NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 260/2012
ze dne 14. března 2012,
kterým se stanoví technické a obchodní požadavky pro úhrady a inkasa v eurech a kterým se mění nařízení (ES) č. 924/2009
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Vytvoření integrovaného trhu elektronických plateb v eurech, kde není rozdílu mezi vnitrostátními a přeshraničními platbami, je nezbytné pro řádné fungování vnitřního trhu. Za tímto účelem má projekt jednotné oblasti pro platby v eurech (Single Euro Payments Area) (dále jen „SEPA“) vytvořit společné celounijní platební služby, jež nahradí stávající vnitrostátní platební služby. V důsledku zavedení otevřených, společných platebních norem, pravidel a postupů a prostřednictvím integrovaného zpracování plateb by SEPA měla občanům a podnikům Unie zajistit bezpečné, cenově konkurenceschopné, uživatelsky vstřícné a spolehlivé platební služby v eurech. To by mělo platit pro platby SEPA prováděné uvnitř členských států nebo přes jejich hranice, a to za stejných podmínek a se stejnými právy a povinnostmi bez ohledu na jejich polohu v Unii. SEPA by měla po svém dokončení usnadnit přístup novým tržním subjektům, napomoci rozvoji nových produktů a vytvořit příznivé podmínky k prohloubení hospodářské soutěže v oblasti platebních služeb a pro ničím neomezovaný rozvoj a rychlé celounijní zavádění inovací týkajících se plateb. V důsledku toho by vyšší úspory z rozsahu, větší provozní efektivita a silnější hospodářská soutěž měly vytvářet tlak na snížení cen služeb elektronických plateb v eurech a vést k jejich nejvyšší možné kvalitě. To by mělo být patrné především v těch členských státech, kde jsou platby ve srovnání s ostatními členskými státy relativně drahé. Přechod na SEPA by proto nemělo doprovázet celkové zvýšení cen pro uživatele platebních služeb obecně, a konkrétně pak pro spotřebitele. Naopak, je-li uživatelem platebních služeb spotřebitel, měl by být dodržován princip neúčtování vyšších poplatků. Komise bude nadále monitorovat vývoj cen v odvětví plateb a vyzývá se, aby každoročně vypracovala analýzu tohoto vývoje.
(2)
Úspěch SEPA je velmi důležitý z hlediska hospodářského a politického. SEPA je plně v souladu se strategií Evropa 2020, jejímž cílem je promyšlenější hospodářství, ve kterém je prosperita důsledkem inovací a účinnějšího využívání dostupných zdrojů. Jak Evropský parlament ve svých usneseních ze dne 12. března 2009 (4) a ze dne 10. března 2010 (5) o uplatňování jednotné oblasti pro platby v eurech (SEPA), tak Rada ve svých závěrech přijatých dne 2. prosince 2009 zdůraznily důležitost rychlého přechodu na SEPA.
(3)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/64/ES ze dne 13. listopadu 2007 o platebních službách na vnitřním trhu (6) poskytuje moderní právní základ pro vytvoření vnitřního trhu plateb, pro nějž SEPA představuje základní prvek.
(4)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 924/2009 ze dne 16. září 2009 o přeshraničních platbách ve Společenství (7) rovněž stanoví několik opatření zajišťujících úspěch SEPA, například rozšíření zásady stejných poplatků na přeshraniční inkasa a dosažitelnost inkasa.
(5)
Samoregulační úsilí evropského bankovního sektoru prostřednictvím iniciativy SEPA nedostačuje k provedení jednotného přechodu na celounijní schéma pro úhrady a inkasa jak na straně nabídky, tak na straně poptávky. Zejména nebyly dostatečným a transparentním způsobem zohledněny zájmy spotřebitelů a dalších uživatelů. Je třeba vzít v úvahu stanoviska všech zúčastněných stran. Tento samoregulační proces navíc nepodléhá vhodným mechanismům pro správu a řízení, čímž lze částečně vysvětlit pomalé přijímání na straně poptávky. Zatímco nedávné zřízení Rady SEPA znamená podstatné zlepšení správy projektu SEPA, zůstává tato správa ve své podstatě formálně z velké části v rukou Evropské rady pro platby (EPC). Komise by proto měla do konce roku 2012 přezkoumat mechanismy pro správu a řízení celého projektu SEPA a případně předložit příslušný návrh. Tento přezkum by se měl mimo jiné věnovat složení EPC, vzájemným interakcím mezi EPC a celkovou strukturou řízení, jako je Rada SEPA, a úloze této celkové struktury.
(6)
Pouze rychlým a komplexním přechodem na celounijní úhrady a inkasa bude využito všech výhod integrovaného trhu plateb, takže bude možné odstranit vysoké náklady na paralelní provoz starších produktů a produktů SEPA. Měla by se proto stanovit pravidla vztahující se na provádění všech úhrad a inkasních transakcí denominovaných v eurech v rámci Unie. V této fázi by však neměly být zahrnuty transakce uskutečňované platebními kartami, neboť společné normy pro platby prováděné platebními kartami v rámci Unie se stále vytvářejí. Do oblasti působnosti těchto pravidel by nemělo spadat poukazování peněz, vnitřně zpracované platby, transakce velkých plateb, platby mezi poskytovateli platebních služeb na jejich vlastní účet a platby prostřednictvím mobilního telefonu nebo prostřednictvím jiného telekomunikačního, digitálního nebo informačně technologického zařízení, neboť tyto platební služby nelze srovnávat s úhradami nebo inkasy. Platební transakce by však měla být zahrnuta, pokud je jako prostředek k podnětu k platební transakci použita v prodejním místě nebo na dálku platební karta nebo jiné zařízení, například mobilní telefon, a pokud je výsledkem úhrada nebo inkaso mezi platebními účty označenými stávajícím národním základním číslem bankovního účtu (basic bank account number) (BBAN) nebo mezinárodním číslem bankovního účtu (international bank account number) (IBAN). Není vhodné, aby se toto nařízení vztahovalo na platby vypořádávané v rámci platebních systémů pro velké platby vzhledem ke zvláštnostem těchto plateb, kterými je jejich vysoká priorita, naléhavost a především vysoká hodnota. Tato výjimka by se neměla vztahovat na inkasní platby, pokud plátce výslovně nepožádá o to, aby platba proběhla prostřednictvím platebního systému pro velké platby.
(7)
V současnosti existuje několik platebních služeb, převážně pro platby prováděné přes Internet, které rovněž využívají IBAN a identifikační kód podniku (dále jen „kód BIC“) a jejichž základ tvoří úhrady nebo inkasa, jež však obsahují doplňující prvky. U těchto služeb lze očekávat, že budou orientovány přeshraničně, přičemž by mohly naplnit poptávku spotřebitelů po inovačních, bezpečných a levných platebních službách. Aby tyto služby nebyly vyloučeny z trhu, měly by se lhůty stanovené v tomto nařízení v souvislosti s úhradami a inkasy vztahovat pouze na úhradu nebo inkaso, které tvoří základ těchto transakcí.
(8)
U velké většiny platebních transakcí v Unii je možné jednoznačně identifikovat platební účet, pokud je známo pouze číslo účtu ve formátu IBAN a není navíc uveden kód BIC. Vzhledem k této skutečnosti již banky v několika členských státech zřídily rejstříky, databáze nebo jiné technické prostředky, které umožňují zjistit kód BIC odpovídající určitému číslu účtu ve formátu IBAN. Kód BIC je nezbytný pouze u malého, zanedbatelného množství případů. Bylo by zjevně neodůvodněné a příliš zatěžující, kdyby všichni plátci a příjemci plateb v Unii byli povinni uvádět kvůli malému počtu případů, kdy je to v současné době nutné, kromě čísla účtu ve formátu IBAN také kód BIC. Mnohem jednodušší by bylo, kdyby poskytovatelé platebních služeb a ostatní strany tento problém vyřešili a odstranili případy, kdy platební účet není možné jednoznačně identifikovat určitým číslem účtu ve formátu IBAN. Je proto třeba vyvinout nezbytné technické prostředky, aby všichni uživatelé mohli jednoznačně identifikovat platební účet pouze pomocí čísla účtu ve formátu IBAN.
(9)
Aby mohla být úhrada provedena, musí být platební účet příjemce dosažitelný. Měla by být proto stanovena povinnost dosažitelnosti v rámci celé Unie s cílem podpořit úspěšné zavedení celounijních úhradových a inkasních služeb. Pro zvýšení transparentnosti je dále vhodné sloučit tuto povinnost a povinnost dosažitelnosti inkasa, kterou již stanoví nařízení (ES) č. 924/2009, do jediného aktu. Veškeré platební účty příjemců plateb, které jsou dosažitelné pro vnitrostátní úhradu, by měly být rovněž dosažitelné pro celounijní schéma úhrad. Veškeré platební účty plátců, které jsou dosažitelné pro vnitrostátní inkaso, by měly být rovněž dosažitelné pro celounijní inkasní schéma. To by mělo platit bez ohledu na to, zda se poskytovatel platebních služeb rozhodne být účastníkem určitého schématu úhrad nebo inkasa, či nikoli.
(10)
Technická interoperabilita je základním předpokladem hospodářské soutěže. Aby byl vytvořen integrovaný trh systémů elektronických plateb v eurech, je důležité, aby zpracování úhrad a inkas nebránila obchodní pravidla ani technické překážky, jako je povinnost účastnit se více než jednoho systému pro vypořádávání přeshraničních plateb. Úhrady a inkasa by se měly provádět ve schématu, jehož základní pravidla přijala většina poskytovatelů platebních služeb představujících většinu poskytovatelů platebních služeb ve většině členských států a současně většinu poskytovatelů platebních služeb v Unii, pokud jsou tato pravidla stejná jak pro přeshraniční, tak pro čistě vnitrostátní úhrady a inkasní transakce. V případě, že existuje více než jeden platební systém pro zpracování těchto plateb, by uvedené platební systémy měly být interoperabilní díky používání celounijních a mezinárodních standardů, aby všichni uživatelé a poskytovatelé platebních služeb mohli využívat bezproblémového provádění malých plateb v eurech v celé Unii.
(11)
Vzhledem ke specifičnosti podnikového trhu a vzhledem k tomu, že každé schéma mezipodnikových úhrad či inkas by mělo být v souladu se všemi ostatními ustanoveními tohoto nařízení, včetně toho, že pro přeshraniční i vnitrostátní transakce musí platit stejná pravidla, by měl požadavek, aby účastníci představovali většinu poskytovatelů platebních služeb ve většině členských států, platit pouze do té míry, že poskytovatelé platebních služeb, kteří poskytují služby v oblasti mezipodnikových úhrad či inkas představují většinu poskytovatelů platebních služeb ve většině členských států, ve kterých jsou takové služby poskytovány, tvoří většinu poskytovatelů platebních služeb poskytujících tyto služby v Unii.
(12)
Je nezbytné určit technické požadavky jednoznačně vymezující prvky, jež celounijní platební schémata, která mají být vytvořena v rámci vhodných mechanismů pro správu a řízení, musí mít, aby byla zajištěna interoperabilita mezi platebními systémy. Tyto technické požadavky by neměly omezovat pružnost a inovace, ale měly by být otevřené a být neutrální vůči dalšímu možnému rozvoji a zlepšení na trhu plateb. Technické požadavky by měly být navrženy s ohledem na zvláštní vlastnosti úhrad a inkas, zejména s ohledem na údaje obsažené ve zprávě o platbě.
(13)
Je důležité přijmout opatření k posílení důvěry uživatelů platebních služeb v používání těchto prostředků, zejména u inkasa. Na základě těchto opatření by měli mít plátci možnost dát svým poskytovatelům platebních služeb pokyn, aby omezili inkaso na určitou výši nebo určitou periodicitu a sestavili specifické pozitivní nebo negativní seznamy příjemců. Je vhodné, aby spotřebitelé mohli v rámci zřízení celounijních inkasních schémat využívat výhod takovýchto kontrol. Aby bylo možné tyto kontroly příjemců plateb provádět v praxi, je důležité, aby poskytovatelé platebních služeb mohli tyto kontroly provádět na základě čísla účtu ve formátu IBAN a po přechodnou dobu a pouze v nezbytných případech na základě kódu BIC nebo na základě jiného jedinečného identifikátoru konkrétních příjemců plateb. Ostatní práva uživatelů již byla stanovena ve směrnici 2007/64/ES a jejich dodržování by mělo být plně zajištěno.
(14)
Technická normalizace je základním stavebním kamenem integrace sítí, jako je trh plateb v Unii. U všech příslušných transakcí by mělo být od určitého data povinné používání norem vytvořených mezinárodními nebo evropskými normalizačními orgány. V souvislosti s platbami jsou takovými povinnými normami IBAN, kód BIC a norma pro vytváření zpráv finančních služeb „ISO 20022 XML“. Používání těchto norem všemi poskytovateli platebních služeb je proto požadavkem na úplnou interoperabilitu v rámci celé Unie. Zejména by mělo být prostřednictvím srozumitelných informací a zjednodušujících opatření v členských státech prosazováno povinné používání čísla účtu ve formátu IBAN a v případě nutnosti kódu BIC s cílem umožnit hladký a jednoduchý přechod na celounijní úhrady a inkasa, zejména s ohledem na spotřebitele. Poskytovatelé platebních služeb by měli mít možnost uzavírat dvoustranné nebo vícestranné dohody o rozšíření základní znakové sady latinského písma za účelem zajištění podpory regionálních variant standardních zpráv SEPA.
(15)
Je naprosto nezbytné, aby všechny zúčastněné strany, zejména občané Unie, byly včas informovány a mohly se tak plně připravit na změny, které SEPA přináší. Hlavní zúčastněné strany, jako jsou poskytovatelé platebních služeb, pracovníci veřejné správy a národní centrální banky, stejně jako ostatní významní uživatelé pravidelných plateb, by proto měly provádět konkrétní a rozsáhlé informační kampaně s cílem zvýšit informovanost veřejnosti a připravit občany k přechodu na SEPA, přičemž tyto kampaně by měly být svým rozsahem přiměřené daným potřebám a měly by být vhodně uzpůsobeny dané cílové skupině. Zejména je třeba seznámit občany se změnou BBAN na IBAN. Nejvhodnější orgánem ke koordinaci těchto informačních kampaní jsou národní koordinační výbory SEPA.
(16)
Aby byl proces přechodu jednotný v zájmu srozumitelnosti a jednoduchosti pro spotřebitele, je vhodné stanovit jedno společné datum přechodu, do kterého by všechny úhrady a inkasní transakce měly tyto technické požadavky splňovat a zároveň ponechat trh otevřený dalšímu rozvoji a inovacím.
(17)
V přechodném období by měly být členské státy oprávněny povolit poskytovatelům platebních služeb, aby spotřebitelům umožnili nadále používat číslo BBAN pro vnitrostátní platební transakce, a to pod podmínkou, že bude zajištěna interoperabilita díky možnosti bezpečné technické konverze BBAN do příslušného jedinečného identifikátoru platebního účtu příslušným poskytovatelem platebních služeb. Poskytovatelé platebních služeb by za tuto službu neměli požadovat žádné přímé ani nepřímé poplatky.
(18)
Přestože úroveň rozvinutosti služeb v oblasti poskytování úhrad a inkas je v různých členských státech rozdílná, měla by být na konci přiměřené doby pro provedení stanovena jedna společná lhůta, která umožní uskutečnit všechny nezbytné postupy a přispěje ke koordinovanému, jednotnému a integrovanému přechodu na SEPA a zároveň napomůže předejít vytvoření dvourychlostní SEPA, jež by pro spotřebitele představovala větší nejasnosti.
(19)
Poskytovatelé a uživatelé platebních služeb by měli mít dostatek času na to, aby se přizpůsobili technickým požadavkům, avšak toto časové období by nemělo zbytečně oddálit dobu, kdy budou spotřebitelé moci využívat nového systému, či mařit úsilí provozovatelů, kteří již začali SEPA používat z vlastní iniciativy. Poskytovatelé platebních služeb by měli svým retailovým zákazníkům poskytnout nezbytné technické služby pro vnitrostátní a přeshraniční platební transakce, aby zajistili hladký a bezpečný přechod na technické požadavky stanovené tímto nařízením.
(20)
Je důležité poskytnout platebnímu sektoru právní jistotu, pokud jde o obchodní modely inkasa. Pro vytvoření rovných podmínek mezi poskytovateli platebních služeb je nezbytná regulace vícestranných mezibankovních poplatků za inkaso, aby bylo možné vytvořit jednotný trh inkas. Poplatky za transakce odmítnuté, vrácené nebo zrušené, protože je nelze řádně provést, nebo transakce vyžadující výjimečné zpracování (tzv. R-transakce, kde písmeno R může například znamenat („reject“, „refusal“„return“, „reversal“, „revocation“ nebo „requests for cancellation“), by mohly pomoci zefektivnit rozdělování nákladů subjektům v rámci vnitřního trhu. Pro vytvoření účinného evropského trhu inkas by bylo zjevným přínosem vícestranné mezibankovní poplatky za jednu transakci zakázat. Poplatky za R-transakce by nicméně povoleny být měly, a to za předpokladu, že splňují určité podmínky. Poskytovatelé platebních služeb musí spotřebitelům poskytnout v zájmu transparentnosti a ochrany spotřebitele jasné a srozumitelné informace o poplatcích za R-transakce. V každém případě by R-transakcemi nemělo být dotčeno použití článků 101 a 102 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“). Dále je třeba poznamenat, že inkasa mají obecně jiný charakter než platby prováděné platebními kartami, zejména proto, že příjemci plateb mají více možností, jak motivovat plátce k využívání inkasa prostřednictvím předchozí smlouvy mezi příjemcem platby a plátcem, zatímco u plateb platebními kartami takové smlouvy neexistují a platební transakce jsou často izolovanými, nepravidelně se vyskytujícími událostmi. Ustanoveními o vícestranných mezibankovních poplatcích za inkasa není tedy dotčena analýza mezibankovních poplatků za transakce uskutečňované platebními kartami podle pravidel Unie v oblasti hospodářské soutěže. Zákaz podle tohoto nařízení se nevztahuje na další volitelné služby, pokud se jasně a jednoznačně odlišují od základních inkasních služeb a pokud poskytovatelé a uživatelé platebních služeb mají úplnou volnost tyto služby nabízet nebo využívat. Na tyto služby se nicméně vztahují unijní a vnitrostátní pravidla hospodářské soutěže.
(21)
Možnost uplatňovat vícestranné mezibankovní poplatky za vnitrostátní a přeshraniční inkasní transakce by proto měla být časově omezena a měly by být stanoveny obecné podmínky uplatňování mezibankovních poplatků za R-transakce.
(22)
Komise by měla monitorovat výši poplatků za R-transakce v Unii. Poplatky za R-transakce na vnitřním trhu by se měly postupně sbližovat, aby se mezi členskými státy neodlišovaly natolik, že by mohly narušovat rovné podmínky.
(23)
V některých členských státech existují starší platební služby, jež jsou úhradou nebo inkasem, které však mají velmi specifické funkce, často z historických nebo právních důvodů. Objem transakcí u těchto služeb je většinou okrajový. Takové služby by proto mělo být možné klasifikovat jako produkty nadstandardní. U těchto nadstandardních produktů by přechodné období, dostatečně dlouhé na to, aby byl minimalizován dopad přechodu na uživatele platebních služeb, mělo oběma stranám trhu pomoci zaměřit se nejprve na přechod převažující části úhrad a inkas, a tím umožnit dřívější využití většiny možných přínosů integrovaného trhu plateb v Unii. V některých členských státech existují zvláštní nástroje pro inkasní platby, které se velmi podobají transakcím uskutečňovaným platebními kartami tím, že k podnětu k platební transakci používá plátce kartu v prodejním místě, ale vlastní platební transakcí je inkaso. Při takových platebních transakcích je karta použita pouze k načtení, aby bylo snazší elektronicky vygenerovat zmocnění k inkasu, které musí být podepsáno plátcem v prodejním místě. I když takové platební služby nelze klasifikovat jako nadstandardní produkt, je v tomto případě vzhledem ke značnému objemu transakcí nutné stanovit pro tyto platební služby přechodné období. Toto přechodné období by mělo být dostatečně dlouhé na to, aby bylo zúčastněným stranám umožněno zavést místo nich dostatečnou SEPA náhradu.
(24)
Pro náležité fungování vnitřního trhu plateb je nezbytné zajistit, aby plátci, jako jsou spotřebitelé, podniky nebo orgány veřejné správy, mohli uskutečňovat úhrady na platební účty držené příjemci, jejichž poskytovatelé platebních služeb se nacházejí v jiných členských státech a jsou dosažitelní v souladu s tímto nařízením.
(25)
K zajištění plynulého přechodu na SEPA by měla jakákoliv platná autorizace k provádění pravidelného inkasa ve prospěch daného příjemce v rámci stávajícího schématu zůstat po uplynutí období přechodu stanoveného v tomto nařízení nadále v platnosti. Tato autorizace by měla být chápána jako souhlas udělený poskytovateli platebních služeb plátce k provádění pravidelného inkasa ve prospěch příjemce v souladu s tímto nařízením, pokud neexistují vnitrostátní právní předpisy o zachování platnosti zmocnění k inkasu nebo zákaznické dohody, které pozměňují zmocnění k inkasu tak, aby bylo umožněno jeho zachování. Je však nutné chránit práva spotřebitelů, a pokud stávající zmocnění k inkasu obsahuje nepodmíněné právo na vrácení peněžních prostředků, mělo by být toto právo zachováno.
(26)
Příslušné orgány by měly být zmocněny k účinnému plnění svých kontrolních povinností a přijímání veškerých opatření, včetně posuzování stížností, nutných k zajištění toho, aby poskytovatelé platebních služeb dodržovali toto nařízení. Členské státy by rovněž měly zajistit, aby mohly být podávány stížnosti na uživatele platebních služeb, kteří nedodržují povinnosti podle tohoto nařízení, a aby mohlo být dodržování tohoto nařízení vymáháno efektivním a účinným způsobem správní nebo soudní cestou. V zájmu dodržování tohoto nařízení by měly příslušné orgány jednotlivých členských států spolupracovat jak mezi sebou navzájem, tak i s Evropskou centrální bankou (dále jen „ECB“) a národními centrálními bankami členských států a s ostatními příslušnými orgány, jako je Evropský orgán dohledu (Evropský orgán pro bankovnictví), zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 (8) určenými podle unijních nebo vnitrostátních právních předpisů vztahujících se na poskytovatele platebních služeb.
(27)
Členské státy by měly stanovit sankce za porušování tohoto nařízení a měly by dbát o to, aby tyto sankce byly účinné, přiměřené a odrazující a aby byly řádně uplatňovány. Tyto sankce by neměly být uplatňovány vůči spotřebitelům.
(28)
Aby bylo možné zjednat nápravu v případě, že toto nařízení bylo nesprávně uplatněno nebo došlo ke sporům mezi uživateli a poskytovateli platebních služeb ohledně práv a povinností stanovených tímto nařízením, měly by členské státy zavést odpovídající a účinné postupy pro mimosoudní vyřizování stížností a mimosoudní zjednávání nápravy. Členské státy by měly mít možnost rozhodnout, že se tyto postupy použijí pouze na spotřebitele nebo pouze na spotřebitele a mikropodniky.
(29)
Komise by měla předložit Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru, Evropskému orgánu pro bankovnictví a ECB zprávu o uplatňování tohoto nařízení. K této zprávě by měly být případně přiloženy návrhy na změnu tohoto nařízení.
(30)
Za účelem zajištění průběžné aktualizace technických požadavků na úhrady a inkasa v eurech, by měla být Komisi svěřena pravomoc přijímat akty podle článku 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o úpravu těchto technických požadavků. V prohlášení (č. 39) k článku 290 Smlouvy o fungování EU připojenému k závěrečnému aktu mezivládní konference, která přijala Lisabonskou smlouvu, vzala konference na vědomí záměr Komise pokračovat v souladu se svými zavedenými postupy v konzultacích s odborníky jmenovanými členskými státy při vypracovávání návrhů aktů v přenesené pravomoci v oblasti finančních služeb. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající a transparentní konzultace, a to i s ECB a všemi relevantními zúčastněnými stranami. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(31)
Jelikož by poskytovatelé platebních služeb nacházející se v členských státech, jejichž měnou není euro, museli podniknout více zvláštních přípravných prací nad rámec platebního trhu jejich národní měny, mělo by být těmto poskytovatelům platebních služeb umožněno uplatňování technických požadavků na určitou dobu odložit. Členské státy, jejichž měnou není euro, by však měly dosáhnout souladu s technickými požadavky, aby došlo k vytvoření skutečného evropského platebního prostoru, což posílí vnitřní trh.
(32)
Má-li být zajištěna široká veřejná podpora pro SEPA, je zásadní, aby byla zajištěna i vysoká úroveň ochrany plátců, zejména v případě inkasních transakcí. Současné a zároveň jediné celoevropské spotřebitelské schéma inkasních plateb vytvořené EPC poskytuje bezvýhradné právo na vrácení autorizovaných plateb, kdy nebudou kladeny žádné otázky, a to po dobu osmi týdnů od data, kdy byly prostředky odečteny z účtu, přičemž toto právo na vrácení podléhá několika podmínkám podle článků 62 a 63 směrnice 2007/64/ES. Vzhledem k současné situaci na trhu a k nutnosti zajistit vysokou úroveň ochrany spotřebitele by měl být dopad těchto ustanovení posouzen ve zprávě, kterou má Komise podle článku 87 směrnice 2007/64/ES předložit nejpozději 1. listopadu 2012 Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému sociálnímu a hospodářskému výboru a ECB spolu s případným návrhem na přezkum uvedené směrnice.
(33)
Na zpracování osobních údajů provedené v souladu s tímto nařízením se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (9). Přechod na SEPA a zavedení společných norem a pravidel pro platby by měly být prováděny v souladu s vnitrostátními právními předpisy na ochranu citlivých osobních údajů platných v jednotlivých členských státech a měly by chránit zájmy občanů Unie.
(34)
Finanční zprávy týkající se plateb a úhrad v SEPA nespadají do oblasti působnosti Dohody mezi Evropskou unií a Spojenými státy americkými ze dne 28. června 2010 o zpracovávání a předávání údajů o finančních transakcích z Evropské unie do Spojených států pro účely Programu sledování financování terorismu (10).
(35)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž stanovení technických a obchodních požadavků na úhrady a inkasa v eurech, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být z důvodu rozsahu a účinků tohoto nařízení lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle.
(36)
V souladu s čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 924/2009 by měly členské státy zrušit vnitrostátní oznamovací povinnosti založené na zúčtování, které jsou uloženy poskytovatelům platebních služeb pro účely statistiky platební bilance a které souvisejí s platebními transakcemi jejich klientů do výše 50 000 EUR. Shromažďování statistických údajů o platební bilanci na základě zúčtování prováděné od ukončení kontroly deviz do současnosti bylo a je jedním z významných zdrojů dat spolu s ostatními, jako jsou přímé průzkumy, a přispívá k vytváření kvalitních statistik. Od počátku devadesátých let 20. století si některé členské státy zvolily, že budou více používat informace, které přímo poskytují společnosti a domácnosti, spíše než údaje, jež poskytují banky za své klienty. Ačkoli podávání zpráv na základě zúčtování představuje řešení, které z hlediska společnosti jako celku snižuje náklady na sestavování platební bilance a současně zaručuje, že statistiky budou mít vysokou kvalitu, může zachování tohoto typu podávání zpráv v případě přeshraničních plateb v úzkém slova smyslu snížit v některých členských státech efektivitu a zvýšit náklady. Protože cílem SEPA je omezit náklady na přeshraniční platby, měly by být oznamovací povinnosti založené na zúčtování zcela zrušeny.
(37)
Za účelem větší právní jistoty je vhodné sladit lhůty pro mezibankovní poplatky stanovené v článku 7 nařízení (ES) č. 924/2009 s ustanoveními tohoto nařízení.
(38)
Nařízení (ES) č. 924/2009 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení stanoví pravidla pro úhrady a inkasní transakce denominované v eurech v rámci Unie, pokud se poskytovatel platebních služeb plátce a poskytovatel platebních služeb příjemce nacházejí v Unii nebo pokud se jediný poskytovatel platebních služeb v rámci platební transakce nachází v Unii.
2. Toto nařízení se nevztahuje na:
a)
platební transakce prováděné mezi poskytovateli platebních služeb a v rámci poskytovatelů platebních služeb, včetně jejich obchodních zástupců nebo poboček, na jejich vlastní účet;
b)
platební transakce zpracovávané a vypořádávané platebními systémy pro velké platby, avšak kromě inkasních transakcí, u kterých plátce výslovně nepožádal, aby byly provedeny prostřednictvím platebních systémů pro velké platby;
c)
platební transakce uskutečňované prostřednictvím platební karty nebo podobného prostředku, včetně výběrů hotovosti, pokud není platební karta nebo podobný prostředek použit pouze k získání informací nutných přímo pro provedení úhrady nebo inkasa na platební účet a z platebního účtu identifikovatelného ve formátu BBAN nebo IBAN;
d)
platební transakce prováděné pomocí jakéhokoli telekomunikačního, digitálního nebo informačně technologického zařízení, pokud výsledkem takových platebních transakcí není úhrada ani inkaso na platební účet a z platebního účtu identifikovatelného ve formátu BBAN nebo IBAN;
e)
transakce poukazování peněz ve smyslu čl. 4 odst. 13 směrnice 2007/64/ES;
f)
platební transakce, při kterých dochází k převodu elektronických peněz ve smyslu čl. 2 bodu 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/110/ES ze dne 16. září 2009 o přístupu k činnosti institucí elektronických peněz, o jejím výkonu a o obezřetnostním dohledu nad touto činností (11), pokud výsledkem těchto transakcí není úhrada nebo inkaso na platební účet nebo z platebního účtu identifikovatelného ve formátu BBAN nebo IBAN.
3. Pokud se platební schémata zakládají na platebních transakcích prostřednictvím úhrad nebo inkas, zároveň však obsahují doplňující volitelné prvky nebo služby, vztahuje se toto nařízení pouze na úhrady a inkasa, které tvoří základ těchto transakcí.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„úhradou“ vnitrostátní nebo přeshraniční platební služba za účelem připsání částky na platební účet příjemce prostřednictvím platební transakce nebo řady platebních transakcí z platebního účtu plátce provedených na základě pokynů plátce poskytovatelem platebních služeb, u něhož má plátce veden platební účet;
2)
„inkasem“ vnitrostátní nebo přeshraniční platební služba za účelem odepsání částky z platebního účtu plátce, při níž podnět k platební transakci dává příjemce na základě souhlasu plátce;
3)
„plátcem“ fyzická nebo právnická osoba, která je majitelem platebního účtu a umožní platební příkaz z tohoto platebního účtu, nebo v případě neexistence platebního účtu plátce fyzická nebo právnická osoba, která dá platební příkaz ve prospěch platebního účtu příjemce;
4)
„příjemcem“ fyzická nebo právnická osoba, která je majitelem platebního účtu a která je zamýšleným příjemcem peněžních prostředků, jež jsou předmětem platební transakce;
5)
„platebním účtem“ účet vedený na jméno jednoho nebo více uživatelů platebních služeb, který je využíván k provádění platebních transakcí;
6)
„platebním systémem“ systém sloužící k převodu peněžních prostředků s formálními a standardizovanými postupy a se společnými pravidly pro zpracování, zúčtování nebo vypořádání platebních transakcí;
7)
„platebním schématem“ jednotný soubor pravidel, postupů a norem nebo prováděcích pokynů, na kterých se dohodli poskytovatelé platebních služeb, pro provádění platebních transakcí v Unii a v rámci členských států, oddělený od jakékoliv infrastruktury nebo platebního systému, který zajišťuje jeho provoz;
8)
„poskytovatelem platebních služeb“ poskytovatel platebních služeb spadající do některé z kategorií uvedených v čl. 1 odst. 1 směrnice 2007/64/ES a právnické a fyzické osoby uvedené v článku 26 směrnice 2007/64/ES, s výjimkou subjektů uvedených v článku 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES ze dne 14. června 2006 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu (12), v jejichž případě bylo upuštěno od uplatňování ustanovení podle čl. 2 odst. 3 směrnice 2007/64/ES;
9)
„uživatelem platebních služeb“ fyzická nebo právnická osoba, která využívá platební službu jakožto plátce nebo příjemce;
10)
„platební transakcí“ převod peněžních prostředků mezi platebními účty v Unii z podnětu plátce nebo příjemce bez ohledu na jakékoli související povinnosti mezi plátcem a příjemcem;
11)
„platebním příkazem“ pokyn vydaný plátcem nebo příjemcem poskytovateli platebních služeb, jímž žádá o provedení platební transakce;
12)
„mezibankovním poplatkem“ poplatek placený mezi poskytovateli platebních služeb plátce a příjemce za provedení inkasní transakce;
13)
„vícestranným mezibankovním poplatkem“ vícestranný mezibankovní poplatek, který je předmětem dohody mezi více než dvěma poskytovateli platebních služeb;
14)
„BBAN“ identifikátor čísla platebního účtu, který jedinečným způsobem označuje jednotlivý platební účet vedený u poskytovatele platebních služeb v členském státě a který lze použít pouze pro vnitrostátní platební transakce, přičemž pro účely přeshraničních platebních transakcí je tentýž platební účet označen číslem ve formátu IBAN;
15)
„IBAN“ mezinárodní identifikátor čísla platebního účtu, který jedinečným způsobem označuje jednotlivý platební účet v členském státě, jehož prvky jsou stanoveny Mezinárodní organizací pro normalizaci (ISO);
16)
„kódem BIC“ identifikační kód podniku, který jednoznačně označuje poskytovatele platebních služeb a jehož prvky jsou stanoveny ISO;
17)
„normou ISO 20022 XML“ norma pro vytváření elektronických finančních zpráv, kterou definuje ISO a která zahrnuje fyzické znázornění platebních transakcí v jazyce XML v souladu s obchodními pravidly a prováděcími pokyny celounijních schémat pro platební transakce v oblasti působnosti tohoto nařízení;
18)
„platebními systémy pro velké platby“ platební systémy, jejichž hlavním účelem je zpracovávat, zúčtovávat nebo vypořádávat jednotlivé platební transakce, které mají vysokou prioritu a naléhavost a především velkou hodnotu;
19)
„dnem vypořádání“ den, kdy dojde ke splnění povinností spojených s převodem peněžních prostředků mezi poskytovatelem platebních služeb plátce a poskytovatelem platebních služeb příjemce;
20)
„inkasováním“ část inkasní transakce, která je zahájena podnětem příjemce k provedení inkasa a zakončena odepsáním příslušné částky z platebního účtu plátce;
21)
„zmocněním k inkasu“ vyjádření souhlasu a autorizace, které plátce uděluje příjemci a (přímo nebo nepřímo prostřednictvím příjemce) poskytovateli platebních služeb plátce a kterým příjemci povoluje dát podnět k inkasování určité částky z určeného platebního účtu plátce a poskytovateli platebních služeb povoluje tyto pokyny splnit;
22)
„platebním systémem malých plateb“ platební systém, jehož hlavním účelem je zpracování, zúčtování nebo vypořádání úhrad a inkas, které jsou obvykle zasílány hromadně a mají převážně malou výši a nízkou prioritu, přičemž se nejedná o platební systém pro velké platby;
23)
„mikropodnikem“ podnik, který je v okamžiku uzavření smlouvy o platebních službách podnikem vymezeným v článku 1 a v čl. 2 odst. 1 a 3 přílohy doporučení Komise 2003/361/ES (13);
24)
„spotřebitelem“ fyzická osoba, která na základě smluv o platebních službách jedná za jiným než obchodním, podnikatelským nebo profesním účelem;
25)
„R-transakcí“ platební transakce, kterou poskytovatel platebních služeb nemůže řádně provést nebo která vede k výjimečnému zpracování, mimo jiné z důvodu nedostatečného krytí, odvolání, chybně uvedené částky nebo chybně uvedeného data, neexistence zmocnění k inkasu, chybného čísla platebního účtu nebo uvedení zrušeného platebního účtu;
26)
„přeshraniční platební transakcí“ platební transakce z podnětu plátce nebo příjemce, pokud se poskytovatel platebních služeb plátce a poskytovatel platebních služeb příjemce nacházejí v různých členských státech;
27)
„vnitrostátní platební transakcí“ platební transakce z podnětu plátce nebo příjemce, pokud se poskytovatel platebních služeb plátce a poskytovatel platebních služeb příjemce nacházejí v témže členském státě;
28)
„referenční stranou“ fyzická nebo právnická osoba, jejímž jménem plátce provádí nebo příjemce přijímá platbu.
Článek 3
Dosažitelnost
1. Poskytovatel platebních služeb příjemce, který je dosažitelný pro vnitrostátní úhradu v rámci platebního schématu, musí být v souladu s pravidly celounijního platebního schématu dosažitelný pro úhradu z podnětu plátce prostřednictvím poskytovatele platebních služeb nacházejícího se v kterémkoliv členském státě.
2. Poskytovatel platebních služeb plátce, který je dosažitelný pro vnitrostátní inkaso v rámci určitého platebního schématu, musí být v souladu s pravidly celounijního platebního schématu dosažitelný pro inkaso z podnětu příjemce prostřednictvím poskytovatele platebních služeb nacházejícího se v kterémkoliv členském státě.
3. Odstavec 2 se použije pouze na inkasa, která mohou spotřebitelé provádět jako plátci v rámci tohoto platebního schématu.
Článek 4
Interoperabilita
1. Platební schémata využívaná poskytovateli platebních služeb za účelem provádění úhrad a inkasa musí splňovat tyto podmínky:
a)
pravidla těchto schémat jsou stejná pro vnitrostátní a přeshraniční úhrady v rámci Unie a obdobně pro vnitrostátní a přeshraniční inkasní transakce v rámci Unie;
b)
účastníci platebního schématu představují většinu poskytovatelů platebních služeb ve většině členských států a představují většinu poskytovatelů platebních služeb v Unii, přičemž se v úvahu berou pouze poskytovatelé platebních služeb, kteří úhrady popřípadě inkaso poskytují.
Pokud plátce ani příjemce nejsou spotřebitelé, berou se pro účely prvního pododstavce písm. b) v úvahu pouze členské státy, v nichž poskytovatelé platebních služeb tyto služby poskytují, a pouze poskytovatelé poskytující tyto služby.
2. Provozovatel platebního systému malých plateb v Unii, případně jeho účastníci, pokud daný systém nemá formálního provozovatele, zajistí technickou interoperabilitu svého platebního systému s ostatními platebními systémy malých plateb v Unii pomocí norem vytvořených mezinárodními nebo evropskými normalizačními orgány. Nepřijímají obchodní pravidla, která omezují interoperabilitu s ostatními platebními systémy malých plateb v Unii. Platební systémy určené podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/26/ES ze dne 19. května 1998 o neodvolatelnosti zúčtování v platebních systémech a v systémech vypořádání obchodů s cennými papíry (14) jsou povinny zajistit pouze technickou interoperabilitu s ostatními platebními systémy určenými podle uvedené směrnice.
3. Zpracování úhrad a inkas nesmějí bránit technické překážky.
4. Majitel platebního schématu, a pokud dané schéma nemá formálního majitele, hlavní účastník nově zřízeného platebního schématu malých plateb, který má účastníky v nejméně osmi členských státech, může příslušné orgány v členském státě, v němž se nachází majitel platebního schématu nebo jeho hlavní účastník, požádat o dočasnou výjimku z požadavků stanovených v odst. 1 prvním pododstavci písm. b). Tyto příslušné orgány, po konzultaci s příslušnými orgány v ostatních členských státech, v nichž má nově zřízené platební schéma alespoň jednoho účastníka, a Komise a ECB mohou udělit tuto výjimku na nejvýše tři roky. Tyto příslušné orgány přijmou toto rozhodnutí s ohledem na to, zda nově zřízené platební schéma má potenciál rozvinout se v plnohodnotné celoevropské platební schéma a přispívat ke zlepšování hospodářské soutěže a k podpoře inovací.
5. Kromě platebních služeb, na něž se vztahuje výjimka uvedená v čl. 16 odst. 4, nabývá tento článek účinku dne 1. února 2014.
Článek 5
Požadavky na úhrady a inkasní transakce
1. Poskytovatelé platebních služeb provádějí úhrady a inkasní transakce za těchto podmínek:
a)
musí používat identifikátor platebního účtu podle bodu 1 písm. a) přílohy za účelem identifikace platebních účtů bez ohledu na to, kde se dotyčný poskytovatel platebních služeb nachází;
b)
musí používat při převodu platebních transakcí jiným poskytovatelům platebních služeb nebo prostřednictvím platebního systému malých plateb formát zpráv podle bodu 1 písm. b) přílohy;
c)
musí zajistit, aby uživatelé platebních služeb používali pro identifikaci platebních účtů identifikátor platebního účtu podle bodu 1 písm. a) přílohy, bez ohledu na to, zda se poskytovatel platebních služeb plátce a poskytovatel platebních služeb příjemce nebo jediný poskytovatel platebních služeb účastnící se platební transakce nacházejí v témže členském státě nebo v různých členských státech;
d)
musí zajistit, aby v případě, že uživatel platebních služeb, jenž není spotřebitel nebo mikropodnik, dává podnět k jednotlivým úhradám nebo jednotlivým inkasům, které nejsou předávány jednotlivě, nýbrž jsou předány hromadně ke zpracování, nebo je přijímá, byly používány formáty zpráv podle bodu 1 písm. b) přílohy.
Aniž je dotčen první pododstavec písm. b), použijí poskytovatelé platebních služeb na zvláštní žádost uživatele platebních služeb ve vztahu k tomuto uživateli platebních služeb formáty zpráv podle bodu 1 písm. b) přílohy.
2. Poskytovatelé platebních služeb musí provádět úhrady v souladu s následujícími požadavky a dodržovat povinnosti stanovené vnitrostátními právními předpisy provádějícími směrnici 95/46/ES:
a)
poskytovatel platebních služeb plátce musí zajistit, aby plátce poskytoval údaje podle bodu 2 písm. a) přílohy;
b)
poskytovatel platebních služeb plátce musí poskytovateli platebních služeb příjemce poskytnout údaje podle bodu 2 písm. b) přílohy;
c)
poskytovatel platebních služeb příjemce musí poskytnout nebo zpřístupnit příjemci údaje podle bodu 2 písm. d) přílohy.
3. Poskytovatelé platebních služeb musí provádět inkasa v souladu s následujícími požadavky a dodržovat povinnosti stanovené vnitrostátními právními předpisy provádějícími směrnici 95/46/ES:
a)
Poskytovatel platebních služeb příjemce musí zajistit, aby:
i)
příjemce poskytnul spolu s prvním inkasem a jednorázovým inkasem a s každou následující platební transakcí údaje podle bodu 3 písm. a) přílohy,
ii)
plátce dal souhlas jak příjemci, tak poskytovateli platebních služeb plátce (přímo nebo nepřímo prostřednictvím příjemce); zmocnění k inkasu spolu s jejich pozdějšími změnami či dokladem o jejich zrušení se uchovávají u příjemce nebo u jím pověřené třetí osoby a příjemce je o této povinnosti informován poskytovatelem platebních služeb v souladu s články 41 a 42 směrnice 2007/64/ES.
b)
Poskytovatel platebních služeb příjemce musí poskytnout poskytovateli platebních služeb plátce údaje podle bodu 3 písm. b) přílohy.
c)
Poskytovatel platebních služeb plátce musí poskytnout nebo zpřístupnit plátci údaje podle bodu 3 písm. c) přílohy.
d)
Plátce musí mít právo dát svému poskytovateli platebních služeb pokyn, aby:
i)
omezil inkaso na určitou částku nebo periodicitu, případně obojí,
ii)
v případě, že zmocnění k inkasu v rámci platebního schématu nestanoví právo na vrácení peněžních prostředků, ověřil před odepsáním částky z platebního účtu každou inkasní transakci a zkontroloval, zda částka a periodicita zadané inkasní transakce odpovídá částce a periodicitě stanovené ve zmocnění k inkasu, a to na základě informací týkajících se zmocnění k inkasu.
iii)
zablokoval veškerá inkasa z platebního účtu plátce nebo inkasa z podnětu jednoho nebo více určených příjemců nebo povolil inkasa pouze z podnětu jednoho nebo více určených příjemců.
Pokud plátce ani příjemce není spotřebitelem, není poskytovatel platebních služeb povinen dodržovat požadavky stanovené v písm. d) bodě i), ii) nebo iii).
Plátce musí být informován svým poskytovatelem platebních služeb o právech uvedených v písmenu d) v souladu s články 41 a 42 směrnice 2007/64/ES.
Při první inkasní transakci nebo při jednorázové inkasní transakci a při každé následné inkasní transakci zašle příjemce svému poskytovateli platebních služeb informace týkající se zmocnění k inkasu a poskytovatel platebních služeb příjemce předá tyto informace týkající se zmocnění k inkasu při každé inkasní transakci poskytovateli platebních služeb plátce.
4. Je-li požadována úhrada, sdělí příjemce, který přijímá úhradu, svým plátcům kromě požadavků uvedených v odstavci 1 také identifikátor svého platebního účtu podle bodu 1 písm. a) přílohy a rovněž kód BIC svého poskytovatele platebních služeb, v případě vnitrostátních platebních transakcí do 1. února 2014 a v případě přeshraničních platebních transakcí do 1. února 2016, avšak pouze v nutných případech.
5. Před uskutečněním první inkasní transakce sdělí plátce identifikátor svého platebního účtu podle bodu 1 písm. a) přílohy. Plátce sdělí kód BIC poskytovatele platebních služeb plátce v případě vnitrostátních platebních transakcí do 1. února 2014 a v případě přeshraničních platebních transakcí do 1. února 2016, avšak pouze v nutných případech.
6. Pokud rámcová dohoda mezi plátcem a jeho poskytovatelem platebních služeb nestanoví právo na vrácení peněžních prostředků, poskytovatel platebních služeb plátce ověří, aniž je dotčen odst. 3 písm. a) bod ii), každou inkasní transakci a před odepsáním částky z platebního účtu zkontroluje, zda částka zadané inkasní transakce odpovídá částce a periodicitě stanovené ve zmocnění k inkasu, a to na základě informací týkajících se zmocnění k inkasu.
7. Po 1. únoru 2014 v případě vnitrostátních platebních transakcí a po 1. únoru 2016 v případě přeshraničních platebních transakcí poskytovatelé platebních služeb nesmí požadovat, aby uživatelé platebních služeb uváděli kód BIC poskytovatele platebních služeb plátce nebo poskytovatele platebních služeb příjemce.
8. Poskytovatelé platebních služeb plátce a příjemce neúčtují žádné další poplatky za načítání údajů za účelem automatického generování zmocnění k inkasu k uvedeným platebním transakcím zahájeným platební kartou nebo jejím prostřednictvím v prodejním místě, jejichž výsledkem je inkaso.
Článek 6
Lhůty
1. Ode dne 1. února 2014 musí být úhrady prováděny v souladu s technickými požadavky stanovenými v čl. 5 odst. 1, 2 a 4 a v bodech 1 a 2 přílohy.
2. Ode dne 1. února 2014 musí být inkasa prováděna v souladu s čl. 8 odst. 2 a 3 a požadavky stanovenými v čl. 5 odst. 1, 3, 5, 6 a 8 a v bodech 1 a 3 přílohy.
3. Aniž je dotčen článek 3, musí být inkasa prováděna v souladu s požadavky stanovenými v čl. 8 odst. 1 ode dne 1. února 2017 v případě vnitrostátních plateb a ode dne 1. listopadu 2012 v případě přeshraničních plateb.
4. U vnitrostátních platebních transakcí může členský stát nebo poskytovatelé platebních služeb členského státu se souhlasem daného členského státu stanovit kratší lhůty, než jaké jsou uvedeny v odstavcích 1 a 2, přičemž zohlední a posoudí připravenost a ochotu svých občanů.
Článek 7
Platnost zmocnění k inkasu a právo na vrácení peněžních prostředků
1. Jakákoliv platná autorizace k pravidelnému inkasu v rámci stávajícího platebního schématu udělená příjemci před 1. únorem 2014 zůstává v platnosti i po tomto dni a je považována za souhlas udělený poskytovateli platebních služeb plátce k provádění pravidelného inkasa ve prospěch tohoto příjemce v souladu s tímto nařízením, pokud neexistují vnitrostátní právní předpisy nebo zákaznické dohody, které zajišťují zachování platnosti zmocnění k inkasu.
2. Zmocnění k inkasu uvedená v odstavci 1 musí umožňovat bezvýhradné vrácení peněžních prostředků a vrácení peněžních prostředků ke dni vrácené platby, pokud takové vrácení peněžních prostředků bylo stanoveno v rámci stávajícího zmocnění k inkasu.
Článek 8
Mezibankovní poplatky za inkasní transakce
1. Aniž je dotčen odstavec 2, nevztahuje se na inkasní transakce žádný vícestranný mezibankovní poplatek za jednu inkasní transakci ani jiná dohodnutá odměna se stejným cílem nebo účinkem.
2. Na R-transakce lze vícestranný mezibankovní poplatek uplatnit za předpokladu, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
cílem dohody mezi stranami je efektivní přerozdělení nákladů poskytovateli platebních služeb, který R-transakci způsobil, nebo uživateli platebních služeb, jehož poskytovatel platebních služeb tuto transakci způsobil, s přihlédnutím k existenci transakčních nákladů, přičemž musí být zajištěno, aby plátci nebyly automaticky účtovány poplatky, a aby poskytovatel platebních služeb neúčtoval uživateli platebních služeb za určitý typ R-transakcí poplatky převyšující náklady, které poskytovateli platebních služeb vznikají v souvislosti s těmito transakcemi;
b)
poplatky jsou založeny výhradně na nákladech;
c)
výše poplatků nepřevyšuje skutečné náklady na zpracování R-transakce nákladově nejefektivnějším srovnatelným poskytovatelem platebních služeb, který je reprezentativní stranou dohody z hlediska objemu transakcí a povahy služeb;
d)
uplatní-li poskytovatelé platebních služeb poplatky podle písmen a), b) a c), nesmí svým uživatelům platebních služeb účtovat další poplatky spojené s náklady, které jsou již těmito mezibankovními poplatky pokryty;
e)
nesmí existovat žádná praktická ani hospodářsky schůdnější alternativa dohody, která by umožnila stejně účinné nebo účinnější zpracování R-transakcí za stejnou nebo nižší cenu pro spotřebitele.
Pro účely prvního pododstavce se při výpočtu poplatků za R-transakce zohledňují pouze kategorie nákladů přímo a jednoznačně spojené se zpracováním R-transakce. Tyto náklady musí být přesně vymezeny. Rozpis výše nákladů včetně zvláštního popisu jejich jednotlivých složek je součástí dohody, aby je bylo možné snadno ověřit a kontrolovat.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí obdobně na jednostranné úpravy poskytovatelů platebních služeb a na dvoustranné dohody mezi poskytovateli platebních služeb, které mají stejný cíl nebo účinek jako vícestranné dohody.
Článek 9
Dostupnost plateb
1. Plátce, který provádí úhradu ve prospěch příjemce, který je majitelem platebního účtu nacházejícího se v Unii, si nesmí určovat členský stát, v němž se má tento platební účet nacházet, pokud je tento platební účet dosažitelný v souladu s článkem 3.
2. Příjemce, který přijímá úhradu nebo používá inkaso k získávání peněžních prostředků od plátce, který je majitelem platebního účtu nacházejícího se v Unii, si nesmí určovat členský stát, v němž se má tento platební účet nacházet, pokud je tento platební účet dosažitelný v souladu s článkem 3.
Článek 10
Příslušné orgány
1. Členské státy určí příslušné orgány pro zajišťování dodržování tohoto nařízení, kterými mohou být veřejné orgány, subjekty stanovené vnitrostátním právem nebo veřejné orgány, jež jsou k tomu vnitrostátním právem výslovně zmocněny, včetně národních centrálních bank. Členské státy mohou jako příslušné orgány určit stávající subjekty.
2. Členské státy oznámí Komisi příslušné orgány určené podle odstavce 1 do 1. února 2013. Neprodleně oznámí Komisi a Evropskému orgánu dohledu (Evropskému orgánu pro bankovnictví) (dále jen „Evropský orgán pro bankovnictví“) všechny následné změny týkající se těchto orgánů.
3. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány uvedené v odstavci 1 měly veškeré pravomoci nezbytné k výkonu svých povinností. Jestliže je pro záležitosti, na něž se vztahuje toto nařízení, určen na území členských států více než jeden příslušný orgán, členské státy zajistí, aby tyto orgány úzce spolupracovaly a mohly tak své příslušné povinnosti vykonávat efektivně.
4. Příslušné orgány musí efektivně kontrolovat dodržování tohoto nařízení poskytovateli platebních služeb a přijmou veškerá opatření, jež jsou k zajištění tohoto dodržování nezbytná. Musí vzájemně spolupracovat v souladu s článkem 24 směrnice 2007/64/ES a článkem 31 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 11
Sankce
1. Členské státy stanoví do 1. února 2013 sankce za porušení tohoto nařízení, a přijmou veškerá opatření nezbytná k jejich uplatňování. Takto stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy oznámí tato ustanovení a opatření Komisi do 1. srpna 2013 a neprodleně jí oznámí všechny jejich následné změny.
2. Sankce uvedené v odstavci 1 se nevztahují na spotřebitele.
Článek 12
Postupy pro mimosoudní vyřizování stížností a mimosoudní zjednávání nápravy
1. Členské státy zavedou přiměřené a účinné postupy pro mimosoudní vyřizování stížností a mimosoudní zjednávání nápravy pro urovnávání sporů mezi uživateli platebních služeb a poskytovateli platebních služeb, které se týkají práv a povinností vyplývajících z tohoto nařízení. Za tímto účelem určí členské státy stávající subjekty, nebo případně zřídí subjekty nové.
2. Členské státy oznámí Komisi subjekty uvedené v odstavci 1 do 1. února 2013. Neprodleně oznámí Komisi všechny následné změny týkající se těchto subjektů.
3. Členské státy mohou stanovit, že tento článek se použije pouze na ty uživatele platebních služeb, kteří jsou spotřebiteli nebo mikropodniky. Členské státy oznámí Komisi tato ustanovení do 1. srpna 2013.
Článek 13
Přenesení pravomocí
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 14, pokud jde o změny přílohy s ohledem na technický pokrok a vývoj trhu.
Článek 14
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článku 13 je svěřena Komisi na dobu pěti let od 31. března 2012 Komise vypracuje zprávu o přenesené pravomoci nejpozději devět měsíců před koncem tohoto období. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví proti tomuto prodloužení námitku nejpozději tři měsíce před koncem každého z těchto období.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 13 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu i Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci podle článku 13 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o tři měsíce.
Článek 15
Přezkum
Do 1. února 2017 Komise předloží Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru, ECB a Evropskému orgánu pro bankovnictví zprávu o uplatňování tohoto nařízení, případně spolu s příslušným návrhem.
Článek 16
Přechodná ustanovení
1. Odchylně od čl. 6 odst. 1 a 2 mohou členské státy povolit poskytovatelům platebních služeb, aby do 1. února 2016 poskytovali uživatelům platebních služeb u vnitrostátních platebních transakcí konverzní služby a umožnili jim tak i nadále používat číslo účtu ve formátu BBAN místo identifikátoru platebního účtu podle bodu 1 písm. a) přílohy, a to pod podmínkou, že je zajištěna interoperabilita pomocí technicky proveditelné a bezpečné konverze čísla účtu ve formátu BBAN plátce a příjemce na příslušný identifikátor platebního účtu podle bodu 1 písm. a) přílohy. Tento identifikátor platebního účtu se poskytne uživatelům platebních služeb, kteří dávají podnět k platbě, případně před provedením platby. Poskytovatelé platebních služeb v takovém případě neúčtují uživatelům platebních služeb žádné poplatky, které by byly přímo či nepřímo spojeny s těmito konverzními službami.
2. Poskytovatelé platebních služeb, kteří nabízejí platební služby denominované v eurech a nacházejí se v členském státě, jehož měnou není euro, musí v případě, že nabízejí platební služby denominované v eurech, dodržovat článek 3 od 31. října 2016. Je-li však euro jako měna některého takového členského státu zavedeno před 31. říjnem 2015, poskytovatel platebních služeb, který se nachází v tomto členském státě, musí dodržovat článek 3 do jednoho roku ode dne, kdy se daný členský stát stal členem eurozóny.
3. Členské státy mohou svým příslušným orgánům povolit, aby do 1. února 2016 upustily ode všech nebo od některých požadavků stanovených v čl. 6 odst. 1 a 2 v případě úhrad a inkasních transakcí s kumulativním podílem na trhu menším než 10 % celkového počtu úhrad nebo celkového počtu inkasních transakcí v uvedeném členském státě, a to na základě oficiálních statistik platebního styku zveřejňovaných každoročně ECB.
4. Členské státy mohou svým příslušným orgánům povolit, aby do 1. února 2016 upustily ode všech nebo od některých požadavků stanovených v čl. 6 odst. 1 a 2 v případě platebních transakcí generovaných za použití platební karty v prodejním místě, jejichž výsledkem je inkaso odečtené a odeslané z platebního účtu identifikovatelného číslem účtu ve formátu BBAN nebo IBAN.
5. Odchylně od čl. 6 odst. 1 a 2 mohou členské státy povolit svým příslušným orgánům, aby do 1. února 2016 v případě uživatelů platebních služeb, kteří dávají podnět k jednotlivým úhradám či inkasům, které jsou zasílány hromadně, nebo je přijímají, upustily od uplatňování požadavku stanoveného v čl. 5 odst. 1 písm. d) na používání formátu zpráv podle bodu 1 písm. b) přílohy. Bez ohledu na případné upuštění od těchto požadavků musí poskytovatelé platebních služeb dodržovat požadavky stanovené v čl. 5 odst. 1 písm. d), pokud o takovou službu požádá uživatel platebních služeb.
6. Odchylně od čl. 6 odst. 1 a 2 mohou členské státy odložit použitelnost požadavků na uvádění kódu BIC u vnitrostátních platebních transakcí podle čl. 5 odst. 4, 5 a 7 do 1. února 2016.
7. Pokud má členský stát v úmyslu využít výjimky stanovené v odstavcích 1, 3, 4, 5 nebo 6, oznámí tuto skutečnost do 1. února 2013 Komisi a následně povolí svým příslušným orgánům, aby případně upustily od některých nebo všech požadavků stanovených v článku 5, čl. 6 odst. 1 nebo 2 u daných platebních transakcí uvedených v příslušných odstavcích nebo pododstavcích, a to na období nepřesahující období platnosti výjimky. Členské státy oznámí Komisi, na které platební transakce se výjimka vztahuje, jakož i veškeré pozdější změny.
8. Poskytovatelé platebních služeb nacházející se v členském státě, jehož měnou není euro, a uživatelé platebních služeb využívající platební službu v takovém státě musí dodržovat požadavky stanovené v článcích 4 a 5 od 31. října 2016. Provozovatelé platebních systémů malých plateb pro členský stát, jehož měnou není euro, musí dodržovat požadavky čl. 4 odst. 2 od 31. října 2016.
Je-li však euro jako měna takového členského státu zavedeno před 31. říjnem 2015, musí poskytovatelé platebních služeb nebo případně provozovatelé platebních systémů malých plateb nacházející se v tomto členském státě a uživatelé platebních služeb využívající platebních služeb v tomto členském státě dodržovat uvedené požadavky do jednoho roku ode dne, kdy tento členský stát přistoupil k eurozóně, avšak ne před uplynutím příslušných lhůt stanovených pro členské státy, jejichž měnou bylo euro ke dni 31. března 2012.
Článek 17
Změny nařízení (ES) č. 924/2009
Nařízení (ES) č. 924/2009 se mění takto:
1)
V článku 2 se bod 10 nahrazuje tímto:
„10)
„peněžními prostředky“ bankovky a mince, bezhotovostní peníze a elektronické peníze ve smyslu čl. 2 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/110/ES ze dne 16. září 2009 o přístupu k činnosti institucí elektronických peněz, o jejím výkonu a o obezřetnostním dohledu nad touto činností (15).
2)
V článku 3 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Poplatky, které poskytovatel platebních služeb účtuje uživateli platební služby za přeshraniční platby, jsou stejné jako poplatky účtované tímto poskytovatelem platebních služeb uživatelům platebních služeb za odpovídající vnitrostátní platby stejné hodnoty a ve stejné měně.“
3)
Článek 4 se mění takto:
a)
odstavec 2 se zrušuje;
b)
odstavec 3 se nahrazuje tímto:
„3. Poskytovatel platebních služeb může uživateli platebních služeb účtovat dodatečné poplatky k poplatkům účtovaným v souladu s čl. 3 odst. 1 v případě, že tento uživatel dá poskytovateli platebních služeb pokyn k provedení přeshraniční platební transakce, aniž by sdělil IBAN, a případně v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 260/2012 ze dne 14. dubna, kterým se stanoví technické a obchodní požadavky pro úhrady a inkasa v eurech a kterým se mění nařízení (ES) č. 924/2009 (16), příslušný kód BIC, platebního účtu v druhém členském státě. Tyto poplatky musí být přiměřené a musí odpovídat nákladům. Na jejich výši se poskytovatel platebních služeb a uživatel platebních služeb dohodnou. Poskytovatel platebních služeb informuje uživatele platebních služeb o výši dodatečných poplatků v dostatečném časovém předstihu před tím, než je uživatel platebních služeb touto dohodou vázán.
4)
V článku 5 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. S účinkem od 1. února 2016 zruší členské státy vnitrostátní oznamovací povinnosti založené na zúčtování uložené poskytovatelům platebních služeb pro účely statistiky platební bilance, které souvisejí s platebními transakcemi jejich klientů.“
5)
Článek 7 se mění takto:
a)
V odstavci 1 se slova „před 1. listopadem 2012“ nahrazují slovy „před 1. únorem 2017“.
b)
V odstavci 2 se slova „před 1. listopadem 2012“ nahrazují slovy „před 1. únorem 2017“.
c)
V odstavci 3 se slova „před 1. listopadem 2012“ nahrazují slovy „před 1. únorem 2017“.
6)
Článek 8 se zrušuje.
Článek 18
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 14. března 2012.
REGULATION (EU) No 260/2012 OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL
of 14 March 2012
establishing technical and business requirements for credit transfers and direct debits in euro and amending Regulation (EC) No 924/2009
(Text with EEA relevance)
THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular Article 114 thereof,
Having regard to the proposal from the European Commission,
After transmission of the draft legislative act to the national parliaments,
Having regard to the opinion of the European Central Bank (1),
Having regard to the opinion of the European Economic and Social Committee (2),
Acting in accordance with the ordinary legislative procedure (3),
Whereas:
(1)
The creation of an integrated market for electronic payments in euro, with no distinction between national and cross-border payments is necessary for the proper functioning of the internal market. To that end, the single euro payments area (SEPA) project aims to develop common Union-wide payment services to replace current national payment services. As a result of the introduction of open, common payment standards, rules and practices, and through integrated payment processing, SEPA should provide Union citizens and businesses with secure, competitively priced, user-friendly, and reliable payment services in euro. This should apply to SEPA payments within and across national boundaries under the same basic conditions and in accordance with the same rights and obligations, regardless of location within the Union. SEPA should be completed in a way that facilitates access for new market entrants and the development of new products, and creates favourable conditions for increased competition in payment services and for the unhindered development and swift, Union-wide implementation of innovations relating to payments. Consequently, improved economies of scale, increased operating efficiency and strengthened competition should lead to downward price pressure in electronic payment services in euro on a ‘best-of-breed’ basis. The effects of this should be significant, in particular in Member States where payments are relatively expensive compared to other Member States. The transition to SEPA should therefore not be accompanied by overall price increases for payment service users (PSUs) in general and for consumers in particular. Instead, where the PSU is a consumer, the principle of not levying higher charges should be encouraged. The Commission will continue to monitor price developments in the payment sector and is invited to provide an annual analysis thereof.
(2)
The success of SEPA is very important economically and politically. SEPA is fully in line with the Europe 2020 strategy which aims at a smarter economy in which prosperity results from innovation and from the more efficient use of available resources. Both the European Parliament, through its resolutions of 12 March 2009 (4) and of 10 March 2010 (5) on the implementation of SEPA, and the Council in its conclusions adopted on 2 December 2009, have underlined the importance of achieving rapid migration to SEPA.
(3)
Directive 2007/64/EC of the European Parliament and of the Council of 13 November 2007 on payment services in the internal market (6) provides a modern legal foundation for the creation of an internal market for payments, of which SEPA is a fundamental element.
(4)
Regulation (EC) No 924/2009 of the European Parliament and of the Council of 16 September 2009 on cross-border payments in the Community (7) also provides a number of facilitating measures for the success of SEPA such as the extension of the principle of equal charges to cross-border direct debits and reachability for direct debits.
(5)
Self-regulatory efforts of the European banking sector through the SEPA initiative have not proven sufficient to drive forward concerted migration to Union-wide schemes for credit transfers and direct debits on both the supply and the demand side. In particular, consumer and other user interests have not been taken into account in a sufficient and transparent way. The voice of all relevant stakeholders should be heard. Moreover, that self-regulatory process has not been subject to appropriate governance mechanisms, which may partly explain the slow uptake on the demand side. While the recent establishment of the SEPA Council represents a significant improvement of the governance of the SEPA project, fundamentally and formally governance still remains very much in the hands of the European Payments Council (EPC). The Commission should therefore review the governance arrangements of the whole SEPA project before the end of 2012 and, where necessary, make a proposal. That review should examine, inter alia, the composition of the EPC, the interaction between the EPC and an overarching governance structure, such as the SEPA Council, and the role of that overarching structure.
(6)
Only rapid and comprehensive migration to Union-wide credit transfers and direct debits will generate the full benefits of an integrated payments market, so that the high costs of running both ‘legacy’ and SEPA products in parallel can be eliminated. Rules should therefore be laid down to cover the execution of all credit transfer and direct debit transactions denominated in euro within the Union. However, card transactions should not be covered at this stage, since common standards for Union card payments are still under development. Money remittance, internally processed payments, large-value payment transactions, payments between payment service providers (PSPs) for their own account and payments via mobile phone or any other means of telecommunication or digital or IT device should not fall within the scope of those rules since those payment services are not comparable to credit transfers or direct debits. Where a payment card at the point of sale or some other device such as a mobile phone is used as the means to initiate a payment transaction, either at the point of sale or remotely, which directly results in a credit transfer or a direct debit to and from a payment account identified by the existing national basic bank account number (BBAN) or the international bank account number (IBAN), that payment transaction should, however, be included. In addition, given the specific characteristics of payments processed through large-value payment systems, namely their high priority, urgency, and primarily large amount, it is not appropriate to cover such payments under this Regulation. That exclusion should not include direct debit payments, unless the payer has explicitly requested the payment be routed via a large-value payment system.
(7)
Several payment services currently exist, mostly for payments through the internet, which also use IBAN and the business identifier code (BIC) and are based on credit transfers or direct debits but have additional features. Those services are expected to extend beyond their current national borders and could fulfil a consumer demand for innovative, safe and cheap payment services. In order not to foreclose such services from the market, the regulation of the end-dates for credit transfers and direct debits provided for in this Regulation should apply only to the credit transfer or direct debit underlying those transactions.
(8)
In the vast majority of payment transactions in the Union, it is possible to identify a unique payment account using only IBAN without additionally specifying BIC. Reflecting this reality, banks in a number of Member States have already established a directory, database or other technical means to identify the BIC corresponding to a specific IBAN. BIC is required only in a very small, residual number of cases. It seems unjustified and excessively burdensome to oblige all payers and payees throughout the Union always to provide BIC in addition to IBAN for the small number of cases where this is currently necessary. A much simpler approach would be for PSPs and other parties to solve and eliminate those cases where a payment account cannot be identified unambiguously by a given IBAN. Therefore the necessary technical means should be developed to enable all users to identify unambiguously a payment account by IBAN alone.
(9)
For a credit transfer to be executed, the payee’s payment account must be reachable. Therefore, in order to encourage the successful take-up of Union-wide credit transfer and direct debit services, a reachability obligation should be established across the Union. To improve transparency, it is furthermore appropriate to consolidate that obligation and the reachability obligation for direct debits already established under Regulation (EC) No 924/2009 in a single act. All payee payment accounts reachable for a national credit transfer should also be reachable via a Union-wide credit transfer scheme. All payers’ payment accounts reachable for a national direct debit should also be reachable via a Union-wide direct debit scheme. This should apply whether or not a PSP decides to participate in a particular credit transfer or direct debit scheme.
(10)
Technical interoperability is a prerequisite for competition. In order to create an integrated market for electronic payments systems in euro, it is essential that the processing of credit transfers and direct debits is not hindered by business rules or technical obstacles such as compulsory adherence to more than one system for settling cross-border payments. Credit transfers and direct debits should be carried out under a scheme, the basic rules of which are adhered to by PSPs representing a majority of PSPs within a majority of the Member States and constituting a majority of PSPs within the Union, and which are the same both for cross-border and for purely national credit transfer and direct debit transactions. Where there is more than one payment system for the processing of such payments, those payment systems should be interoperable through the use of Union-wide and international standards so that all PSUs and all PSPs can enjoy the benefits of seamless retail euro payments across the Union.
(11)
Given the specific characteristics of the business market, whilst business-to-business credit transfer or direct debit schemes need to comply with all other provisions in this Regulation, including having the same rules for cross-border and national transactions, the requirement that participants represent a majority of PSPs within the majority of Member States should apply only to the extent that PSPs providing business-to-business credit transfer or direct debit services represent a majority of PSPs in the majority of Member States where such services are available, and constitute a majority of PSPs providing such services within the Union.
(12)
It is crucial to identify technical requirements unambiguously determining the features which Union-wide payment schemes to be developed under appropriate governance arrangements have to respect in order to ensure interoperability between payment systems. Such technical requirements should not restrict flexibility and innovation but should be open to and neutral towards potential new developments and improvements in the payments market. Technical requirements should be designed taking into account the special characteristics of credit transfers and direct debits, in particular with regard to the data elements contained in the payment message.
(13)
It is important to take measures to strengthen the confidence of PSUs in the use of such services, especially for direct debits. Such measures should allow payers to instruct their PSPs to limit direct debit collection to a certain amount or a certain periodicity and to establish specific positive or negative lists of payees. Within the framework of the establishment of Union-wide direct debit schemes, it is appropriate that consumers are able to benefit from such checks. Nevertheless for the practical implementation of such checks on payees, it is important that PSPs are able to check on the basis of IBAN, and, for a transitional period, but only where necessary, BIC, or some other unique creditor identifier of specified payees. Other relevant rights of users are already established in Directive 2007/64/EC and should be fully ensured.
(14)
Technical standardisation is a cornerstone for the integration of networks, such as the Union payments market. The use of standards developed by international or European standardisation bodies should be mandatory as from a given date for all relevant transactions. In the payment context, such mandatory standards are IBAN, BIC, and the financial services messaging standard ‘ISO 20022 XML’. The use of those standards by all PSPs is therefore a requirement for full interoperability throughout the Union. In particular, the mandatory use of IBAN and BIC where necessary should be promoted through comprehensive communication and facilitating measures in Member States in order to allow a smooth and easy transition to Union-wide credit transfers and direct debits, in particular for consumers. PSPs should be able to agree, bilaterally or multilaterally, on the expansion of the basic Latin character set to support regional variations of SEPA standard messages.
(15)
It is absolutely crucial that all actors, and particularly Union citizens, are properly informed, in a timely manner, so that they are fully prepared for the changes brought about by SEPA. Key stakeholders such as PSPs, public administrations and national central banks as well as other heavy users of regular payments should therefore carry out specific and extensive information campaigns, proportionate to the need and tailored to their audience as may be necessary, in order to raise public awareness and prepare citizens for SEPA migration. In particular, there is a need to familiarise citizens with migration from BBAN to IBAN. National SEPA coordination committees are best placed to coordinate such information campaigns.
(16)
In order to allow a concerted transition process in the interests of clarity and simplicity for consumers, it is appropriate to set a single migration deadline by which all credit transfers and direct debit transactions should comply with those technical requirements, while leaving the market open for further development and innovation.
(17)
For a transitional period, Member States should be able to permit PSPs to allow consumers to continue using BBAN for national payment transactions on condition that interoperability is ensured by converting BBAN technically and securely into the respective unique payment account identifier by the PSP concerned. The PSP should not levy any direct or indirect charges or other fees linked to that service.
(18)
Although the level of development of credit transfer and direct debit services differs from one Member State to another, a common deadline at the end of an adequate period for implementation, which allows for all the necessary processes to take place would contribute to a coordinated, coherent and integrated migration to SEPA and would help prevent a two-speed SEPA, which would cause greater confusion among consumers.
(19)
PSPs and PSUs should have sufficient time to adapt to the technical requirements. However, the adaptation period should not unnecessarily delay the benefits to consumers or penalise the efforts of proactive operators that have already moved towards SEPA. For national payment and cross-border payment transactions, the PSPs should provide their retail customers with the necessary technical services in order to ensure a smooth and secure conversion to the technical requirements laid down in this Regulation.
(20)
It is important to provide legal certainty to the payments industry on business models for direct debits. Regulation of multilateral interchange fees (MIFs) for direct debits is essential to create neutral conditions of competition between PSPs and so to permit the development of a single market for direct debits. Such fees for transactions which are rejected, refused, returned or reversed because they cannot be properly executed or result in exception processing (so-called ‘R-transactions’ where the letter ‘R’ can signify ‘reject’, ‘refusal’, ‘return’, ‘reversal’, ‘revocation’ or ‘request for cancellation’), could help to allocate costs efficiently within the internal market. Therefore, it would appear beneficial for the creation of an effective European direct debit market to prohibit per transaction MIF. Nevertheless, R-transaction fees should be allowed, provided that they comply with certain conditions. PSPs must provide clear and understandable information to consumers on R-transaction fees in the interests of transparency and consumer protection. In any event, the R-transaction rules are without prejudice to the application of Articles 101 and 102 of the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU). Furthermore, it should be noted that in general direct debits and card payments have different characteristics, in particular in terms of the higher potential for payees to provide incentives for the use of a direct debit by payers through a pre-existing contract between the payee and the payer, whilst for card payments no such prior contract exists and the payment transaction is often an isolated and irregular event. Therefore, the provisions on MIFs for direct debits are without prejudice to the analysis under Union competition rules of MIFs for payment card transactions. Additional optional services are not covered by the prohibition under this Regulation where they are clearly and unequivocally distinct from the core direct debit services and where PSPs and PSUs are completely at liberty to offer or use such services. Nevertheless they remain subject to Union and national competition rules.
(21)
Therefore, the possibility to apply per transaction MIF for national and cross-border direct debits should be limited in time and general conditions should be laid down for the application of interchange fees for R-transactions.
(22)
The Commission should monitor the level of R-transaction fees across the Union. R-transaction fees in the internal market should converge over time so that they do not vary across Member States to an extent to threaten the level playing field.
(23)
In some Member States, there are certain legacy payment services which are credit transfers or direct debits but which have very specific functionalities, often due to historical or legal reasons. The transaction volume of such services is usually marginal. Such services could therefore be classified as niche products. A transitional period for such niche products, sufficiently long to minimise the impact of migration on PSUs, should help both sides of the market to focus first on the migration of the bulk of credit transfers and direct debits, thereby allowing the majority of the potential benefits of an integrated payments market in the Union to be reaped earlier. In some Member States, specific direct debit instruments exist which seem very similar to payment card transactions in that the payer uses a card at the point of sale to initiate the payment transaction but the underlying payment transaction is a direct debit. In such payment transactions the card is used only for a read-out in order to facilitate the electronic generation of the mandate, which has to be signed by the payer at the point of sale. Although such payment services cannot be classified as a niche product, there is a need for a transitional period in relation to such payment services because of the substantial transaction volume involved. In order to enable the stakeholders to implement an adequate SEPA substitute, that transitional period should be of sufficient length.
(24)
For the proper functioning of the internal market for payments it is essential to ensure that payers such as consumers, businesses or public authorities are able to send credit transfers to payment accounts held by the payees with PSPs which are located in other Member States and which are reachable in accordance with this Regulation.
(25)
In order to secure a smooth transition to SEPA, a valid payee authorisation to collect recurring direct debits in a legacy scheme should remain valid after the migration deadline established in this Regulation. Such an authorisation should be considered as representing consent to the payer’s PSP to execute the recurring direct debits collected by the payee in compliance with this Regulation, in the absence of national law relating to the continued validity of the mandate or customer agreements changing direct debit mandates to allow their continuation. However, consumer rights must be protected and where existing direct debit mandates have unconditional refund rights, such rights should be maintained.
(26)
Competent authorities should be empowered to fulfil their monitoring duties efficiently and to take all necessary measures including considering complaints to ensure that PSPs comply with this Regulation. Also, Member States should ensure that complaints against PSUs for not complying with this Regulation can be filed and that this Regulation can be enforced in an effective and efficient manner by administrative or judicial means. To foster compliance with this Regulation the competent authorities of different Member States should cooperate with each other and, where appropriate, with the European Central Bank (ECB) and the national central banks of the Member States and other relevant competent authorities, such as the European Supervisory Authority (European Banking Authority) established by Regulation (EU) No 1093/2010 of the European Parliament and of the Council (8) (EBA), designated under Union or national legislation applicable to PSPs.
(27)
Member States should lay down rules on the penalties applicable to infringements of this Regulation and should ensure that those penalties are effective, proportionate and dissuasive and that they are applied. Those penalties should not be applied to consumers.
(28)
In order to ensure that redress is possible where this Regulation has been incorrectly applied, or where disputes occur between PSUs and PSPs concerning rights and obligations arising under this Regulation, Member States should establish adequate and effective out-of-court complaint and redress procedures. Member States should be able to decide that those procedures apply only to consumers or only to consumers and microenterprises.
(29)
The Commission should submit a report to the European Parliament, the Council, the European Economic and Social Committee, EBA and the ECB on the application of this Regulation. The report should be accompanied, where necessary, by a proposal for the amendment of this Regulation.
(30)
In order to ensure that the technical requirements for credit transfers and direct debits in euro remain up to date, the power to adopt acts in accordance with Article 290 TFEU should be delegated to the Commission in respect of those technical requirements. In the Declaration (No 39) on Article 290 TFEU, annexed to the Final Act of the Intergovernmental Conference which adopted the Treaty of Lisbon, the Conference took note of the Commission’s intention to continue to consult experts appointed by the Member States in the preparation of draft delegated acts in the financial services area, in accordance with its established practice. It is of particular importance that the Commission carry out appropriate and transparent consultation during its preparatory work, including with the ECB and all relevant stakeholders. The Commission, when preparing and drawing up delegated acts, should ensure a simultaneous, timely and appropriate transmission of relevant documents to the European Parliament and the Council.
(31)
Since PSPs located in Member States whose currency is not the euro would need to undertake special preparatory work outside the payments market for their national currency, such PSPs should be allowed to defer the application of the technical requirements for a certain period. Member States whose currency is not the euro should, however, comply with the technical requirements to create a true European payments area, which will strengthen the internal market.
(32)
In order to ensure broad public support for SEPA, a high level of protection for payers is essential, particularly for direct debit transactions. The current and only pan-European direct debit scheme for consumers developed by the EPC provides for a ‘no-questions-asked’, unconditional refund right for authorised payments during a period of 8 weeks from the date on which the funds were debited, while that refund right is subject to several conditions under Articles 62 and 63 of Directive 2007/64/EC. In the light of the prevailing market situation and of the necessity to ensure a high level of consumer protection, the impact of those provisions should be assessed in the report that, in accordance with Article 87 of Directive 2007/64/EC, the Commission shall, no later than 1 November 2012, present to the European Parliament, the Council, the European Economic and Social Committee and the ECB accompanied, where appropriate, by a proposal for its revision.
(33)
Directive 95/46/EC of the European Parliament and of the Council of 24 October 1995 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data and on the free movement of such data (9) governs the processing of personal data carried out pursuant to this Regulation. Migration to SEPA and the introduction of common standards and rules for payments should be based on compliance with national law on the protection of sensitive personal data in Member States and should safeguard the interests of Union citizens.
(34)
Financial messages relating to payments and transfers in the SEPA are outside the scope of the Agreement between the European Union and the United States of America of 28 June 2010 on the processing and transfer of Financial Messaging Data from the European Union to the United States for the purposes of the Terrorist Finance Tracking Program (10).
(35)
Since the objective of this Regulation, namely establishing technical and business requirements for credit transfers and direct debits in euro, cannot be sufficiently achieved by the Member States and can therefore, by reason of its scale or effects, be better achieved at Union level, the Union may adopt measures in accordance with the principle of subsidiarity as set out in Article 5 of the Treaty on European Union. In accordance with the principle of proportionality, as set out in that Article, this Regulation does not go beyond what is necessary in order to achieve that objective.
(36)
Pursuant to Article 5(1) of Regulation (EC) No 924/2009, Member States are to remove settlement-based national reporting obligations on PSPs for balance of payments statistics relating to payment transactions of their customers of up to EUR 50 000. The collection of balance-of-payments statistics based on settlements emerged after the end of foreign exchange controls and until now, constitutes a major data source alongside others such as direct surveys, contributing to good quality statistics. From the beginning of the 1990s some Member States opted to rely more on information reported directly by companies and households than on data reported through banks on behalf of their customers. Although settlement-based reporting represents a solution that, in terms of society as a whole, reduces the cost of balance-of-payments compilation while assuring good-quality statistics, in strict terms of cross-border payments the maintenance of such reporting in some Member States might diminish efficiency and increases costs. Since one aim of SEPA is to reduce the costs of cross-border payments, settlement-based balance-of-payments reporting should be abolished completely.
(37)
In order to enhance legal certainty it is appropriate to align the deadlines for interchange fees set out in Article 7 of Regulation (EC) No 924/2009 with the provisions laid down in this Regulation.
(38)
Regulation (EC) No 924/2009 should therefore be amended accordingly,
HAVE ADOPTED THIS REGULATION:
Article 1
Subject matter and scope
1. This Regulation lays down rules for credit transfer and direct debit transactions denominated in euro within the Union where both the payer’s payment service provider and the payee’s payment service provider are located in the Union, or where the sole payment service provider (PSP) involved in the payment transaction is located in the Union.
2. This Regulation does not apply to the following:
(a)
payment transactions carried out between and within PSPs, including their agents or branches, for their own account;
(b)
payment transactions processed and settled through large-value payment systems, excluding direct debit payment transactions which the payer has not explicitly requested be routed via a large-value payment system;
(c)
payment transactions through a payment card or similar device, including cash withdrawals, unless the payment card or similar device is used only to generate the information required to directly make a credit transfer or direct debit to and from a payment account identified by BBAN or IBAN;
(d)
payment transactions by means of any telecommunication, digital or IT device, if such payment transactions do not result in a credit transfer or direct debit to and from a payment account identified by BBAN or IBAN;
(e)
transactions of money remittance as defined in point (13) of Article 4 of Directive 2007/64/EC;
(f)
payment transactions transferring electronic money as defined in point (2) of Article 2 of Directive 2009/110/EC of the European Parliament and of the Council of 16 September 2009 on the taking up, pursuit and prudential supervision of the business of electronic money institutions (11), unless such transactions result in a credit transfer or direct debit to and from a payment account identified by BBAN or IBAN.
3. Where payment schemes are based on payment transactions by credit transfers or direct debits but have additional optional features or services, this Regulation applies only to the underlying credit transfers or direct debits.
Article 2
Definitions
For the purposes of this Regulation, the following definitions apply:
(1)
‘credit transfer’ means a national or cross-border payment service for crediting a payee’s payment account with a payment transaction or a series of payment transactions from a payer’s payment account by the PSP which holds the payer’s payment account, based on an instruction given by the payer;
(2)
‘direct debit’ means a national or cross-border payment service for debiting a payer’s payment account, where a payment transaction is initiated by the payee on the basis of the payer’s consent;
(3)
‘payer’ means a natural or legal person who holds a payment account and allows a payment order from that payment account or, where there is no payer’s payment account, a natural or legal person who makes a payment order to a payee’s payment account;
(4)
‘payee’ means a natural or legal person who holds a payment account and who is the intended recipient of funds which have been the subject of a payment transaction;
(5)
‘payment account’ means an account held in the name of one or more payment service users which is used for the execution of payment transactions;
(6)
‘payment system’ means a funds transfer system with formal and standardised arrangements and common rules for the processing, clearing or settlement of payment transactions;
(7)
‘payment scheme’ means a single set of rules, practices, standards and/or implementation guidelines agreed between PSPs for the execution of payment transactions across the Union and within Member States, and which is separated from any infrastructure or payment system that supports its operation;
(8)
‘PSP’ means a payment service provider falling under any of the categories referred to in Article 1(1) of Directive 2007/64/EC and the legal and natural persons referred to in Article 26 of Directive 2007/64/EC, but excludes the bodies listed in Article 2 of Directive 2006/48/EC of the European Parliament and of the Council of 14 June 2006 relating to the taking up and pursuit of the business of credit institutions (12) benefiting from a waiver under Article 2(3) of Directive 2007/64/EC;
(9)
‘PSU’ means a natural or legal person making use of a payment service in the capacity of payer or payee;
(10)
‘payment transaction’ means an act, initiated by the payer or by the payee of transferring funds between payment accounts in the Union, irrespective of any underlying obligations between the payer and the payee;
(11)
‘payment order’ means an instruction by a payer or payee to his PSP requesting the execution of a payment transaction;
(12)
‘interchange fee’ means a fee paid between the payer’s PSP and the payee’s PSP for direct debit transactions;
(13)
‘MIF’ means a multilateral interchange fee which is subject to an arrangement between more than two PSPs;
(14)
‘BBAN’ means a payment account number identifier, which unambiguously identifies an individual payment account with a PSP in a Member State and which can only be used for national payment transactions while the same payment account is identified by IBAN for cross-border payment transactions;
(15)
‘IBAN’ means an international payment account number identifier, which unambiguously identifies an individual payment account in a Member State, the elements of which are specified by the International Organisation for Standardisation (ISO);
(16)
‘BIC’ means a business identifier code that unambiguously identifies a PSP, the elements of which are specified by the ISO;
(17)
‘ISO 20022 XML standard’ means a standard for the development of electronic financial messages as defined by the ISO, encompassing the physical representation of the payment transactions in XML syntax, in accordance with business rules and implementation guidelines of Union-wide schemes for payment transactions falling within the scope of this Regulation;
(18)
‘large-value payment system’ means a payment system the main purpose of which is to process, clear or settle single payment transactions of high priority and urgency, and primarily of large amount;
(19)
‘settlement date’ means a date on which obligations with respect to the transfer of funds are discharged between the payer’s PSP and the payee’s PSP;
(20)
‘collection’ means a part of a direct debit transaction starting from its initiation by the payee until its end through the normal debiting of the payer’s payment account;
(21)
‘mandate’ means the expression of consent and authorisation given by the payer to the payee and (directly or indirectly via the payee) to the payer’s PSP to allow the payee to initiate a collection for debiting the payer’s specified payment account and to allow the payer’s PSP to comply with such instructions;
(22)
‘retail payment system’ means a payment system the main purpose of which is to process, clear or settle credit transfers or direct debits, which are generally bundled together for transmission and are primarily of small amount and low priority, and that is not a large-value payment system;
(23)
‘microenterprise’ means an enterprise, which at the time of conclusion of the payment service contract, is an enterprise as defined in Article 1 and Article 2(1) and (3) of the Annex to Commission Recommendation 2003/361/EC (13);
(24)
‘consumer’ means a natural person acting for purposes other than trade, business or profession in payment service contracts;
(25)
‘R-transaction’ means a payment transaction which cannot be properly executed by a PSP or which results in exception processing, inter alia, because of a lack of funds, revocation, a wrong amount or a wrong date, a lack of mandate or wrong or closed account;
(26)
‘cross-border payment transaction’ means a payment transaction initiated by a payer or by a payee where the payer’s PSP and the payee’s PSP are located in different Member States;
(27)
‘national payment transaction’ means a payment transaction initiated by a payer or by a payee, where the payer’s PSP and the payee’s PSP are located in the same Member State;
(28)
‘reference party’ means a natural or legal person on behalf of whom a payer makes a payment or a payee receives a payment.
Article 3
Reachability
1. A payee’s PSP which is reachable for a national credit transfer under a payment scheme shall be reachable, in accordance with the rules of a Union-wide payment scheme, for credit transfers initiated by a payer through a PSP located in any Member State.
2. A payer’s PSP which is reachable for a national direct debit under a payment scheme shall be reachable, in accordance with the rules of a Union-wide payment scheme, for direct debits initiated by a payee through a PSP located in any Member State.
3. Paragraph 2 shall apply only to direct debits which are available to consumers as payers under the payment scheme.
Article 4
Interoperability
1. Payment schemes to be used by PSPs for the purposes of carrying out credit transfers and direct debits shall comply with the following conditions:
(a)
their rules are the same for national and cross-border credit transfer transactions within the Union and similarly for national and cross-border direct debit transactions within the Union; and
(b)
the participants in the payment scheme represent a majority of PSPs within a majority of Member States, and constitute a majority of PSPs within the Union, taking into account only PSPs that provide credit transfers or direct debits respectively.
For the purposes of point (b) of the first subparagraph, where neither the payer nor the payee is a consumer, only Member States where such services are made available by PSPs and only PSPs providing such services shall be taken into account.
2. The operator or, in the absence of a formal operator, the participants of a retail payment system within the Union shall ensure that their payment system is technically interoperable with other retail payment systems within the Union through the use of standards developed by international or European standardisation bodies. In addition, they shall not adopt business rules that restrict interoperability with other retail payment systems within the Union. Payment systems designated under Directive 98/26/EC of the European Parliament and of the Council of 19 May 1998 on settlement finality in payment and securities settlement systems (14) shall only be obliged to ensure technical interoperability with other payment systems designated under the same Directive.
3. The processing of credit transfers and direct debits shall not be hindered by technical obstacles.
4. The payment scheme owner or, where there is no formal payment scheme owner, the leading participant of a new entrant retail payment scheme which has participants in at least eight Member States, may apply to the competent authorities in the Member State where the payment scheme owner or leading participant is located for a temporary exemption from the conditions set out in point (b) of the first subparagraph of paragraph 1. Those competent authorities may grant, after consulting the competent authorities in the other Member States where the new entrant payment scheme has a participant, the Commission and the ECB, such an exemption for a maximum of 3 years. Those competent authorities shall base their decision on the potential of the new entrant payment scheme to develop into a fully fledged pan-European payment scheme and its contribution to improving competition or promoting innovation.
5. With the exception of payment services benefiting from a waiver under Article 16(4), this Article shall be effective by 1 February 2014.
Article 5
Requirements for credit transfer and direct debit transactions
1. PSPs shall carry out credit transfer and direct debit transactions in accordance with the following requirements:
(a)
they must use the payment account identifier specified in point (1)(a) of the Annex for the identification of payment accounts regardless of the location of the PSPs concerned;
(b)
they must use the message formats specified in point (1)(b) of the Annex, when transmitting payment transactions to another PSP or via a retail payment system;
(c)
they must ensure that PSUs use the payment account identifier specified in point (1)(a) of the Annex for the identification of payment accounts, whether the payer’s PSP and the payee’s PSP or the sole PSP in the payment transaction are located in the same Member State or in different Member States;
(d)
they must ensure that where a PSU that is not a consumer or a microenterprise, initiates or receives individual credit transfers or individual direct debits which are not transmitted individually, but are bundled together for transmission, the message formats specified in point (1)(b) of the Annex are used.
Without prejudice to point (b) of the first subparagraph, PSPs shall, upon the specific request of a PSU, use the message formats specified in point (1)(b) of the Annex in relation to that PSU.
2. PSPs shall carry out credit transfers in accordance with the following requirements, subject to any obligation laid down in the national law implementing Directive 95/46/EC:
(a)
the payer’s PSP must ensure that the payer provides the data elements specified in point (2)(a) of the Annex;
(b)
the payer’s PSP must provide the data elements specified in point (2)(b) of the Annex to the payee’s PSP;
(c)
the payee’s PSP must provide or make available to the payee the data elements specified in point (2)(d) of the Annex.
3. PSPs shall carry out direct debits in accordance with the following requirements, subject to any obligation laid down in national law implementing Directive 95/46/EC:
(a)
the payee’s PSP must ensure that:
(i)
the payee provides the data elements specified in point (3)(a) of the Annex with the first direct debit and one-off direct debit and with each subsequent payment transaction,
(ii)
the payer gives consent both to the payee and to the payer’s PSP (directly or indirectly via the payee), the mandates, together with later modifications or cancellation, are stored by the payee or by a third party on behalf of the payee and the payee is informed of this obligation by the PSP in accordance with Articles 41 and 42 of Directive 2007/64/EC;
(b)
the payee’s PSP must provide the payer’s PSP with the data elements specified in point (3)(b) of the Annex;
(c)
the payer’s PSP must provide or make available to the payer the data elements specified in point (3)(c) of the Annex;
(d)
the payer must have the right to instruct its PSP:
(i)
to limit a direct debit collection to a certain amount or periodicity or both,
(ii)
where a mandate under a payment scheme does not provide for the right to a refund, to verify each direct debit transaction, and to check whether the amount and periodicity of the submitted direct debit transaction is equal to the amount and periodicity agreed in the mandate, before debiting their payment account, based on the mandate-related information,
(iii)
to block any direct debits to the payer’s payment account or to block any direct debits initiated by one or more specified payees or to authorise direct debits only initiated by one or more specified payees;
Where neither the payer nor the payee is a consumer, PSPs shall not be required to comply with point (d)(i), (ii) or (iii).
The payer’s PSP shall inform the payer of the rights referred to in point (d) in accordance with Articles 41 and 42 of Directive 2007/64/EC.
Upon the first direct debit transaction or a one-off direct debit transaction and upon each subsequent direct debit transaction, the payee shall send the mandate-related information to his or her PSP and the payee’s PSP shall transmit that mandate-related information to the payer’s PSP with each direct debit transaction.
4. In addition to the requirements referred to in paragraph 1, the payee accepting credit transfers shall communicate its payment account identifier specified in point (1)(a) of the Annex and, until 1 February 2014 for national payment transactions and until 1 February 2016 for cross-border payment transactions, but only where necessary, its PSP’s BIC to its payers, when a credit transfer is requested.
5. Before the first direct debit transaction, a payer shall communicate its payment account identifier specified in point (1)(a) of the Annex. The BIC of a payer’s PSP shall be communicated until 1 February 2014 for national payment transactions and until 1 February 2016 for cross-border payment transactions by the payer but only where necessary.
6. Where the framework agreement between the payer and the payer’s PSP does not provide for the right to a refund, the payer’s PSP shall, without prejudice to paragraph (3)(a)(ii), verify each direct debit transaction to check whether the amount of the submitted direct debit transaction is equal to the amount and periodicity agreed in the mandate before debiting the payer’s payment account, based on the mandate-related information.
7. After 1 February 2014 for national payment transactions and after 1 February 2016 for cross-border payment transactions PSPs shall not require PSUs to indicate the BIC of the PSP of a payer or of the PSP of a payee.
8. The payer’s PSP and the payee’s PSP shall not levy additional charges or other fees on the read-out process to automatically generate a mandate for those payment transactions initiated through or by means of a payment card at the point of sale, which result in direct debit.
Article 6
End-dates
1. By 1 February 2014, credit transfers shall be carried out in accordance with the technical requirements set out in Article 5(1), (2) and (4) and points 1 and 2 of the Annex.
2. By 1 February 2014, direct debits shall be carried out in accordance with Article 8(2) and (3) and with the requirements set out in Article 5(1), (3), (5), (6) and (8) and points 1 and 3 of the Annex.
3. Without prejudice to Article 3, direct debits shall be carried out in accordance with the requirements set out in Article 8(1) by 1 February 2017 for national payments and by 1 November 2012 for cross-border payments.
4. For national payment transactions a Member State or, with the approval of the Member State concerned, the PSPs of a Member State may, after taking into account and evaluating the state of preparedness and readiness of their citizens, set earlier dates than those referred to in paragraphs 1 and 2.
Article 7
Validity of mandates and right to a refund
1. A valid payee authorisation to collect recurring direct debits in a legacy scheme prior to 1 February 2014 shall continue to remain valid after that date and shall be considered as representing the consent to the payer’s PSP to execute the recurring direct debits collected by that payee in compliance with this Regulation in the absence of national law or customer agreements continuing the validity of direct debit mandates.
2. Mandates as referred to in paragraph 1 shall allow for unconditional refunds and refunds backdated to the date of the refunded payment where such refunds have been provided for within the framework of the existing mandate.
Article 8
Interchange fees for direct debit transactions
1. Without prejudice to paragraph 2, no MIF per direct debit transaction or other agreed remuneration with an equivalent object or effect shall apply to direct debit transactions.
2. For R-transactions a MIF may be applied provided that the following conditions are complied with:
(a)
the arrangement aims at efficiently allocating costs to the PSP which, or the PSU of which, has caused the R-transaction, as appropriate, while taking into account the existence of transaction costs and ensures that the payer is not automatically charged and the PSP is prohibited from charging PSUs in respect of a given type of R-transaction fees that exceed the cost borne by the PSP for such transactions;
(b)
the fees are strictly cost based;
(c)
the level of the fees does not exceed the actual costs of handling an R-transaction by the most cost-efficient comparable PSP that is a representative party to the arrangement in terms of volume of transactions and nature of services;
(d)
the application of the fees in accordance with points (a), (b) and (c) prevent the PSP from charging additional fees relating to the costs covered by those interchange fees to their respective PSUs;
(e)
there is no practical and economically viable alternative to the arrangement which would lead to an equally or more efficient handling of R-transactions at equal or lower cost to consumers.
For the purposes of the first subparagraph, only cost categories directly and unequivocally relevant to the handling of the R-transaction shall be considered in the calculation of the R-transaction fees. Those costs shall be precisely determined. The breakdown of the amount of the costs, including separate identification of each of its components, shall be part of the arrangement to allow for easy verification and monitoring.
3. Paragraphs 1 and 2 shall apply mutatis mutandis to unilateral arrangements by a PSP and to bilateral arrangements between PSPs that have an object or effect equivalent to that of a multilateral arrangement.
Article 9
Payment accessibility
1. A payer making a credit transfer to a payee holding a payment account located within the Union shall not specify the Member State in which that payment account is to be located, provided that the payment account is reachable in accordance with Article 3.
2. A payee accepting a credit transfer or using a direct debit to collect funds from a payer holding a payment account located within the Union shall not specify the Member State in which that payment account is to be located, provided that the payment account is reachable in accordance with Article 3.
Article 10
Competent authorities
1. Member States shall designate as the competent authorities responsible for ensuring compliance with this Regulation public authorities, bodies recognised by national law or public authorities expressly empowered for that purpose by national law, including national central banks. Member States may designate existing bodies to act as competent authorities.
2. Member States shall notify the Commission of the competent authorities designated under paragraph 1 by 1 February 2013. They shall notify the Commission and the European Supervisory Authority (European Banking Authority) (EBA) without delay of any subsequent change concerning those authorities.
3. Member States shall ensure that the competent authorities referred to in paragraph 1 have all the powers necessary for the performance of their duties. Where there is more than one competent authority for matters covered by this Regulation on its territory, Member States shall ensure that those authorities cooperate closely so that they can discharge their respective duties effectively.
4. The competent authorities shall monitor compliance by PSPs with this Regulation effectively and take all necessary measures to ensure such compliance. They shall cooperate with each other in accordance with Article 24 of Directive 2007/64/EC and with Article 31 of Regulation (EU) No 1093/2010.
Article 11
Penalties
1. Member States shall, by 1 February 2013, lay down rules on the penalties applicable to infringements of this Regulation and shall take all measures necessary to ensure that they are implemented. Such penalties shall be effective, proportionate and dissuasive. Member States shall notify the Commission of those rules and measures by 1 August 2013 and shall notify it without delay of any subsequent amendment affecting them.
2. The penalties referred to in paragraph 1 shall not be applied to consumers.
Article 12
Out-of-court complaint and redress procedures
1. Member States shall establish adequate and effective out-of-court complaint and redress procedures for the settlement of disputes concerning rights and obligations arising from this Regulation between PSUs and their PSPs. For those purposes, Member States shall designate existing bodies or where appropriate, set up new bodies.
2. Member States shall notify the Commission of the bodies referred to in paragraph 1 by 1 February 2013. They shall notify the Commission without delay of any subsequent change concerning those bodies.
3. Member States may provide for this Article to apply only to PSUs that are consumers or only to those that are consumers and microenterprises. Member States shall inform the Commission of any such provision by 1 August 2013.
Article 13
Delegation of power
The Commission shall be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 14 to amend the Annex, in order to take account of technical progress and market developments.
Article 14
Exercise of the delegation
1. The power to adopt delegated acts is conferred on the Commission subject to the conditions laid down in this Article.
2. The power to adopt delegated acts referred to in Article 13 shall be conferred on the Commission for a period of 5 years from 31 March 2012. The Commission shall draw up a report in respect of the delegation of power not later than 9 months before the end of the five-year period. The delegation of power shall be tacitly extended for periods of an identical duration, unless the European Parliament or the Council opposes such extension not later than 3 months before the end of each period.
3. The delegation of power referred to in Article 13 may be revoked at any time by the European Parliament or by the Council. A decision to revoke shall put an end to the delegation of the power specified in that decision. It shall take effect on the day following the publication of the decision in the Official Journal of the European Union or on a later date specified therein. It shall not affect the validity of any delegated acts already in force.
4. As soon as it adopts a delegated act, the Commission shall notify it simultaneously to the European Parliament and to the Council.
5. A delegated act adopted pursuant to Article 13 shall enter into force only if no objection has been expressed either by the European Parliament or the Council within a period of 3 months of notification of that act to the European Parliament and the Council or if, before the expiry of that period, the European Parliament and the Council have both informed the Commission that they will not object. That period shall be extended by 3 months at the initiative of the European Parliament or the Council.
Article 15
Review
By 1 February 2017, the Commission shall present to the European Parliament, the Council, the European Economic and Social Committee, ECB and EBA a report on the application of this Regulation accompanied, if appropriate, by a proposal.
Article 16
Transitional provisions
1. By way of derogation from Article 6(1) and (2), Member States may allow PSPs to provide PSUs, until 1 February 2016, with conversion services for national payment transactions enabling PSUs that are consumers to continue using BBAN instead of the payment account identifier specified in point (1)(a) of the Annex on condition that interoperability is ensured by converting the payer’s and the payee’s BBAN technically and securely into the respective payment account identifier specified in point (1)(a) of the Annex. That payment account identifier shall be delivered to the initiating PSU, where appropriate before the payment is executed. In such a case PSPs shall not levy any charges or other fees on the PSU directly or indirectly linked to those conversion services.
2. PSPs that offer payment services denominated in euro and that are located in a Member State which does not have the euro as its currency shall comply with Article 3 when offering payment services denominated in euro by 31 October 2016. If, however, the euro is introduced as the currency of any such Member State before 31 October 2015, the PSP located in that Member State shall comply with Article 3 within 1 year of the date on which the Member State concerned joined the euro area.
3. Member States may allow their competent authorities to waive all or some of the requirements referred to in Article 6(1) and (2) for those credit transfer or direct debit transactions with a cumulative market share, based on the official payment statistics published annually by the ECB, of less than 10 % of the total number of credit transfers or direct debit transactions respectively, in that Member State until 1 February 2016.
4. Member States may allow their competent authorities to waive all or some of the requirements referred to in Article 6(1) and (2) for those payment transactions generated using a payment card at the point of sale which result in direct debit to and from a payment account identified by BBAN or IBAN until 1 February 2016.
5. By way of derogation from Article 6(1) and (2), Member States may allow their competent authorities, until 1 February 2016, to waive the specific requirement to use the message formats specified in point (1)(b) of the Annex set out in Article 5(1)(d) for PSUs which initiate or receive individual credit transfers or direct debits that are bundled together for transmission. Notwithstanding a possible waiver, PSPs shall fulfil the requirements set out in Article 5(1)(d) where a PSU requests such a service.
6. By way of derogation from Article 6(1) and (2), Member States may defer the requirements relating to provision of BIC for national payment transactions in Article 5(4), (5) and (7) until 1 February 2016.
7. Where a Member State intends to make use of a derogation as provided for in paragraph 1, 3, 4, 5 or 6, that Member State shall notify the Commission accordingly by 1 February 2013, and shall subsequently allow its competent authority to waive, as relevant, some or all of the requirements set out in Article 5, Article 6(1) or (2) and the Annex, for the relevant payment transactions as referred to in the respective paragraphs or subparagraphs and for a period not exceeding that of the derogation. Member States shall notify the Commission of the payment transactions subject to the derogation and of any subsequent change.
8. PSPs located in, and PSUs making use of a payment service in a Member State which does not have the euro as its currency shall comply with the requirements of Articles 4 and 5 by 31 October 2016. Operators of retail payment systems for a Member State which does not have the euro as its currency shall comply with the requirements of Article 4(2) by 31 October 2016.
If, however, the euro is introduced as the currency of any such Member State before 31 October 2015, the PSPs or where relevant operators of retail payment systems located and PSUs making use of a payment service, in that Member State shall comply with the respective provisions within 1 year of the date on which the Member State concerned joined the euro area, but not earlier than the respective dates specified for the Member States having the euro as their own currency on 31 March 2012.
Article 17
Amendments to Regulation (EC) No 924/2009
Regulation (EC) No 924/2009 is hereby amended as follows:
(1)
in Article 2, point (10) is replaced by the following:
‘10.
“funds” means banknotes and coins, scriptural money and electronic money as defined in Article 2(2) of Directive 2009/110/EC of the European Parliament and of the Council of 16 September 2009 on the taking up, pursuit and prudential supervision of the business of electronic money institutions (15).
(2)
in Article 3, paragraph 1 is replaced by the following:
‘1. Charges levied by a payment service provider on a payment service user in respect of cross-border payments shall be the same as the charges levied by that payment service provider on payment service users for corresponding national payments of the same value and in the same currency.’;
(3)
Article 4 is amended as follows:
(a)
paragraph 2 is deleted;
(b)
paragraph 3 is replaced by the following:
‘3. The payment service provider may levy charges additional to those levied in accordance with Article 3(1) on the payment service user where that user instructs the payment service provider to execute the cross-border payment without communicating IBAN and, where appropriate and in accordance with Regulation (EU) No 260/2012 of the European Parliament and of the Council of 14 March 2012 establishing technical and business requirements for credit transfers and direct debits in euro and amending Regulation (EC) No 924/2009 (16), the related BIC for the payment account in the other Member State. Those charges shall be appropriate and in line with the costs. They shall be agreed between the payment service provider and the payment service user. The payment service provider shall inform the payment service user of the amount of the additional charges in good time before the payment service user is bound by such an agreement.
(4)
in Article 5, paragraph 1 is replaced by the following:
‘1. With effect from 1 February 2016, Member States shall remove settlement-based national reporting obligations on payment service providers for balance of payments statistics relating to payment transactions of their customers.’;
(5)
Article 7 is amended as follows:
(a)
in paragraph 1, the date ‘1 November 2012’ is replaced by ‘1 February 2017’;
(b)
in paragraph 2, the date ‘1 November 2012’ is replaced by ‘1 February 2017’;
(c)
in paragraph 3, the date ‘1 November 2012’ is replaced by ‘1 February 2017’;
(6)
Article 8 is deleted.
Article 18
Entry into force
This Regulation shall enter into force on the day following that of its publication in the Official Journal of the European Union.
This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States.
Done at Strasbourg, 14 March 2012.