a new legal entity within ABN AMRO Bank which was named ABN AMRO II.
(43)
On 6 February 2010, ABN AMRO II was separated as described in recital 41 and renamed ABN AMRO Bank. At the same time, the legal entity formerly known as ABN AMRO Bank was renamed ‘The Royal Bank of Scotland NV’ (‘RBS NV’) (see chart above).
(44)
Before the new entity, ABN AMRO Bank, could merge with FBN, it first had to implement a merger remedy. When Fortis SA/NV acquired ABN AMRO N in 2007, the Commission had concluded (13) (the ‘Merger Decision’) that a merger between ABN AMRO N and FBN would lead to concentration problems in the Dutch banking market, especially in the segments of commercial banking and factoring.
(45)
To remedy those concentration problems, Fortis SA/NV committed to sell a number of activities (that is, the factoring division IFN and the commercial banking activities of ‘New HBU’) to Deutsche Bank. When the Dutch State acquired FBN and ABN AMRO N on 3 October 2008, Fortis SA/NV had not yet completed the intended sale of New HBU and IFN to Deutsche Bank. Once the Dutch State had decided to proceed with the merger between FBN and ABN AMRO N, it resumed negotiations with Deutsche Bank (14). The sale of New HBU and IFN to Deutsche Bank was closed on 1 April 2010.
(46)
New HBU had total assets of EUR [10 - 20] billion and employed around [1 000 - 1 500] full time equivalents (‘FTEs’). New HBU included Hollandsche Bank Unie (‘HBU’) (a commercial bank owned by ABN AMRO N), some ABN AMRO sales offices (13 out of a total of 78) and some ABN AMRO Corporate Client Units (2 out of a total of 5).
(47)
ABN AMRO Bank and FBN officially merged to form ABN AMRO Group on 1 July 2010, as is described in the Chart 2 in recital 49.
(48)
The Dutch State transferred the management of its stake in ABN AMRO Z to the new ABN AMRO Bank as it did not want to dedicate resources to the day-to-day management of that participation. Nevertheless, the Dutch State has remained the legal owner of ABN AMRO Z and is entitled to all potential gains and liable for all potential losses of ABN AMRO Z (15).
(49)
Chart 2:
Creation of ABN AMRO Group
2.2. Beneficiaries
2.2.1. Economic activities of ABN AMRO N and ABN AMRO Z
(50)
ABN AMRO N - on a stand-alone basis the third largest bank in the Netherlands behind Rabobank and ING - consisted of BU Netherlands and BU Private Banking.
(51)
The first business unit, BU Netherlands offered retail and commercial banking services via a branch network of 510 bank shops and 78 advisory branches and also through alternative channels such as the Internet, ATMs (16) and call centres. BU Netherlands employed roughly 19 000 FTEs.
(52)
In retail banking, BU Netherlands had a strong customer franchise segmented in ‘mass retail’ (more than [3,5 - 5] million customers) and ‘preferred banking’ (more than [250 000 - 420 000] customers) (17), which it offered a wide range of products (such as savings, investments, mortgages, insurance, credit card loans and payments).
(53)
In commercial banking, ABN AMRO N serviced [300 000 - 400 000] SME (18) customers and [9 000 - 21 000] larger corporate customers (though under the terms of the CSA, ABN AMRO Bank’s larger customers were attributed to RBS) with a broad range of products (such as credits, payment & cash management, savings, treasury, risk and insurance management, complex financial solutions & products, leasing and factoring).
(54)
The second business unit, BU Private Banking targeted individuals with net investable assets of more than EUR 1 million with various asset management and estate planning products. BU Private Banking had built up a well-developed network, through organic growth in the Netherlands and France and through acquisitions in Germany (Delbrück Bethmann Maffei) and Belgium (Bank Corluy). BU Private Banking also included the French insurance joint venture Neuflize Vie.
(55)
The businesses acquired on 3 October 2008 by the Dutch State also included the International Diamond and Jewelry Group, which is a division dedicated to companies involved in jewellery manufacturing and the trading of diamonds.
(56)
ABN AMRO Z did not contain operational assets but included, inter alia, tax assets, a number of participations (amongst others in the Saudi Hollandi Bank) and the remaining private equity portfolio. In terms of liabilities, there was a provision to settle obligations in respect of the United States Department of Justice, other provisions (partly personnel-related) and inter-company financing of company assets. As stated in footnote 11, the stake owned by the Dutch State represents 33,81 % of ABN AMRO Z.
(57)
A number of pro-forma key financial data of ABN AMRO N are summarised in Table 1 below:
Table 1
Key financial data ABN AMRO N (in million EUR)
2008
2009
Total operating income (19)
5 189
4 899
Net profit
471
(117)
Return on equity
6,7 %
-2,7 %
Cost-income ratio
73 %
77,5 %
Total assets
183 539
202 084
Total equity
7 044
4 278 (20)
RWA (21)
91 700
74 973 (22)
Tier 1 ratio
9,4 %
10,2 % (23)
Total capital ratio or BIS-ratio
12,6 %
14,8 %
Stable funding/non liquid assets
107 %
110 %
Source: ABN AMRO Bank NV, Annual Review 2009, ex ABN AMRO Z and private equity consolidation, but including New HBU.
(58)
For the financial year 2009, ABN AMRO N reported a loss of EUR 117 million. The loss was due to higher loan impairments, pressure on interest margins, higher charges related to the Dutch deposit guarantee scheme and separation and integration costs (24). Excluding separation and integration costs, ABN AMRO N would have recorded a small net profit for 2009 of EUR 52 million.
2.2.2. Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
On a stand-alone basis, FBN was the fourth largest bank on the Dutch market (after Rabobank, ING and ABN AMRO N, but before SNS REAAL).
(60)
The Dutch State (and previously Fortis SA/NV) held directly 92,6 % of FBN, with the investment vehicle Fortis FBN(H) Preferred Investments BV owning the remaining stake of 7,4 % in the form of preferred shares. The Dutch State owned 70 % of the shares in that investment vehicle, with the remaining 30 % in the hands of a number of private investors (25). The privately-owned preferred shares had a nominal value of EUR 210 million and a (non-cumulative) dividend of 5,85 % (26).
(61)
FBN’s activities were subdivided in three segments - Retail banking, Private banking and Merchant banking.
(62)
Retail Banking activities included the traditional retail banking activities (with a network of 157 branches, [2 - 3] million individual customers and [20 000 - 60 000] SME customers) but also Directbank (which offered mortgage solutions via intermediaries) and the consumer finance and payment card products of respectively Alfam and ICS.
(63)
Private Banking was mainly developed under the Fortis Mees Pierson brand name and offered wealth management services (estate planning, investing, lending and insurance) on a segmented basis to [15 000 - 40 000] customers throughout the Netherlands.
(64)
In Merchant Banking, FBN distinguished seven different sub-divisions. In the division ‘Commercial Banking’ (1), FBN had 23 business centres offering multiple products to companies with a turnover of up to EUR 250 million. Companies with a turnover of more than EUR 250 million as well as the public sector were serviced by another subdivision, ‘Corporate & Public Banking’ (2). There were also ‘Investment banking’ (3) (27), ‘Specialised Financial Services’ (4) (28), ‘Energy, Commodities & Transportation’ (5), ‘Global Markets & Institutional Banking’ (6) (29) and ‘Clearing Funds & Custody’ (7) (30) sub-divisions.
(65)
A number of FBN’s key financial data are summarised in Table 2 below:
Table 2
Key financial data FBN
(in million EUR)
2006
2007
2008 (31)
2009
Total operating income
3 473
3 553
3 096
2 171
Net profit
1 157
1 296
-18 486
406
Return on equity (norm.) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Cost-income ratio
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Total assets
209 749
272 378
184 203
189 785
Total equity
5 910
21 763
2 944
4 716
RWA
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Tier 1 ratio
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Total capital ratio
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Loan-to-deposit ratio
167 %
237 %
208 %
Source: FBN annual reports 2008/2009.
(66)
In 2008, FBN made a loss of EUR 18,5 billion, but that loss was to a large extent linked to exceptional items. The company was obliged to report a net loss of EUR 16,8 billion on its stake in RFS Holdings and the sale thereof and it also incurred an impairment of EUR 922 million (net of taxes) in its division Prime Fund Solutions due to the Madoff fraud (34). Net underlying profit, excluding those elements, came in to EUR 604 million, almost exclusively realised in the first half of 2008.
(67)
In 2009, FBN realised a net profit of EUR 406 million, helped by two exceptional gains (a EUR 362,5 million cash settlement with Fortis Capital Company) and a Madoff-related recovery of provisions of EUR 16 million. Net underlying profit decreased to EUR 27 million (35) (from EUR 604 million in 2008).
2.2.3. ABN AMRO Group
(68)
ABN AMRO Group, which was created following the merger between FBN and ABN AMRO Bank (that is to say ABN AMRO N activities) on 1 July 2010 groups all the activities of FBN and ABN AMRO N in two separate BUs, ‘Retail and Private banking’ and ‘Commercial and Merchant banking’. The group had a 2008 pro forma operating income of EUR 7,15 billion and pro forma total assets of EUR 360 billion. According to the latest figures (36), ABN AMRO Group has total IFRS (37) equity of EUR 11,7 billion.
(69)
ABN AMRO Group is well diversified with EUR 4,2 billion operating income in ‘Retail and Private banking’ and EUR 2,8 billion operating income in ‘Commercial and Merchant banking’. Geographically, the bulk of ABN AMRO Group’s revenues (namely [65 - 95] % of the total) originates in the Netherlands.
(70)
In ‘Retail and Private banking’, the integrated ABN AMRO Group has market shares of [15 - 20] % and [15 - 20] % (38) in respectively ‘mass retail’ and ‘preferred banking’ (39), which makes it third-largest on the Dutch banking market in terms of market share. In private banking (branded ABN AMRO Mees Pierson), ABN AMRO Group is by far the largest in the Dutch market with a market share of approximately [30 - 40] % (40). In ‘Commercial and Merchant banking’, the market share of ABN AMRO Group is around [15 - 25] % (41).
(71)
ABN AMRO Group no longer includes New HBU and the factoring activities of IFN which were divested in the framework of the Merger Remedy on 1 April 2010.
(72)
As part of the restructuring process, two small divisions of FBN (namely Intertrust and Prime Fund Solutions (‘PFS’)) were also divested and are no longer part of the ABN AMRO Group.
(73)
In September 2009, FBN (and its partner Banque Générale du Luxembourg (‘BGL’) (42) sold Intertrust to private equity specialist Waterland. Intertrust is one of the largest players in global trust and corporate management. It employs 1 000 experts in 19 countries and has operating income and RWA of respectively EUR […] million and EUR […] million.
(74)
In May 2010, FBN also announced the sale of PFS to Credit Suisse. PFS provides fund services to the alternative asset management industry including, for example, administration, banking, custody and financing. Its customers range from boutique asset managers to large global institutions such as pension funds and sovereign wealth funds. PFS was responsible for the EUR 922 million post-tax provision related to the Madoff-fraud which FBN registered in 2008. PFS has income of EUR […] million and RWA of EUR […] million.
(75)
On 4 March 2011, ABN AMRO Group published its results for the fiscal year 2010, showing a net loss of EUR 414 million. Excluding separation and integration costs, ABN AMRO Group reported an underlying profit of EUR 1 077 million. As at 31 December 2010, ABN AMRO Group’s Core Tier 1, Tier 1 and total capital ratio were 10,4 %, 12,8 % and 16,6 % respectively. In consultation with the Dutch State, ABN AMRO Group established a dividend policy targeting a dividend payout of 40 % of the reported annual profit.
2.3. Description of the Restructuring Plan of December 2009 and the updated Restructuring Plan of November 2010
(76)
The Dutch State provided the Commission with the December 2009 Restructuring Plan on 4 December 2009. Further information was provided in March 2010 (43). A merger between FBN and ABN AMRO N is central to the business concept developed in the December 2009 Restructuring Plan. ABN AMRO Group, the new bank emerging from the December 2009 Restructuring Plan, will focus on the mid-market segment in the Netherlands (44) and will be active in ‘Retail and Private Banking’ and ‘Commercial and Merchant Banking’.
(77)
The December 2009 Restructuring Plan starts from the diagnosis that the capital needs were not related to the underlying performance of FBN and ABN AMRO N, but rather to the need to finance their respective separation from their parent companies and the up-front integration costs of the merger.
(78)
In a counterfactual scenario without State aid, the December 2009 Restructuring Plan acknowledges that, without the coordinated effort of the Benelux governments, Fortis SA/NV would have collapsed, which would also have dragged down FBN and ABN AMRO N.
(79)
The December 2009 Restructuring Plan contains financial projections for the period 2009-2012 with a divisional breakdown into Retail Banking, Private Banking NL, Private Banking International and Commercial & Merchant Banking. Specifically for 2012, ABN AMRO Group has also calculated a ‘run-rate’ profit, which excludes transition costs and assumes that cost synergies were already accounted for the full year. Those projections were provided for a base case scenario and a worst case scenario.
(80)
On 8 November 2010 in, the Dutch State updated the December 2009 Restructuring Plan’s financial projections for the period until 2012, including additional projections for 2013 in the November 2010 Restructuring Plan.
(81)
In the base case scenario, the Dutch State starts from the assumption that business volumes will grow in line with inflation. Personnel costs are assumed to rise by [1 - 6] % per annum and other costs by a more moderate [1 - 5] % per annum The Dutch State also anticipates that ABN AMRO Group’s loan loss provisions will start to decrease from the high level reported in 2009.
(82)
In the base case scenario in the November 2010 Restructuring Plan, ABN AMRO Group realises a negative net result of EUR […] million in 2010 before returning to profits from 2011 on (that is, EUR […] million profit in 2011).
(83)
In 2012 and 2013, it is expected that ABN AMRO Group’s net profits increase to respectively EUR […] million and EUR […] million, translating in a Return on Equity (45) (‘RoE’) of around […] %. The improvement of the ABN AMRO Group’s profitability is driven by better operating income (which should recover after the weak 2009 figure), the cost-cutting programme which at cruise speed should lower costs by EUR 1,1 billion pre-tax per annum and a normalisation of loan loss provisions after a peak in 2009. In 2013, ABN AMRO Group’s cost-income ratio is projected to be […] %.
(84)
Base case scenario
Table 3
2009 (Actual)
2010 (E (46))
2011 (E)
2012 (E)
2012 run rate (E)
2013 (E)
Operating income
7 039
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Net interest income
4 528
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Net fee & comm. income
1 933
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Other income
849
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Operating expenses
-5 568
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Op. exp. - business as usual
-5 258
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Op exp. - transition
- 310
[…]
[…]
[…]
Operating result
1 471
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Loan impairments
-1 585
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Profit before taxes
- 114
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Taxes and minorities
45
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Net profit
-68
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Underlying net profit
(ex transition costs)
163
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(85)
Under the worst case scenario in the November 2010 Restructuring Plan, the Dutch State started from more conservative assumptions than under the base case scenario. It used interest margins which were 7,5 % lower than in the base case, more cautious forecasts for commissions & fees (growth of 4 % per annum as opposed to 7 % in the base case), lower synergies (impact of - EUR […] million on 2013 profit) and 15 % lower recovery rate of loan loss provisions (impact of - EUR […] million on 2013 profit).
(86)
While, those more conservative figures would lead to lower results, ABN AMRO Group would still be able to post a profit. The worst case scenario foresees an underlying net profit of EUR […] million and EUR […] million in respectively 2012 and 2013 (which compares to respectively EUR […] million and EUR […] million in the base case scenario).
(87)
In its December 2009 Restructuring Plan, the Dutch State also touched upon its exit strategy, underlining that it does not have the intention to remain a long-term investor in ABN AMRO Group.
(88)
By letter of 20 August 2010, the Dutch State provided the Commission with more details on its exit strategy. The Dutch State explained that it is contemplating a placement in the form of an IPO (47), but is keeping open other options such as a private sale to an investor or market participant. In its letter of 20 August 2010, the Dutch State indicates that a first stake of between [0 - 50] - [10 - 60] % might be made available for an IPO in […] at the earliest, followed by a secondary offering of another [0 - 50] - [10 - 60] % in 2015. The Dutch State wants to earn back its initial investment increased by its cost of funding of [2 - 5] %. It is the Dutch State’s intention to reduce its stake in ABN AMRO Group up to a maximum of [25 - 65] %, preferably before the end of [2014 - 2018]. Ultimately, the Dutch State is fully committed to a complete exit. The final decision on the IPO rests with the Dutch Minister of Finance and will depend on market circumstances, the ‘IPO readiness’ of ABN AMRO Group and the expected proceeds. On 24 January 2011, the Dutch government also publicly set out its exit strategy (48).
(89)
The December 2009 Restructuring Plan (and also the updated November 2010 Restructuring Plan) show that - after implementation of all the State aid measures- ABN AMRO Group is sufficiently capitalised. During the restructuring period, the projected Tier 1 ratios should stay comfortably above […] % between 2009 and 2012, to increase further to […] % in 2013.
(90)
In its December 2009 Restructuring Plan, the Dutch State explains that ABN AMRO Group has already divested a number of businesses. Apart from the sale of New HBU and IFN during the Merger Remedy process, ABN AMRO N and FBN also divested Intertrust and PFS.
(91)
Compared to ABN AMRO Group, Intertrust and PFS jointly represent [0 - 5] %, [0 - 5] % and [0 - 5] % in terms of its projected total operating income, costs and RWA respectively.
(92)
During the restructuring process, FBN also made an acquisition to correct a misalignment resulting from the break-up of Fortis SA/NV. FBN was the legal owner of the BU Brokerage, Clearing and Custody and all the offices related to that business except for the Chicago office, which had remained part of Fortis Bank SA/NV. To correct that separation-linked misalignment, FBN acquired the Chicago branch of Fortis Clearing Americas from Fortis Bank SA/NV on 31 July 2009 for a price of approximately USD […] million.
2.4. Description of the measures
(93)
To identify the individual State aid measures, the Commission uses in this Decision the same letter codes as in its Decision of 5 February 2010.
2.4.1. Measures covered by the Decision of 8 April 2009
(94)
On 3 October 2008, the Dutch State acquired FBN (including ABN AMRO N) from Fortis SA/NV for EUR 12,8 billion (‘Measure X’). The Commission did not open the procedure in respect of that measure, which as such did not provide State aid to FBN, even if it was part of a transaction providing State aid to FBN (see recital 32 of the Decision of 8 April 2009).
(95)
At the time of the FBN’s acquisition by the Dutch State, FBN depended heavily on Fortis Bank SA/NV for its funding. To ensure full separation of FBN from Fortis Bank SA/NV, it was necessary for the Dutch State to end the funding relationship between FBN and Fortis Bank SA/NV. To cut the existing links, the Dutch State granted FBN a short-term liquidity facility of EUR 45 billion (‘Measure Y1’) on 3 October 2008. That liquidity facility allowed FBN to repay to Fortis Bank SA/NV short-term loans of EUR 34 billion. The Dutch State also replaced Fortis Bank SA/NV as a lender of long-term loans to FBN for a nominal amount of EUR 16,1 billion in a so-called ‘novation’ (‘Measure Y2’) (49).
(96)
The short-term liquidity facility covered by Measure Y1 remained in place until the end of June 2009. While that measure was in place the remuneration changed a number of times. In the period between 6 October 2008 and 23 October 2008, the Dutch State provided FBN short-term funding at EONIA (50) (for overnight lending with a maximum amount of EUR 5 billion) or EURIBOR (51) (for longer-term liquidity with a maximum amount of EUR 40 billion) without any extra spread. After 23 October 2008, there was a short period (until 5 November 2008) during which the Dutch State applied EONIA + 50 basis points and EURIBOR + 50 basis points. During that second period, that arrangement was still for maximum amounts of EUR 5 billion for overnight liquidity and EUR 40 billion for longer-term liquidity. In the period between 5 November 2008 and 1 March 2009, the Dutch State changed the remuneration to EONIA + 25 basis points for overnight loans, EURIBOR + 25 basis points for loans with a maturity (52) of less than 3 months and EURIBOR + 50 basis points for loans with a maturity of more than 3 months (53). After 1 March 2009, the Dutch State developed a two-step system encouraging FBN to reduce its reliance on the State. A first tranche of funding (irrespective of the maturity) was made available at EURIBOR + 25 basis points but once that threshold was exceeded, FBN could only get extra liquidity at EURIBOR + 50 basis points (54). The amount of the total liquidity facility and the amount of the first threshold were gradually lowered. On 9 July 2009, the Dutch State informed the Commission that FBN had repaid all its short-term loans to the State.
(97)
The long-term loans novated to the Dutch State (Measure Y2) amounted to EUR 16,1 billion, including EUR 8,15 billion of Tier 2 capital (of which EUR 3 billion upper Tier 2) and EUR 7,95 billion of senior loans.
(98)
On 24 December 2008, the Dutch State acquired ABN AMRO N from FBN for EUR 6,5 billion (‘Measure Z’). The Dutch State did not pay in cash but paid for the purchase by cancelling EUR 6,5 billion of long-term debt it had obtained in the integrated transactions of 3 October 2008 as part of Measure Y2. In other words, the Dutch State waived EUR 6,5 billion of claims towards FBN to pay for ABN AMRO N (55).
2.4.2. Measures covered by the Decision of 5 February 2010
(99)
Some of the measures covered by the Decision of 5 February 2010 (56) were notified to the Commission in July 2009 and the remainder in January 2010. In July 2009, the Dutch State notified a capital relief instrument or ‘CRI’ (‘Measure A’ with a capital relief effect of EUR 1,7 billion), a Mandatory Convertible Security (‘MCS’) of EUR 500 million (‘Measure B1’) and a second MCS-tranche of EUR 300 million (‘Measure B2’).
(100)
In January 2010, the Dutch State notified additional capital measures worth EUR 4,39 billion. The Dutch State subscribed to additional MCS-instruments of EUR 2,28 billion to cover additional separation costs (EUR 780 million, ‘Measure B3’), the capital shortfall resulting from the sale of New HBU (EUR 300 million, ‘Measure B4’) and integration costs (EUR 1,2 billion, ‘Measure B5’). To bring FBN’s Tier 1 capital in line with regulatory requirements, the Dutch State also converted EUR 1,35 billion of FBN-Tier 2 capital it already owned into Tier 1 capital (‘Measure C’). The Dutch State also paid the other consortium members EUR 740 million in cash (‘Measure D’) as was foreseen in the CSA to settle issues that only emerged in the course of the separation process. Finally, the Dutch State also provided a guarantee on cross liabilities resulting from the sale of New HBU (‘Measure E’).
(101)
The Dutch State sold credit protection via a CDS on a Dutch mortgage portfolio of ABN AMRO N, representing around [30 - 80] % of ABN AMRO N’s total home loan portfolio. That measure had the effect of reducing the risk weighted assets of ABN AMRO N.
(102)
To remunerate the credit protection, the Dutch State received an annual fee of 51,5 basis points (calculated as a percentage of the portfolio value in the beginning of each reference period).
(103)
That fee was calculated using the capital equivalent cost methodology. The Dutch State determined how much capital ABN AMRO N could free up due to the capital relief instrument (namely EUR 1,7 billion, based on Basel I requirements which were still applied at the time the CRI agreement was implemented) and then it calculated a return of 10 % on that capital relief (namely 10 % on EUR 1,7 billion), which was equivalent to 51,5 basis points of the initial portfolio value of EUR 34,5 billion.
(104)
Each year, ABN AMRO N kept a first loss tranche of 20 basis points (calculated as a percentage of the initial portfolio value).
(105)
ABN AMRO N kept a vertical slice of 5 % of the remaining risk.
(106)
The pricing of the credit protection instrument would not be adjusted once ABN AMRO N fully adopted Basel II capital requirments, even though the capital relief effect of the CRI would then be substantially smaller.
(107)
In principle, the CDS-contract had a maturity of 7 years, but ABN AMRO N had call options enabling it to terminate the contract on a number of pre-determined reference dates (for example October 2010, January 2011 and January 2012) (57).
(108)
Under the CSA, the three consortium partners had to ensure that ABN AMRO Z remained sufficiently capitalised. In that context, the Dutch State had to contribute EUR 2,2 billion to the ABN AMRO Z capital shortfall. The aim of the CRI was to allow ABN AMRO N to make part of that EUR 2,2 billion contribution to ABN AMRO Z.
(109)
The Dutch State preferred the unconventional CRI-solution over a traditional capital increase since, prior to the separation, it could not ring-fence capital contributions in ABN AMRO Bank. In other words, since ABN AMRO N was not a separate legal entity, a capital injection in ABN AMRO Bank could also have benefited the other two consortium members. That course of action could have had severe implications especially in scenarios of increased distress.
(110)
When the separation took place, ABN AMRO N became a separate legal entity (the new ABN AMRO Bank). The Dutch State continued to bear the responsibility under the CSA to fill the EUR 2,2 billion capital shortage of ABN AMRO Z. The Dutch State decided that ABN AMRO N should use cash from MCS-instruments (namely Measure B3 insofar as it related to the prudential margin of EUR 500 million and EUR 1,2 billion of Measure B5) to inject EUR 1,7 billion in ABN AMRO Z, while it kept the CRI in place in the new ABN AMRO Bank to cover the prudential margin of EUR 500 million and the integration costs of EUR 1,2 billion.
(111)
On 15 October 2010, ABN AMRO Bank and the Dutch State announced that the CRI would be terminated as of 30 October 2010. Indeed, as ABN AMRO Bank had in the meantime implemented the Basel II requirements, the CRI had become less interesting and less necessary (58).
(112)
Since the CRI did not suffice to cover the entire EUR 2,2 billion capital shortfall of ABN AMRO Z, the Dutch State provided extra capital to ABN AMRO Bank via an MCS.
(113)
That MCS was categorised as hybrid Tier 1 capital, it carried a coupon of 10 % and automatically converted into shares of ABN AMRO II at the time of the separation of ABN AMRO N from ABN AMRO Bank. From that moment on, it qualified as core Tier 1 capital. The conversion took place at nominal value (59). The measure allowed ABN AMRO II (renamed ABN AMRO Bank) to contribute EUR 500 million to ABN AMRO Z.
(114)
In order to cover costs related to the separation of ABN AMRO N from ABN AMRO Bank, the Dutch State subscribed to additional MCS. A first tranche of roughly EUR 300 million (Measure B2) was notified in July 2009, with the remainder (namely EUR 780 million) notified in January 2010 (Measure B3).
(115)
The full amount of EUR 1,08 billion (namely Measures B2 and B3 together) was needed to cover the following costs:
-
EUR 480 million of well-defined separation costs;
-
EUR 90 million to set up a money market desk; and
-
EUR 500 million to provide for a prudential margin.
(116)
The Dutch State provided a further breakdown of the separation costs of EUR 480 million. They related to cross liabilities exposure (EUR [0 - 200] million), unwinding of risk allocation letters (EUR [0 - 200] million), repurchase of securitisation notes (EUR [0 - 200] million), the transfer from ABN AMRO R of trading-related market risk of ABN AMRO N customers (EUR [0 - 200] million), discontinuation of capital relief instruments (EUR [0 - 200] million) and sundry separation and unwinding costs (EUR [0 - 300] million).
(117)
After the separation from its parent company ABN AMRO Bank, ABN AMRO II needed to set up a money market desk on its own, which cost EUR 90 million.
(118)
Finally, the Dutch State injected another EUR 500 million in capital to ensure that ABN AMRO N could operate with some margin above the minimum regulatory requirements.
(119)
FBN and ABN AMRO N could only merge once the concentration issues identified in the Merger Decision were resolved. Therefore, the Dutch State decided to sell New HBU and IFN to Deutsche Bank. That transaction resulted however in an additional capital need of EUR 470 million, which ABN AMRO N could not deal with entirely on its own. The Dutch State decided to help and injected EUR 300 million in the form of MCS (60).
(120)
To implement the merger, ABN AMRO N and FBN (and after the merger ABN AMRO Group) had to pay for upfront integration costs of EUR 1,2 billion (after tax), related to redundancy costs, the integration of ICT platforms and the restructuring of the branch network. Since ABN AMRO N and FBN were not able to finance those costs themselves, the Dutch State decided to inject capital in the form of MCS (61).
(121)
FBN was obliged to increase its Tier 1 capital after the DNB (62) had indicated that there was a Tier 1 capital shortage of approximately EUR 1,26 billion. After the separation from its parent company Fortis SA/NV, FBN also had to spend EUR 90 million to cover costs related to the set up of a treasury desk, Basel-related models, licenses and consultancy services.
(122)
The Dutch State provided that extra capital by converting Tier 2 debt with a nominal value of EUR 1,35 billion into Tier 1 capital. Consequently, the transaction did not involve any new cash (63).
(123)
When the consortium members negotiated the acquisition of ABN AMRO Holding in 2007, they realised that not all facts were already known at the time. Therefore, the CSA contained a number of general principles to settle certain payment obligations, which would only become apparent during the separation process. The exact amounts result from a negotiating process in which the Dutch State (and Fortis SA/NV before it) participated.
(124)
The total amount of EUR 740 million relates to:
[…]
Those cash outflows are partly compensated by the fact that the Dutch State received […] from the other consortium members related to stranded costs.
(125)
The balance of the payment obligations in respect of other consortium members (namely EUR 740 million) was paid in cash, in part directly to the other consortium members and in part to ABN AMRO Bank (now RBS NV).
(126)
Even after the divestment of New HBU, ABN AMRO Bank (now RBS NV) and ABN AMRO II (or its legal successors) will remain liable towards creditors of New HBU if New HBU is unable to meet its obligations towards its own creditors. Likewise New HBU will face cross liabilities towards creditors of ABN AMRO Bank and ABN AMRO II. Since the cross liabilities were rooted in the sale of New HBU which resulted from a decision of ABN AMRO II and its shareholders, it was also their responsibility to find a solution. The proposed solution implied that the Dutch State and Deutsche Bank (namely the purchaser of New HBU) agreed that new HBU and ABN AMRO II would indemnify each other for those cross liabilities by providing each other collateral, so as to reduce the induced regulatory capital requirements to a desired 20 %. As a result of that agreement, ABN AMRO II had to provide collateral to New HBU for an amount up to EUR 950 million (declining over time as underlying liabilities mature) for the liabilities of New HBU towards ABN AMRO II and towards ABN AMRO Bank (now RBS NV). Since ABN AMRO II did not have the means to provide the collateral needed in respect of the liability towards ABN AMRO Bank (now RBS NV), the State provided a counter-indemnity in the form of a guarantee on the debt of ABN AMRO Bank (now RBS NV).
(127)
The Dutch State priced that risk as if it was a State guarantee on ABN AMRO Bank (now RBS NV) subordinated debt. The pricing - based on the European Central Bank (‘ECB’) Recapitalisation Recommendation (64)- was set at 200 basis points plus the median CDS-spread (65).
(128)
Table 4 summarises the measures assessed in this Decision. The column ‘Reason’ is the same as that in Table 1 at point (57) of the Decision of 5 February 2010. As indicated in recital 110, following the separation of ABN AMRO N with ABN AMRO Bank on 6 February 2010, the measures and the objectives of the measures were reshuffled. More specifically, Measure A was used from that date on for the objectives of Measure B3 (insofar as it concerns the prudential margin) and Measure B5 and vice versa.
Table 4
State support measures
Description
Size
(in EUR billion)
Reason
Legal entity to which the measure is granted
Measures covered by the Decision of 8 April 2009
Y1
ST funding
45
FBN
Y2
LT funding
16,1
FBN (to allow repayment to Fortis Bank SA/NV)
Z
Acquisition of ABN AMRO N
6,5
FBN (purchase price paid by waiving debt)
Capital measures notified in July 2009 and implemented in July/August 2009
Measure A
Capital relief instrument
CDS-protection on a EUR 34,5 billion portfolio (having a capital relief effect of EUR 1,7 billion)
Filling the capital shortage of ABN AMRO Z
ABN AMRO Bank (now RBS NV) and moved to ABN AMRO II (now ABN AMRO Bank) on separation date
Measure B1
MCS
0,5
Measure B2
MCS
0,3
First tranche of separation costs
ABN AMRO Bank NV (now RBS NV) and moved to ABN AMRO II (now ABN AMRO Bank on separation)
Additional capital measures notified in January 2010
Measure B3
MCS
0,78
Second tranche of separation costs and prudential margin of EUR 0,5 billion
EUR 967 million paid to ABN AMRO Bank (now RBS NV) and then moved to ABN AMRO II (now ABN AMRO Bank) on separation, the remainder directly paid to ABN AMRO II
Measure B4
MCS
0,3
Capital impact from sale of new HBU
Measure B5
MCS
1,2
Integration costs
Measure C
Exchange Tier 2 into common equity
1,35
Tier 1 shortage at the level of FBN
FBN
Measure D
Cash payment to consortium partners
0,74
Payment obligations resulting from the CSA
Other consortium partners/ABN AMRO Bank (now RBS NV)
Measure E
Guarantee on liabilities of EUR 950 million
0,95
Cross liabilities resulting from sale of new HBU
ABN AMRO II (now ABN AMRO Bank)
3. GROUNDS TO OPEN
3.1. Grounds to open in the Decision of 8 April 2009
(129)
In the Decision of 8 April 2009, the Commission opened proceedings because it had grounds to believe that Measures Y1, Y2 and Z (66) represented State aid in favour of FBN and ABN AMRO N. The Commission believed that those measures allowed FBN and ABN AMRO N to stay on the market and pursue their activities. It had reasons to believe that those measures were selectively advantageous to FBN and ABN AMRO N.
(130)
In recitals 29 and 30 of the Decision of 8 April 2009, the Commission noted that Measures X, Y1 and Y2 were part of the same sale contract, which aimed at separating FBN from the rest of the Fortis SA/NV. The Decision of 3 December 2008 already concluded that by entering in that contract on 3 October 2008, the Dutch State had not acted as a normal investor in a market economy.
(131)
In recital 33 of the Decision of 8 April 2009, the Commission argued that Measure Y1 was apparently advantageous to FBN as it had received an amount of funding, which it could not have found on the markets, the markets being at the time in complete disarray. Keeping in mind those extreme market circumstances, the Commission also doubted that the interest rates required by the Dutch State would have been acceptable to a private investor. The Commission also noted that the solidity of its new funding provider seemed advantageous to FBN. FBN was no longer dependent on a liquidity-constrained company in distress like Fortis SA/NV but received its funding from the Dutch State.
(132)
The Commission doubted that Measure Y1 was compatible with the Communication from the Commission - The application of State aid rules to measures taken in relation to financial institutions in the context of the current global financial crisis (the ‘Banking Communication’) (67) as it was neither proportional nor limited to the minimum necessary. More specific concerns were raised in recital 52 of the Decision of 8 April 2009 on the compatibility of the following elements: (1) the remuneration that FBN paid, (2) the maximum period during which FBN could benefit from funding, (3) the maximum maturity of instruments concerned and (4) the volume of the liquidity facility.
(133)
The Commission also indicated that Measure Y2 could contain elements of State aid if Fortis Bank SA/NV was at the time of the acquisition in a position to request the immediate redemption of the long-term loans should the ownership of FBN change. If there was indeed an ownership-related redemption clause, Measure Y2 allowed FBN to benefit from long-term loans at pre-crisis interest rates. Measure Y2 implied that FBN was not obliged to find alternative funding at the prevailing market conditions at that time. Moreover, since Fortis Bank SA/NV had the right to ask for redemption, the Dutch State choice to provide of long-term loans rather than short-term loans could be questioned. Therefore, in the Decision of 8 April 2009, the Commission voiced concerns that Measure Y2 contained State aid for a longer-term period than was strictly necessary. To be in a position to evaluate the State aid implications of Measure Y2, the Commission requested the Dutch State to provide more information on the contractual early redemption terms of the long-term loan contracts.
(134)
In recital 54 of the Decision of 8 April 2009, the Commission also doubted whether the Dutch State had taken sufficient measures to limit undue distortions of competition, in line with point (27) of the Banking Communication.
(135)
The Commission was also concerned that ABN AMRO N had - potentially indirectly - benefited from the liquidity measures provided to FBN. Therefore, it asked the Dutch State to provide more information on ABN AMRO N’s funding position and funding strategy.
(136)
With respect to Measure Z, the Commission doubted that the Dutch State paid FBN the market price for the acquisition of ABN AMRO N. The Commission observed that the Dutch State paid more than the 3 October 2008‘current market conditions’ valuation of the Dutch State’s own valuation expert […] in its report which was mentioned in recital 2. Moreover, the Commission observed that the Dutch State had not applied a correction factor to reflect the stock market decline that occurred between October and December 2008 and which was especially pronounced for bank stocks. If the Dutch State overpaid when buying ABN AMRO N, Measure Z was equivalent to State aid helping to recapitalise FBN.
(137)
In general, the Commission also observed in the Decision of 8 April 2009 that the Dutch State had not yet submitted an evaluation of FBN and ABN AMRO N by the DNB. Nor had the Dutch State provided a viability plan or a restructuring plan with detailed financial projections. Because neither a viability plan nor a restructuring plan were available, the Commission was unable to determine whether, as a result of Measures X, Y1, Y2 and Z, ABN AMRO N and FBN had sufficient capital and were able to realise an acceptable level of profitability.
3.2. Grounds to extend the proceedings in the Decision of 5 February 2010
(138)
When on 17 July 2009 and on 15 January 2010, the Dutch State notified extra measures in favour of FBN and ABN AMRO N as measures not constituting State aid, the Commission was concerned that some of these additional measures represented extra State aid to FBN and ABN AMRO N.
(139)
In the Decision of 5 February 2010, the Commission observed that under the CSA the Dutch State had a number of obligations, which were not obligations of ABN AMRO N. Measures taken by the Dutch State to comply with its obligations under the CSA (and in particular the obligation to bear the cost of ABN AMRO Z and the obligation to separate ABN AMRO N from ABN AMRO Bank) would at first sight not qualify as State aid to ABN AMRO N.
(140)
The Commission indicated that the Measures A and B1 seemed primarily designed to cover the capital shortage of ABN AMRO Z, but at the same time it was not clear to the Commission whether there was not also an indirect benefit to the economic activities of ABN AMRO N. In that regard, the Commission wanted to know whether ABN AMRO N and ABN AMRO Z - with no separate legal status - were sufficiently ring-fenced vis-à-vis one another. The Commission also wanted to receive more information on the reasons behind the capital shortfall of ABN AMRO Z and for instance on the transfer of Unicredito shares from ABN AMRO Z to ABN AMRO N. The Commission also had questions as to the remuneration by ABN AMRO N to ABN AMRO Z for the performance of head office functions. The Commission suspected that - at least part of - the undercapitalisation of ABN AMRO Z was linked to the fact that ABN AMRO N did not pay a market price for the head office services of ABN AMRO Z.
(141)
Even though the separation of ABN AMRO N from ABN AMRO Bank is an obligation of the Dutch State under the CSA, the Commission could not exclude that the State recapitalisation financing the separation costs could be State aid. The Commission observed that not all costs categorised as separation costs were strictu senso linked to the separation obligations as described in the CSA. The Commission noticed that the category ‘separation costs’ included an amount of EUR 500 million which was needed to provide ABN AMRO Group with a prudential margin over minimum prudential requirements.
(142)
The Commission observed that the Dutch State helped FBN and ABN AMRO N to pay the costs related to the merger. To resolve concentration problems created by the merger, ABN AMRO N decided to sell IFN and New HBU, which led to a new capital shortfall. The Commission observed that FBN and ABN AMRO N were able to profit from the benefits of the merger (for example merger synergies, the advantages of being a stronger company with higher market shares on the Dutch market, …), while the Dutch State financed the upfront costs. In that regard, the Commission observed that there was no legal obligation for the Dutch State to pay those costs since they originated in the decision of the Dutch State of 21 November 2008 to merge FBN and ABN AMRO N and not in the CSA.
(143)
The Commission took note of the fact that the merger and the specific conditions surrounding the separation resulted in cross liabilities (Measure E). Dutch corporate law implied that ABN AMRO Bank (now RBS NV) and ABN AMRO II remained liable for the debt-holders of New HBU should New HBU (or its new owner Deutsche Bank) fail to fulfil its payment obligations. New HBU had similar obligations vis-à-vis debt-holders of ABN AMRO Bank (now RBS NV) and ABN AMRO II). The Commission could not exclude that the indemnification solution, which implied that the Dutch State guaranteed the debt-holders of ABN Amro Bank (now RBS NV) at a premium of 200 basis points plus the median CDS-spread, implied State aid.
(144)
The Commission also raised concerns about the design of the capital relief instrument (Measure A). The Commission acknowledged that Measure A was fundamentally different from other impaired asset measures as it was not put in place to protect ABN AMRO N against further declines in toxic assets with a highly uncertain valuation. Nevertheless, the Commission considered that to be compatible with the internal market, Measure A should comply with the general principles of the Communication from the Commission on the treatment of impaired assets in the Community banking sector (68) (the ‘Impaired Asset Communication’). More specifically, there should be sufficient evidence of appropriate pricing, meaning that the bank should not transfer expected losses to the State. In that regard, the Commission also wanted to understand what impact a number of specific contractual features (for example. the clawback mechanism and the vertical slice) would have on the actual cashflows and pricing. Finally, the Commission also doubted that there were insufficient incentives ensuring that ABN AMRO N would terminate the instrument as soon as it was no longer strictly necessary.
(145)
The Commission doubted whether the December 2009 Restructuring Plan fulfilled the criteria set forward in the Communication for the Commission on the return to viability and the assessment of restructuring measures in the financial sector in the current crisis under the State aid rules (69) (the ‘Restructuring Communication’) in terms of viability, burden-sharing and undue distortions of competition.
(146)
The Commission acknowledged that ABN AMRO Group would at first sight realise sufficient revenues to cover all its operational costs (including impairments) and earn an acceptable return on equity. However, the Commission also noted that the return on equity of ABN AMRO Group depended to a large extent on the realisation of a number of key assumptions. First, if ABN AMRO Group wants to become cost-efficient with an acceptable cost-income ratio, it is crucial that ABN AMRO Group implements the projected synergies (namely EUR 1,1 billion pre-tax which compares to a 2013 net profit of […] billion EUR). Second, as indicated in recital 118 of the Decision of 5 February 2010, it was also of crucial importance for the viability of ABN AMRO Group that it would be able to improve its net interest margin from the low levels of FBN and ABN AMRO N in the second half of 2008 and the first half of 2009. In its Decision of 5 February 2010, the Commission indicated that it needed more details on those issues, so as to evaluate whether long-term viability had truly been restored.
(147)
The Commission also noted that the December 2009 Restructuring Plan did not yet include financial projections for a worst case scenario as required by point (13) of the Restructuring Communication. Therefore, the Commission asked for such worst case financial projections, allowing it to verify how ABN AMRO Group would perform in more stressful market conditions.
(148)
The Commission also observed that the December 2009 Restructuring Plan contained little information on smaller sub-divisions, so that the Commission could not judge whether all viability issues at that level had been sufficiently addressed. More specifically, the Commission doubted whether viability of PFS, a division of FBN, which reported major Madoff-related losses in 2008, was sufficiently guaranteed.
(149)
The Commission questioned whether the State aid was limited to the minimum necessary to restore the viability of ABN AMRO Group. In that respect, it noted that ABN AMRO Group had indicated that it wished to make small add-on acquisitions, which it deemed necessary to rebuild product competences lost during the separation processes from Fortis SA/NV and ABN AMRO Holding. In the Decision of 5 February 2010, the Commission argued that State aid should not be used to finance acquisitions or new investments unless essential for restoring the viability of an undertaking. The Commission asked the Dutch State to shed more light on the acquisition policy of ABN AMRO Group and to provide it with, inter alia, a detailed list of activities that ABN AMRO Group needed to rebuild for viability reasons.
(150)
The Commission also doubted whether all hybrid capital providers of FBN and ABN AMRO N had paid their share of the restructuring. The Commission was concerned that, for instance, the preferred shareholders of FBN (70) had not sufficiently contributed to ensure that the intervention of the Dutch State was not limited to the minimum necessary.
(151)
Also in terms of duration, the State aid should be limited to the minimum necessary. In that regard, the Commission observed that a number of measures were needed to address temporary problems, but the Commission doubted whether the Dutch State had taken sufficient steps ensuring that the measures would be unwound once they were no longer necessary.
(152)
With regard to Measure A, the Commission observed that the CRI would become unattractive once ABN AMRO N was allowed to implement Basel II requirements. Although the CRI contained call features allowing for an early termination of the contract, the Commission observed that there was no clear timetable for the Dutch State’s exit.
(153)
Also with regard to the prudential margin of EUR 500 million, the Commission noted that the intention was that ABN AMRO Group replaced that amount by self-financed capital. Again the Commission observed that there was no indication whatsoever on timing.
(154)
With respect to the integration costs of EUR 1,2 billion (namely Measure B5), the Commission observed that the Dutch State claimed that these would lead to important synergies of EUR 1,1 billion (pre-tax) per year, which could in principle be used to repay the State aid. Yet, the Commission observed that the Dutch State had not put in place a mechanism ensuring such a repayment. On the capital needs related to the sale of New HBU, the Commission concluded that the capital requirements related to the credit umbrella would decline rapidly as loans would gradually mature. Again, the Commission underlined that the State aid should be repaid once it was no longer necessary.
(155)
In terms of distortion of competition, the Commission noted that the capital needs of FBN and ABN AMRO N stemmed to a certain extent from their separation of their former parent companies and from upfront integration costs, and not from excessive risk-taking or mismanagement within FBN and ABN AMRO N themselves. Against that background, the Commission concluded that further divestments were unlikely to be necessary.
(156)
At the same time however, the Commission expressed doubts that the December 2009 Restructuring Plan contained sufficient behavioural measures to ensure that FBN and ABN AMRO N would not use the State aid to grow at the expense of their competitors, for example by implementing an unsustainable pricing policy or acquiring other financial institutions, which could weaken the incentives of non-beneficiaries to compete, invest and innovate and could discourage entry in the Dutch banking market.
(157)
In terms of exit, the Commission argued that it would be helpful if the Dutch State developed and clearly communicated an exit strategy. Indeed, the repeated and massive interventions of the Dutch State could be perceived by depositors as a sign of its permanent support.
4. COMMENTS FROM INTERESTED PARTIES
4.1. First set of comments from Van Lanschot (letter of 6 May 2009)
(158)
The complainant argued that thanks to the State aid and State ownership, FBN and ABN AMRO N (including their subsidiaries such as MoneYou and Mees Pierson) offered unsustainably high interest rates on individual savings and deposit accounts, thereby destabilising the Dutch banking market.
(159)
The complainant believed that interest rates offered by FBN and ABN AMRO N were loss-making. In that regard, it referred to the fact that EURIBOR rates declined from 5 % in September 2008 to less than 2 % in January/February 2009, while interest rates offered by FBN and ABN AMRO N on savings accounts actually rose.
(160)
The complainant also points at the specificities in the Dutch private banking market when compared to the retail banking market, which tend to increase the distortive effect of the measures taken. Saving amounts in private banking are on average larger than in retail banking. For low savings amounts, customers care less about their bank’s risk profile as they are protected by the Dutch Deposit Guarantee Scheme (up to an amount of EUR 100 000). Risk awareness increases however once that threshold is passed, which is rather common in private banking.
(161)
The complainant also argued that FBN and ABN AMRO N benefit from an implicit State guarantee. It argued that customers of FBN and ABN AMRO N are convinced that the Dutch State will not allow State-owned banks to go bankrupt.
(162)
The complainant - which weathered the crisis without State aid - underlined that it was severely affected by FBN and ABN AMRO N distortive behaviour as it relied traditionally to an important extent on the Dutch savings market to fund its assets (71). In absolute figures, the complainant had savings & deposits of EUR 15 billion, which implied that a 1 % increase in interest rates could cost the company approximately EUR 150 million per year (72). In addition to that cost increase, there was also a volume effect as Van Lanschot lost customers.
4.2. Follow-up comments of Van Lanschot (letters of 21 and 28 August 2009)
(163)
According to the complainant, the unusual behaviour of FBN and ABN AMRO N persisted over the summer months of 2009.
(164)
As an additional argument, the complainant referred to unusually large volume and market share changes in the traditionally stable Dutch savings market. In that regard, the complainant pointed to FBN and ABN AMRO N press releases which reported deposit inflows of respectively EUR 9 billion and EUR 21 billion in the first half of 2009 (73). The complainant deemed those figures to be sizeable given the fact that the total Dutch savings market is worth approximately EUR 287 billion.
(165)
As another illustration of unusual pricing, the complainant referred to the fact that savings interest rates in neighbouring countries such as Belgium, France and Germany had followed the decline in EURIBOR rates, while Dutch savings interest rates had remained stubbornly high.
4.3. Comments from ABN AMRO Bank (letter of 6 July 2009)
(166)
Commenting on the Decision of 8 April 2009 launching the formal investigation procedure, ABN AMRO Bank (i.e. the parent company of ABN AMRO N) provided more information on its funding position and funding strategy. ABN AMRO Bank denied it had benefitted - directly or indirectly - from any funding aid given to FBN (Measures Y1 and Y2). ABN AMRO Bank pointed out that it had not needed help to fund itself throughout the crisis thanks to its diversified funding strategy. It also underlined that its liquidity statistics remained well within regulatory limits and within its own internal limits as well.
5. COMMENTS FROM THE DUTCH STATE
5.1. Comments from the Dutch State on the Decision of 8 April 2009
(167)
The Dutch State acknowledged that FBN had been able to pursue its activities because of its acquisition by the State (74), but it argued that the acquisition was in line with the so-called ‘market economy investor principle’ (MEIP). As a result, according to the Dutch State there was no selective advantage and consequently no State aid. The Dutch State claimed that - even though the integrated transactions of 3 October 2008 were primarily meant to prevent the destabilisation of FBN and ABN AMRO N and the Dutch banking system in general - by purchasing participations in FBN and ABN AMRO N it aimed to make a positive long-term return. The Dutch State underlined that the price for FBN (including ABN AMRO N) was within the valuation range of its external valuation expert.
(168)
The Dutch State claimed that it had paid a fair market price for FBN but it pointed out that even if it overpaid, that payment would have been State aid to Fortis SA/NV (which was the selling company) and not State aid to FBN.
(169)
With respect to Measure Y1, the Dutch State claimed that it provided short-term funding to FBN at market conditions. It argued that before the crisis FBN received funding from its parent company at EONIA or EURIBOR rates without any extra spread. The Dutch State argued that the pricing it applied (as described in recital 96) was in line with market practice. More specifically, it also argued that its pricing system used for the period after 5 November 2008 (with a 50 basis points spread for loans of more than 3 months) was aligned with the Dutch Guarantee Scheme (75).
(170)
With respect to the period during which FBN’s liquidity facility was made available, the Dutch State explained that it started negotiations on ending the liquidity facility in January 2009 with the aim of ending the liquidity facility as fast as possible. With that objective in mind, the Dutch State introduced in March 2009 a new two-step pricing system, which made funding more expensive if it exceeded a pre-defined threshold. The Dutch State assumed that FBN could repay the liquidity facility at a rate of EUR 4 to 5 billion a month and intended to end the liquidity facility by the end of 2009. In reality, FBN repaid the liquidity facility faster than anticipated. The liquidity facility was already ended on 1 July 2009.
(171)
The Dutch State argued that the maximum maturity of the liquidity provided under the liquidity facility was proportional. In that regard, the Dutch State explained that in the first period (i.e. from 6 to 23 October 2008), it had granted liquidity with a maturity of not more than a few weeks. When the liquidity facility was subsequently adjusted, the maximum maturity was prolonged to 9 months to avoid redemption peaks.
(172)
The Dutch State explained that the total volume of the liquidity facility (namely EUR 5 billion overnight and EUR 40 billion longer-term funding) was based on FBN’s real financing needs and was therefore the minimum necessary. The short-term liquidity facility of EUR 45 billion took into account the normal volatility of FBN’s cash position and it also allowed FBN to immediately repay approximately EUR 34 billion to Fortis SA/NV.
(173)
With respect to the long-term loans (namely Measure Y2), the Dutch State acknowledged that Fortis Bank SA/NV could have requested the repayment of the fixed-interest rate loans (but not of the variable-rate loans) (76). The Dutch State argued however that it had only replaced Fortis Bank SA/NV leaving all the conditions of the existing contracts unchanged. According to the Dutch State, the contract between Fortis Bank SA/NV and FBN was a normal market contract between private market actors. The Dutch State argued that - because it had replaced a market economy investor - its behaviour was automatically in line with the MEIP. As such, the Dutch State considered it did not have to justify why rates could have been higher or why it should have replaced those long-term loans by shorter-term loans (77).
(174)
The Dutch State also argued that it was quite common for companies, when pursuing acquisitions, to simultaneously provide liquidity to newly-acquired subsidiaries.
(175)
As to whether direct or indirect State aid had been provided to ABN AMRO N, the Dutch State denied that ABN AMRO N received funding from the Dutch State or FBN. The Dutch State explained that ABN AMRO N, with its large retail and private banking franchise, had sufficient funding of its own.
(176)
With respect to Measure Z, the Dutch State claimed that the transaction price of EUR 6,5 billion was a fair market price. It underlined that the price was between the ‘current market conditions’ valuation of EUR [4 - 6,5] billion and the ‘through the cycle’ valuation of EUR [6,5 - 9] billion as calculated by its external valuation expert at the beginning of October 2008 (prior to the 3 October 2008 transaction). As regards to the fact that the acquisition (Measure Z) took place two and a half months after that valuation was made, the Dutch State believed that no corrections were necessary since uncertainties were already reflected in the early October 2008 valuation (78). The Dutch State also argued that investment banking and toxic assets were usually at the basis of confidence problems in other banks, translating into important share price declines for those banks. ABN AMRO N, by contrast, with its stable retail and commercial bank profile, was fundamentally different to other banks. Given that context, the Dutch State argued that a price correction by analogy to other banks made no sense.
(177)
The Dutch State also underlined that the other consortium members, and in particular RBS, had to approve the transaction and that […]. The Dutch State also refers to points (166) and (177) of the preliminary report of experts to the General Shareholders’ Meeting of Fortis SA/NV on 11 February 2009 in Brussels (79), claiming that those points support the Dutch State’s argument that it paid a fair price for FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance and Fortis Corporate Insurance on 3 October 2008, which constitutes therefore a valid reference price for the sale of December 2008.
(178)
The Dutch State implemented Measure Z by waiving claims it had towards FBN. Furthermore, the Dutch State claimed that the Commission - if it were to come to the conclusion that Measure Z implied State aid - should apply a correction. Since similar instruments of other banks were trading at a substantial discount to par (80), it was logical that the market value of the debt instruments waived by the Dutch State was also below par. In other words, the prevailing market circumstances suggested that the Dutch State was not entitled to par value but to a lower market value. The Dutch State argued that, taking into account the then prevailing market circumstances, it was only entitled to a market value of EUR [4,55 - 5,85] billion (so the par value of the loans of EUR 6,5 billion corrected for a market discount of EUR [0,65 - 1,95] billion).
(179)
On 18 June 2009, the Dutch Ministry of Finance forwarded to the Commission the evaluation of FBN by DNB as requested in the Decision of 8 April 2009. […] (81), (82), (83)
(180)
DNB also informed the Commission on […] ABN AMRO N by letter of 20 January 2010. […]
5.2. Comments from the Dutch State on the Decision of 5 February 2010
(181)
In general, the Dutch State argued that the measures taken did not constitute State aid because the measures:
(i)
did not benefit ABN AMRO N nor FBN,
(ii)
were necessary to separate ABN AMRO N and FBN from their respective former parent companies and followed from contractual obligations of the Dutch State as successor to Fortis SA/NV in the CSA, or
(iii)
were economically rational from the viewpoint of a private investor.
(182)
The Dutch State argued that the Commission should apply the MEIP to every individual measure that the Dutch State had taken. Particularly concerning the merger-related measures (namely Measures B4 and B5), the Dutch State underlined that the merger was an investment with a positive net present value (‘NPV’) and therefore compatible with the MEIP.
(183)
In other words, the Dutch State did not accept the Commission’s preliminary position, as developed in recital 96 of the Decision of 5 February 2010, that the MEIP did not apply to the measures following the integrated transactions of 3 October 2008 State, since those measures were part of a larger rescue and restructuring operation.
(184)
The Dutch State acknowledged that the State aid rules imply that the MEIP does not apply when several interconnected capital injections are made in a short time period. Nevertheless it argued that this analysis did not hold true for FBN and ABN AMRO N as the integrated transactions of 3 October 2008 - in its view - did not contain State aid measures and, in addition, the follow-up measures were not connected to the initial transaction.
(185)
The Dutch State argued that the Commission should take into account the very specific circumstances under which the Dutch State was obliged to buy FBN. The Dutch State also pointed out that the sale of New HBU had been very burdensome for the Dutch State and for ABN AMRO N with a negative capital impact of EUR 470 million.
(186)
The Dutch State claimed to have based all its measures on the principles set forward in the Banking Communication (84) and the Communication from the Commission - The recapitalisation of financial institutions in the current financial crisis: limitation of aid to the minimum necessary and safeguards against undue distortions of competition (85) (the ‘Recapitalisation Communication’). In general, the Dutch State argued that its measures were well-targeted, proportionate to the challenges faced and designed so as to minimise negative spill-over effects to competitors.
(187)
The Dutch State argued Measure A and Measure B1 did not qualify as State aid, since the State was contractually obliged to resolve capital problems faced by ABN AMRO Z. The Dutch State was contractually obliged under the CSA to implement the separation of ABN AMRO Holding. DNB only allowed the separation of ABN AMRO II to start if all the consortium members had paid their share in the capital shortage of ABN AMRO Z. The Dutch State admitted that it had provided capital to ABN AMRO Z via ABN AMRO N but it underlined that ABN AMRO N only acted as an intermediate vehicle. Ultimately, ABN AMRO N had only passed capital through to ABN AMRO Z and Measure A did not selectively advantage ABN AMRO N.
(188)
As to whether the capital shortage of ABN AMRO Z was the result of selective advantages granted to ABN AMRO N, the Dutch State stated that the consortium members had already ensured at the time of the acquisition of ABN AMRO Holdings by the consortium (see recital 33) that the activities of the different tracking shares (as defined in recital 35) were sufficiently ring-fenced vis-à-vis one another. That arrangement meant that there was also a clear distinction between the activities of ABN AMRO N and ABN AMRO Z. It meant for instance that ABN AMRO N had its own corporate governance structure and its own reporting. The Dutch State also drew the Commission’s attention to the fact that ABN AMRO N had separate legal status as of 6 February 2010 (86).
(189)
The Dutch State also provided evidence that the ABN AMRO Z capital shortfall already existed at the time of the acquisition of 3 October 2008. The opening balance of ABN AMRO Z was already a negative EUR 7,4 billion on 3 October 2008 and the share of Fortis SA/NV therein was approximately EUR 2,5 billion. With respect to the sources of the capital shortfall, the Dutch State admitted that there had been a transfer of EUR 1 billion worth of Unicredito shares from ABN AMRO Z to the operational tracking shares (including approximately EUR 300 million to ABN AMRO N), but it provided information showing that the Unicredito share transfer took place in February 2008, well before the Dutch State intervened. Therefore the Unicredito share transfer could not be considered as State aid.
(190)
With respect to the costs borne by ABN AMRO Z related to head office functions, the Dutch State underlined that those costs decreased dramatically after the acquisition of ABN AMRO Holding by the consortium members described in recital 33. Since the consortium members had no interest in maintaining a large integrated head office, it was logical to keep those costs as low as possible. Figures provided by the Dutch State showed that group function costs borne by ABN AMRO Z were EUR [0 - 0,5] billion in 2008 and EUR [0 - 0,2] billion in 2009, which the Dutch State considered to be negligible. The Dutch State also underlined that it incurred the obligation to absorb those costs when it replaced Fortis SA/NV as a party to the CSA, following the acquisition of FBN (including ABN AMRO N) on 3 October 2008.
(191)
Should the Commission consider Measure A as State aid, the Dutch State argued that the Impaired Asset Communication (87) should not apply. According to the Dutch State, there was no uncertainty on the valuation of the protected assets, which therefore could not be considered ‘impaired’ in the sense used in the Communication. Should the Commission not share its point of view, the Dutch government contended that ABN AMRO N’s CDS still complied with the general principles of that Communication. Moreover, it argued that the credit protection instrument was necessary and proportional, while keeping competition distortions to the minimum.
(192)
The Dutch State asserted that the remuneration of the CRI - a 10 % return of the freed up capital - was sufficiently high. It also provided evidence that the first loss tranche of 20 basis points was substantially higher than the expected loss. The Dutch State contended that historical losses (namely [0 - 15] basis points) and 2010 projected losses (namely [0 - 30] basis points) on the mortgage portfolio of ABN AMRO N provided a good forecast for a range of future expected losses. Also market information from rating reports (88) confirmed that the first tranche loss exceeded expected losses. The Dutch State also referred to a document of the investment bank […], which simulated how the Dutch State cashflows could evolve under different stress scenarios.
(193)
The Dutch State also believed that the CRI contained sufficient exit incentives. The Dutch State drew the Commission’s attention to the calls included in the CRI and to the fact that the CRI would become rather unattractive once ABN AMRO Group was allowed to operate under Basel II requirements. Against that background, the Dutch State believed that ABN AMRO N would probably call the CRI in January 2011, when the transition to Basel II requirements was expected to result in a reduction of the freed up capital.
(194)
The Dutch State explained that the separation costs (namely Measures B2 and B3) were the result of the CSA, to which the Dutch State was de facto a party since 3 October 2008. According to the terms of the CSA, the State -as opposed to ABN AMRO N - was obliged to split ABN AMRO Holding in three parts. The Dutch State denied that those costs provided ABN AMRO N with a benefit and it also explained that it paid for the separation costs as it was the State’s contractual obligation to implement the separation.
(195)
With respect to the prudential margin of EUR 500 million - also categorised under separation costs -, the Dutch State argued it was common banking practice. Banks cannot operate with only the minimum required capital but need an additional comfort margin. Otherwise, should banks face - even a small - setback, they would immediately run into financial trouble. The Dutch State indicated, however, that its contribution to the prudential margin should be temporary and that, in the longer-term, ABN AMRO N should generate the prudential margin itself without any help by the Dutch State.
(196)
With respect to Measure B4, the Dutch State argued that the measure did not constitute State aid. The Dutch State argued that the decision to merge both banks was already taken and partly implemented when it acquired FBN. The Dutch State supported its claim by referring to the fact that ABN AMRO Asset Management had already been separated and integrated within Fortis SA/NV at the time of the integrated transactions of 3 October 2008. The Dutch State also underlined that the Commission had obliged it to implement a merger remedy to resolve outstanding concentration problems and that it inherited from Fortis SA/NV the New HBU Merger Remedy. The Dutch State also indicated that ultimately ABN AMRO N’s financial means would not increase and therefore it defended the position that Measure B4 did not constitute State aid.
(197)
The Dutch State indicated that the State funds granted to finance integration costs (Measure B5) should be seen as a rational investment, leading to healthy returns in the form of synergies. The Dutch government estimated those synergies at around EUR 1,1 billion a year (pre-tax), while the upfront integration costs amount to EUR 1,2 billion (after-tax). According to the Dutch State, the total NPV of the merger (taking into account synergies, integration costs and the cost of the Merger Remedy) should amount to a positive EUR 2,88 billion (89).
(198)
According to the Dutch State, the conversion of Tier 2 into Tier 1 capital (Measure C) did not selectively advantage FBN. The Dutch State claimed that the conversion was in the Dutch State’s interest as it was able to convert loans with an average coupon of 2,976 % into equity that, in its view, had an attractive remuneration. In that regard, the Dutch State referred to ABN AMRO Group’s projected normalised 2012 RoE of approximately […] % as put forward in the December 2009 Restructuring Plan.
(199)
Should the Commission consider Measure C to be State aid, the Dutch State argued that the Commission should not consider all loans waived as State aid. It explained that the conversion could be broken down in a repayment of Tier 2 capital at par in combination with a core Tier 1 capital injection (with no net cash implications). According to the Dutch State, it could not have reasonably expected repayment of Tier 2 capital at par at that time, since comparable instruments of other banks were trading at a substantial discount to par reflecting fragile market circumstances. The Dutch State indicated that a discount of EUR [135 - 405] million was justified, based on comparable figures.
(200)
The Dutch State indicated that the payment of EUR 740 million (Measure D) was one of its obligations stemming from the CSA. Moreover, the Dutch State underlined that there were only payments to the other consortium members and not to ABN AMRO N, so that there was also no State aid provided to ABN AMRO N.
(201)
Regarding Measure E, the Dutch State argued that ABN AMRO II did not benefit from the counter-indemnity (described in recital 126), but that Measure E merely put ABN AMRO II in a position to provide a counter-indemnity to Deutsche Bank. It claimed that the counter-indemnity could not be used by the bank for development of new business and would therefore not give rise to any distortion of competition.
(202)
The Dutch State considered the counter-indemnity to be in line with the Commission’s Recapitalisation Communication. The Dutch State underlined that it had based its pricing on the ECB Recapitalisation Recommendation.
(203)
The Dutch State also commented on the Commission’s suspicion that the preferred shareholders of FBN (90) had not sufficiently contributed in terms of burden-sharing. The Dutch State explained that the investors in preferred shares had not received dividends in 2008 (neither in cash nor in accrual) and that preferred shares were trading below par. The Dutch State added that FBN’s ability to pay or reserve fixed dividends in the future depended on FBN having sufficient IFRS profits. The Dutch State noted that the dividend clause governing the FBN preferred shares included so-called dividend stopper/pusher language (91) and that the uncertainty around the dividend policy of the ABN AMRO Group reduced the comfort that the investors in preferred shares could derive from the dividend stopper/pusher language.
(204)
As to whether capital would be repaid once the (temporary) capital needs disappear, the Dutch State argued that it intended to use the dividend policy of ABN AMRO Group in such a way that ABN AMRO Group would not have any excess capital which could result in a distortion of competition (92).
(205)
Concerning distortions of competition, the Dutch State indicated that it did not agree with the Commission’s position that ABN AMRO N and FBN were reinforced in the Netherlands as a result of the merger nor that such a development threatened to create undue distortions of competition. It rather believed the contrary and pointed in that regard to the fact that the separation of FBN and ABN AMRO N from their respective parent companies and the subsequent merger were very labour-intensive and implied that the management of FBN and ABN AMRO N could dedicate less time to the day-to-day commercial business and therefore it argued that the separation and the subsequent merger had a negative impact on the competitive position of FBN and ABN AMRO N (or ABN AMRO Group post-merger).
5.3. Comments from the Dutch State on the comments of interested parties
5.3.1. Comments from the Dutch State on the complainant’s letter of 6 May 2009
(206)
In general, the Dutch State underlined that in its view the measures in favour of FBN and ABN AMRO N did not meet the Union definition of State aid and therefore did not have distortive effects. It considered the market behaviour of FBN and ABN AMRO N on the savings and deposit market to be in line with that of a rational market player protecting its commercial interests. The Dutch State believed that the interest rates offered by FBN and ABN AMRO N were not distortive. As a result, it argued that there was no infringement of Union competition law.
(207)
The Dutch State presented a number of comparative tables with interest rates offered on specific deposit and savings products. The Dutch State denied that FBN and ABN AMRO N were consistently offering the highest interest rates, especially when compared to smaller Dutch banks like SNS, NIBC and DSB. The Dutch State also pointed out that interest rates on savings accounts were already high in the Netherlands before the financial crisis, partly due to the behaviour of smaller banks with an aggressive pricing policy. The Dutch State believed that during the financial crisis banks tried to protect their savings franchises by offering relatively high interest rates on savings products for customers.
(208)
The Dutch State also commented on the pricing strategy of MoneYou, the Internet brand of ABN AMRO N, which was introduced in the market in September 2008. The Dutch State argued that MoneYou is a dedicated Internet product, which differed considerably from more traditional products in terms of cost base and service level. The Dutch State indicated that MoneYou had to build up brand recognition in the first 6 months of its existence and therefore had to offer interest rates which were mostly slightly lower or equal than those offered by similar Internet-banking marketplayers (93). From the second quarter of 2009 onwards, the interest rates offered by MoneYou were lowered and MoneYou positioned itself within the so-called mid-tier segment (94). With respect to MoneYou, the Dutch State added that it only raised limited volumes of funds (namely EUR [0 - 5] billion), representing roughly [0 - 5] % of total volume on the Dutch savings market. The Dutch State added that ex-Van Lanschot customers only represented a small part of MoneYou’s business (namely [0 - 5 000] accounts or [0 - 5] % of MoneYou’s accounts).
(209)
The Dutch State also denied that ABN AMRO N and FBN were solely relying on the Dutch savings market to fund themselves. The Dutch State provided new information showing that ABN AMRO N had issued a covered bond of EUR 2 billion on 6 July 2009 and that FBN had issued EUR 15,5 billion of State-guaranteed debt instruments. According to the Dutch State, the complainant’s allegations were incorrect and premature. It indicated that FBN just needed some time to set up treasury operations and issue State-guaranteed debt instruments. The Dutch State also indicated that deposits and saving products are also important to establish a customer relationship and have a different and broader purpose than that of other funding instruments. In that regard, the Dutch State pointed out that a loss in a bank’s savings and deposits market share could lead to market share losses in other banking products.
(210)
The Dutch State also denied that the consumers and market participants perceived ABN AMRO N and FBN as safer banks than competitors. It referred to the ratings of FBN and ABN AMRO N at rating agencies, which were below the AAA-rating of Rabobank for example. Its relative CDS-spreads told a similar story. The Dutch State also believed that the State-ownership did not make ABN AMRO N or FBN more secure in the eyes of consumers and market participants. In that regard, it pointed out that the many ad-hoc State interventions had shown that the Dutch State would, if possible, intervene with respect to any privately-owned bank. Consequently, it believed that de facto there was no perceived difference between the security offered by Dutch privately-owned banks compared with that of Dutch State-owned banks.
(211)
To calculate whether interest rates offered on savings products were loss-making, the Dutch State argued that they should not be compared with EURIBOR rates but rather with rates resulting from the so-called ‘replicating portfolio methodology’ (95). Using that methodology, the Dutch State acknowledged that for some products, there was a temporary negative margin. However, it argued that it was rational market behaviour and in line with market behaviour of (privately-owned) competitors at that precise point in time.
5.3.2. Comments from the Dutch State on the complainant’s arguments of 21 and 28 August 2009
(212)
The Dutch argued that its earlier comments summarized in recitals 206 to 211 concerning the complainant were still valid.
(213)
In addition, the Dutch State noted that the complainant’s claim that ABN AMRO N and FBN market share had increased was based on flawed statistics. With respect to the alleged EUR 21 billion increase in deposits collected by ABN AMRO N, the Dutch State argued that only EUR 5,1 billion was due to Dutch retail savings with the rest mainly due to corporate customer savings and foreign deposits. The Dutch State also provided data, showing that a large part of FBN’s volume increase of deposits and savings stemmed from corporate banking as opposed to retail and private banking.
(214)
The Dutch State observed that that Dutch customers had invested more into their savings because of the uncertain macroeconomic environment. It pointed to data of the Central Bureau of Statistics (‘CBS’) which indicated that savings increased by 7,7 % year-on-year in the first half of 2009. ABN AMRO N’s customer savings increased by 7,5 % year-on-year, which indicated that the ABN AMRO N’s market share rather declined. FBN also presented evidence showing that its customer savings had evoled in line with the market.
5.3.3. Comments from the Dutch State on the comments of ABN AMRO Bank
(215)
The Dutch State confirmed that it had not provided a liquidity facility to ABN AMRO N, thereby broadly confirming ABN AMRO Bank’s arguments.
6. ASSESSMENT
6.1. Existence of aid
(216)
Article 107(1) of the Treaty provides that any aid granted by a Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods shall, insofar as it affects trade between Member States, be incompatible with the internal market. It follows that a State measure qualifies as State aid if it meets the following four (cumulative) criteria:
-
State resources;
-
selective advantage;
-
distortive impact on competition; and
-
impact on trade between Member States.
(217)
The first criterion is met for Measures (Y1) to (E) in Table 4 in recital 128 as all those Measures are directly financed from the Dutch State’s resources.
(218)
Whether a measure constitutes a selective advantage to FBN, ABN AMRO N or ABN AMRO Group post-merger (the second criterion) is analysed in the recitals 220 to 278, examining each measure separately.
(219)
If a selective advantage exists in this case, the third and fourth criteria would also be fulfilled. All the measures distort or threaten to distort competition as they place FBN, ABN AMRO N or ABN AMRO Group after the merger in a beneficial position vis-à-vis other competing banks (third criterion). Moreover, the measures also have an impact on trade between Member States. FBN, ABN AMRO N and ABN AMRO Group post-merger are internationally-oriented banks with activities outside the Netherlands while also competing in their home market with subsidiaries of foreign banks (fourth criterion).
6.1.1. Measures Y1 and Y2 of 3 October 2008
(220)
It is appropriate to recall that this Decision assesses only potential aid to FBN, ABN AMRO N or ABN AMRO Group post-merger. Potential aid to Fortis Bank SA/NV arising out of Measures Y1 and Y2 was assessed in the Decision of 3 December 2008.
(221)
As indicated in recital 52 of the Decision of 3 December 2008 (96) and in the initial aid assessment of those measures in the Decision of 8 April 2009, the measures taken on 3 October 2008 (namely Measures X, Y1 and Y2) are inextricably linked. The Dutch State separated FBN and ABN AMRO N from their liquidity-constrained parent by means of the acquisition of FBN but, in order to fully insulate FBN from its parent’s liquidity problems, the Dutch State also had to assume the role of funding provider of FBN. That goal translated into Measures Y1 and Y2. In addition, on 3 October 2008 the Dutch State took over Fortis SA/NV’s CSA-obligations.
(222)
As indicated in recital 50 of the Decision of 3 December 2008, the Commission cannot accept that the MEIP is satisfied for the integrated transactions of 3 October 2008 by which the Dutch State acquired FBN (including ABN AMRO N) for EUR 12,8 billion and also provided FBN with a very large amount of funding. Given the then prevailing market circumstances, no buyer would have been able and willing to offer as much to save FBN (97). Moreover, additional information submitted by the Dutch State confirmed that, on 3 October 2008, the Dutch State also agreed to indemnify Fortis SA/NV for its CSA-obligations. That CSA-agreement would have rendered the integrated transactions of 3 October 2008 even less acceptable to a market economy investor. Without appropriate due diligence, no investor would have taken over the obligations of Fortis SA/NV under the CSA, which resulted in major liabilities at a later stage (of which the Dutch State was already partially aware on 3 October 2008).
(223)
For the Dutch State, the integrated transactions of 3 October 2008 were necessary to avoid large negative spill-over effects into the Dutch banking system and economy (98). A market economy investor typically does not take such spill-over effects into account.
(224)
The willingness to avoid a serious disruption of the Dutch banking system and economy also explains why the Dutch State took its decisions so rapidly. A market economy investor would have taken much more time to evaluate the potential need for additional capital injections and would also have investigated the financials of the companies in more detail. As a result, a market economy investor - with sufficient time to carry out a proper due diligence - would have had a better view on follow-up investments and would have taken that information into account in its valuation. The Dutch State having to act swiftly to preserve financial stability in the Netherlands, could not behave like a market economy investor and take more time to consider the integrated transactions of 3 October 2008 and the CSA-related obligations in further depth.
(225)
Therefore, the Commission confirms its assessment that the integrated transactions of 3 October 2008 were not in line with the MEIP (that conclusion was already made in the Decision of 3 December 2008, which considered those transactions to be State aid to Fortis Bank SA/NV).
(226)
As regards the existence of an advantage, the measures of 3 October 2008 taken together allowed the separation of FBN and ABN AMRO N from Fortis SA/NV and therefore conferred an important selective advantage on FBN, which was highly integrated in Fortis Bank SA/NV and in particular relied heavily on the latter for funding. In the December 2009 Restructuring Plan (see also recital 78), the Dutch State admitted that, had it not intervened, FBN would have been dragged down by Fortis SA/NV. Without the State aid measures, FBN would have remained exposed to the liabilities of Fortis SA/NV, which was on the verge of bankruptcy, and that exposure would have substantially hindered FBN’s activities. By ring-fencing its activities from Fortis SA/NV, FBN was able to avoid to a large extent the problems and costs typical of a (financial) company in distress (for example higher funding costs, worse payment conditions from suppliers and counterparties, higher personnel costs to retain staff, reduction of activities and risk-weighted assets to preserve capital) (99). Although ABN AMRO N remained on an operational level a separate company, the Dutch State feared contamination resulting from the fact that markets might associate ABN AMRO N with its future owner Fortis SA/NV.
(227)
Measure Y1 - an important component of the integrated transactions of 3 October 2008 - also provided a major advantage to FBN, especially given the size of the transaction and the then prevailing market circumstances.
(228)
The large liquidity facility of EUR 45 billion (100) was provided when wholesale markets were virtually closed, particularly for large amounts and for companies with a relatively high loan-to-deposit ratio such as FBN. The fact that such a high amount of liquidity was not readily available on the market is confirmed by the fact that FBN needed several quarters to replace the short-term liquidity facility by other sources of funding. In the end, FBN repaid all the short-term funding from the Dutch State in June 2009, 9 months after the liquidity aid was granted. The refinancing was partly done via State-guaranteed debt issues (101).
(229)
Therefore, it should be concluded that Measure Y1 constitutes State aid as it provided FBN with an advantage in the form of funding which it could not have found on the market in the then prevailing market circumstances.
(230)
With respect to Measure Y2, the novation of long-term loans made by Fortis Bank SA/NV, the Commission considers that measure provides a selective advantage to FBN. The information submitted by the Dutch State shows that Fortis Bank SA/NV was entitled to immediate repayment of the fixed-rate long-term loans (with a nominal value of EUR 7,9 billion) because of the ownership change at the level of FBN. Thanks to Measure Y2, FBN did not have to find new funding on the market in order to repay those long-term loans. It could continue to benefit from the existing loans at pre-crisis rates.
(231)
By accepting the novation, the Dutch State provided FBN with long-term debt at pre-crisis interest rates. A market economy investor would not have provided these loans at pre-crisis interest rates but would have negotiated interest rates which would better reflect the then prevailing market circumstances, especially since it concerned loans for a sizeable amount.
(232)
Therefore, it should be concluded that Measure Y2 constitutes State aid to FBN as it provided a selective advantage to FBN in the form of a loan at pre-crisis rates. The Dutch State did not try to bring the interest rates of the redeemable loans in line with post-crisis interest rates, thereby not behaving like a market economy investor.
(233)
The Commission has received sufficient information to conclude that ABN AMRO N did not receive funding through Measures Y1 and Y2. It therefore did not draw an advantage from those measures.
(234)
Thus, the integrated transactions of 3 October 2008 are not in line with the MEIP and provide FBN with a selective advantage. Those measures allowed FBN to stay on the market and to pursue its activities, without further contamination from the problems of its parent company. FBN also received a very large amount of funding aid which was not available on the market on such a short notice. Measures Y1 and Y2 therefore do constitute State aid while, as laid down in recital 32 of the Decision of 8 April 2009, Measure X as such does not constitute State aid to FBN but is part of a wider transaction - the separation of FBN from Fortis Bank SA/NV - which involved State aid to FBN.
6.1.2. Applicability of the MEIP for the measures implemented after the initial aid of 3 October 2008
(235)
The Dutch State has taken a large number of measures in favour of FBN and ABN AMRO N, spread out over a period of roughly 18 months. The Dutch State claims that that the MEIP-test should be applied to each of those measures individually (and especially to the merger-related Measures B4 and B5). However, based on the chronology of the measures (I), the common purpose of the measures (II) and the situation of the companies at the time of each measure (III), the Commission concludes that they are not sufficiently distinct to be judged against the MEIP independently. The Commission considers all measures to be part of one lengthy restructuring process (102), (103).
(236)
The chronology of measures (I) described earlier in section 2.1 and section 2.4 in this Decision shows that all measures are interrelated and were taken in a short period of time.
(237)
In addition, the merger-related measures are clearly linked to the preceding interventions. When the Dutch State decided on 21 November 2008 - slightly more than 6 weeks after the rescue intervention of 3 October 2008 - to merge FBN and ABN AMRO N, it could only do so because it had just rescued the two companies from bankruptcy. In other words, in a counterfactual scenario without the 3 October 2008 intervention, implementing the merger would not have been an option as either the two companies would no longer have existed or they would have been present only in a substantially reduced form which would have lead to a much smaller and less attractive merged entity, which the Dutch State also admits in its December 2009 Restructuring Plan (see recital 78).
(238)
All the measures had the common objective (II) of fully restoring the viability of FBN and ABN AMRO N. Immediately after the integrated transactions of 3 October 2008, it was clear that the Dutch State had merely stabilised the situation, with important operational problems still awaiting resolution, notably because of the separation of each entity from its former parent.
(239)
Moreover, the merger was a measure needed to achieve that common goal, to fully restore viability. On a stand-alone basis, FBN’s funding position was weak as it had a relatively small retail franchise and depended to a large extent on wholesale funding (104). ABN AMRO N had lost important product competences and a large part of its international network. Both companies faced operational issues related to, for example IT, tax and risk management and it was also uncertain whether they had sufficient scale in all the businesses in which they were active. The Dutch State looked at a number of alternatives and quickly decided that a merger in combination with additional capital increases was the best way to fully restore viability. In a merger scenario, the deposit-rich retail activities of ABN AMRO N compensated for the weak funding position of FBN, while FBN could bring larger size and international branches to ABN AMRO N. Moreover, the combined entity was in a better position to tackle practical problems and could also benefit from additional economies of scale. The merger avoided having to rebuild each entity separately.
(240)
With respect to the situation of the companies at the time of each measure (III), the Commission notes that the viability of the companies was only fully restored once all the measures were implemented. They were not viable at an intermediate stage, such as on 21 November 2008 when the decision to merge was taken. In that regard, the Commission underlines that at the end of December 2008, and so after the decision to merge, FBN threatened to fall below the minimum capital requirements of the DNB, because it had to take a write-down on ABN AMRO N. ABN AMRO N was still in the books of FBN for a valuation which was no longer realistic (105) after the valuation used in Measure X and therefore a write-down had become inevitable. In order to sort out FBN’s capital problem, the Dutch State acquired ABN AMRO N from FBN for EUR 6,5 billion and took further corrective capital action at the end of 2009 with the conversion of Tier 2 capital into Tier 1 capital (see recital 121 and footnote 52 of this Decision). Declarations of the Dutch State, […] and […] confirm that FBN and ABN AMRO N still faced important viability-related issues after the 3 October 2008 integrated transactions (106).
(241)
The Commission also observes that the Dutch State only submitted a full-fledged restructuring plan once all the measures were decided, which indicates that viability was only then fully restored. During the procedure, the Commission asked repeatedly for a detailed restructuring plan (see for instance recital 137), which was indispensable to evaluate whether the viability of an aided company has been fully restored.
(242)
The Dutch State submitted on 4 December 2009 the December 2009 Restructuring Plan but that first plan still lacked important elements mentioned in the Restructuring Communication such as financial projections for a worst case scenario. The necessary completions arrived on 23 March 2010. The Dutch State replied to earlier requests made by the Commission for a restructuring plan that the merger between FBN and ABN AMRO N played a crucial role in the restructuring of those companies. According to it the transition management team of ABN AMRO Group needed time to prepare a plan and could not have a complete view on the future shape of the group before the merger was implemented.
6.1.3. Existence of an advantage and conclusion on the existence of aid for the measures implemented after integrated transactions of 3 October 2008
(243)
Measure Z was necessary to avoid FBN’s capital ratios falling below the minimum regulatory capital requirements.
(244)
FBN’s capital problem was due to the high valuation of ABN AMRO N in its accounts. Simulations in […]’s due diligence report show that bringing the book value of ABN AMRO N down to EUR 6,5 billion would lead to Tier 1 and total capital ratios of 3,8 % and 7,6 % respectively for FBN (107). In other words, there was a risk that FBN would fall below the minimum regulatory ratios requiring a minimum total capital ratio of 8 % (with maximum half of it Tier 2). According to the […]-report, selling ABN AMRO N to the Dutch State for a price of EUR 6,5 billion lifted the Tier 1 and total capital ratios of FBN to respectively 7,8 % and 15,7 %, thereby sorting out FBN’s capital problem and allowing the company to stay on the market.
(245)
The measure provided FBN with an advantage in the form of capital it could not have found on the markets. The company was also unable to use internally generated underlying profits to sort out (part of) the problem, partly because it incurred losses of EUR 922 million in 2008 related to the Madoff fraud. Since FBN ran the risk of falling below minimum capital requirements, the measure allowed the company to comply with regulatory requirements and to pursue its activities.
(246)
The Commission has come to the conclusion that the purchase of ABN AMRO N by the Dutch State did not take place at market conditions for the reasons which follow.
(247)
A market economy investor (108) with an interest in acquiring ABN AMRO N in December 2008 would have used a market price, taking into account the market conditions at that particular point in time. In the […] report, the Dutch State had two valuations: a ‘through the cycle’ valuation of EUR [5 - 9] billion which assumed a normalisation of the markets and a ‘current market conditions’ valuation of EUR [4 - 6,5] billion which was based on the market conditions in the first days of October 2008 (109). A market economy investor would have used the ‘current market conditions’ valuation as a starting point.
(248)
A correction to the ‘current conditions’ market valuation would be needed in any event to take into account the deterioration of the market conditions between 3 October 2008 (namely the date of the […] valuation report) and the actual date when the acquisition of ABN AMRO N by the Dutch State was decided upon. In that period, the Euro Stoxx 50 index fell by 22,2 % while the Euro Stoxx Banks index fell by 45,3 %.
(249)
The Dutch State’s argument that no correction is needed given ABN AMRO N’s conservative risk profile (namely no toxic assets, good funding position, etc.) cannot be accepted. The market decline was widespread, and especially so amongst banking stocks, indicating that it was not so much linked to stock-specifics but rather to worsened economic and financial market conditions and the associated increase in required risk premiums. Given that background, it is necessary to adjust the 3 October 2008‘current market conditions’ valuation downwards to obtain a reasonable estimate of the value of ABN AMRO N on 14 December 2008. Applying the observed percentage declines of the Euro Stoxx 50 index and the Euro Stoxx Banks index (22,2 % and 45,3 %) leads to a market price range for December 2008 of between EUR [2,2 - 3,6] billion and EUR [3,1 - 5,1] billion (namely [4 - 6,5] billion EUR decreased by 22,2 % and by 45,3 %) (110).
(250)
The Commission can accept that, as claimed by the Dutch authorities, a correction should be made to take account of the fact that the Dutch State did not pay the transaction in cash. As a result of Measure Y2, the Dutch State owned debt issued by FBN and it then paid FBN for ABN AMRO N by waiving part of that debt with a nominal value of EUR 6,5 billion. Since debt issued by other banks traded at the time at a discount to par, the Commission can accept that the value of the debt instruments waived was below par value. Based on available market information, the Commission could accept a correction of [10 - 30] % or EUR [0,65 - 1,95] billion. That would imply an actual transaction price of EUR [4,55 - 5,85] billion (EUR 6,5 billion minus EUR [0,65 - 1,95] billion), rather than EUR 6,5 billion (111).
(251)
The aid amount in Measure Z would then be the difference between the price paid and the market value of ABN AMRO N. It would then be between EUR [0 - 2,75] billion (EUR [4,55 - 5,85] billion minus EUR [3,1 - 5,1] billion) and EUR [0,95 - 3,65]-billion (EUR [4,55 - 5,85] billion minus EUR [2,2 - 3,6] billion).
(252)
The Commission sees no basis to the claims of the Dutch State that its EUR 6.5 billion valuation was convincingly corroborated by the approval of the other consortium members and by a report of […]. Overpaying for ABN AMRO N did not affect the other consortium members, which means that their approval of the sale was not an approval of the valuation itself. There is also no indication that the consortium members made a new valuation themselves. The […] letter also does not support the claim of the Dutch State. […] merely verified the methodology and the process, and its short report cannot be seen as a credible valuation exercise. The […] report also used as a basis the price paid by the Dutch State for FBN and ABN AMRO N on 3 October 2008. As set out above, the transaction of 3 October 2008 is not a market-based transaction. A transaction containing aid cannot be used to derive a market price.
(253)
The report of the experts working for the shareholders of Fortis SA/NV also does not support the hypothesis that the Dutch State did not overpay. The report is only a secondary analysis of the valuations and valuation methods that were used during the process and is not a new valuation exercise. Moreover, the report should be seen in its context. The shareholders of Fortis SA/NV were worried that they received a too low price for the assets acquired by the Dutch State and the report mainly addresses that claim i.e. that the Dutch State paid a too low price. Finally it should also be mentioned that the paragraphs to which the Dutch State refers say nothing on ABN AMRO N in isolation, but only refer to the full package of assets acquired by the Dutch State.
(254)
Therefore, it should be concluded that Measure Z is a State aid measure in favour of FBN as it provides FBN with capital enabling it to remain on the market. The identified amount of aid is situated in a range between EUR [0 - 2,75] billion and EUR [0,95 - 3,65] billion.
(255)
The Commission has concluded that it was the Dutch State’s responsibility - and not that of ABN AMRO N - to cover the capital shortfall of ABN AMRO Z. Since 3 October 2008, the Dutch State was bound by the terms of the CSA. Consequently, it was obliged to implement the separation of ABN AMRO Holding under the terms described in the CSA. Since the financial supervisor only allowed the separation process to start once the ABN AMRO Z capital problem was settled, the Dutch State and the other consortium members had no other choice than to fill the capital gap of ABN AMRO Z.
(256)
ABN AMRO N merely acted as an intermediary in a construction to provide ABN AMRO Z, which has no operational activities, with the necessary capital.
(257)
The Commission has not found evidence of indirect aid to ABN AMRO N. The clarifications provided by the Dutch State confirmed that all meaningful financial transactions between ABN AMRO Z and ABN AMRO N took place at market conditions or before the State intervention of 3 October 2008.
(258)
As mentioned in recital 110, the CRI was kept in place after the separation of ABN AMRO II from ABN AMRO Bank to cover the prudential margin of EUR 500 million and the integration costs of EUR 1,2 billion, while cash coming from MCS instruments was injected in ABN AMRO Z. Thus from the date of the separation of ABN AMRO II from ABN AMRO Bank (namely 6 February 2010) (until the end of the CRI in October 2010), the CRI constituted State aid to ABN AMRO II, while the amount of EUR 1,7 billion of MCS the proceeds of which were transferred to ABN AMRO Z ceased to be aid to ABN AMRO N/ABN AMRO II on the same date. Those changes therefore do not change the quantity of aid but only the instruments by which the aid was provided and its duration. That change of form does not raise any issues which need to be considered in the remainder of this Decision.
(259)
Therefore, it should be concluded that Measure A does not constitute State aid. Under the CSA, it was a contractual obligation of the Dutch State as a successor of Fortis SA/NV to resolve ABN AMRO Z’s capital shortages. Therefore, the measure does not represent a selective advantage to ABN AMRO N and does not relieve it of costs it would normally have borne.
(260)
Since the CRI did not suffice to cover ABN AMRO Z’s capital shortfall, the Dutch State had to inject extra capital via a MCS. The rationale developed in respect of Measure A also applies for Measure B1.
(261)
Therefore, it should be concluded that Measure B1 does not constitute State aid, as funding ABN AMRO Z’s capital shortage was an obligation of the Dutch State under the CSA and does not selectively advantage ABN AMRO N.
(262)
The full amount of EUR 1,08 billion (namely Measures B2 and B3 together) includes general separation costs of EUR 480 million, EUR 90 million of costs related to the set-up of a money market desk and a prudential buffer of EUR 500 million. It is important to distinguish between the prudential buffer of EUR 500 million and the other separation costs of EUR 580 million.
(263)
With respect to the other separation costs, the Commission accepts that the CSA obliged the Dutch State to pursue the split of ABN AMRO Holding in three separate parts, following the CSA guidelines. In other words, the separation costs are the consequence of the contractual CSA-obligations of the Dutch State as successor of Fortis SA/NV. On a net basis, ABN AMRO N will not have a better capital position because of that measure, since the Dutch State injects capital which is immediately consumed by separation costs.
(264)
That reasoning does not however hold good for the prudential margin of EUR 500 million as there was no contractual obligation of the State to provide it. If the Dutch State had not provided that assistance, ABN AMRO N would have been in a worse financial position and it would have been obliged for instance to reduce its RWA to free up capital. In other words, the prudential margin is a selective advantage which improved ABN AMRO N’s competitive position when compared to a scenario in which the measure had not been implemented.
(265)
Therefore, it should be concluded that, while the general separation costs do not constitute State aid, the prudential margin of EUR 500 million (namely part of Measure B3) does. It provides ABN AMRO N with extra capital and represents a selective advantage.
(266)
The Commission observes that there was no contractual or economic obligation to merge FBN and ABN AMRO N when the Dutch State acquired those companies. The asset management division of ABN AMRO N had indeed been integrated within Fortis Bank SA/NV, but that division is not a must-have business for banks as many other banks source their asset management products from specialised external providers. It was the Dutch State itself which decided on 21 November 2008 to merge ABN AMRO N and FBN as it preferred that option over other restructuring alternatives such as a standalone strategy for the two banks, the rapid sale of one or both of the companies or the rapid sale of major subsidiaries.
(267)
FBN and ABN AMRO N could not pay the upfront integration costs of the merger themselves. The Commission observes that the Dutch State has defended the merger in public saying that ‘the two banks together are stronger than alone’ (112). The merger should indeed lead to major advantages in the form of synergies (estimated at EUR 1,1 billion pre-tax per year) and a stronger competitive position (for example higher market shares, better funding base etc.).
(268)
To get the benefits of the merger, FBN and ABN AMRO N had to incur a variety of costs (namely costs related to the merger remedy, integration costs). The Dutch State paid those costs via a recapitalisation (at a time when capital was still available only with difficulty), while FBN and ABN AMRO N got all the benefits. It therefore provides a clear advantage to FBN and ABN AMRO N.
(269)
According to the Dutch State, the merger has a positive net present value (113). However, as is already developed extensively in recitals 235 to 242, the Measures B4 and B5 follow other State aid measures and are part of a larger restructuring plan, so that the MEIP does not apply.
(270)
Therefore, it should be concluded that Measures B4 and B5 do constitute State aid of respectively EUR 300 million and EUR 1,2 billion. They provide FBN and ABN AMRO N with a selective advantage by providing them capital.
(271)
Measure C provides FBN with capital, which allowed it to comply with the minimum regulatory requirements of the financial supervisor. If the Dutch State had not converted its Tier 2 capital into Tier 1 capital, FBN would have had to discontinue its operations or would have been obliged to look for alternative solutions, such as reducing its RWA to free up Tier 1 capital. Thanks to the measure, FBN ended up with more capital and in a stronger competitive position than in a ‘no aid’ scenario.
(272)
The Dutch State converted Tier 2 debt instruments with a nominal value of EUR 1,35 billion into an equivalent amount of Tier 1 capital. That conversion leads to the same cash flows as a scenario in which FBN had repurchased the Tier 2 instruments owned by the State at par, followed by capital increase of the same amount. By analogy with recital 250, the Commission could accept that the market value of the debt instruments waived by the Dutch State was below par. Taking into account discounts of similar instruments of peer banks, a discount of EUR [135 - 405] million (or [10 - 30] %) is justified. In other words, FBN indirectly paid EUR [135 - 405] million too much to the Dutch State by implicitly buying back the instruments at par. The aid amount would therefore be EUR [0,945 - 1,215] billion, rather than EUR 1,35 billion.
(273)
The Dutch State’s claim that the measure is in line with the MEIP cannot be accepted. The measure follows other measures contaminated by State aid as explained in recitals 235 to 242, so that the MEIP does not apply.
(274)
Therefore, it should be concluded that Measure C constitutes State aid for an amount of EUR [0,945 - 1,215] billion as it provides FBN with an advantage in the form of extra capital.
(275)
With respect to the payments to the other consortium members, the Commission has concluded that the payments are indeed part of CSA-related obligations. The consortium members had anticipated that some unexpected issues would show up during the separation process and the CSA describes the procedures to be used to settle those issues. The Commission has found no evidence that the payments of the Dutch State to the other consortium members led to an extra transfer of net assets to ABN AMRO N or to any other advantage for the company.
(276)
Therefore, it should be concluded that Measure D does not constitute State aid as Measure D was a CSA-obligation of the State and not of ABN AMRO N. The Measure implied no selective advantage to ABN AMRO N.
(277)
The Commission has come to the conclusion that the cross liabilities are to a large extent linked to the specific separation context of ABN AMRO N from its parent company ABN AMRO Bank (now RBS NV). Under Dutch company law, Deutsche Bank as the purchaser of New HBU remains liable for debts of ABN AMRO Bank if the latter does not meet its obligations. Therefore Deutsche Bank wants to be indemnified for the risk it runs towards ABN AMRO Bank. If ABN AMRO N had not been separated from ABN AMRO Bank, those cross liabilities between New HBU and ABN AMRO Bank would not have existed. The Dutch State therefore provides a guarantee on a cross liability which exists exclusively because of the separation of ABN AMRO N. The Dutch State does not provide a guarantee on the cross liability between New HBU and ABN AMRO N.
(278)
Therefore, it should be concluded that it can be accepted that Measure E does not constitute State aid as the separation of ABN AMRO N from ABN AMRO Bank is an obligation of the Dutch State under the CSA.
6.1.4. Quantification of the State aid
(279)
ABN AMRO Group (or FBN and ABN AMRO N before the merger) have benefitted from recapitalisation aid, which is situated in a range between EUR 4,2 billion and EUR 5,45 billion. That amount translates into a range of 2,75 %-3,5 % when compared to ABN AMRO Group’s risk-weighted assets.
(280)
The Commission observes that FBN also benefited from a very sizeable amount of liquidity aid, both in relative and in absolute terms.
Table 5
State aid: Summary table of recapitalisation aid and liquidity aid
Recapitalisation aid
(all figures in EUR billion)
State aid min
State aid max
RWA of the combined entity FBN-ABN AMRO N
min % of RWA
max % of RWA
Measure Z: Dutch State acquires AA from FBN
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0-1,7] %
[0,6 - 2,25] %
Measure B3: Separation costs (prudential margin)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
Measure B4: Capital shortage related to HBU sale
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
Measure B5: Integration costs
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
Measure C: Tier 2 == Tier 1 conversion
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82] %
[0,63 - 0,82 %
Total recapitalisation aid
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Funding/Liquidity aid
Measure Y1: Short-term liquidity facility
45
Measure Y2: Long-term loans
7,9
Issue of new debt instrument guaranteed under the Dutch guarantee scheme
18,8
Total funding/liquidity aid
71,7 (or 52,9 when corrected for double counting) (116)
6.2. Compatibility of the different aid measures
(281)
Article 107(3)(b) of the Treaty empowers the Commission to declare aid compatible with the internal market if it is intended ‘to remedy a serious disturbance in the economy of a Member State’. In respect of the Dutch economy the risk for serious disturbance was confirmed in the Commission’s various approvals of the measures undertaken by the Dutch authorities to combat the financial crisis such as the Guarantee Scheme.
(282)
In this regard, it is however important to underline that the Court of First Instance has emphasised that Article 107(3)(b) of the Treaty should be applied restrictively (117), so that the economic disturbance should affect the entire Member State and not just be of a regional dimension. The Commission notes that ABN AMRO N and FBN are leading Dutch banks with a nation-wide branch network and top market positions in a wide range of segments on the Dutch retail and SME banking market. In the context of the various uncertainties surrounding the recovery from the global financial and economic crisis, the discontinuity of those banks would create a serious disturbance for the Dutch economy and therefore State aid from the Dutch government can be assessed under Article 107(3)(b) of the Treaty.
(283)
The Commission set out more details on the compatibility of specific measures in its Banking Communication, Recapitalisation Communication and Impaired Asset Communication, and on the required restructuring in its Restructuring Communication.
(284)
The individual measures should be tested against the relevant Communications of the Commission. The capital relief instrument does not cover impaired assets and is de facto a proxy for a recapitalisation measure. The general principles behind the Impaired Asset Communication should however hold also for the capital relief instrument to be in line with the internal market. In order to maintain a level playing field, the Commission had to check whether the CRI was not used to shift expected losses on the portfolio to the State. Measure A should also contain sufficient exit incentives and in case the economic situation would deteriorate, ABN AMRO N still had to take some losses via a vertical slice. The liquidity measures (Measures Y1 and Y2) should be judged against the Banking Communication and the recapitalisation measures (and more specifically Measures Z, B4 and B5 as well as the prudential margin of EUR 500 million which was part of Measures B3 and C) against the Recapitalisation Communication.
6.2.1. Compatibility of Measures Y1 and Y2 under the Banking Communication
(285)
In order to comply with the Banking Communication, Measures Y1 and Y2 should be well-targeted, proportionate and designed to avoid undue distortions of competition.
(286)
The Commission repeats the conclusion of recital 51 of the Decision of 8 April 2009 that the measure to cut all the links between FBN and its liquidity-constrained parent Fortis SA/NV was necessary to shelter FBN from the then acute difficulties of its parent company. Therefore, the measures can be considered well-targeted in order to achieve the rescue of FBN.
(287)
The measures Y1 and Y2 should also be proportionate and not unnecessarily distort competition. In that regard, the Commission looks favourably at the pricing system developed by the Dutch State, which aimed to create a level playing field with the Guarantee Scheme (see recital 169). In respect of guarantee schemes, the Commission has consistently requested Member States to charge a premium of at least 50 basis points for guarantees longer than 3 months (and not longer than 12 months). The Commission found that the Dutch State did not consistently ask EURIBOR + 50 basis points for loans of longer than 3 months. Therefore, the Commission can only declare Measure Y1 compatible with the internal market on the condition that a corrective payment of EUR 18,2 million is made to ensure that loans with a maturity of more than 3 months are effectively remunerated at EURIBOR + 50 basis points. The Commission notes positively that all the liquidity facilities were repaid and ended in June 2009.
(288)
With respect to Measure Y2, the Commission observes that since the Dutch State did not change the interest rate and maturity of the loans, FBN benefitted from relatively cheap loans, which could distort competition. Therefore, the Commission can only declare the measure compatible with the Banking Communication if all the conditions set out later in this Decision and more specifically the measures to limit distortions of competition are correctly implemented.
6.2.2. Compatibility of Measures Z, B3 (namely EUR 500 million), B4 and B5 and C under the Recapitalisation Communication
(289)
The Commission has concluded that the measures concerned were put in place to sort out a genuine need and represented the minimum necessary to fully restore the viability of the companies concerned.
(290)
With respect to remuneration, the Commission observed that the State was already the owner of 100 % of the ordinary shares of FBN (and indirectly of 100 % of ABN AMRO N). All those measures were indispensable to preserve the value of that shareholding.
(291)
ABN AMRO Group will realise a RoE of approximately […] % in 2013, which indicates that thanks to all the State interventions, a viable and profitable entity has been created.
(292)
All the available valuations of ABN AMRO Group are well above the sum of the aid in measures Z, B3, B4, B5 and C (namely between EUR 4,2 billion and EUR 5,45 billion). Thus the State will receive an appropriate remuneration on the aid granted to ABN AMRO N and FBN (118).
(293)
In view of the above, the Commission has concluded that Measures Z, B3, B4, B5 and C are compatible with the Recapitalisation Communication if the conditions set out later in this Decision are correctly implemented.
6.2.3. Compatibility of the capital relief instrument with the principles set forward in the Impaired Asset Communication
(294)
The Commission acknowledges that the capital relief instrument put in place by the Dutch State differs from the traditional impaired asset measures evaluated in other cases. While other impaired asset measures sought to relieve banks from impaired assets, the portfolio protected by the CRI is a traditional Dutch mortgage portfolio of which neither ABN AMRO N nor external experts expected the performance to deteriorate to a significant extent.
(295)
The Commission observes that a traditional recapitalisation at the level of ABN AMRO N was not opportune for the Dutch State, because it was not a separate legal entity at the relevant moment and the Dutch State would not have been in a position to ring-fence its capital contribution, which could have had negative consequences especially in distress scenarios. Moreover, private capital relief instruments were not feasible given the size of the transaction and the complexities related to the separation of ABN AMRO Bank NV, the parent company of ABN AMRO N and ABN AMRO Z.
(296)
Given that particular background, the Commission can accept that the CRI is an alternative to a traditional capital increase rather than a protection against toxic assets and is therefore a necessary and appropriately targeted measure to sort out the specific capital problem of ABN AMRO Z.
(297)
In spite of the fact that the measure is mainly a proxy measure for a recapitalisation, the measure should be consistent with other capital relief schemes, thereby protecting the internal market as explained in recital 284.
(298)
The Commission has concluded that the Dutch State has provided sufficient evidence to show that the valuation was such that ABN AMRO N or its legal successor will bear the expected losses. Market data (in particular rating reports), historical data and recent evidence from ABN AMRO N show that the yearly first loss tranche of 20 basis points should suffice to cover expected losses.
(299)
The remuneration that ABN AMRO N pays is not lower than that requested in the Impaired Asset Communication and the Recapitalisation Communication. The remuneration implies that ABN AMRO N will pay 10 % on the capital that is relieved by the transaction as a result of the reduction of RWA. That rate compares favourably to the minimum rates set out in point (27) of the Recapitalisation Communication. Given the relatively high remuneration, the vertical slice of 5 % and the claw-back mechanisms can be considered to be in line with point (24) and footnote 15 of the Impaired Asset Communication.
(300)
Measure A also contains sufficient incentives to exit. The call options described in recital 107 indicate that it is easy for ABN AMRO N (or now ABN AMRO Group) to terminate the measure. Moreover, the pricing is such that the measure becomes more expensive as time goes by. The contractual terms imply that the pricing will not be adjusted when ABN AMRO Group started to calculate its capital requirements based on Basel II. That lack of adjustment will reduce the capital relief effect of the measure while the guarantee fee will not fall. Moreover, the first loss tranche is calculated as a percentage of the initial portfolio value, so that the first loss tranche as a percentage of the outstanding portfolio (namely initial portfolio corrected for, inter alia, repayments) will gradually increase over time.
(301)
In view of the characteristics of the CRI and in view of the December 2009 Restructuring Plan and the updated November 2010 Restructuring Plan as described under heading 2.3 of this Decision, the Commission considers Measure A to be compatible with the general principles of the Impaired Asset Measure and with the principles of the internal market as explained in recital 284.
(302)
The fact that the CRI was called by ABN AMRO Group soon after it implemented Basel II requirments confirms ex-post the analysis made in recitals 294 to 301.
6.3. Assessment of the aid and of the December 2009 Restructuring Plan and the updated November 2010 Restructuring Plan under the Restructuring Communication
(303)
Given the amount and the scope of the aid as described in the preceding paragraphs and in particular the fact that the recapitalisation aid exceeds 2 % of RWA, the Commission believes that in-depth restructuring is required, in line with point (4) of the Restructuring Communication.
6.3.1. Viability
(304)
A restructuring plan should demonstrate that the bank’s strategy is based on a coherent concept and show that the bank has restored long-term viability without reliance on State support.
(305)
As already concluded in the Decision of 5 February 2010, the business models of FBN and ABN AMRO N did not rely on excessive risk taking and unsustainable lending practices. The two entities were, however, left vulnerable and unequipped in certain core fields as a consequence of the separation from their respective parent groups. After its parent company was broken up, ABN AMRO N had poor access to larger companies, no longer had an international network and lacked a number of product and IT capabilities. FBN was also heavily affected by the separation from its parent company and its funding relied heavily on wholesale markets. ABN AMRO Group’s December 2009 Restructuring Plan (and also the updated November 2010 Restructuring Plan) shows that the integration of ABN AMRO N and FBN substantially reduces the weaknesses of each of the individual entities. The combination of FBN and ABN AMRO N helped to allay some of those concerns. The large retail and private banking franchise of ABN AMRO N was deposit-rich which created a better funding profile for the integrated group, FBN sorted out part of the international network problem of ABN AMRO N and the two groups together were better able to sort out, for example IT-related problems (namely they did not each have to rebuild separately an IT-platform and other support tools).
(306)
The financial projections show that at the end of the restructuring period the combined entity should be able to cover its costs and realise an appropriate return on equity of approximately […] %. Even in a stress scenario, the company will continue to make profits, while its capital adequacy ratios remain above the minimum regulatory thresholds. Thus the company’s capital buffer seems sufficiently high - after the repeated interventions of the State - to weather future adverse circumstances without having to return to the State again.
(307)
As the figures of the second half of 2008 and the first half of 2009 showed, it is of crucial importance to realise sufficiently high net interest revenues to create a fully viable company. Therefore, the December 2009 Restructuring Plan and the updated November 2010 Restructuring Plan can only be declared compatible with the viability requirements of the Restructuring Communication on the condition that ABN AMRO Group will strive to realise the updated net interest revenues set out in the November 2010 Restructuring Plan. ABN AMRO Group should report on its progress to the Commission on a regular basis - at least every quarter. If ABN AMRO Group observes divergences compared with those projections, it should immediately undertake corrective action.
(308)
A restructuring plan should contain projections with the necessary breakdown and restructuring also requires a withdrawal from activities which would remain structurally loss-making in the medium-term (119). In recital 120 of the Decision of 5 February 2010, the Commission doubted whether the viability issues of the Prime Fund Solutions division - which reported an important Madoff-related loss in 2008 - had been adequately tackled. By selling PFS to Credit Suisse (see also recital 74), that issue has been resolved. The detailed projections at divisional level show that both in a base case and a stress case all divisions contribute positively to results. Therefore, the Commission can conclude that there are no other divisions with structural profitability problems and, in light of that conclusion, no further divestments are needed to improve the viability of the company.
6.3.2. Burden-sharing/Minimum necessary
(309)
A restructuring plan should clearly show that the aid has remained limited to the minimum necessary. Costs associated with the restructuring should not only be borne by the State but to a maximum extent also by those who invested in the bank. In other words, the bank and its capital holders should contribute to the restructuring as much as possible with their own resources. Restructuring aid should be limited to covering costs which are necessary for the restoration of viability. Accordingly, an undertaking should not be endowed with public resources which could be used to finance market distorting activities not linked to the restructuring process like, for example, acquisitions (120).
(310)
The Restructuring Communication recalls that an acquisition ban is necessary to keep the aid limited to the minimum necessary. Point (23) of the Restructuring Communication mentions explicitly that ‘an undertaking should not be endowed with public resources which could be used to finance market-distorting activities not linked to the restructuring process. For example, acquisitions of shares in other undertakings or new investments cannot be financed through State aid unless this is essential for restoring an undertaking’s viability’.
(311)
The Restructuring Communication also links an acquisition ban to distortions of competition. In points (39) and (40), the Communication explains that ‘State aid must not be used to the detriment of competitors, which do not enjoy similar public support’, and that ‘Banks should not use State aid for the acquisition of competing businesses. This condition should apply for at least 3 years and may continue until the end of the restructuring period, depending on the scope, size and duration of the aid’.
(312)
In line with point (40) of the Restructuring Communication, the aid can only be declared compatible on the condition that ABN AMRO Group strictly applies an acquisition ban (121) in the 3 years following the date of the present Decision. The acquisition ban should be extended if the Dutch State continues to own more than 50 % of ABN AMRO Group after 3 years. However, the acquisition ban should not extend beyond 5 years. While part of the aid has already been redeemed, some measures (in particular measures Z and C) cannot be redeemed by the bank due to the form in which they were granted (i.e. not in the form of a hybrid debt instrument). The end of the State ownership is a proxy for estimating when the advantage derived from the aid ends.
(313)
The Commission observes that the December 2009 Restructuring Plan (completed with worst case financial projections on 23 March 2010) indicated already that ABN AMRO Group has become a viable entity that should realise a decent return on equity and is even expected to realise decent profits in worse economic conditions. The updated November 2010 Restructuring Plan confirmed this analysis. That return to viability does not hinge on acquisitions. An acquisition ban therefore does not go against the return to viability.
(314)
The Commission considers that, pursuant to point (26) of the Restructuring Communication, a hybrid coupon ban and a hybrid call ban are unavoidable (122). In a restructuring context, measures which reduce the total amount of own funds are not compatible with the objective of burden-sharing and the minimum necessary requirement.
(315)
As stated in point (26) of the Restructuring Communication, ‘banks should not use State aid to remunerate own funds (equity and subordinated debt) when its activities do not generate sufficient profits’. A detailed assessment of ABN AMRO Group’s December 2009 Restructuring Plan (and the updated November 2010 Restructuring Plan) allows the Commission to conclude that in approximately 2 years’ time, ABN AMRO Group should have restored its viability as is illustrated by an acceptable RoE of approximately […] % in respectively 2012 and 2013. Against that background, a hybrid coupon and hybrid call ban of 2 years (123) seems to provide appropriate burden-sharing from the company’s capital holders (124). Thus the aid can only be declared compatible on the condition of a two-year hybrid coupon and call ban as described in detail in Article 8 of the operational part of the Decision. That coupon and call ban should also apply to the holders of FBNH Preferred Shares to remove the doubt expressed by the Commission in recital 130 of the Decision of 5 February 2010.
(316)
In other cases, burden-sharing measures are also necessary to make sure that rescued banks bear adequate responsibility for the consequences of their past behaviour so as to create appropriate incentives for the future behaviour of themselves and others. That factor is less relevant in this case as the problems of the company were to a large extent linked to the former parent company Fortis SA/NV (see section 6.3.3 ‘Measures to limit distortions of competition’). Therefore it can also be accepted, from a burden-sharing perspective, that there are no major divestments apart from the disposal of PFS and Intertrust which jointly accounted for […] % of total operating income and […] % of RWA.
6.3.3. Measures to limit distortions of competition
(317)
With respect to the measures needed to limit distortion of competition, the present case presents some atypical features.
(318)
Point (28) of the Restructuring Communication indicates the type of distortion of competition which may occur when State aid is provided in order to support financial stability in times of systemic crisis: ‘Where banks compete on the merits of their products and services, those which accumulate excessive risk and/or rely on unsustainable business models will ultimately lose market share and, possibly, exit the market while more efficient competitors expand on or enter the markets concerned. State aid prolongs past distortions of competition created by excessive risk-taking and unsustainable business models by artificially supporting the market power of beneficiaries. In this way it may create a moral hazard for the beneficiaries, while weakening the incentives for non-beneficiaries to compete, invest and innovate’.
(319)
As explained in the Decision of 3 December 2008, the difficulties of Fortis SA/NV and Fortis Bank SA/NV followed from excessive risk: (i) Fortis Bank SA/NV invested a large amount of money in structured credit and (ii) Fortis SA/NV decided to purchase ABN AMRO N at a very high price. In order to authorize aid to such banks, the Commission requires a significant reduction of the market presence of the beneficiary. In this respect, the Commission observes that Fortis SA/NV has been cut into four: the Belgian and international insurance assets are still part of the listed Fortis SA/NV (which after the collapse of Fortis SA/NV was renamed Ageas); Fortis Bank SA/NV and BGL have been acquired by BNP Paribas; the Dutch State acquired FBN (including ABN AMRO N); and the Dutch State also acquired the Dutch insurance activities (125). In other words, Fortis SA/NV has been split in smaller entities and Fortis Bank SA/NV itself has been cut into two parts (126).
(320)
The Commission observes that the measures in favour of FBN and ABN AMRO N assessed in this Decision have specific features which differ from other restructuring cases it had to deal with during the current crisis, including those of Fortis Bank SA/NV and Fortis SA/NV. In this case, FBN and ABN AMRO N do not primarily need State aid because they took flawed management decisions. The need for State aid does not stem for instance from the accumulation of excessive risks in their investments or in their lending policy, or because they had undertaken an unsustainable pricing policy. Equally, the difficulty of Fortis SA/NV and Fortis Bank SA/NV did not stem from risky lending or pricing policies in the retail banking, private banking or commercial banking activities, which were on the contrary profitable. Consequently, the Commission considers that the aid to FBN and ABN AMRO N is significantly less distortive than the aid approved in favour of financial institutions which had accumulated excessive risks. Therefore, the Commission considers that further divestments are not necessary.
(321)
However, it should to be ensured that the State aid is not used by FBN and ABN AMRO N to grow at the expense of competitors, for instance by implementing an unsustainable pricing policy or by acquiring other financial institutions. If that were to happen, the aid would ‘weaken the incentives for non-beneficiaries to compete, invest and innovate’ and could undermine ‘incentives for cross-border activities’ by discouraging entry in the Dutch market.
(322)
The State aid can therefore only be declared compatible if there are sufficient measures in place ensuring that the State aid is not used to the detriment of competitors, some of which did not receive similar public support. A level playing-field should remain in place between banks which received public support and those which did not. It should also be avoided that the State aid weakens incentives for non-beneficiaries to compete, invest and innovate and that entry barriers are created which could undermine cross-border activity.
(323)
The Restructuring Communication provides that the nature and form of such caps will depend on the amount of aid and the conditions and circumstances under which it was granted and also on the characteristics of the market(s) on which the beneficiary bank will operate. The amount of aid has been described in section 6.1.3 ‘Quantification of Aid’. The specific conditions and circumstances under which it was granted have been discussed at the beginning of the present section. As mentioned in point (32) of the Restructuring Communication, the size and relative importance of the bank on its market(s) play also a role. If the restructured bank has limited remaining market presence, additional measures are less likely to be needed. Therefore, the conditions necessary to declare the aid compatible mainly relate to retail and private banking as the company has already substantially reduced its presence in commercial banking via the divestment of New HBU.
(324)
The aid can be declared compatible with the Restructuring Communication on the condition that ABN AMRO Group implements the measures described in points (325) to (329).
(325)
In retail and private banking, the aid can be declared compatible on the condition that ABN AMRO Group will not be the price leader for standardized savings and mortgage products. In line with point (44) of the Restructuring Communication, ABN AMRO Group should not offer price conditions which cannot be matched by non-aided competitors.
(326)
Since a price leadership ban might be less effective in segments with many non-standardised products such as private banking in the Netherlands where there was a specific complaint, an additional condition is needed in line with point (44) of the Restructuring Communication to declare the aid compatible. ABN AMRO Group must aim to achieve the net interest revenues as presented to the Commission on 8 November 2010. ABN AMRO Group should therefore take appropriate action as soon as it observes that it undershoots its projections, especially when the latter is due to low interest margins.
(327)
Since a price leadership ban is difficult to implement and monitor in private banking, it is necessary to implement other suitable remedies to ensure effective competition, such as measures that favour entry, as described in point (44) of the Restructuring Communication. In that regard, a necessary condition to declare the aid compatible is that ABN AMRO Group will implement a measure that facilitates switching. Concretely, ABN AMRO Group should cover its own administrative and transfer and transaction costs for its customers of Private Banking NL, which are the direct consequence of the ending of the private banking relationship and the transferring of portfolios (127). That measure should apply during a period of two consecutive months, starting as soon as possible and within a year after the date of the Decision at the latest. As soon as the two-month period starts, the Bank will inform all its private banking customers in an unambiguous way of the possibility offered to them. ABN AMRO Group should also provide evidence to the Commission that the customer transfers are executed following the normal proceedings and that there were no delays in the customer transfer process.
(328)
If the measures to limit undue distortions of competition and more particularly the specific measures in retail and private banking are correctly implemented, they would also sufficiently addresses the issues raised by the complainant. When investigating those issues, the Commission found that ABN AMRO has been pricing some products temporarily at a loss but that pricing policy took place in a liquidity-constrained environment where all banks were competing aggressively for savings, while there was also the specific start-up context of MoneYou (whose launch was decided before the Fortis SA/NV collapse).
(329)
Point (44) of the Restructuring Communication also mentions that banks should not invoke State support as a competitive advantage when marketing their financial offers. Therefore, a condition to declare the aid compatible is that ABN AMRO Group will not use State aid in its marketing campaigns and communication to investors, for a period of 3 years. Those prohibitions should extend to up to a period of 5 years as long as the Dutch State holds a shareholding of at least 50 % in ABN AMRO Group.
(330)
From the perspective of undue distortions of competition, the Commission regards positively the divestments of PFS and Intertrust. The disposal of PFS reduces the company’s attractiveness towards institutional customers, while Intertrust provided, inter alia, services which could make the private banking franchise stronger. As a result, its sale might make it easier for competitors to improve their competitive position as against that of ABN AMRO Mees Pierson. The Commission also considers that the fact that part of the aid has been repaid contributes to limit the distortions of competition. The Commission also takes a favourable view on the dividend policy as described in recital 75.
6.3.4. Conclusion
(331)
Thus, if all the conditions described in sections 6.2 and 6.3 are correctly implemented, the December 2009 Restructuring Plan updated by the November 2010 Restructuring Plan provides sufficient evidence that the long-term viability of ABN AMRO Group has been restored. The December 2009 Restructuring Plan updated by the November 2010 Restructuring Plan provides sufficient burden-sharing and contains adequate measures to limit undue distortions of competition. Therefore, the Commission can conditionally declare the December 2009 Restructuring Plan as updated by the November 2010 Restructuring Plan in line with the Restructuring Communication.
7. CONCLUSION
The Commission finds that the Netherlands has unlawfully implemented the State aid listed in section 6.1.3 ‘Quantification of the State aid’ in breach of Article 108(3) of the Treaty. However, that aid can be found compatible if the conditions set out in sections 6.2 and 6.3 and described more in detail in the operative part of this Decision are implemented.
The Commission notes that the Dutch State has exceptionally accepted to receive the text of this Decision only in English.
HAS ADOPTED THIS DECISION:
Article 1
The State aid provided by the Netherlands to ABN AMRO Group is compatible with the internal market, subject to the conditions set out in Articles 3 to 9.
That State aid was provided as follows:
-
recapitalisation aid worth between EUR 4,2 billion and EUR 5,45 billion respectively in favour of FBN and ABN AMRO N, and
-
EUR 71,7 billion of liquidity aid.
Article 2
For the purposes of this Decision, the following definitions apply:
(a)
‘ABN AMRO Group’ means ABN AMRO Group and its wholly owned direct or indirect subsidiaries, including the entities in which ABN AMRO Group has sole control within the meaning of Council Regulation (EC) No 139/2004 of 20 January 2004 on the control of concentrations between undertakings (the EC Merger Regulation) (128).
(b)
‘rank first’ means to offer the most attractive price.
(c)
‘retail customers’ means all individual customers (as opposed to corporate customers).
(d)
‘standardised retail savings and deposit products’ means all standardised retail and deposit products covering at any point in time at least 85 % in volume of the products of ABN AMRO Group in the retail savings and deposit market.
(e)
‘standardised mortgage products’ means all standardised retail and deposit products covering at any point in time at least 85 % in volume of the products of ABN AMRO Group in mortgages.
(f)
Private Banking NL means all clients of BU Private Banking except those that are part of Private Banking International (129)
Article 3
1. In the absence of the Commission’s prior authorisation, ABN AMRO Group shall not rank first with respect to standardised retail savings and deposit products for retail customers among the […] financial institutions having the largest market share in volume on the Dutch retail savings market in any of the following segments:
-
savings accounts;
-
fixed term deposits with a period of 1 year;
-
fixed term deposits with a period of 2 years;
-
fixed term deposits with a period of 3 years;
-
fixed term deposits with a period of 4 years; and
-
fixed term deposits with a period of 5 years.
Notwithstanding the first subparagraph, where three financial institutions jointly rank first among the […] financial institutions having the largest market share in a segment of the Dutch retail savings and deposit market, ABN AMRO Group may match the rate of those three financial institutions with respect to standardised products in the corresponding segment.
2. In the absence of the Commission’s prior authorisation, ABN AMRO Group shall not rank first with respect to any standardised type of mortgage among the […] financial institutions having the largest market share on the Dutch retail mortgage market.
Notwithstanding the first subparagraph, where three financial institutions jointly rank first among the […] financial institutions having the largest market share in the Dutch retail mortgage market, ABN AMRO Group may match the rate of those three financial institutions with respect to the corresponding standardised type of mortgage.
3. To ensure compliance with paragraphs 1 and 2, ABN AMRO Group shall on a permanent basis, and at least every week, monitor the conditions offered by the […] other financial institutions having the largest market share in volume on the respective Dutch savings markets, to the extent these conditions are available in the public domain. If the figures of any of those […] other financial institutions are not publicly available, they will be replaced by the figures of next largest financial institutions from the market share ranking.
As soon as ABN AMRO Group detects that it offers a more favourable price for any of its products than that price which it is allowed to offer on the basis of paragraph 1 and paragraph 2 of this article ABN AMRO Group shall immediately inform the Commission. It shall immediately adjust the products price and implement the price adjustment as soon as possible’.
With respect to retail savings and deposit products, ABN AMRO Group shall implement the adjustment no later than ten working days from the date on which it noticed the condition variation. However, if the variation concerns products for which the price can only be amended at the end of a month and there are less than ten working days between the time when the variation was noticed and the end of a month, ABN AMRO Group shall implement the adjustment at the first opportunity from the end of the subsequent month.
With respect to mortgages, ABN AMRO Group shall adjust its pricing within ten working days from the date on which it noticed the condition variation and the adjustment shall be implemented no later than fifteen working days from the date on which the variation from the condition was noticed.
4. The condition as laid down in paragraphs 1 and 2 shall apply for 3 years as from the date of this Decision. ABN AMRO Group shall submit to the Commission a compliance report with this condition on a quarterly basis and at the latest within 2 weeks of publication of ABN AMRO Group’s quarterly financial results.
Article 4
1. ABN AMRO Group shall use its best efforts to achieve the projections (including net interest revenues) submitted to the Commission in the December 2009 Restructuring Plan, as updated by the November 2010 Restructuring Plan. The November 2010 projections shall be achieved, at ABN AMRO Group’s consolidated level.
ABN AMRO Group shall report to the Commission on a quarterly basis setting out a breakdown of the projections and the actual figures (including net interest revenues) at the level of the four segments defined in the December 2009 Restructuring Plan and the November 2010 Restructuring Plan: namely, Retail Banking, Private Banking NL, Private Banking International, Commercial & Merchant Banking.
ABN AMRO Group may submit a reasoned request to the Commission to revise its projections (including net interest revenues) to take into account external developments.
2. ABN AMRO Group shall provide a breakdown of net interest revenue projections into volumes and margins on a consolidated level and at the level of private banking.
ABN AMRO Group shall report to the Commission on a quarterly basis, and at the latest within 2 weeks after the publication of its quarterly financial results, setting out whether the net interest revenues achieved at the consolidated level are in line with the projections referred to in paragraph 1. That report shall also set out a comparison of projected margins and actual margins at the consolidated level and at the level of private banking.
If the net interest revenues achieved at the consolidated level are not in line with those projections, ABN AMRO Group shall set out in that report the measures taken to achieve those projections.
3. The obligations laid down in paragraphs 1 and 2 shall apply for 3 years as from the date of this Decision.
Article 5
1. ABN AMRO Group shall not acquire control of more than [0 - 7] % of any undertaking.
2. By derogation from paragraph 1, ABN AMRO Group may make acquisitions if the total gross cumulative purchase price (excluding the assumption or transfer of debt in relation to such acquisitions) paid by ABN AMRO Group for all such acquisitions during a period of 3 years following the date of this Decision is less than EUR [0 - 600] million.
The prohibition laid down in paragraph 1 shall not apply to private equity acquisitions by ABN AMRO Group if they fit within its business plan and the planned budget of its ‘Private Equity’ division as submitted to the Commission on 5 October 2010.
The prohibition laid down in paragraph 1 shall also not apply to […] equity stakes taken by ABN AMRO Group’s division ‘Energy, Commodities and Transportation’ in support of its normal financing business if they fit within ABN AMRO Group’s business plan and the planned budget of that division as submitted to the Commission on 10 January 2010.
ABN AMRO Group shall report to the Commission on a quarterly basis and at the latest within 2 weeks after the publication of its quarterly financial results. That report shall list actual acquisitions by the ‘Private Equity’ and ‘Energy, Commodities and Transportation’ divisions. The report shall also provide detailed information on ABN AMRO Group’s other acquisitions which it is allowed to make on the basis of the first subparagraph.
3. The prohibition laid down in paragraph 1 shall apply for at least 3 years as from the date of this Decision or until the date on which the Netherlands’ shareholding stake in ABN AMRO Group falls below 50 %, whichever is later. That prohibition shall cease to apply at the latest 5 years as from the date of this Decision.
In the event that the prohibition laid down in paragraph 1 applies for more than 3 years as from the date of this Decision, the total gross cumulative purchase price applicable under subparagraph 1 of paragraph 2 shall be increased by EUR [0 - 200] million per year.
Article 6
ABN AMRO Group shall not advertise the fact that it is State-owned nor make any reference to any State support received in its communications with existing or potential customers and or investors for a period of at least 3 years as from the date of this Decision or until the date on which the Netherlands’ stake falls below 50 % of the shares in ABN AMRO Group, whichever is later. That prohibition shall cease to apply at the latest 5 years as from the date of this Decision.
Notwithstanding that prohibition, ABN AMRO Group may refer to the fact that it is State-owned and to any other State support it received whenever such reference is required under applicable legislative or regulatory provisions.
Article 7
1. ABN AMRO Group shall offer customers of Private Banking NL the option to end their private banking relationship with ABN AMRO Group and to transfer their investment portfolios to other banks. That offer shall hold for a period of two consecutive months (‘the relevant period’).
The relevant period shall start as soon as possible after the date of this Decision allowing for (if required) a reasonable period for preparation, and within a year after the date of this Decision at the latest. ABN AMRO Group shall submit for approval to the Commission a start date for the relevant period at least 4 weeks before the relevant period is supposed to start.
2. ABN AMRO Group shall provide to all its Private Banking NL customers the terms of the offer, described in paragraph 1, in an unambiguous way on the first day of the relevant period at the latest. The information to be sent by ABN AMRO Group to its customers shall first be provided to the Commission at least 4 weeks before that information is sent to its customers.
3. ABN AMRO Group shall facilitate the closure of private banking relationships where so requested by customers, using the ordinary procedures at the lowest cost possible. If the customer decides to transfer its position and/or (related) security rights, and if that transfer is possible from the perspective of the transferee bank, ABN AMRO shall facilitate such a transfer. Customers shall be informed of the option to transfer positions rather than liquidating them and will be informed of the costs of the two options.
ABN AMRO Group shall cover its own administrative, transfer and transaction costs which are the direct consequence of the ending of the private banking relationship and the transfer of portfolios (130).
ABN AMRO Group shall not be obliged to cover other financial consequences for the customer.
Article 8
ABN AMRO Group shall not pay any coupon on core Tier 1, Tier-1 and Tier-2 capital instruments (including hybrid capital instruments and preference shares) issued before the date of this Decision or exercise any call option rights in relation to such capital instruments until 10 March 2013 included, unless there is legal obligation to do so.
ABN AMRO Group may issue new capital instruments after the date of this Decision or pay coupons on such new capital instruments, unless such issues or payments result in an obligation to pay coupons on its own existing capital instruments
By derogation from the first subparagraph, ABN AMRO Group may call FCC instrument (namely EUR 87,5 million, 6,25 % non-cumulative non-voting perpetual class A series I preference shares issued by Fortis Capital Company Ltd).
Until 10 March 2013 included, ABN AMRO Group shall only pay a dividend on its ordinary shares if that dividend exceeds EUR 100 million (131).
Article 9
By 30 June 2011 at the latest, ABN AMRO Group shall pay to the Netherlands an adjusted interest rate on the loans identified in the electronic mail from the Commission to the Dutch State dated 24 June 2010. The amounts adjusted with interest come to EUR 18 152 722.
Article 10
Within 2 months of notification of this Decision, the Netherlands shall inform the Commission of the measures it has taken to comply with this Decision.
Article 11
This Decision is addressed to the Kingdom of the Netherlands.
Done at Brussels, 5 April 2011.