ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 24. května 2011
o státní podpoře C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09), kterou Řecko poskytlo některým řeckým kasinům
(oznámeno pod číslem K(2011) 3504)
(Pouze řecké znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/716/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dne 8. července 2009 podalo konsorcium DAET Loutraki AE - Club Hotel Loutraki AE (dále jen „stěžovatel“ nebo „kasino Loutraki“) (2) Komisi stížnost na řecké právní předpisy o vytvoření systému vstupních poplatků kasin a tvrdilo, že systém poskytl státní podporu třem provozovatelům, a to Regency Casino Mont Parnès, kasinu Korfu a Regency Casino Soluň (3). Ve zprávě zaslané e-mailem ze dne 7. října 2009 stěžovatel uvedl, že vůči zveřejnění své totožnosti nemá námitky. Dne 14. října 2009 se uskutečnila schůzka mezi zaměstnanci Komise a zástupci stěžovatele. Dopisem ze dne 26. října 2009 poskytl stěžovatel další údaje k doložení své stížnosti.
(2)
Dne 21. října 2009 předala Komise stížnost Řecku a požádala je, aby dotyčné záležitosti objasnilo. Dopisem ze dne 17. listopadu 2009 požádalo Řecko o prodloužení lhůty pro odpověď, jež Komise schválila ve zprávě zaslané e-mailem ze dne 18. listopadu 2009. Řecko Komisi odpovědělo dne 27. listopadu 2009.
(3)
Dne 15. prosince 2009 předala Komise odpověď Řecka stěžovateli. Stěžovatel podal připomínky k odpovědi Řecka dne 29. prosince 2009.
(4)
Dne 25. února, 4. a 23. března a 13. dubna 2010 si Komise od Řecka vyžádala další informace, které Řecko poskytlo dne 10. března a 1. a 21. dubna 2010.
(5)
Rozhodnutím ze dne 6. července 2010 (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“) Komise Řecko informovala, že s ohledem na opatření, které Řecko zavedlo, tj. účtování nižší sazby daně ze vstupu do některých kasin, zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie. Rozhodnutí o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4) a zúčastněné strany byly vyzvány k podání připomínek.
(6)
Dopisem ze dne 9. srpna 2010 požádalo Řecko o prodloužení lhůty pro odpověď, jež Komise schválila dopisem ze dne 18. srpna 2010. Komise obdržela připomínky Řecka k rozhodnutí o zahájení řízení dne 6. října 2010. Další informace týkající se sporného opatření poskytly řecké orgány dne 12. října 2010.
(7)
Po zahájení vyšetřovacího řízení obdržela Komise připomínky dvou zúčastněných stran: zástupců kasina Mont Parnès, jednoho z příjemců podpory na základě opatření, které byly zaslány v dopise ze dne 4. srpna 2010, a zástupců soukromého kasina Loutraki, jež byly zaslány v dopisech ze dne 8. a 25. října 2010.
(8)
Dopisem ze dne 29. října 2010 předala Komise tyto připomínky řeckým orgánům, aby jim umožnila se k nim vyjádřit. V dopise ze dne 6. prosince 2010 se řecké orgány vyjádřily k připomínkám třetích stran, přičemž se mimo jiné snažily objasnit některé aspekty uplatňování dotyčného režimu a výkladu řeckých právních předpisů, jež jsou důležité pro analýzu tohoto případu.
II. POSUZOVANÉ OPATŘENÍ
II.1 Opatření
(9)
Opatření, jež má být posouzeno, spočívá v daňové diskriminaci ve prospěch některých kasin, kterou řecké orgány zavedly současným uplatňování řady (5) (částečně závazných) předpisů, které:
-
stanoví jednotný odvod ve výši 80 % z ceny vstupenek a
-
stanoví různé regulované ceny pro kasina ve veřejném vlastnictví a kasina v soukromém vlastnictví, a to ve výši 6 EUR v případě kasin ve veřejném vlastnictví a 15 EUR v případě kasin v soukromém vlastnictví,
což pro kasina v soukromém vlastnictví představuje konkurenční nevýhodu.
(10)
Opatření zvýhodňuje veřejná kasina a jedno soukromé kasino (Soluň), jemuž bylo na základě výjimky přiznáno stejné zacházení jako veřejným kasinům, jak je objasněno níže.
II.2 Příjemci
(11)
Příjemci podpory na základě opatření, jež je předmětem analýzy, jsou tato řecká kasina: Mont Parnès (6), Soluň (7), Korfu (8) a Rhodos (9).
(12)
V době vydání rozhodnutí o zahájení řízení se nižší regulovaný vstupní poplatek ve výši 6 EUR vztahoval pouze na tři řecká kasina: Mont Parnès, jehož 49 % akcií bylo privatizováno a 51 % akcií zůstalo pod veřejnou kontrolou; Soluň, které bylo soukromým kasinem, zacházelo se s ním však jako s veřejným kasinem, a Korfu, jež bylo veřejným kasinem. Kasina na Rhodu a Korfu přestala opatření využívat v dubnu 1999 (10) respektive v srpnu 2010 (11), jelikož jakmile byla zcela zprivatizována, přestala účtovat nižší vstupní poplatek.
II.3 Příslušná ustanovení řeckého zákona
(13)
Před liberalizací trhu v roce 1994 působila v Řecku pouze tři kasina, a to Mont Parnès, Korfu a Rhodos. V té době byla kasina veřejnými podniky a jako kluby ve státním vlastnictví je provozoval řecký úřad pro cestovní ruch (EOT) (12). Vstupní poplatek těchto kasin byl stanoven rozhodnutím generálního tajemníka EOT, a to následovně (13):
-
Mont Parnès: v roce 1991 stanovil EOT vstupní poplatek ve výši 2 000 GRD (přibližně 6 EUR) (14);
-
Korfu: v roce 1992 stanovil EOT vstupní poplatek ve výši 1 500 GRD a v roce 1997 jej upravil na 2 000 GRD;
-
Rhodos: v roce 1992 stanovil EOT vstupní poplatek ve výši 1 500 GRD.
(14)
Trh byl na základě zákona č. 2206/1994 liberalizován v roce 1994, kdy se k stávajícím kasinům ve veřejném vlastnictví připojilo šest nově zřízených soukromých kasin (15). Zákon z roku 1994 umožnil udělit celkem čtrnáct licencí, a to pro tři stávající kasina ve veřejném vlastnictví Rhodos, Mont Parnès a Korfu a jedenáct soukromých kasin, jež měla být zřízena (16). Z celkem jedenácti plánovaných nových soukromých kasin však byly licence uděleny pouze šesti kasinům, která posléze začala fungovat, a to kasinům Chalkidiki, Loutraki, Soluň, Rio (Achaia), Xanthi (Thrákie) a Syros (v roce 1995 a 1996); zbývajících pět licencí bylo zrušeno.
(15)
Ustanovení § 2 odst. 10 zákona č. 2206/1994 uvádělo, že vstupní poplatek kasin v určitých oblastech bude stanoven ministerským rozhodnutím; v témže rozhodnutí bude stanoven rovněž procentní podíl poplatku, který představuje příjem řeckého státu. Dne 16. listopadu 1995 rozhodnutí ministra financí (17) stanovilo, že ode dne 15. prosince 1995 jsou všichni provozovatelé kasin, jejichž činnost je upravena zákonem č. 2206/1994 (18), povinni vybírat vstupní poplatek ve výši 5 000 GRD (19) (přibližně 15 EUR) (20). V rozhodnutí se vyžaduje, aby provozovatelé kasin odvedli státu 80 % nominální hodnoty každé vstupenky, zatímco zbývajících 20 %, včetně příslušné DPH, má představovat příjem pro kasino (21). V rozhodnutí je stanoveno, že kasina mohou povolit bezplatný vstup (22). Bez ohledu na částku, kterou skutečně účtují zákazníkům, však musí kasina odvést státu 80 % regulovaného vstupního poplatku (23). Podle rozhodnutí musí kasina odvádět poplatky měsíčně (24). Rozhodnutí rovněž obsahuje ustanovení o zvláštních slevách u vstupenek platných po dobu 15 nebo 30 dnů (25).
(16)
Všechna nová soukromá kasina zřízená podle zákona č. 2206/1994 od roku 1995 uplatňují ministerské rozhodnutí z roku 1995 a účtují (zpravidla, jak bylo objasněno v předchozím bodě) vstupní poplatek ve výši 15 EUR, s výjimkou kasina Soluň, jak bude vysvětleno dále.
(17)
Kasina Mont Parnès, Korfu a Rhodos ve státním vlastnictví však fungovala i nadále jako kluby EOT (26) a až do udělení licencí podle zákona č. 2206/1994 se na ně právní předpisy z let 1994 a 1995 nevztahovaly.
(18)
Z připomínek a vysvětlení vnitrostátních předpisů, které poskytly řecké orgány, Komise vyrozuměla, že systém v praxi fungoval následovně.
(19)
Řecké orgány objasnily, že provozování kasin je v Řecku obecně upraveno zákonem č. 2206/1994. Zvláštní předpisy vztahující se na veřejná kasina, která existovala před přijetím zákona č. 2206/1994, se považují za výjimky, na něž se nevztahují obecná ustanovení zákona (a prováděcí ministerské rozhodnutí z roku 1995), a to až do privatizace těchto kasin a vydání licencí stanovených v zákoně.
(20)
Do doby udělení licencí podle zákona č. 2206/1994 se proto mělo za to, že se na veřejná kasina nevztahuje ministerské rozhodnutí z roku 1995, a to s ohledem na běžný vstupní poplatek ve výši 15 EUR ani s ohledem na požadavek odvést 80 % tohoto poplatku státu. Veřejná kasina začala odvádět 80 % vstupního poplatku teprve po udělení licencí stanovených v zákoně č. 2206/1994 (viz bod 23 a následující body). I pak se však mělo za to, že stávající rozhodnutí EOT, která stanoví výši vstupního poplatku na 6 EUR, představují zvláštní výjimku (stávající lex specialis), která se obecnými ustanoveními zákona č. 2206/1994 a ministerským rozhodnutím z roku 1995 nezměnila, cena vstupního poplatku do veřejných kasin zůstala výjimečně na úrovni 6 EUR a tato kasina odváděla 80 % z poplatku ve výši pouze 6 EUR. Rozhodnutí EOT se považovala za neplatná teprve po privatizaci, kdy již kasina nevlastnil zcela stát. Teprve poté začala kasina účtovat běžný vstupní poplatek ve výši 15 EUR a musela státu odvádět 80 % z částky ve výši 15 EUR.
(21)
Ačkoliv se zdá, že toto mělo být pravidlem, s ohledem na částečnou privatizaci kasina Mont Parnès existovala výjimka, jak potvrdil zákon č. 3139/2003 (který obsahoval rovněž ustanovení o pozdější privatizaci kasina Korfu): v tomto zákoně je výslovně uvedeno, že výše vstupního poplatku do kasina Mont Parnès zůstane ve výši 6 EUR.
(22)
V roce 2000 byl EOT jako provozovatel kasin Korfu a Mont Parnès nahrazen společností Elliniki Etaireia Touristikis Anaptyxis (společnost pro rozvoj řeckého cestovního ruchu, dále jen „ETA“), kterou zcela vlastnil řecký stát, a od konce roku 2000 do roku 2003, kdy byla kasinům provozovaným společností ETA udělena licence podle zákona č. 2206/1994, se začala ETA nejprve dobrovolně a posléze podle § 24 zákona č. 2919/2001 postupně přizpůsobovat požadavkům, která kasinům ukládal zákon č. 2206/1994, s cílem připravit dva kluby, jež byly dříve ve veřejném vlastnictví, na udělení plné licence a privatizaci (27). Během tohoto přechodného období odváděla společnost ETA státu 80 % z ceny vstupenek do kasin Mont Parnès a Korfu ve výši 6 EUR.
(23)
V roce 2003 bylo kasino Mont Parnès ve veřejném vlastnictví přeměněno na společnost s ručením omezeným a 49 % jeho kapitálu bylo odprodáno soukromému sektoru (28). Licence stanovená v zákoně č. 2206/1994 byla kasinu Mont Parnès udělena v roce 2003 podle zákona č. 3139/2003 (§ 1 odst. 1). Tentýž zákon zachoval výši vstupního poplatku kasina Mont Parnès na úrovni 6 EUR (§ 1 odst. 1 bod vii)).
(24)
V případě kasina Korfu byla licence podle zákona č. 2206/1994 společnosti ETA udělena v roce 2003 na základě zákona č. 3139/2003 (§ 1 odst. 3), takže ETA je mohla zahrnout do pozdější privatizace. Ve stejném ustanovení se uvádělo, že výše vstupního poplatku kasina Korfu bude stanovena novým ministerským rozhodnutím, což znamenalo, že neplatí ministerské rozhodnutí z roku 1995. Podle informací, které má Komise k dispozici, však nebylo nové ministerské rozhodnutí vydáno a kasino Korfu nadále účtovalo poplatek ve výši 6 EUR, a to až do své privatizace v srpnu 2010, kdy začalo účtovat poplatek ve výši 15 EUR (29).
(25)
V případě kasina Rhodos byla licence podle zákona č. 2206/1994 vydána v roce 1996 ministerským rozhodnutím č. Τ/633 ze dne 29. května 1996. Kasino však nadále účtovalo nižší vstupní poplatek a na poplatek ve výši 15 EUR přešlo až po své privatizaci v dubnu 1999: do doby privatizace fungovalo pod kontrolou EOT, a uplatňovalo proto rozhodnutí EOT z roku 1992 (30), které stanovilo výši vstupního poplatku kasina Rhodos ve výši 1 500 GRD.
(26)
Kasino Soluň v soukromém vlastnictví bylo zřízeno a licenci podle zákona č. 2206/1994 obdrželo v roce 1995 (31). Vždy účtovalo nižší poplatek ve výši 6 EUR, který uplatňovala kasina ve veřejném vlastnictví (Mont Parnès a Korfu), a to na základě legislativní vyhlášky č. 2687/1953 (32), která stanoví, že podnikům založeným s pomocí zahraničních investic je poskytnuto přinejmenším stejně příznivé zacházení jako v případě jiných podobných podniků v zemi (33). Když byla tato záležitost jednou nadnesena, správce kasina (tj. Hyatt Regency) požádal, aby byl vstupní poplatek kasina Soluň stanoven ve stejné výši jako v případě kasina Mont Parnès, tj. na 6 EUR. Po obdržení stanoviska Právní rady státu (stanovisko č. 631/1997) byla tato žádost schválena. Od doby vydání licence kasinu Soluň v roce 1995 se na toto kasino vztahoval požadavek odvádět státu 80 % nominální hodnoty vstupenek (34).
III. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(27)
Komise zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU, jelikož měla vážné obavy ohledně diskriminačního daňového zacházení s několika konkrétně určenými kasiny v Řecku, která využívala příznivější daňový režim než ostatní kasina v této zemi.
(28)
Komise se domnívala, že se sporné opatření odchyluje od obecných právních předpisů, které stanoví základní úroveň vstupních poplatků kasin, a zlepšilo tudíž konkurenční postavení příjemců.
(29)
Zdálo se, že sporné opatření představuje pro řecký stát ztrátu příjmů a kasinům s nižším vstupním poplatkem poskytuje výhodu. Na tvrzení řeckých orgánů, že přímou výhodu z nižšího vstupního poplatku má zákazník, Komise odpověděla, že příspěvky zákazníkům mohou přestavovat státní podporu pro podnik, pokud jsou tyto příspěvky podmíněny využíváním konkrétního zboží nebo služby od konkrétního podniku (35).
(30)
Komise rovněž podotkla, že se nezdá, že by byla úroveň zdanění stanovena podle situace jednotlivého kasina (36); Komise vyvodila předběžný závěr, že opatření je selektivní (37).
(31)
Komise se domnívala, že sporné opatření může narušit hospodářskou soutěž mezi kasiny v Řecku a na trhu pro nabývání podniků v Evropě. Komise uvedla, že plně respektuje právo členských států regulovat hazardní hry na svém území s výhradou práva EU, nesouhlasí však s tím, že dotyčné opatření nemůže narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Provozovateli v tomto odvětví jsou často mezinárodní hotelové skupiny, jejichž investiční rozhodnutí mohla být tímto opatřením ovlivněna, a kasina mohou do Řecka přitahovat turisty. Komise proto vyvodila závěr, že opatření může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy (38).
(32)
Komise zastávala předběžně názor, že opatření představuje protiprávní podporu, jelikož bylo řeckými orgány zavedeno bez předchozího schválení Komisí, a že může být požadováno navrácení podpory s výhradou článku 15 procesního nařízení (39).
(33)
Komise nezjistila žádné důvody, na jejichž základě by bylo možno sporné opatření považovat za slučitelné s vnitřním trhem; zdálo se, že opatření představuje neoprávněnou provozní podporu pro kasina využívající opatření (40).
(34)
Komise poznamenala, že pokud se potvrdí její obavy, že opatření obsahuje neslučitelnou státní podporu, bude muset podle čl. 14 odst. 1 procesního nařízení nařídit, aby Řecko od příjemců požadovalo navrácení podpory, není-li to v rozporu s obecnými zásadami práva (41).
IV. PŘIPOMÍNKY ŘECKÝCH ORGÁNŮ A ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(35)
V průběhu formálního vyšetřovacího řízení obdržela Komise připomínky Řecka, zástupce společnosti Elliniko Kazino Parnithas AE (dále jen „kasino Mont Parnès“) a zástupců soukromého kasina v Loutraki (dále jen „kasino Loutraki“).
IV.1 Připomínky Řecka a kasina Mont Parnès
(36)
Připomínky, které předložil zástupce kasina Mont Parnès využívajícího opatření, a připomínky obdržené od řeckých orgánů jsou v podstatně totožné a budou v tomto oddíle shrnuty společně.
IV.1.1 Existence podpory
(37)
Řecké orgány i kasino Mont Parnès popírají existenci státní podpory. Tvrdí, že stát nepřišel o žádné příjmy, nebo v případě, že by tomu tak bylo, že kasina nezískala žádnou výhodu.
(38)
Řecké orgány uvedly, že rozdíl v ceně je pouze otázkou regulace cen, jelikož vybíraná daň představuje stejný podíl z příslušné ceny vydaných vstupenek.
(39)
Podle řeckých orgánů není cílem, který sleduje stanovení výše poplatku a požadování odvodu pro stát, zvýšení příjmů státu, nýbrž snaha odradit od hazardních her osoby s nízkými příjmy. Skutečnost, že účtování poplatku vytváří rovněž veřejné příjmy, nemění jeho povahu coby kontrolního opatření. Řecké orgány proto zastávají názor, že požadavek, aby byla zákazníkům vstupujícím do herních oblastí kasin vydána vstupenka se stanovenou cenou, představuje správní kontrolní opatření, které ukládá účtování poplatku, nemá však povahu daně, a nelze je považovat za daňovou zátěž, jak bylo uvedeno v rozhodnutí Rady státu, nejvyššího správního soudu v Řecku, č. 4027/1998 (42).
(40)
Pokud jde o rozdíly v cenách jednotlivých kasin, Řecko uvádí, že se hospodářská a sociální situace jednotlivých kasin liší a není srovnatelná. Řecké orgány tvrdí, že rozdíl mezi poplatky je odůvodněný na základě cílů veřejné politiky: zejména tvrdí, že situace jednotlivých kasin odůvodňuje stanovení jiných cen vstupenek u kasin, která se nacházejí v blízkosti velkých městských center, a u kasin na venkově, kde bydlí převážně venkovské obyvatelstvo, jež má většinou nižší příjmy a nižší úroveň dosaženého vzdělání a je více třeba je odrazovat od hazardních her než obyvatele v městských oblastech, a je zcela v souladu s touto praxí.
(41)
Stěžovatel, kasino Loutraki, poznamenal, že když bylo kasino Korfu v roce 2010 zprivatizováno, vzrostla cena vstupního poplatku z 6 EUR na 15 EUR, což je podle kasina Loutraki v rozporu s tvrzeními týkajícími se veřejné politiky; řecké orgány odpověděly, že odlehlá zeměpisná poloha ostrova Korfu znamená, že toto kasino nesoutěží s ostatními řeckými kasiny, takže nemůže dojít k narušení hospodářské soutěže. Řecké orgány dále tvrdí, že je nezbytné, aby byla výše vstupního poplatku odrazující s cílem ochránit obyvatele Korfu, jelikož změna provozních podmínek kasina po privatizaci nevyhnutelně povede k výraznému zvýšení počtu provozních hodin, celkové úrovně jeho činnosti a jeho přitažlivosti.
(42)
Pokud existuje nějaká výhoda, která byla poskytnuta kasinům s nižším vstupním poplatkem, jelikož přilákají více zákazníků, řecké orgány a kasino Mont Parnès nesouhlasí s názorem, že se musí nutně jednat o ztrátu veřejných příjmů. Není rovněž jisté, zda by v případě, že by byl vstupní poplatek vyšší, tito údajní příjemci podpory vytvořili vyšší příjmy pro stát, takže údajná ztráta příjmů je hypotetická. Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdí, že výhoda v podobě nižšího vstupního poplatku je poskytnuta zákazníkovi a že část poplatku, kterou si ponechává kasino, činí více v případě kasin, která účtují poplatek ve výši 15 EUR, což představuje výhodu pro kasina s vyšším vstupním poplatkem.
(43)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdí, že neexistuje žádný dopad na hospodářskou soutěž ani na obchod, jelikož každé kasino obsluhuje místní trh. Zpochybňují možnost hospodářské soutěže s ostatními formami hazardních her, jak se tvrdí v rozhodnutí o zahájení řízení, a podotýkají, že hazardní hry prostřednictvím internetu jsou v současnosti v Řecku nelegální.
(44)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès uvedly, že i kdyby se uznalo, že nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR mohl ovlivnit nebo dosud ovlivňuje rozhodnutí zahraničních společností investovat do kasin v Řecku, zahraniční společnost může vždy využít legislativní vyhlášku č. 2687/1953, jak to učinila společnost Hyatt Regency Xenodocheiaki kai Touristiki (Thessaloniki) AE v případě kasina Soluň.
(45)
Stěžovatel tvrdí, že příjemci mohou povolit bezplatný vstup, přičemž musí přesto odvést 80 % poplatku, což podle jeho názoru velmi jasně dokládá, že opatření představuje státní podporu; řecké orgány odpověděly, že tato praxe je výjimečná, jelikož kasina tuto možnost využívají k tomu, aby bezplatný vstup nabídly především zákazníkům z řad VIP nebo celebrit, a že tato praxe je v rozporu s daňovým právem (zákon č. 2238/1994), jelikož se odvod státu ve výši 80 % ceny vstupenky z vlastních zdrojů podniku neuznává jako produktivní výdaj a nelze jej odečíst od příjmů společnosti, takže společnost uplatňující tento postup nese značnou daňovou zátěž.
(46)
Orgány a kasino Mont Parnès Komisi upozornily na další rozdíly mezi kasiny na základě různých daňových a regulačních opatření. Uvedly, že tyto rozdíly zvýhodňují stěžovatele, kasino Loutraki, a vyrovnávají výhody, které mají příjemci v důsledku nižšího vstupního poplatku. Každé kasino zejména odvádí státu určitou část hrubého ročního zisku, podle zákona však kasino Loutraki odvádí nižší část než ostatní kasina. Komise především podotýká, že pokud by skutečně existovala jiná opatření, na která odkázaly řecké orgány a kasino Mont Parnès, pak tato opatření mohou představovat zvláštní opatření podpory ve prospěch kasina Loutraki, jsou-li splněny všechny podmínky stanovené v použitelných právních předpisech EU v oblasti státních podpor. Tato opatření se však každopádně liší od posuzovaného opatření a nespadají do oblasti působnosti tohoto rozhodnutí.
(47)
Řecko rovněž uvedlo, že zvažuje možnost změny své cenové politiky u kasin s cílem odstranit diskriminaci mezi nimi. Dosud však Komisi o zavedení takovéto změny neinformovalo.
(48)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès nepředložily žádné připomínky týkající se slučitelnosti a zákonnosti podpory.
IV.1.2. Vyčíslení a vrácení podpory
(49)
Alternativně řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdí, že i pokud by se zjistilo, že posuzované opatření představuje protiprávní a neslučitelnou státní podporu, bylo by vrácení této podpory v rozporu se dvěma zásadami.
-
Bylo by v rozporu se zásadou přiměřených očekávání občana. Otázka vstupního poplatku do kasin, a zejména skutečnost, nakolik vstupní poplatek představuje pro kasina finanční zátěž, byla předložena Radě státu přibližně před patnácti lety (43). Rada státu na základě vnitrostátního práva rozhodla, že vstupní poplatek nemá povahu daně, což nepřímo prokazuje, že pro kasina nepředstavuje ekonomickou zátěž. Kasina využívající opatření mohla proto přiměřeně jednat na základě předpokladu, že rozdíl v poplatcích nevyvolává otázku státní podpory, jelikož podle vnitrostátního práva se tyto poplatky nepovažovaly za ekonomickou zátěž.
-
Bylo by v rozporu se zásadou, že by se právo nemělo uplatňovat zneužívajícím způsobem. Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdí, že vzhledem k tomu, že kasino Loutraki podalo Komisi stížnost až po patnácti letech od přijetí sporného opatření (v roce 1995), zneužívá své právo obrátit se na Komisi při obraně svých zájmů a práv na základě pravidel týkajících se státních podpor, která jsou obsažena v SFEU.
(50)
Pokud jde o výpočet částky, jež má být navrácena, řecké orgány a kasino Mont Parnès zpochybnily výpočet, který navrhlo kasino Loutraki, podle něhož se má rozdíl v dani za zákazníka, kterou vybrala kasina s vyšším vstupním poplatkem a kasina s nižším vstupním poplatkem, vynásobit počtem zákazníků kasin využívajících opatření. Tento výpočet je podle jejich názoru chybný a svévolný, jelikož není jisté, zda by v případě vyšší ceny vstupenky měla kasina Mont Parnès, Soluň a Korfu (44), která jsou údajnými příjemci podpory, stejnou klientelu.
IV.2 Připomínky kasina Loutraki
(51)
Kasino Loutraki tvrdí, že opatření stanovená ve vnitrostátních právních předpisech představují daňovou diskriminaci ve prospěch některých kasin, jelikož se jednotný odvod státu ve výši 80 % vstupního poplatku do kasin vztahuje na různé daňové základy, konkrétně na dvě různé ceny vstupenek stanovené státem. Vstupní poplatek do kasin využívajících opatření je podstatně nižší než vstupní poplatek u ostatních kasin (6 EUR namísto 15 EUR), což pro stát znamená ztrátu příjmů a vzhledem k narušení hospodářské soutěže, které to způsobuje, představuje státní podporu.
(52)
Kasino Loutraki dále uvádí, že opatření není objektivně odůvodněné, jelikož uložení nižšího vstupního poplatku kasinům využívajícím opatření je ve skutečnosti v rozporu se sociálním cílem a s odůvodněním a charakteristikou stanovení výše vstupního poplatku kasin, jímž se zabývalo rozhodnutí Rady státu č. 4027/1998. Kasino Loutraki uvádí, že nelze přiměřeně tvrdit, že účtováním odlišných cen vstupenek lze dosáhnout správní kontroly a sociální ochrany - v případě kasina Mont Parnès, které se nachází přibližně pouze 20 km od centra Atén, činí vstupní poplatek 6 EUR, zatímco v Loutraki, přibližně 85 km od centra Atén, činí vstupní poplatek 15 EUR; v kasinu Soluň, které se nachází přibližně pouze 8 km od centra Soluně, činí vstupní poplatek 6 EUR, zatímco na Chalkidiki, přibližně 120 km od centra Soluně, činí 15 EUR.
(53)
Kasino Loutraki podotýká, že Řecko původně tvrdilo, že nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR je odůvodněn zvláštní situací každého kasina využívajícího opatření, která souvisí zejména s jeho zeměpisnou polohou (určující některé hospodářské, sociální, demografické a jiné zvláštní znaky), avšak po privatizaci v srpnu 2010 začalo kasino Korfu účtovat poplatek ve výši 15 EUR bez jakéhokoli vysvětlení, proč již tyto zvláštní okolnosti neplatí.
(54)
Co se týká vyčíslení částky, jež má být navrácena, kasino Loutraki tvrdí, že dotyčnou částku představuje rozdíl v dani odvedené za zákazníka, který je vynásoben počtem zákazníků kasin využívajících opatření.
(55)
Pokud jde o zvláštní opatření, na něž odkázaly řecké orgány a kasino Mont Parnès a která podle jejich názoru zvýhodňují kasino Loutraki, přičemž hlavním opatřením je to, že kasino Loutraki údajně odvádí státu nižší podíl hrubého ročního zisku než ostatní kasina, kasino Loutraki tvrdí, že v praxi platí stejnou částku jako jeho konkurenti, a to na základě zvláštní dohody s orgány.
V. POSOUZENÍ
(56)
Posuzované opatření spočívá v daňové diskriminaci ve prospěch některých kasin, kterou řecké orgány zavedly současným uplatňováním řady předpisů (45), které stanoví jednotný odvod ve výši 80 % vstupního poplatku kasin a různé regulované ceny pro kasina ve veřejném vlastnictví a kasina v soukromém vlastnictví, a to 6 EUR v případě kasin ve veřejném vlastnictví a 15 EUR v případě kasin v soukromém vlastnictví, což pro soukromá kasina představuje konkurenční nevýhodu (46).
V.1 Existence státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(57)
V zájmu zjištění, zda opatření představuje státní podporu, na niž se vztahuje Smlouva o fungování Evropské unie (SFEU), musí Komise posoudit, zda opatření splňuje podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 této smlouvy. V čl. 107 odst. 1 se uvádí: „Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak.“
(58)
Komise v souladu s tím posoudí, zda sporné opatření splňuje všechny čtyři podmínky, které se požadují, má-li opatření představovat státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1.
V.1.1 Poskytnutá výhoda
(59)
Aby opatření představovalo státní podporu, musí příjemcům poskytovat výhodu v podobě osvobození od poplatků, které by museli obvykle hradit ze svých rozpočtů.
(60)
Řecké orgány za prvé uvedly, že opatření nespadá do oblasti působnosti pravidel státní podpory, jelikož výše příspěvku, který musí všechna kasina působící v Řecku odvádět státu, je stejná a činí 80 % hodnoty každé vstupenky, přičemž rozdíl v zacházení vyplývá z cenové politiky stanovené v právních předpisech z let 1994 a 1995, které určily výši vstupního poplatku kasin, jimž byla udělena licence podle zákona č. 2206/1994, na 15 EUR.
(61)
Řecké orgány rovněž tvrdí, že vstupní poplatek je pouze správním kontrolním opatřením a nemá povahu daně, jelikož podle rozhodnutí Rady státu č. 4025/1998 má stanovení výše vstupního poplatku do kasin sociální povahu a nepředstavuje daňové opatření.
(62)
Především je třeba uvést, že stanovení výše poplatků zákonem č. 2206/1994 nelze snadno popsat jako typickou cenovou politiku, jelikož se zdá, že všechna kasina mohou zákazníkům účtovat nižší vstupní poplatek či jim dokonce povolit bezplatný vstup, ačkoliv ve všech případech musí státu odvést 80 % hodnoty vydané vstupenky bez ohledu na částku, která byla zákazníkovi skutečně účtována.
(63)
Při uplatňování pravidel EU v oblasti státních podpor není každopádně důležité, zda je posuzované opatření daňovým opatřením nebo opatřením týkajícím se stanovení ceny, jelikož se článek 107 vztahuje na podpory „v jakékoli formě“, které poskytují výhodu. Skutečnost, že prvořadým cílem není vytvoření daňových příjmů, sama o sobě nepostačuje k tomu, aby se toto opatření nepokládalo za státní podporu.
(64)
I pokud se připustí, že stanovení výše vstupního poplatku kasin může mít sociální cíl, je nutno otázku, zda opatření představuje výhodu rovnající se státní podpoře, posoudit z hlediska dopadů na jednotlivé podniky, aby bylo možno určit, zda některé podniky přispívají k veřejným příjmům méně. Vzhledem ke skutečnosti, že výjimka týkající se uplatňování obecného vstupního poplatku ve výši 15 EUR byla konkrétním kasinům udělena jednotlivě, a zejména vzhledem k tomu, že odvod státu ve výši 80 % je nutno platit na základě nižšího vstupního poplatku, který tato kasina požadují (v zásadě viz výše), je těmto kasinům poskytnuta výhoda.
(65)
Komise uznává právo členských států vymezit na základě svého vnitrostátního práva určité opatření jako daňové opatření či jinak. Posouzení ze strany Komise není v žádném případě zaměřeno na výklad vnitrostátního práva. Toto opatření však umožňuje pravidelné průběžné odvody státu ve výši 80 % ceny každé vstupenky vydané každým kasinem. Komise mimoto podotýká, že podle vnitrostátního práva (zejména zákona č. 2206/1994 a ministerského rozhodnutí z roku 1995) musí být splatné částky uloženy u příslušného finančního úřadu odpovědného za daň z příjmu (47). Ačkoliv klasifikace opatření podle vnitrostátního práva zůstává nedotčena, Komise poznamenává, že opatření má účinky podobné účinkům daňového opatření. V souladu s tím bude proto Komise výhradně pro účely tohoto rozhodnutí a posouzení podle práva EU v oblasti státních podpor odkazovat na opatření jako na „daňové opatření“, „daň“ nebo „zdanění“.
(66)
Posuzované opatření, tj. daňová diskriminace způsobená společným účinkem jednotné daně ze vstupu uplatňované na různé regulované vstupní poplatky, znamená pro kasina v Řecku, která vlastní stát, výhodu oproti kasinům v soukromém vlastnictví. Společný účinek těchto dvou opatření státu je ten, že zatímco kasina v soukromém vlastnictví musí státu odvádět daň ze vstupu ve výši 12 EUR za osobu (80 % z 15 EUR), kasina ve vlastnictví státu platí pouze 4,80 EUR (80 % z 6 EUR) (48).
(67)
Tímto opatřením řecký stát zbavuje veřejná kasina zátěže, kterou by musela jinak nést, pokud by zdanění nebylo diskriminační a bylo by z hlediska hospodářské soutěže neutrální. Nediskriminační zdanění, které je z hlediska hospodářské soutěže neutrální, bylo v Řecku v zásadě zavedeno zákonem č. 2206/1994 o zřízení, organizaci a provozování kasin a o dohledu nad nimi, který stanovil vstupní poplatek ve výši 15 EUR a daň odváděnou státu ve výši 80 % z tohoto vstupního poplatku. Řecký stát však tento nediskriminační a z hlediska hospodářské soutěže neutrální systém zdanění neuplatňuje na veřejná kasina (ani na soukromé kasino Soluň, s nímž se zachází stejně) a místo toho jim povolil hradit daň ze vstupu ve výši pouze 4,80 EUR: proto tyto podniky zvýhodnil. Tato kasina hradí ze svého celkového příjmu nižší daň za osobu. Jejich celkové příjmy zahrnují nejen příjmy plynoucí ze vstupních poplatků (výhradně z ceny vstupenek), nýbrž rovněž z jiných zdrojů výnosů, jako jsou hazardní hry, ubytování, služby barů a restaurací, představení atd.
(68)
Podle ustálené judikatury zahrnuje státní podpora nejen pozitivní výhody, nýbrž rovněž opatření, která snižují výdaje, jež jsou obvykle hrazeny z rozpočtu podniku, a která tudíž sice nepředstavují dotace v úzkém slova smyslu, mají však podobný charakter a stejný účinek (49). Tato výhoda může být poskytnuta prostřednictvím různých forem snížení daňové zátěže podniků, včetně snížení daňového základu.
(69)
V tomto případě získala kasina Korfu, Mont Parnès a Soluň (a do roku 1999 rovněž kasino Rhodos) (50) výhodu podobnou snížení daňového základu, jelikož se (jak bylo objasněno výše) na tato kasina vztahují zvláštní ustanovení, podle nichž je daň, kterou odvádějí za osobu, jíž je povolen vstup do kasina, na nižší úrovni, než je úroveň, která je uložena ostatním kasinům.
(70)
Řecké orgány uvedly, že přímou výhodu z nižšího vstupního poplatku má zákazník. I kdyby však bylo možno tvrdit, že výhodu v důsledku nižší daně ze vstupu mají rovněž zákazníci, jelikož platí nižší celkovou cenu, nebrání to tomu, aby opatření poskytovalo výhodu příslušným podnikům, v tomto případě kasinům využívajícím opatření, jelikož tyto podniky platí nižší částku daně z obdrženého poplatku za zákazníka.
(71)
V případech týkajících se daní bylo prokázáno, že osvobození od daně placené jmenovitě zákazníkem, kterou však vybírá dodavatel, může představovat státní podporu stejně jako jiné pobídky pro spotřebitele, aby nakupovali konkrétní zboží a služby (51).
(72)
V souladu s minulou praxí se Komise domnívá, že snížení daní u spotřebitelů může představovat státní podporu pro podniky, je-li toto snížení podmíněno využíváním konkrétního zboží nebo služby konkrétního podniku (52). Tvrzení, že přímou výhodu má spotřebitel, proto nebrání tomu, aby se opatření považovalo za státní podporu.
(73)
Vzhledem k běžné obchodní praxi kasin v Řecku spočívající v upuštění od vstupního poplatku při současném odvodu daně ze vstupu státu (80 % nominální hodnoty vstupenky) je výhoda poskytnutá veřejným kasinům prostřednictvím daňové diskriminace ještě větší, jelikož náklady na vstup zákazníka jsou u soukromých kasin, u nichž splatná daň ze vstupu činí 12 EUR, podstatně vyšší než je tomu u veřejných kasin, která musí z celkových příjmů ze své činnosti financovat pouze částku ve výši 4,80 EUR.
(74)
Řecké orgány uvedly, že praxe spočívající v povolování bezplatného vstupu do kasin využívajících opatření v určitých dnech v týdnu je výjimečná. Ve vnitrostátních právních předpisech (ministerské rozhodnutí z roku 1995) je však toto výslovně umožněno. Řecko tvrdilo, že tato praxe je vyhrazena pro VIP nebo celebrity, Komise však má k dispozici důkazy ve formě veřejně dostupných informací, jako jsou letáky nabízející bezplatný vstup, jež jsou distribuovány v novinách nebo zveřejněny na internetu, prokazující, že v určitých dnech v týdnu (a to každý týden) je všem zákazníkům běžně umožněn bezplatný vstup (kasino Soluň na svých internetových stránkách například uvádí, že od neděle do čtvrtka trvale umožňuje bezplatný vstup) (53). Nezdá se, že by u kasin využívajících opatření byla tato praxe spočívající v bezplatném vstupu výjimečná.
(75)
Řecko tvrdilo, že tato praxe je v rozporu s vnitrostátním daňovým právem; Komise podotýká, že možnost povolit bezplatný vstup je výslovně uvedena ve vnitrostátních právních předpisech týkajících se kasin a že kasina využívající opatření ji zjevně uplatňují.
(76)
Řecko uvedlo, že odvod státu ve výši 80 % ceny vstupenky hrazený z vlastních zdrojů kasina se neuznává jako produktivní výdaj a podle řeckého daňového zákona jej nelze odpočítat od příjmů společnosti, takže se společnost, která uplatňuje tuto praxi, vystavuje značné daňové zátěži. Komise poznamenává, že tato argumentace ve skutečnosti podporuje tvrzení stěžovatele, že kvůli značné daňové zátěži vyplývající z placení daně z vlastních příjmů si soukromé kasino ve skutečnosti nemůže dovolit, aby umožňovalo bezplatný vstup; podporuje tudíž tvrzení, že kasina s nižším vstupním poplatkem jsou zvýhodněna.
(77)
Řecko rovněž tvrdilo, že vzhledem ke skutečnosti, že si kasina ponechávají 20 % z rozdílného vstupního poplatku, je výhoda poskytnuta kasinům účtujícím vyšší cenu, která zajišťuje čistý příjem ve výši 3 EUR v porovnání s částkou ve výši 1, 20 EUR, kterou získají veřejná kasina. Toto tvrzení je zavádějící, jelikož opomíjí dvě skutečnosti, jež mají pro náležité pochopení skutečných účinků opatření narušujících hospodářskou soutěž zásadní význam. Na straně jedné skutečnost, že orgány stanovily ceny vstupenek, včetně daně ze vstupu, u některých kasin na nižší úrovni, což tato kasina činí přitažlivějšími pro zákazníky, a toto i) mění poptávku v porovnání se strukturou, která by existovala, pokud by kasina soutěžila pouze na základě svých vlastních schopností, tj. na základě individuálního rozsahu a kvality poskytovaných služeb, a ii) za jinak stejných podmínek uměle zvyšuje počet vstupů. Příjem ze vstupních poplatků představuje na druhou stranu (jak bylo objasněno výše) pouze omezenou část celkových příjmů, které zákazník, jehož kasino přiláká, vytvoří pro podnik a z nichž musí kasina platit daň ze vstupu.
(78)
Skutečnost, že daňová diskriminace poskytuje výhodu, se uznává v samotných vnitrostátních právních předpisech. Jak uvedly řecké orgány, kasino Soluň může účtovat nižší vstupní poplatek a odvádět nižší daň na základě legislativní vyhlášky z roku 1953, podle níž je podnikům založeným s pomocí zahraničního kapitálu přiznáno nejpříznivější zacházení poskytované domácím podnikům. Ačkoliv řecké orgány trvají na tom, že dotyčný režim není výhodný, uplatňují tento právní předpis na kasino Soluň z toho důvodu, že představuje nejpříznivější zacházení poskytované domácím podnikům na rozdíl od nevýhodnějšího zacházení uplatňovaného na ostatní soukromá kasina.
(79)
Alternativně řecké orgány a kasino Mont Parnès upozorňují na další rozdíly mezi kasiny na základě daňových nebo regulačních opatření, které podle nich zvýhodňují stěžovatele, kasino Loutraki, a vyrovnávají tudíž případné výhody, které mají příjemci v důsledku nižšího vstupního poplatku (54); Komise poznamenává, že tvrzení, že by jedno opatření (rozdíl ve všeobecném zdanění) mělo být vyrovnáno jiným opatřením (rozdíl v cenách vstupenek a zvláštní daň odváděná z těchto vstupenek), nelze uznat jako argument podporující názor, že posuzované opatření nepředstavuje podporu. Tyto aspekty se každopádně liší (jak již bylo zmíněno) od posuzovaného opatření a nespadají do oblasti působnosti tohoto rozhodnutí (viz 46. bod odůvodnění).
(80)
Komise vyvozuje závěr, že posuzované opatření, tj. daňová diskriminace vyplývající ze společného účinku jednotné daně ze vstupu uplatňované na různé regulované ceny, zvýhodňuje kasina s nižším vstupním poplatkem.
V.1.2 Státní prostředky a přičitatelnost státu
(81)
Výše uvedenou výhodu lze přičíst státu a je financována ze státních prostředků.
(82)
Jak bylo objasněno výše, daňová diskriminace je výsledkem řady správních aktů, vyhlášek a nařízení přijatých řeckým státem, včetně zejména: zákona č. 2206/1994, ministerského rozhodnutí z roku 1995, zákona č. 3139 ze dne 30. dubna 2003, legislativní vyhlášky č. 2687/1953, rozhodnutí generálního tajemníka EOT (spravujícího veřejná kasina) vydaných v souladu se zákonem č. 1624/1951 a vyhláškou č. 4109/1960, konkrétně rozhodnutí EOT č. 535633 ze dne 21. listopadu 1991, které stanoví vstupní poplatek kasina Mont Parnès ve výši 2 000 GRD, a rozhodnutí EOT č. 508049 ze dne 24. března 1992, které stanoví vstupní poplatek kasin Korfu a Rhodos ve výši 1 500 GRD (v případě Korfu byl tento poplatek rozhodnutím č. 532691 ze dne 24. listopadu 1997 později upraven na 2 000 GRD), a licencí udělených každému kasinu podle vnitrostátního práva, které potvrzují příslušný vstupní poplatek a povinnost odvádět 80 % vstupního poplatku platného pro dané kasino.
(83)
Daňová diskriminace je mimoto financována ze státních prostředků. Jestliže stát promine příjmy, které by jinak vybral od podniku, je příslušné opatření financováno ze státních prostředků.
(84)
Z daňového hlediska vyplývá v tomto případě výhoda poskytnutá veřejným kasinům z umělého snížení daňového základu, z něhož se odvádí 80 % daň ze vstupu, tj. z běžné nominální hodnoty vstupenky ve výši 15 EUR na 6 EUR v případě veřejných kasin.
(85)
Soudní dvůr rozhodl (55), že pro účely čl. 107 odst. 1 SFEU vede takovéto diskriminační snížení daňového základu ke ztrátě daňových příjmů státu, která se rovná spotřebě státních prostředků. V posuzovaném případě se řecký stát vzdává daňových příjmů plynoucích z veřejných kasin ve výši 7,20 EUR za vstup, což je rozdíl mezi daní ve výši 12 EUR za vstup, kterou státu odvádějí soukromá kasina, a daní ve výši 4,80 EUR za vstup, kterou státu odvádějí veřejná kasina. Při posuzování výhody poskytnuté každému kasinu využívajícímu opatření však lze přihlédnout k určitým úpravám (jak je blíže objasněno v oddíle V.4 „Vyčíslení a vrácení podpory“: zejména se zdá, že až do roku 2000 neodváděla kasina Mont Parnès a Korfu státu žádnou daň ze vstupu, takže v tomto případě se výhoda rovná dani ve výši 12 EUR za vstup, kterou státu odvádějí soukromá kasina).
(86)
Řecko uvedlo, že vzhledem k tomu, že kasina, která účtují nižší vstupní poplatek, mohou přilákat více zákazníků, není jisté, že se stát vzdal svých příjmů. Řecko tvrdí, že opatření proto nepředstavuje státní podporu.
(87)
Jak již bylo uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, Komise toto tvrzení nemůže přijmout. V souladu se svou předchozí praxí se Komise domnívá, že skutečnost, že snížení daně u určitých daňových poplatníků může vést k zvýšení celkové výše příjmů vybraných prostřednictvím této daně, nutně neznamená, že opatření není financováno ze státních prostředků (56).
(88)
Tvrzení řeckých orgánů je mylné v tom, že srovnávací měřítko, na jehož základě porovnávají dopady daňové diskriminace na státní rozpočet, je zkresleno výhodou obsaženou v opatření. Ve své argumentaci řecké orgány vzaly v úvahu dynamický účinek snížení ceny, jež může vést k zvýšení poptávky a rovněž vybrané daně, jelikož vybraná daň je úměrná počtu vstupů. Toto srovnání je však chybné, jelikož k zvýšení poptávky vede nerovnost způsobená výhodou, konkrétně skutečností, že existuje nižší vstupní poplatek, a tudíž nižší daň ze vstupu.
(89)
Řecké orgány každopádně neposkytly žádné důkazy, že tato struktura rozdílných cen maximalizuje celkové daňové příjmy plynoucí z daně ze vstupu uložené kasinům. Pokud by Komise akceptovala argumentaci, že snížení vstupního poplatku na 6 EUR zvyšuje vybranou daň, byly by daňové příjmy nejvyšší tehdy, pokud by ceny všech vstupenek do všech kasin, veřejných i soukromých, činily 6 EUR, což je v rozporu s tvrzením Řecka, že tohoto bodu je dosaženo v důsledku daňové diskriminace vyplývající z rozdílných cen.
(90)
Sporná výhoda je proto financována ze státních prostředků.
V.1.3 Selektivita
(91)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU musí být opatření specifické nebo selektivní v tom, že zvýhodňuje „určité podniky nebo určitá odvětví výroby“, aby představovalo státní podporu.
(92)
V judikatuře Soudního dvora (57) je uvedeno: „Pokud jde o posouzení podmínky selektivity, která je definičním znakem pojmu státní podpory, z judikatury vyplývá, že čl. 87 odst. 1 ES [nyní čl. 107 odst. 1 SFEU] ukládá povinnost určit, zda v rámci daného právního režimu může vnitrostátní opatření zvýhodňovat ‚určité podniky nebo určitá odvětví výroby‘ vůči ostatním, které se s ohledem na cíl sledovaný uvedeným režimem nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci“ (58). Soudní dvůr v řadě případů rovněž rozhodl, že čl. 107 odst. 1 Smlouvy o ES nerozlišuje podle důvodů nebo cílů státních podpor, nýbrž je definuje podle jejich účinků (59). Podle vlastní praxe Komise a judikatury EU v případech týkajících se daní může dotyčná selektivní výhoda vyplývat z výjimky z daňových ustanovení legislativní, regulační nebo správní povahy nebo z volného uvážení finančních úřadů. Selektivní povaha opatření však může být opodstatněná na základě „povahy nebo vnitřního uspořádání systému“, přičemž v tomto případě lze mít za to, že opatření nepředstavuje státní podporu (60).
(93)
Komise za prvé podotýká, že v posuzovaném případě je obecný daňový systém systémem, jenž se v zásadě vztahuje na všechna kasina a který je stanoven v zákoně č. 2206/1994 a v prováděcím ministerském rozhodnutí z roku 1995 (což řecké orgány potvrdily, viz 19. bod odůvodnění výše).
(94)
Komise za druhé uvádí, že dotyčné opatření představuje odchylku od obecného daňového systému. Jak potvrdily řecké orgány, zvláštní ustanovení vztahující se na veřejná kasina (a soukromé kasino Soluň) se pokládají za výjimky z obecných ustanovení zákona č. 2206/1994 a prováděcího ministerského rozhodnutí z roku 1995 (viz 19. bod odůvodnění a následující body).
(95)
Komise podotýká, že až do roku 2003 se na kasina Mont Parnès a Korfu nevztahoval požadavek týkající se odvodu ve výši 80 % vstupního poplatku. Jak bylo zmíněno výše, tento požadavek začal pro kasina Soluň a Rhodos platit v okamžiku, kdy jim byly uděleny licence podle zákona č. 2206/1994, kasinu Soluň v roce 1995 a kasinu Rhodos v roce 1996. V případě kasin Mont Parnès a Soluň zůstal vstupní poplatek ve výši 6 EUR až do současnosti, v případě kasina Korfu zůstal ve výši 6 EUR do privatizace v srpnu 2010 a v případě kasina Rhodos do privatizace v roce 1999. Požadavek týkající se odvodu ve výši 80 % a vstupního poplatku ve výši 15 EUR však byl pro ostatní kasina od roku 1995 závazný a byl takto uplatňován.
(96)
Komise se proto domnívá, že opatření je selektivní.
(97)
Komise za třetí poznamenává, že selektivní povaha opatření může být opodstatněná na základě „povahy nebo vnitřního uspořádání systému“, tj. tím, nakolik výjimky z daňového systému či rozdíly v rámci systému přímo vyplývají ze základních nebo hlavních zásad systému v dotyčném členském státě (jedná se o třetí krok v analýze selektivity). Komise v souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora usuzuje, že opatření zavádějící rozlišení mezi podniky nepředstavují státní podporu, pokud toto rozlišení vyplývá z povahy nebo struktury soustavy poplatků, do níž tato opatření patří (61). Tato opodstatněnost na základě povahy nebo celkového uspořádání daňového systému odráží soulad konkrétního daňového opatření s vnitřní logikou obecného daňového systému. Praxe Komise a judikatura Soudního dvora však zaujímají k takovémuto opodstatnění velmi restriktivní přístup. Důvody, na nichž je toto opodstatnění založeno, musí souviset s daňovým systémem.
(98)
Řecké orgány uvedly, že se individuální situace každého kasina liší a že vstupní poplatky jsou stanoveny na základě této situace, přičemž se přihlíží k tomu, že cílem je stanovit cenu, která odrazuje osoby s nízkými příjmy od hazardních her.
(99)
Komise nemůže tato tvrzení přijmout. Tvrzení, že výše poplatku je stanovena a opodstatněná na základě situace každého kasina s přihlédnutím k tomu, že cílem je odradit osoby s nízkými příjmy od hazardních her, není slučitelná se skutečností, že se kasina Mont Parnès a Soluň, která uplatňují vstupní poplatek ve výši 6 EUR, nacházejí v blízkosti nejlidnatějších oblastí. Je rovněž v rozporu s ustanovením, které výslovně povoluje bezplatný vstup zákazníků, je-li státu přesto odvedeno 80 % vstupního poplatku.
(100)
Komise rovněž podotýká, že není zjevné, proč je tento nižší poplatek nezbytný konkrétně v případě těchto kasin, a nikoli v případě ostatních kasin. Řecké orgány neobjasnily ekonomický výpočet ke stanovení nižšího vstupního poplatku ve výši 6 EUR místo na jiné střední úrovni, nebo za předpokladu, že skutečně existují zvláštní okolnosti, které podle Řecka spočívají především v zeměpisné poloze konkrétního kasina, skutečnost, proč musí všechna kasina využívající opatření (zpravidla, viz výše) účtovat stejný vstupní poplatek místo ceny přizpůsobené jejich individuální situaci. Pokud se například tvrdí, že nižší vstupní poplatek odůvodňují faktory, které souvisí se zeměpisnou polohou každého kasina, toto odůvodnění každopádně neplatí pro kasino Soluň, které (jak se zdá) využívá toto zacházení nikoli kvůli své zeměpisné poloze, nýbrž na základě vnitrostátního předpisu, jenž poskytuje podnikům založeným s pomocí zahraničního kapitálu nejvýhodnější zacházení použitelné na domácí podniky. Při stanovení vstupního poplatku do kasina Soluň nebyla tudíž nikdy (jak se zdá) aspektem jeho zeměpisná poloha. Jako další příklad, po privatizaci v srpnu 2010 začalo kasino Korfu účtovat vstupní poplatek ve výši 15 EUR. Řecké orgány nevysvětlily uspokojivě, proč již nyní výše uvedené zvláštní okolnosti neplatí a proč již není nutná nižší cena vstupenek.
(101)
Komise vyvozuje závěr, že selektivní povaha posuzovaného opatření není opodstatněná na základě povahy nebo obecného uspořádání systému. Komise se domnívá, že sporné opatření obsahuje prvek diskriminace v podobě snížení daňového základu, jež má za následek daňovou úlevu poskytnutou individuálně určeným kasinům, a že tato diskriminace není opodstatněná na základě logiky příslušného obecného daňového systému v Řecku.
(102)
Komise dospěla k závěru, že pro účely čl. 107 odst. 1 SFEU je kritérium selektivity splněno.
V.1.4 Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu
(103)
Aby opatření představovalo státní podporu, musí narušovat hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Bez ohledu na právní postavení příjemce nebo zdroje financování toto kritérium předpokládá, že příjemce podpory na základě opatření vykonává hospodářskou činnost.
(104)
V judikatuře Soudního dvora je uvedeno (62): „Za účelem kvalifikace vnitrostátního opatření jako zakázané státní podpory není namístě zjistit skutečný dopad podpory na obchod mezi členskými státy a skutečné narušení hospodářské soutěže, ale pouze přezkoumat, zda může podpora ovlivnit tento obchod a narušit hospodářskou soutěž. Konkrétně, pokud podpora poskytnutá členským státem posiluje postavení podniku vzhledem k jiným konkurenčním podnikům v obchodě v rámci Společenství, musí být tento obchod považován za ovlivněný podporou. […] Krom toho není nezbytné, aby se zvýhodněný podnik sám o sobě podílel na obchodu uvnitř Společenství. Pokud totiž členský stát poskytne podniku podporu, může zůstat vnitrostátní činnost zachována nebo může být zvýšena s tím důsledkem, že možnosti podniků usazených v jiných členských státech proniknout na trh tohoto členského státu jsou snížené“. Aby bylo možno dojít k závěru, že opatření narušuje hospodářskou soutěž, je navíc podle ustálené judikatury (63) dostačující, že příjemce podpory konkuruje jiným podnikům na trzích otevřených hospodářské soutěži na vnitřním trhu (64). Komise se domnívá, že podmínky uvedené v judikatuře jsou splněny z následujících důvodů.
(105)
Sporné opatření snižuje v porovnání s ostatními kasiny v Řecku daně, které musí příjemci platit, čímž zlepšuje jejich poměrnou finanční situaci a zajišťuje vyšší ziskovost jejich investic, než by tomu bylo v případě, že by toto bylo založeno pouze na jejich vlastních schopnostech.
(106)
Jak již bylo uvedeno, podle ustálené judikatury je kritérium, že podpora musí ovlivnit obchod, splněno, pokud podnik, který je příjemcem podpory, vykonává hospodářskou činnost zahrnující obchod mezi členskými státy. Aby bylo možno vyvodit závěr, že je ovlivněn vnitroevropský obchod, postačuje, že podpora posiluje postavení dotyčného podniku vzhledem k jiným podnikům, které s ním soutěží ve vnitroevropském obchodu. Výše podpory může být relativně nízká, příjemcem může být menší podnik nebo jeho podíl na evropském trhu může být velmi malý a příjemce případně nemusí své výrobky vyvážet, či může vyvážet prakticky veškerou svou výrobu na trh mimo Evropu: nic z toho tento závěr nemění (65).
(107)
Řecko tvrdilo, že poloha kasin a vzdálenosti mezi nimi znamenají, že každé z nich obsluhuje místní trh, a opatření proto nemůže narušit hospodářskou soutěž ani ovlivnit obchod mezi členskými státy. Podle ustálené judikatury (66) však neexistuje žádná prahová hodnota, která určuje skutečný nebo možný dopad na hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy, a toto kritérium za účelem použitelnosti čl. 107 odst. 1 proto nezávisí na místní nebo regionální povaze poskytnutých služeb nebo významu dotyčné oblasti činnosti.
(108)
Řecko rovněž uvedlo, že trh hazardních her není mezi členskými státy harmonizován, a členské státy mají proto právo regulovat hazardní hry na vnitrostátní úrovni. Řecko cituje judikaturu Soudního dvora, která povoluje omezení jednotného trhu pro služby v odvětví hazardních her s cílem chránit spotřebitele před podvody a trestnou činností (67).
(109)
Komise plně respektuje právo členských států určovat cíle politiky v oblasti hazardních her, pokud jsou případná omezení volného pohybu služeb vhodná k splnění sledovaných cílů, nepřekračují rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů, a jsou uplatňována nediskriminačním způsobem. Komise však nesouhlasí s tím, že z toho vyplývá, že dotyčné opatření nemůže narušit hospodářskou soutěž a neovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(110)
Provozovateli v tomto odvětví jsou často mezinárodní hotelové skupiny (68), které spolu vzájemně soutěží, a jejich rozhodnutí investovat do kasin či jiných hotelových zařízení by mohla být tímto opatřením ovlivněna, jelikož to má dopad na poměrnou ziskovost těchto skupin a jejich investic. Kasina se často nacházejí v turistických oblastech, což naznačuje, že existence kasina může přitahovat do Řecka turisty. Ministerstvem, které v Řecku odpovídá za kasina, je ministerstvo cestovního ruchu. Komise rovněž podotýká, že existuje i určitá přeshraniční mobilita zákazníků. Služby kasin jsou poskytovány na přeshraničním základě - kasina poskytují tyto služby například na výletních lodích spojujících Řecko s Itálií a jinými turistickými oblastmi. Osoby, které chtějí hrát hazardní hry, si mohou vybrat mezi hrou v kasinu a na internetu. On-line hazardní hry představují mezinárodní odvětví podnikání a hráči v Řecku mají přístup k takovýmto službám poskytovaným provozovateli v jiných členských státech. On-line hazardní hry byly předmětem rozsudku, na nějž odkázalo Řecko (viz bod 108). Řecké orgány popřely možnost hospodářské soutěže s jinými formami hazardních her, která byla uvedena v rozhodnutí o zahájení řízení, a poukázaly na to, že hazardní hry prostřednictvím internetu jsou v současnosti v Řecku nelegální. Navzdory současné právní situaci v Řecku samotné řecké orgány připustily, že se hazardní hry prostřednictvím internetu rozrůstají do „nekontrolovatelných rozměrů“ (69). Je třeba odkázat rovněž na rozsudek Soudního dvora ve věci C-65/05 Komise v. Řecko (70), v němž Soudní dvůr rozhodl, že zákon 3037/2002, jenž měl zakázat hazardní hry prostřednictvím internetu v Řecku, představuje neodůvodněnou překážku svobody usazování a volného pohybu služeb.
(111)
Zvyky spotřebitelů a disponibilní příjem, který je k dispozici pro volnočasové činnosti, jako je využívání služeb kasin, mimoto ovlivňuje světová hospodářská krize. V této zvláštní situaci má rozlišení vstupních poplatků ještě rušivější dopad na rozhodnutí spotřebitelů, a tudíž s větší pravděpodobností narušuje hospodářskou soutěž na trhu kasin.
(112)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdily, že i pokud by se uznalo, že nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR mohl nebo dosud může ovlivnit rozhodnutí zahraniční společnosti, zda investovat do kasina v Řecku, či nikoli, může zahraniční společnost vždy využít legislativní vyhlášku č. 2687/1953; Komise podotýká, že se tato vyhláška nepoužívá automaticky a že by ve skutečnosti umožnila, aby bylo výhodnější zacházení poskytnuté kasinům využívajícím opatření (tj. nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR) přiznáno rovněž ostatním podnikům. Toto opatření proto může posuzovanou daňovou diskriminaci dále rozšířit. Komise rovněž podotýká, že ačkoliv legislativní vyhlášku č. 2687/1953 mohla využít i ostatní kasina, pokud by vložila zahraniční kapitál a podala včas příslušnou žádost, její uplatňování podléhá zvláštním svévolným pravidlům, která znamenají, že opatření je selektivní. Jediný další příklad možného použití tohoto právního předpisu, na něž byla Komise upozorněna, se týkal kasina na Syrosu, které podalo žádost, tato však byla zamítnuta, jelikož byla podána až po vložení zahraničního kapitálu, a nikoli předem.
(113)
Při privatizaci kasina Mont Parnès obsahovala kupní smlouva výslovně možnost udělení licence druhému kasinu ve stejném regionu. Pravděpodobnost investice do takovéto transakce jednoznačně závisí na podmínkách hospodářské soutěže se stávajícím provozovatelem. Jelikož nelze vyloučit, že kasina mohou soutěžit s podobnými společnostmi v ostatních členských státech, je nutno mít za to, že tento požadavek stanovený v čl. 107 odst. 1 SFEU je splněn.
(114)
Komise vyvozuje závěr, že sporné opatření může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy tím, že může zlepšit provozní podmínky příjemců, kteří v Řecku přímo vykonávají hospodářské činnosti a musí odvádět tuto daň ze vstupu do kasin.
V.1.5 Závěr
(115)
Komise vyvozuje závěr, že kritéria pro existenci podpory ve smyslu článku 107 SFEU jsou splněna a že opatření představuje podporu pro kasina s nižším vstupním poplatkem. Těmito kasiny jsou kasina Mont Parnès, Korfu, Soluň a Rhodos. Komise má za to, že kasino Rhodos již není příjemcem podpory, jelikož od privatizace v dubnu 1999 přestalo účtovat nižší vstupní poplatek. Komise se domnívá, že řecké orgány ani kasino Mont Parnès nepředložily dostatečná tvrzení, která by mohla tento závěr změnit.
V.2 Slučitelnost podpory
(116)
Jak je uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, Komise zastává názor, že opatření není způsobilé pro žádnou z výjimek stanovených v článcích 106 nebo 107 SFEU.
(117)
Řecko až dosud tvrdilo, že opatření neobsahuje státní podporu, a nepředložilo žádné tvrzení, které by prokazovalo, proč by případnou podporu bylo možno považovat za slučitelnou s vnitřním trhem.
(118)
Jak bylo objasněno výše, Komise uznává právo členských států regulovat hazardní hry na svém území s výhradou práva EU a uznává, že takováto regulace, která má kontrolovat hazardní hry a odrazovat od nich, je legitimním cílem veřejné politiky. I kdyby toto skutečně bylo účelem podpory, Komise se nedomnívá, že by podpora spadala do oblasti působnosti čl. 106 odst. 2 SFEU. Jak však bylo uvedeno výše, tvrzení, že opatření má za cíl odrazovat od hazardních her, není slučitelné se skutečností, že ke kasinům, která účtují vstupní poplatek ve výši 6 EUR, patří kasina, jež jsou nejblíže nejlidnatějších oblastí Řecka. Je rovněž v rozporu s výslovným ustanovením, které kasinům umožňuje povolit zákazníkům bezplatný vstup, pokud státu přesto odvedou 80 % vstupního poplatku.
(119)
Výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 SFEU týkající se podpor sociální povahy poskytovaných individuálním spotřebitelům, podpor určených k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a podpor poskytovaných hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo se v tomto případě nepoužijí.
(120)
Výjimka stanovená v čl. 107 odst. 3 písm. a), která povoluje podpory, jež mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností, se rovněž nepoužije, jelikož posuzované opatření není podmíněno tím, že příjemci vykonávají činnost v oblastech, v nichž existují tyto zvláštní okolnosti (71).
(121)
Sporné opatření nelze stejně tak považovat za podporu, která má napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu nebo napravit vážnou poruchu v hospodářství Řecka, jak je stanoveno v čl. 107 odst. 3 písm. b). Nemá za cíl ani pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, jak je stanoveno v čl. 107 odst. 3 písm. d).
(122)
Sporné opatření je nutno posoudit rovněž na základě ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c), jež povoluje podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Je však třeba uvést, že sporné opatření nespadá do žádného z případů, v nichž Komise uznala, že se použije toto ustanovení, ani do žádných pokynů nebo rámců, které stanoví podmínky, za nichž lze určité druhy podpor považovat za slučitelné s vnitřním trhem.
(123)
Sporné opatření představuje provozní podporu, která uměle posiluje konkurenční postavení určitých podniků vzhledem k jiným podobným podnikům a která není podmíněna tím, že příjemci vykonávají určitou zvláštní činnost za účelem dosažení politických cílů společného zájmu.
(124)
Výhoda, kterou sporné opatření poskytuje, nesouvisí s investicemi, tvorbou pracovních míst ani s konkrétními projekty. Jednoduše osvobozuje dotyčné podniky od poplatků, které musí obvykle hradit podobné podniky, a je ji proto nutno považovat za provozní podporu. Provozní podpora zpravidla nesplňuje kritéria stanovená v čl. 107 odst. 3 písm. c), jelikož narušuje hospodářskou soutěž v odvětvích, v nichž je poskytována, a současně nemůže na základě své povahy dosáhnout žádného z cílů uvedených v tomto ustanovení (72). Ačkoliv tuto podporu lze výjimečně poskytnout v oblastech, které jsou způsobilé na základě výjimky podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, a ačkoliv určité oblasti Řecka jsou způsobilé pro tuto podporu, Komise má vážné pochybnosti, zda jsou v daném případě splněna kritéria, na jejichž základě by bylo možno takovouto provozní podporu považovat za slučitelnou. Podle běžné praxe Komise nelze tuto podporu považovat za slučitelnou s vnitřním trhem, jelikož neusnadňuje rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, není časově omezená, nepředpokládá se její postupné snižování a není úměrná tomu, co je nezbytné k odstranění zvláštního hospodářského znevýhodnění dotyčných oblastí.
(125)
Je proto nutno vyvodit závěr, že posuzované opatření není slučitelné s vnitřním trhem.
V.3 Zákonnost podpory
(126)
Jak je uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, první právní akty, které zavádějí daňovou diskriminaci mezi kasiny, pocházejí z let 1994 a 1995, a Komise proto posuzovala, zda celé opatření představuje „existující podporu“ ve smyslu čl. 108 odst. 1 SFEU.
(127)
Daňová diskriminace byla zavedena protiprávně (tj. pro účely práva EU v oblasti státních podpor) v roce 1995, kdy se řecké orgány rozhodly povolit některým kasinům výjimku z obecného pravidla, jež se odchyluje od zákona č. 2206/1994 a ministerského rozhodnutí z roku 1995. Řecké orgány konkrétně veřejným kasinům Mont Parnès, Korfu a Rhodos povolily, aby nadále uplatňovala nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR místo běžného poplatku ve výši 15 EUR, a v roce 1995 toto výhodnější zacházení výslovně přiznaly rovněž kasinu Soluň na základě legislativní vyhlášky z roku 1953 týkající se zahraničního kapitálu. Ostatním pěti soukromým kasinům, která byla od roku 1995 zřízena a byla jim udělena licence podle zákona č. 2206/1994, byl uložen běžný poplatek ve výši 15 EUR a kasina tuto výši poplatku dodržovala. Podle zákona č. 3139/2003 byl u kasin Mont Parnès a Korfu zachován nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR s tím účinkem, že daňová diskriminace byla protiprávně prodloužena a potvrzena. Kasino Soluň má v důsledku diskriminace výhodu, jelikož je mu přiznáno stejné zacházení jako kasinům Mont Parnès a Korfu, což bylo potvrzeno nařízením prezidenta č. 290/1995, které bylo vydáno podle zákona z roku 1953, jak bylo objasněno výše. Opatření vztahující se na kasino Soluň úzce souvisí s opatřeními platnými pro kasina Mont Parnès a Korfu. Řecké orgány sdělily (73), že po roce 1995 byla nadnesena otázka výše vstupního poplatku a správce kasina Soluň požádal, aby byla výše vstupního poplatku v Soluni stanovena na stejné úrovni jako v případě kasina Mont Parnès, tj. 6 EUR; po obdržení stanoviska Právní rady státu (stanovisko č. 631/1997) byla tato žádost schválena. Lze proto předpokládat, že pokud se zacházení s kasiny Mont Parnès a Korfu v roce 2003 změnilo, takže tato kasina musela účtovat poplatek ve výši 15 EUR, pak se mělo změnit rovněž zacházení s kasinem Soluň. K tomu však nedošlo a na základě vnitrostátních předpisů byla daňová diskriminace zachována.
(128)
Žádné z opatření přinášejících prospěch konkrétním kasinům, jež byla popsána výše, nebylo nikdy oznámeno Komisi ani jí schváleno, zcela jistě nikoli podle pravidel EU v oblasti státních podpor.
(129)
V článku 15 procesního nařízení (74) se uvádí, že pravomoci Komise ve věci navrácení podpory podléhají promlčecí lhůtě deseti let. Promlčecí lhůta počíná dnem, kdy je protiprávní podpora udělena příjemci buď jako jednotlivá podpora, nebo v rámci režimu podpory. Jakékoli opatření přijaté Komisí nebo členským státem jednajícím na žádost Komise, týkající se protiprávní podpory, přerušuje běh promlčecí lhůty. Každým přerušením počíná lhůta běžet znovu. Promlčecí lhůta se zastaví po dobu, kdy je rozhodnutí Komise předmětem jednání před Soudním dvorem. Jakákoliv podpora, jejíž promlčecí lhůta uplynula, je považována za „existující podporu“. Podle čl. 1 písm. c) téhož nařízení však změny „existující podpory“ představují „novou podporu“.
(130)
Komise podotýká, že podle judikatury soudů EU „promlčecí lhůta stanovená v článku 15 nařízení o postupu týkajícím se státních podpor … v žádném případě nevyjadřuje obecnou zásadu, která přeměňuje novou podporu na existující podporu, nýbrž pouze vylučuje navrácení podpor, které byly poskytnuty více než deset let před prvním zásahem Komise“ (75).
(131)
V daném případě Komise ani Řecko na žádost Komise nejednaly až do roku 2009. Komise začala jednat dne 21. října 2009, kdy Řecku předala stížnost a požádala je, aby dotyčné záležitosti objasnilo.
(132)
Veškerá podpora, která byla na základě tohoto opatření poskytnuta ke dni 21. října 1999 nebo posléze (což je deset let přede dnem, kdy Komise předala stížnost řeckému státu a vyžádala si informace), představuje novou a protiprávní podporu, jež byla zavedena bez předchozího oznámení Komisi či rozhodnutí Komise a na niž se vztahuje článek 15 procesního nařízení, pokud jde o její navrácení, jak je podrobněji objasněno níže.
V.4 Vyčíslení a vrácení podpory
(133)
Sporné opatření bylo zavedeno, aniž bylo Komisi předem oznámeno podle čl. 108 odst. 3 SFEU. Opatření proto představuje protiprávní podporu.
(134)
V článku 14 procesního nařízení se uvádí, že je-li v případech protiprávní státní podpory zjištěno, že tato podpora není slučitelná s vnitřním trhem, je nutno vyžadovat od příjemce navrácení podpory, není-li to v rozporu s obecnými zásadami práva. Navrácení podpory má pokud možno obnovit konkurenční postavení, které existovalo před poskytnutím podpory. Tvrzení předložená řeckými orgány či kasinem Mont Parnès neodůvodňují odklon od této základní zásady.
(135)
V čl. 14 odst. 1 procesního nařízení je stanoveno: „Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství“. Podle judikatury Soudního dvora a rozhodovací praxe Komise by příkaz k navrácení podpory porušil obecné zásady práva EU, pokud by Komise svým jednáním vyvolala u příjemce oprávněná očekávání, že podpora byla poskytnuta v souladu s právem EU (76).
(136)
V rozsudku ve věci Forum 187 (77) Soud uvedl, že „právo dovolávat se ochrany legitimního očekávání je otevřeno každému procesnímu subjektu, u kterého vzbudil orgán Společenství podložené naděje. Naopak, nikdo se nemůže dovolávat porušení této zásady, pokud neexistují určité záruky, které mu byly poskytnuty správou … Rovněž, i když je opatrný a obezřetný hospodářský subjekt s to předvídat přijetí opatření Společenství, které se může nepříznivě dotknout jeho zájmů, dovolávat takovéto zásady se nemůže, pokud je toto opatření přijato“.
(137)
Řecké orgány a kasino Mont Parnès tvrdily, že případné navrácení podpory by v daném případě bylo v rozporu se zásadou přiměřené důvěry občana na základě rozhodnutí vydaného podle vnitrostátního práva řeckou Radou státu; Komise podotýká, že se jedná o opatření členského státu přijaté vnitrostátním orgánem, a nikoli opatření přijaté orgánem EU v oblasti působnosti výše uvedené judikatury. Rozhodnutí Rady státu mimoto vycházelo výhradně z vnitrostátního práva a nezabývalo se otázkou státní podpory ani hodnocením opatření jako státní podpory. Komise proto nemůže od navrácení podpory upustit na základě těchto tvrzení.
(138)
Řecko a kasino Mont Parnès tvrdily, že kasino Loutraki před podáním stížnosti Komisi otálelo, a porušilo proto zásadu, že by se právo nemělo uplatňovat zneužívajícím způsobem; Komise podotýká, že prodleva na straně stěžovatele nemůže v žádném případě zabránit navrácení protiprávní podpory s přihlédnutím k desetileté promlčecí lhůtě stanovené v článku 15 procesního nařízení.
(139)
Komise proto nemůže přijmout tvrzení, která s ohledem na výjimečné upuštění od navrácení podpory předložily řecké orgány a kasino Mont Parnès.
(140)
Jak je objasněno v tomto rozhodnutí, vnitrostátní opatření z let 1994 a 1995 ukládala požadavek týkající se jak povinnosti odvádět 80 % hodnoty vstupního poplatku, tak i běžné ceny vstupenky všech kasin ve výši 15 EUR. Pro kasina využívající opatření však požadavek týkající se odvodu ve výši 80 % ani běžné ceny ve výši 15 EUR neplatil, ačkoliv na ostatní kasina se oba tyto požadavky vztahovaly od roku 1995 a od té doby se používaly v praxi (všechna soukromá kasina získala licence v roce 1995 nebo 1996 a v té době začala opatření uplatňovat s jedinou výjimkou kasina Soluň). Jelikož daňová diskriminace, která vyplývá z rozdílných cen vstupenek a souvisí s 80 % odvodem státu, ve skutečnosti začala v roce 1995, lze mít za to, že období poskytování podpory začalo v roce 1995.
(141)
V souladu se závěry uvedenými v oddíle V.3 „Zákonnost podpory“ se Komise domnívá, že promlčecí lhůta deseti let stanovená v článku 15 procesního nařízení znemožňuje navrácení podpory poskytnuté do dne 21. října 1999.
(142)
Výpočet částky, která má být navrácena, musí vycházet ze skutečnosti, že (jak bylo objasněno v tomto rozhodnutí (viz rovněž bod 85)) se řecký stát vzdává daňových příjmů plynoucích z veřejných kasin ve výši 7,20 EUR za vstup, což je rozdíl mezi daní ve výši 12 EUR za vstup, kterou státu odvádějí soukromá kasina, a daní ve výši 4,80 EUR za vstup, kterou státu odvádějí veřejná kasina.
(143)
Při výpočtu částky, kterou mají vrátit jednotlivá kasina, je však nutno přihlédnout k určitým aspektům souvisejícím se situací konkrétního kasina, jak je vysvětleno níže.
-
Jak je objasněno v tomto rozhodnutí, požadavek, aby byla státu odvedena částka ve výši 80 % ceny vstupenek, který byl uložen ministerským rozhodnutím z roku 1995, se vztahoval na kasina Korfu a Mont Parnès ode dne, kdy jim byla udělena licence podle zákona č. 2206/1994, tj. v roce 2003 na základě zákona č. 3139/2003. V období od konce roku 2000 do doby udělení licence v roce 2003 však společnost ETA začala státu dobrovolně odvádět 80 % ceny vstupenek (přičemž cena vstupenky činila 6 EUR) (78). Z této informace, kterou poskytly řecké orgány, a s výhradou dalších připomínek, které řecké orgány případně chtějí podat (a které výše uvedené skutečnosti potvrdí nebo vyvrátí), lze odvodit, že do roku 2000 nebyla odváděna žádná daň ze vstupu, a to ani z nižší částky (80 % z 6 EUR). Během prvního období (od 21. října 1999 do konce roku 2000) by proto částka, jež má být navrácena, měla být vypočítána s použitím částky ve výši 12 EUR, což je daň v plné výši, kterou odváděla soukromá kasina v době, kdy veřejná kasina neplatila žádnou daň, která se vynásobí počtem vstupenek vydaných v daném období.
-
Kasinu Soluň byla licence podle zákona č. 2206/1994 udělena v roce 1995 (79). Požadavek týkající se odvodu státu ve výši 80 % ceny vstupenek se na kasino Soluň vztahoval od doby udělení licence v roce 1995. Kasino Soluň účtovalo nižší vstupní poplatek ve výši 6 EUR, který účtovala i kasina Mont Parnès a Korfu. Částku, kterou má vrátit kasino Soluň, je proto nutno vypočítat tak, že se počet vstupenek vydaných ode dne 21. října 1999 vynásobí částkou 7,20 EUR.
-
Kasinu Rhodos byla licence podle zákona č. 2206/1994 udělena v roce 1996. V té době začalo uplatňovat cenu vstupenek ve výši 6 EUR, po privatizaci v dubnu 1999 však přešlo na cenu ve výši 15 EUR. Z připomínek podaných během formálního vyšetřovacího řízení má Komise za to, že po privatizaci v dubnu 1999 přestalo být kasino Rhodos příjemcem podpory, takže navrácení podpory tímto kasinem brání promlčecí lhůta stanovená v článku 15 procesního nařízení.
(144)
Komise nemá k dispozici dostatečné údaje, aby mohla dospět k přesnému odhadu částek, jež mají vrátit jednotlivá kasina využívající opatření. Žádné ustanovení práva EU však nevyžaduje, aby Komise v případě, že nařídí navrácení podpory, která byla prohlášena za neslučitelnou se společným trhem, stanovila přesnou částku podpory, jež má být navrácena. Postačuje, aby rozhodnutí Komise obsahovalo informaci, která členskému státu a podniku, který je příjemcem podpory, umožní stanovit tuto částku bez větších potíží. Komise se tedy může platně omezit na konstatování povinnosti vrácení dotyčné podpory a přenechat vnitrostátním orgánům výpočet přesné částky, která má být vrácena, na základě pokynů, jež Komise uvede ve svém rozhodnutí.
(145)
Na základě informací poskytnutých členským státem uvádí Komise níže potřebné pokyny pro navrácení podpory.
(146)
Následující tabulka podává celkový přehled o počtu vstupenek vydaných jednotlivými kasiny každý rok (jak je uvedeno v tabulce, poskytnuté údaje nejsou úplné) a uvádí předběžný odhad částek, jež mají být navráceny jednotlivými kasiny, s výhradou případných dalších připomínek, které může Řecko chtít podat poté, co provedlo výpočty týkající se navrácení podpory.
Odhadovaný počet vstupenek vydaných jednotlivými kasiny
ROK
KASINO
Mont Parnès
Korfu
Soluň
Rhodos
1999
(22.10.1999 - 31.12.1999)
Informace chybí
[…] (80)
(…)
[…] (81)
2000
Informace chybí
(…)
(…)
(…)
2001
Informace chybí
(…)
(…)
(…)
2002
Informace chybí
(…)
(…)
(…)
2003
Informace chybí do 1. května 2003
Ke dni 1. května 2003:
(…)
(…)
(…)
(…)
2004
(…)
(…)
(…)
(…)
2005
(…)
(…)
(…)
(…)
2006
(…)
(…)
(…)
(…)
2007
(…)
(…)
(…)
(…)
2008
(…)
(…)
(…)
(…)
2009 (do 22.10):
(…)
(…)
(…)
(…)
Celkem do dne 22.10.2009
(…)
(…)
(…)
(…)
Vstupenky vydané po dni 22.10.2009
Informace chybí
Informace chybí
Informace chybí
Informace chybí
Předběžný odhad částky, kterou mají vrátit jednotlivá kasina
(v statisících EUR, zaokrouhlené údaje)
Mont Parnès
Korfu
Soluň
Rhodos
Algoritmus a výpočet
Pro období 22.10.1999-2000 (82):
počet vstupenek
(x1) × 12 = A1
Pro období 22.10.1999-2000:
počet vstupenek
([…] vstupenek) × 12 = A2 ([…] EUR)
Pro období 22.10.1999-22.10.2009:
počet vstupenek
([…] vstupenek) × 7,20 = AB3 ([…] EUR)
Nepoužitelné
Pro období 2000-22.10.2009:
počet vstupenek
(y1) × 7,20 = B1
Pro období 2000-22.10.2009:
počet vstupenek
([…] vstupenek) × 7,20 = B2 ([…] EUR)
Pro období 22.10.2009 do současnosti:
počet vstupenek
(z1) × 7,20 = C1
Pro období 22.10.2009 do současnosti:
počet vstupenek
(z2) × 7,20 = C2
Pro období 22.10.2009-30.8.2010 (83):
počet vstupenek
(z3) × 7,20 = C3
Celková částka, která má být navrácena
A1 + B1 + C1
Je třeba vypočítat
A2 + B2 + C2
Je třeba vypočítat
AB3 + C3
Je třeba vypočítat
Nepoužitelné
Celková částka, která má být navrácena
Je třeba vypočítat
(147)
Komise dále podotýká, že čl. 108 odst. 3 Smlouvy má odkladný účinek. Komise neobdržela žádné informace ohledně toho, že sporné opatření bylo od doby vydání rozhodnutí o zahájení řízení pozastaveno. Řecké orgány proto opatření patrně dosud uplatňují (84). Řecko musí od příjemce získat podporu, která byla poskytnuta do dne vydání tohoto rozhodnutí. Komise podotýká, že po privatizaci v srpnu 2010 přestalo kasino Korfu účtovat vstupní poplatek ve výši 6 EUR a přešlo na cenu ve výši 15 EUR. Při výpočtu částky, která má být navrácena, je proto nutno vzít v úvahu pouze období do srpna 2010.
(148)
Na základě výše uvedených tvrzení musí Komise Řecku nařídit navrácení neslučitelné státní podpory, která byla příjemcům poskytnuta protiprávně. Komise podotýká, že Řecko musí s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí zrušit veškeré dosud existující daňové výhody poskytované na základě posuzovaného opatření.
(149)
Co se týká budoucnosti, Řecko uvedlo, že zkoumá možnou změnu cenové politiky kasin, která by měla odstranit diskriminaci mezi kasiny. Podle Řecka tento nový právní předpis ukončí uplatňování posuzovaného opatření. Řecko však Komisi dosud neinformovalo o případném pokroku v tomto směru ani o žádných změnách, které byly skutečně provedeny. Komise se domnívá, že přijetí nového právního předpisu je zásadní pro vyřešení otázek diskriminace mezi kasiny v Řecku, a vybízí Řecko, aby neprodleně přijalo potřebná opatření.
VI. ZÁVĚR
(150)
Na základě výše uvedených úvah, příslušné judikatury a zvláštních znaků tohoto případu má Komise za to, že sporné opatření spočívající v daňové diskriminaci ve prospěch některých kasin, kterou řecké orgány zavedly současným uplatňováním řady předpisů, které:
-
stanoví jednotný odvod ve výši 80 % z ceny vstupenek a
-
stanoví různé regulované ceny pro kasina ve veřejném vlastnictví a kasina v soukromém vlastnictví, a to 6 EUR v případě kasin ve veřejném vlastnictví a 15 EUR v případě kasin v soukromém vlastnictví,
představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Komise rovněž konstatuje, že sporné opatření bylo zavedeno v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU, a představuje proto protiprávní podporu.
(151)
Komise uvádí, že podle článku 14 procesního nařízení může být od příjemce vyžadováno navrácení protiprávní podpory, a nařídí, aby Řecko zajistilo navrácení protiprávní podpory, kterou obdrželo každé z kasin využívajících opatření. Komise podotýká, že promlčecí lhůta deseti let stanovená v článku 15 procesního nařízení znemožňuje navrácení případné podpory poskytnuté do dne 21. října 1999. Řecko by s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí mělo zrušit všechny dosud existující daňové výhody poskytované na základě opatření, jež je předmětem tohoto rozhodnutí,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora spočívající v daňové diskriminaci ve prospěch některých kasin, kterou Řecko zavedlo současným uplatňováním řady (částečně závazných) předpisů, které:
-
stanoví jednotný odvod ve výši 80 % ceny vstupenek a
-
stanoví různé regulované ceny pro kasina ve veřejném vlastnictví a kasina v soukromém vlastnictví ve výši 6 EUR respektive 15 EUR,
byla zavedena protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie a není slučitelná s vnitřním trhem, jelikož kasinům Regency Casino Mont Parnès, Regency Casino Soluň a Korfu využívajícím opatření (za předpokladu, že kasino Rhodos přestalo být příjemcem podpory v dubnu 1999) poskytla neoprávněnou konkurenční výhodu.
Článek 2
1. Řecko získá od kasin využívajících opatření neslučitelnou podporu uvedenou v článku 1, která byla poskytnuta ode dne 21. října 1999.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly pro příjemce uvolněny, do dne jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004 (85).
4. Řecko zruší s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí veškerou dosud existující daňovou diskriminaci, která byla způsobena podporou uvedenou v článku 1.
Článek 3
1. Navrácení podpory uvedené v článku 1 se provede s okamžitým účinkem.
2. Řecko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Řecko Komisi tyto informace:
a)
seznam příjemců, kteří získali podporu v rámci režimu uvedeného v článku 1, a celkovou částku podpory, kterou každý z nich v rámci sporného opatření získal a která je vypočtena podle pokynů obsažených v tomto rozhodnutí;
b)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má každý příjemce navrátit;
c)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
d)
doklady prokazující, že příjemcům bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Řecko Komisi průběžně informuje o pokroku při provádění vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, dokud není podpora uvedená v článku 1 zcela navrácena. Na žádost Komise předloží Řecko okamžitě informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z podpory, které již příjemci vrátili.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Řecké republice.
V Bruselu dne 24. května 2011.
COMMISSION DECISION
of 24 May 2011
on State aid to certain Greek casinos C 16/10 (ex NN 22/10, ex CP 318/09) implemented by the Hellenic Republic
(notified under document C(2011) 3504)
(Only the Greek text is authentic)
(Text with EEA relevance)
(2011/716/EU)
THE EUROPEAN COMMISSION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular the first subparagraph of the Article 108(2) thereof,
Having regard to the Agreement on the European Economic Area, and in particular to the Article 62(1)(a) thereof,
Having called upon interested parties to submit their comments pursuant to the provisions cited above (1) and having regard to their comments,
Whereas:
I. PROCEDURE
(1)
On 8 July 2009 the Consortium Loutraki SA - Club Hotel Loutraki SA (2) (the ‘complainant’ or ‘Loutraki’) lodged with the European Commission (the ‘Commission’) a complaint concerning Greek legislation on a system of levies on admissions to casinos, alleging that such system provided State aid to three operators, namely Regency Casino de Mont Parnès, Corfu Casino and Casino Thessaloniki (3). By e-mail message of 7 October 2009 the complainant stated that it did not object to the disclosure of its identity. On 14 October 2009 the Commission services met representatives of the complainant. By letter of 26 October 2009 the complainant provided further elements in support of its complaint.
(2)
On 21 October 2009 the Commission communicated the complaint to Greece and invited Greece to clarify the issues it brought forward. By letter dated 17 November 2009 Greece requested further time to respond, which was granted by the Commission by e-mail message of 18 November 2009. On 27 November 2009 Greece replied to the Commission.
(3)
On 15 December 2009 the Commission forwarded the reply of Greece to the complainant. The complainant replied on 29 December 2009 with observations on the reply of Greece.
(4)
On 25 February, 4 and 23 March and 13 April 2010, the Commission requested further information from Greece, to which Greece replied on 10 March, 1 and 21 April 2010.
(5)
By decision of 6 July 2010 (hereinafter the ‘Opening Decision’), the Commission informed Greece that it initiated the formal investigation procedure set forth in Article 108(2) of the Treaty on the Functioning of the European Union in regard of the measure implemented by Greece, specifically the charging of lower tax on admissions in certain casinos. The Opening Decision was published in the Official Journal of the European Union (4), inviting interested parties to submit their comments.
(6)
By letter of 9 August 2010 Greece requested an extension of the deadline to respond, which was granted by the Commission by letter of 18 August 2010. By letter of 6 October 2010 the Commission received comments from Greece on the Opening Decision. On 12 October 2010 the Greek authorities submitted additional information regarding the contested measure.
(7)
Following the opening of the procedure, the Commission received observations from two interested parties: the representatives of the beneficiary casino of Mont Parnès, reacted to the opening by letter of 4 August 2010; the representatives of the private Loutraki casino reacted to the opening by letters of 8 and 25 October 2010.
(8)
By letter of 29 October 2010, the Commission forwarded the abovementioned observations to the Greek authorities, in order to give them with the opportunity to react. By letter of 6 December 2010 the Greek authorities presented their comments to third parties’ observations, in order to clarify, inter alia, certain aspects of the application of the subject-scheme and the interpretation of the Greek legislation relevant to the analysis of the case.
II. THE MEASURE CONCERNED
II.1. The measure
(9)
The measure under assessment is the fiscal discrimination that the Greek authorities have put into place in favour of certain casinos through the implementation of several simultaneous partially mandatory legal provisions (5) concerning:
-
the fixing of a uniform 80 % levy on the price of admission tickets, and
-
the setting of two unequal regulated prices of admission tickets at EUR 6 and EUR 15 respectively for publicly and privately owned casinos,
thereby placing the latter at a competitive disadvantage.
(10)
The measure under assessment concerns public casinos and one private casino (Thessaloniki), which was exceptionally allowed to benefit from the treatment of public casinos, as further described herein below.
II.2. The beneficiaries
(11)
The beneficiaries of the measure under analysis are the following Greek casinos: Mont Parnès (6), Thessaloniki (7), Corfu (8) and Rhodes (9).
(12)
At the time of the Opening Decision, the lower regulated price of admission tickets of EUR 6 only applied to three Greek casinos: Mont Parnès Casino (casino privatised by 49 %, whereas 51 % of shares are still held by the State), Thessaloniki Casino (private casino, but assimilated to public casinos) and Corfu Casino (public casino). The Commission notes that the Rhodes Casino and the Corfu Casino ceased benefiting from the measure in April 1999 (10) and August 2010 (11) respectively, since they stopped charging the lower price for admission tickets at that respective moment in time when they were fully privatised.
II.3. The relevant national provisions
(13)
Before the opening of the market in 1994, only three casinos operated in Greece, namely the casinos of Mont Parnès, Corfu, and Rhodes. At that time, these casinos were public undertakings and operated as State-owned service-clubs of the Greek Tourism Office (EOT) (12). The price of admission tickets in these casinos was set by way of decisions of the General Secretary of the EOT (13), as follows:
-
Mont Parnès - in 1991 EOT set the price of admission tickets at 2 000 drachmas (approximately EUR 6 (14));
-
Corfu - in 1992 EOT set the price of admission tickets at 1 500 drachmas and it 1997 it adjusted it to 2 000 drachmas;
-
Rhodes - in 1992 EOT set the price of admission tickets at 1 500 drachmas.
(14)
The market was opened in 1994, when 6 newly created private casinos joined the existing State owned casinos based on the Law 2206/1994 (15). The Law of 1994 provided for the granting of a total of 14 licenses aimed at the existing 3 State owned casinos of Rhodes, Mont Parnès and Corfu, and 11 newly created private casinos (16). However only 6 of the 11 new private casinos were licensed and began operating, namely the casinos in Chalcidice, Loutraki, Thessaloniki, Achaia (Rio), Xanthi (Thrace) and Syros (during 1995-96), and the remaining 5 licenses were abolished.
(15)
Law 2206/1994 (Article 2(10)) provided that the price of admission tickets to the casinos in certain areas would be set by Ministerial Decision, and that the same Decision would determine the percentage of the price that would represent revenue to the Greek State. Indeed on 16.11.1995 a Ministerial Decision (17) of the Minister for Finance established that, from 15 December 1995 all operators of casinos under Law 2206/1994 (18) must charge a price for admission tickets of 5 000 drachmas (19) (approximately EUR 15 (20)). According to this Ministerial Decision, these casino enterprises are further subject to a legal obligation to pay 80 % of the face value of each ticket as public levy to the State, while the remaining 20 %, including the appropriate VAT, constitute revenue for the casino (21). The Ministerial Decision provides that casinos may grant free entrance (22). Nevertheless in all cases, all casinos are under the obligation to pay the respective 80 % of the regulated price to the State, regardless of what they actually charge consumers (23). According to the Ministerial Decision, the payments of ‘public fees’ are performed by each casino on a monthly basis (24). The Ministerial Decision also provides for specified discounts for tickets valid for 15 or 30 days (25).
(16)
All the new private casinos created (since 1995) under the Law 2206/1994 implemented the Ministerial Decision of 1995 and applied- in principle, as described in the previous paragraph - the EUR 15 price for admission tickets, with the only exception of the Thessaloniki Casino (as further described below).
(17)
However, the State owned casinos of Mont Parnès, Corfu and Rhodes continued to operate as service clubs of EOT (26) and did not implemented the acts of 1994-95 until the later granting of the licence provided by the Law 2206/1994.
(18)
According to the various observations and descriptions of the national provisions presented by the Greek authorities, the Commission understands that the system worked in practice as follows:
(19)
The Greek authorities explained that the operation of casinos in Greece is governed, generally, by Law 2206/1994. The special provisions applicable to the public casinos which existed prior to this Law are considered exceptions from the application of the general provisions of the Law 2206/1994 (and the implementing Ministerial Decision of 1995), pending the privatisation of these public casinos and the issuance of the licenses envisaged in the Law.
(20)
Consequently, the Ministerial Decision of 1995 was not deemed to apply to the public casinos until the date they were licensed under Law 2206/1994 - either as concerns the standard admission price of EUR 15, or as concerns the requirement to remit to the State 80 % of that price. The public casinos began paying the relevant 80 % only upon the later granting of the license under the Law 2206/1994 (as described below - paragraphs 23 and following). However, since for the public casinos the price of admission tickets exceptionally remained at the level of EUR 6, as the already in force decisions of the EOT (setting the prices at EUR 6) were considered special derogatory provisions (pre-existing lex specialis) which were unaffected by the general provisions of the Law 2206/1994 and the Ministerial Decision of 1995, they only paid 80 % of EUR 6. The EOT decisions were only deemed inapplicable when the casinos were no longer fully owned by the State, after their respective privatisation. It is only further to that that the casinos then passed to the standard price of admission tickets of EUR 15 and the obligation to pay 80 % of EUR 15 as levy to the State.
(21)
An exception to what appears that it should have been the rule is the partial privatisation of the Mont Parnès casino, confirmed by the Law 3139/2003 (which also provided for the later foreseen privatisation of Corfu) that explicitly stipulated that the price of admission tickets in Mont Parnès casino would remain at EUR 6.
(22)
In 2000 EOT was succeeded in the operation of the casinos of Mont Parnès and Corfu by the Hellenic Tourism Company (ETA), fully owned by the Greek State, and from the end of 2000 and until their licensing under Law 2206/1994 in 2003, ETA started (27), voluntarily in the beginning and later by virtue of Article 24 of Law 2919/2001, to adapt gradually to the obligations set for casinos by Law 2206/1994, in order to prepare both these formerly State owned casino clubs to be fully licensed as casinos and be privatised. During this transition period ETA, inter alia, remitted to the State 80 % of the EUR 6 price of admission tickets in Mont Parnès and Corfu.
(23)
In particular, in 2003 the State owned casino of Mont Parnès was converted into a limited company and 49 % of its capital disposed to the private sector (28). The license for the Casino Mont Parnès provided for in Law 2206/1994 was finally granted in 2003 under Law 3139/2003 (Article 1(1)). The same law kept the admission price in Mont Parnès at EUR 6 (Article 1(1)(vii)).
(24)
In the case of Corfu casino, the license provided for in Law 2206/1994 was initially granted to ETA in 2003 under Law 3139/2003 (Article 1(3)) in order for ETA to contribute it upon its later privatisation. The same provision stated that the admission price to the casino of Corfu would be set by a new ministerial decision, implying in other words that the Ministerial Decision of 1995 was not applicable. According to the Commission’s information, no new ministerial decision has been issued and the casino of Corfu continued to charge EUR 6 until its privatisation in August 2010 (29), when it started applying the EUR 15 price of admission tickets.
(25)
In the case of Rhodes casino, the license under Law 2206/1994 was issued in 1996 by virtue of ministerial decision Τ/633/29.5.1996. However the casino continued to apply the reduced price of admission tickets until 1999, passing to EUR 15 only after the privatisation which took place in April 1999 (as until its privatisation it operated under the control of EOT - and thus applied the EOT decision of 1992 (30) which set the price of admission tickets to the Rhodes Casinos at 1 500 drachmas).
(26)
The privately owned Thessaloniki casino was incorporated and licensed in 1995 under Law 2206/1994 (31). Until the present date, it has been applying the reduced EUR 6 price of admission tickets applied by the State-owned casinos (in Mont Parnès and Corfu) by virtue of the Law 2687/1953 (32) providing that enterprises constituted with foreign investment enjoy treatment at least as favourable as the one applicable to other similar enterprises in the country (33). Even later on, when the issue was further raised, the management of the Casino (i.e. Hyatt Regency) asked the price of admission tickets in Thessaloniki casino to be set at the same level as that of the Casino Mont Parnès, i.e. at EUR 6. This request was accepted, following an opinion from the Greek Legal Council of State (Opinion 631/1997/EC). The requirement to remit to the State 80 % of the face value of admission tickets was applicable to the casino of Thessaloniki since the issuance of its license in 1995 (34).
III. GROUNDS FOR INITIATING THE PROCEDURE
(27)
The Commission initiated the formal investigation procedure laid down in Article 108(2) of the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU) expressing significant doubts about the discriminatory fiscal treatment in favour of several specifically identified casinos in Greece that benefit from a more advantageous taxation than the one to which the rest of the casinos in the country are subject.
(28)
The Commission considered that the contested measure departed from the general Greek legal provisions establishing the normal level of levies on admissions in casinos and therefore improved the competitive position of the beneficiaries.
(29)
The Commission observed that the contested measure appeared to constitute a loss of State resources for the Greek State, and it provided an advantage to the lower priced casinos. In response to the argument by the Greek authorities that the direct beneficiary of a lower price of admission tickets is the customer, the Commission observed that subsidies to consumers can constitute State aid to enterprises when the subsidy is conditional on the use of a particular good or service from a particular undertaking (35).
(30)
The Commission also observed that the level of taxation did not appear to be set according to the circumstances of each individual casino (36), and it provisionally concluded that the measure is selective (37).
(31)
The Commission found the contested measure was liable to distort competition between casinos in Greece, as well as in the market of European business acquisition. The Commission noted that it fully respects the right of Member States to regulate gambling on their territory subject to EU law, but cannot accept that these arguments deprive the measure at issue of any effect of distortion of competition or on trade between Member States. The operators in the sector are often international hotel groups, whose decision to invest could be affected by the measure, and in fact casinos may act as an attraction to tourists to visit Greece. The Commission therefore concluded that the measure is capable of distorting competition and affecting trade between Member States (38).
(32)
The Commission reached the preliminary conclusion that the measure constitutes unlawful aid, since it had been implemented by the Greek authorities without the prior approval of the Commission, and therefore subject to the application of Article 15 of the Procedural Regulation as regards recovery (39).
(33)
The Commission did not identify any grounds for considering the contested measure compatible with the internal market since it was considered to represent undue operating aid to the beneficiary casinos (40).
(34)
The Commission finally observed that if its doubts that the measure contains incompatible State aid are confirmed, then pursuant to Article 14(1) of the Procedural Regulation it would be obliged to order its recovery by Greece from the beneficiaries, unless this would be contrary to a general principle of law (41).
IV. COMMENTS FROM THE GREEK AUTHORITIES AND THE INTERESTED THIRD PARTIES
(35)
During the formal investigation procedure, the Commission received comments from Greece, from the representative of the company ‘Elliniko Kazino Parnithas A.E.’ (‘Mont Parnès’), and from the representatives of the private Loutraki casino (‘Loutraki’).
IV.1. Comments from Greece and from Mont Parnès
(36)
As the comments received from the representative of the beneficiary casino of Mont Parnès are essentially identical with the comments received from the Greek authorities, their summary has been presented together under this Section.
IV.1.1. On the presence of aid
(37)
Both the Greek authorities and Mont Parnès contest the existence of State aid. They both argue on the grounds that the State does not forgo any revenue (or that if it does, then the casinos do not gain any advantage).
(38)
The Greek authorities argue that the price differentiation is only a price regulation issue, since the tax raised is a uniform proportion of the respective value of the price of admission tickets issued.
(39)
According to the Greek authorities, the objective of the setting of a price of admission tickets and the payment to the State is not to raise revenue for the State but to discourage persons of low income from gambling. The fact that the practice of admission tickets also results in public revenues does not alter its nature as a control measure. Thus, the imposition of a price of admission tickets on casino customers entering the gaming area of casinos is regarded by the Greek authorities as constituting an onerous administrative control measure, which however lacks the character of a tax and cannot be regarded as a tax burden according to Judgement No 4027/1998 of the Council of State (the supreme administrative court of Greece) (42).
(40)
As for the differences between the prices of different casinos, Greece argues that the economic and social circumstances of the various casinos are different and not comparable. The Greek authorities contend that the distinction between charges is justified on public policy grounds, including that ‘the conditions applying to each casino, justify and are fully in line with the practice of setting a different ticket price for casinos located near large urban centres … and for casinos in the countryside … which is mainly inhabited by rural populations who - in their majority - have lower incomes and educational levels and are more in need of being discouraged from playing games of chance than the inhabitants of urban areas’.
(41)
On the observation of the complainant (Loutraki) that the price of admission tickets for the casino of Corfu changed from EUR 6 to EUR 15 when it was privatised in 2010, which rather contradicts the public policy arguments, the Greek authorities respond that the remote geographical location of the island of Corfu makes it uncompetitive compared to all other Greek casinos (therefore it does not distort competition). The authorities further argue that it is imperative to make the price of admission tickets dissuasive for the sake of protecting the inhabitants of Corfu, because the change in the operating conditions of the casino following privatisation will inevitably lead to a dramatic increase in its operating hours, its activities in general and its attractiveness.
(42)
The Greek authorities and Mont Parnès contend that should there be an advantage to lower priced casinos (because they attract more customers) then by the same token there is no loss of State resources. Furthermore, it is not certain that with a higher ticket price these alleged beneficiaries would generate more revenue for the State, and the alleged loss of revenues is therefore hypothetical. The Greek authorities and Mont Parnès also point out that the benefit of the lower price of admission tickets is received by the customer, and that the proportion of the price kept by the casino is a higher amount in the casinos with a EUR 15 admission, which is therefore a benefit to them.
(43)
The Greek authorities and Mont Parnès also maintain that there is no effect on competition/trade on the basis that each casino serves a local market. They dispute the possibility of competition with other forms of gambling cited in the Opening Decision, noting that Internet gambling is currently illegal in Greece.
(44)
The authorities and Mont Parnès also contend that even if the view were taken that the reduced price of admission tickets of EUR 6 might have influenced or may influence the decision of a foreign company to invest in a casino business in Greece, the foreign company could always avail itself of Law 2687/1953, as did the company Hyatt Regency Hotels and Tourism (Thessaloniki) S.A. in the case of the Thessaloniki casino.
(45)
As regards the allegations of complainant that the beneficiaries are able to grant admission gratuitously, while the 80 % contribution still has to be paid and which therefore illustrates most clearly the aid character of the measure, the Greek authorities claim that the practice is ‘exceptional’, as casinos allegedly make use of this exception to offer free admission (as a courtesy) mainly to VIPs or famous customers and as this practice is contrary to tax law (Law 2238/1994), since the expenditure from paying 80 % of the ticket price to the State from own resources is not recognised as productive expenditure and cannot be deducted from the company’s revenues (which would expose the company applying this practice to substantial tax burdens).
(46)
The authorities and Mont Parnès further draw the attention of the Commission to other differences between casinos in terms of various fiscal/regulatory measures. Thus, these differences which allegedly favour Loutraki (the complainant) would counter-balance the advantages that the beneficiaries enjoy due to the lower price of admission tickets. The main measure invoked is that each casino pays a proportion of annual gross profits to the State but under the law the proportion is lower for Loutraki than for others. On this point however, the Commission firstly observes that these other measures invoked by the Greek authorities and Mont Parnès, in case of existence, might constitute a separate aid measure in favour of Loutraki, if all conditions provided by the applicable EU State aid law are met. In any event these measures are distinct from the measure under assessment and therefore they are not covered by the present Decision.
(47)
Finally, Greece has indicated that it is examining a potential change of the pricing policy of casinos, in order to eliminate discriminations between casinos. However, it has not yet informed the Commission of the implementation of any such change.
(48)
The Greek authorities and Mont Parnès did not submit any observations concerning the compatibility and the legality of the aid.
IV.1.2. On the quantification and recovery of the aid
(49)
The Greek Authorities and Mont Parnès contend by way of subsidiary argument that even if it were found that the measure under assessment is unlawful and incompatible State aid, any recovery of that aid would run counter to:
-
The principle of reasonable confidence of the subject of administration: the issue of the price of admission tickets to the casinos, and particularly the extent to which this price of admission tickets is a financial burden on the casinos, was brought before the Council of State approximately 15 years ago (43). The Council of State ruled, under national law, that the price of admission tickets did not have a fiscal nature, which indirectly shows that it was not a financial burden on the casinos. Therefore, the beneficiary casinos could reasonably base their conduct on the assumption that there could be no question of State aid arising from differentiation in these prices, which are not considered a financial burden under national law.
-
The principle that a right should not be exercised abusively: the Greek authorities and Mont Parnès contend that because Loutraki only lodged a complaint with the Commission 15 years after the adoption of the measure in dispute (in 1995), it is an abusive exercise of its right to have recourse to the Commission to seek the defence of its interests (and rights) arising from the provisions on State aid in the TFEU.
(50)
On the calculation of the amount to be recovered, the Greek authorities and Mont Parnès contest the calculation proposed by Loutraki (difference in tax levied per customer between the higher priced and lower priced casinos, multiplied by the number of customers entering the beneficiary casinos). Such calculation would be flawed and arbitrary as it is not certain that with a higher ticket price the alleged beneficiary casinos of Mont Parnès, Thessaloniki and Corfu (44) would have the same amount of clientele.
IV.2. Comments from Loutraki
(51)
Loutraki argues that the measures provided by national legal provisions constitute a fiscal discrimination in favour of certain casinos insofar as the requirement to remit to the State the uniform 80 % levy on admission in casinos applies to a different tax basis - the two different admission prices set by the State. As the admission price for the beneficiary casinos is significantly inferior to that of the other casinos (EUR 6 instead of EUR 15), this constitutes a loss of revenues for the State and thus amounts to State aid, in light of the distortion of competition it creates.
(52)
Loutraki further argues that the measure is not objectively justified, as the imposition of a lower price of admission tickets in the beneficiary casinos is actually contrary to the social objective and the justification and characteristics of the setting of a price of admission tickets to casinos as described by the Judgement No 4027/1998 of the Greek Council of State. Loutraki contends that it cannot be reasonably argued that administrative control and social protection could be achieved by different prices of admission tickets - in casino Mont Parnès, only ca. 20 km from Athens city centre, by a ticket of EUR 6 while in casino Loutraki, ca. 85 km from Athens city centre, by a ticket of EUR 15, or respectively, in casino Thessaloniki, only ca. 8 km from Thessaloniki city centre (also at EUR 6), as opposed to casino Chalcidice, ca. 120 km from Thessaloniki city centre (at EUR 15).
(53)
Loutraki observes that, although Greece had previously argued that the reduced price of admission tickets of EUR 6 is justified in consideration of special circumstances applicable to each beneficiary casino, mainly related to the geographical situation of each casino (which determines certain economic, social, demographic and other specificities), nevertheless, in August 2010, the Corfu Casino passed to EUR 15 upon its privatisation, without any explanation as to why the abovementioned special circumstances no longer applied.
(54)
On the quantification of the amount to be recovered, Loutraki maintains that this amount is the difference in tax levied per customer multiplied by the number of customers entering the beneficiary casinos.
(55)
As concerns the separate measures invoked by Greece and Mont Parnès, which would allegedly favour Loutraki (mainly that Loutraki would pay a lower proportion of annual gross profits to the State as compared to other casinos), Loutraki sustains that in practice it has paid the same amount as its competitors under a separate agreement with the authorities.
V. ASSESSMENT OF THE MEASURE
(56)
The measure under assessment is the fiscal discrimination that the Greek authorities have put into place in favour of certain casinos through the implementation of simultaneous legal provisions (45) concerning both the fixing of a uniform 80 % levy on the price of admission tickets in casinos, and the setting of two unequal regulated prices of admission tickets at EUR 6 and EUR 15 respectively for publicly and privately owned casinos, thereby placing the latter at a competitive disadvantage (46).
V.1. Presence of State aid within the meaning of Article 107(1) of the TFEU
(57)
In order to ascertain whether a measure constitutes a State aid caught by the provisions of the TFEU, the Commission has to assess whether it fulfils the conditions of its Article 107(1). This Article states that ‘Save as otherwise provided in the Treaties, any aid granted by Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods shall, in so far as it affects trade between Member States, be incompatible with the internal market’.
(58)
The Commission will assess hereunder whether the contested measure fulfils the four cumulative conditions to constitute a State aid within the meaning of Article 107(1) of the TFEU.
V.1.1. Presence of advantage
(59)
In order to constitute State aid, a measure must confer on beneficiaries an advantage which relieves them of charges that are normally borne from their budgets.
(60)
Regarding this, the Greek authorities argued, firstly, that, as the level of the contribution that all casinos operating in Greece must pay to the State is uniform (i.e. 80 % of the value of each admission ticket), whereas the element of difference in treatment comes from the pricing policy set in 1994-95 by legal provisions (setting the level of the price of admission tickets at EUR 15 for casinos to be licensed under the provisions of Law 2206/1994), such measure may not be covered by State aid rules.
(61)
The Greek authorities also contended that the admission charge constitutes only a measure of administrative control, without having a fiscal character since, as, according to the Decision of the Greek Council of State 4025/1998 (the supreme administrative court), the setting of a price of admission tickets in casinos has a social character and does not constitute a tax measure.
(62)
It should however be noted first that the setting of prices by the Law 2206/1994 may not be easily qualified as a typical pricing policy, since all casinos appear to be free to charge consumers a lower price of admission tickets, or even grant free admission, though in all cases they remain subject to the obligation to pay to the State 80 % of the respective value of the admission tickets issued, regardless of what was actually charged to the consumers.
(63)
Anyway, in applying the EU rules on State aid, it is irrelevant whether the measure under assessment is of a pricing or tax nature, since Article 107 of the TFEU applies to aid measures ‘in any form whatsoever’ that provide an advantage. The fact that its primary aim was not to generate fiscal revenues is not in itself sufficient to allow such a measure to escape the qualification of State aid.
(64)
Even admitting that the setting of a price of admission tickets in casinos may have a social objective, the question of whether it constitutes an advantage amounting to State aid must be assessed in terms of effects, at the level of individual companies with a view to determining whether some companies contribute less to public revenues. The fact that the exemption from the application of the general price of admission tickets of EUR 15 was granted individually to specific casinos, and in particular the fact that the levy of 80 % is to be paid to the State on the basis of the lower price which those casinos must - in principle (see above) ask, shows that an advantage is granted to those casinos.
(65)
The Commission recognises the right of Member States to define under national law the qualification of a measure as being of a tax nature or otherwise. The Commission’s assessment is not in any way directed at interpreting national law. However, the measure has the effect of enabling a regular continuous payment to the State of 80 % of the correspondent price of all the admission tickets issued by each casino. Additionally, the Commission observes that according to national law (in particular the Law 2206/1994 and the Ministerial Decision of 1995), the respective amounts are deposited with the competent income tax office (47). In consideration of the above, and without it affecting in any way the qualification of the measure under national law, the Commission observes that the measure under assessment has effects similar to those of a fiscal measure. Therefore, for the sole purposes of this Decision and insofar as its assessment under EU State aid law is concerned, the Commission shall refer to the measure as a ‘fiscal measure’ or a ‘tax’ in the current Decision.
(66)
The measure under assessment, namely the fiscal discrimination produced by the joint effect of a uniform admission tax applied to unequal regulated prices of admission tickets, is placing the casinos owned by the State in Greece at an advantage over those privately owned. The joint effect of the two State actions makes that, while the privately owned casinos must pay to the State an admission tax of EUR 12 (80 % × 15) per person, the casinos owned by the State only pay EUR 4,8 (80 % × 6) (48).
(67)
By this measure the Greek State relieves the public casinos from a burden that otherwise they should bear if a non-discriminatory and competitive-neutral taxation were enforced. This non-discriminatory and competitive neutral taxation was, in principle, established in Greece by Law 2206/1994 on the creation, organisation, functioning and control of casinos which set at EUR 15 the price of admission tickets and at 80 % of that level the admission tax burden due to the State. However, by not enforcing this non-discriminatory and competitive neutral taxation in respect of the public casinos (and the assimilated private casino of Thessaloniki) and instead allowing them to pay only EUR 4,8 as admission tax, the Greek State has favoured these undertakings. These casinos have effectively paid a lower fiscal burden per person out of their respective total income. The Commission notes that this total income includes not only their admissions revenue (revenues made solely from the price of admission tickets), but also that from their other sources of income, such as gambling, accommodation, bar and restaurant services, shows etc. (total revenues).
(68)
It is settled case-law that the concept of aid includes not only positive benefits, but also measures which, in various forms, mitigate the charges normally included in the budget of an undertaking and which, therefore, without being subsidies in the strict sense of the word, are similar in nature and have the same effect (49). The advantage may be provided through a reduction in the undertaking’s tax burden in various ways, including a reduction in the tax base.
(69)
In this case, the casinos Corfu, Mont Parnès and Thessaloniki (as well as Rhodes casino, until 1999 (50)), benefit from an advantage similar to a reduction in the tax base, since, as previously explained, ad hoc provisions specific to these casinos set the tax which they must pay per admission at a lower level compared to that imposed on other casinos.
(70)
The Greek authorities observed that the direct beneficiary of a lower tax burden is the customer. However, even if it could be argued that the customer is also a beneficiary of a reduced tax burden per admission, since he pays a total lower price, this fact does not preclude the measure from providing an advantage to the relevant undertakings, in this case the beneficiary casinos, since they have to pay a lower amount of fiscal charges per customer received.
(71)
In fact, as shown in fiscal cases, derogations from taxes nominally paid by the consumer but collected by the supplier may potentially constitute State aid, as may other incentives to consumers to purchase particular products and services (51).
(72)
In line with past practice (52), the Commission believes that reductions in taxes on consumers can constitute State aid to undertakings when the reduction is conditional on the use of a particular good or service from a particular undertaking. The argument that the direct beneficiary is the customer is not therefore an obstacle to a finding of State aid.
(73)
Furthermore, given the customary commercial practice followed by casinos in Greece to waive the price of the admission tickets while paying to the State the admission tax (80 % of the face value of the admission tickets), the advantageous effect of the fiscal discrimination in favour of the public casinos is further reinforced, since the cost of the admission is notably higher for the private casinos with a higher admission tax of EUR 12 than for the public ones that only have to finance EUR 4,8 out of total revenue of their business.
(74)
The Greek authorities claimed that the practice of the beneficiary casinos of granting free admission on certain week days is exceptional. It remains the case that it is specifically provided for in the national law (Ministerial Decree of 1995). The Commission has evidence that, contrary to the argument made by Greece that such a practice is reserved for VIPs or famous customers, according to publicly available information (for example, leaflets offering free access distributed in newspapers and on the Internet), free admission is granted to any and all customers, on certain days a week, every week, as a customary practice (e.g. Thessaloniki Casino, advertises on its Internet page that it grants continuous free admission from Sunday to Thursday (53)). The practice of free admission does not appear to be exceptional among the beneficiary casinos.
(75)
As concerns the argument made by Greece that this practice is contrary to national tax law, the Commission reminds that the permission to grant free entrance is expressly provided for in the national law concerning casinos, and it manifestly is applied by the beneficiary casinos.
(76)
As to the argument that the expenditure from paying 80 % of the ticket price to the State from own resources is not recognised as productive expenditure and cannot be deducted from the company’s revenues under Greek tax law, thus exposing the company applying this practice to substantial tax burdens, the Commission observes that this argument actually favours the arguments made by the complainant, as to the fact that because of the significant tax burden resulting from the payment of the tax out of own revenues, a private casino cannot in practice afford to grant free admission, and thus reinforces the argument that this constitutes an advantage to the lower priced casinos.
(77)
Greece also contended that because casinos keep 20 % of the unequal admission price, the advantage is for casinos with a higher price that cash in a net revenue of EUR 3, compared to the EUR 1,2 for the public casinos. This contention is however in fact misleading, since it ignores two key facts to understand in full the true anti-competitive effects of the measure. On the one hand, the setting by regulation of the prices of tickets, including the admission tax, at a lower level for certain casinos, makes them more attractive for customers, thus (i) deviating demand from the pattern that would prevail if casinos would compete only on their own merits based on the individual scope and quality of the services offered and (ii) all other things equal, increasing artificially their level of admissions. On the other hand, as previously explained, the revenues from admissions are only a limited proportion of the total revenues that a customer attracted by a casino generates for the undertaking and out of which the casinos have to pay the admission tax.
(78)
Finally, it is to be noted that the existence of advantage in the fiscal discrimination is even recognised by the relevant national provisions themselves. As described by the Greek authorities, the subjection of the casino of Thessaloniki to the regime of lower priced admission tickets and (lower) tax is made on the basis of a Law of 1953 which grants to undertakings established with foreign capital the most favourable treatment granted to national undertakings. It can be observed that although the Greek authorities maintain that the said regime is not advantageous, this Law is nevertheless applied by the Greek authorities to the Thessaloniki casino on grounds that it is the most favourable treatment to national undertakings, by contrast with the more onerous one applied to other private casinos.
(79)
As concerns the subsidiary remark made by the Greek authorities and Mont Parnès regarding other differences between casinos in terms of various fiscal/regulatory measures, differences which allegedly favour Loutraki (the complainant) and would thus counter-balance the advantages that the beneficiaries enjoy due to the lower price of admission tickets (54), the Commission observes that the ‘offsetting’ of one measure (differences in general taxation) against another (differences in prices for admission tickets and their specific taxation) cannot be accepted as an argument that the measure under assessment does not constitute aid. In any case, as already mentioned, these aspects are separate and are not subject to the present Decision (see also paragraph 46 herein above).
(80)
In regard of all the above considerations, the Commission concludes that the measure under assessment, namely the fiscal discrimination produced by the joint effect of a uniform admission tax applied to unequal regulated prices, provides an advantage to the lowered priced casinos.
V.1.2. Presence of State resources and imputability to the State
(81)
The advantage referred to above is imputable to the State and is financed by State resources.
(82)
As previously explained, the fiscal discrimination is the result of a series of administrative acts, decrees and regulations adopted by the Greek State, among which in particular: the Law 2206/1994; the Ministerial Decision of 1995; the Law 3139/30.4.2003, the Law 2687/1953; the decisions of the General Secretary of EOT (managing the public casinos) issued in accordance with Law 1624/1951 and Decree 4109/1960: EOT decision 535633/21.11.1991, setting the price of admission tickets to the Mont Parnès Casino at 2 000 drachmas; EOT decision 508049/24.3.1992 setting the price of admission tickets to the Corfu and Rhodes Casinos at 1 500 drachmas (later adjusted for the Corfu Casino to 2 000 drachmas by decision 532691/24.11.1997); the licenses granted to each casino under national law and confirming the respective price of admission tickets and the obligation to pay 80 % thereof as applicable to each casino.
(83)
Furthermore the fiscal discrimination under assessment is financed by State resources. If the State forgoes revenues which it would otherwise have to collect from an undertaking in normal circumstances, the relevant measure is financed by State resources.
(84)
In fiscal terms the fiscal advantage in this case results from the artificial reduction for the public casinos of the tax base on which the 80 % admission tax rate sits, from the general EUR 15 to the EUR 6 face value of the admission ticket in the public casinos.
(85)
In line with the Court’s case-law (55), this discriminatory reduction in tax base leads to a loss of tax revenue for the State, which is equivalent to consumption of State resources in the meaning of Article 107(1) of the TFEU. Thus, in general terms, in the case under assessment the Greek State forgoes fiscal revenue from the public casinos in the amount of EUR 7,20 per admission, which corresponds to the difference between the tax of EUR 12 per admission remitted to the State by the private casinos and the tax of EUR 4,80 per admission remitted to the State by the public casinos. However, some adjustments may be taken into account when evaluating the advantage received by each beneficiary casino (as further described in Section V.4 ‘Quantification and recovery’ herein below - more particularly, it would appear that until 2000 Mont Parnès and Corfu have not paid at all any admission tax to the State, therefore the advantage in that case is at the level of the tax of EUR 12 per admission remitted to the State by the private casinos).
(86)
Greece argued that, as the casinos with a lower price may thereby attract more customers, there is no certainty that the State forgoes revenue. Greece maintains that therefore the measure would not constitute State aid.
(87)
As already mentioned in the Opening Decision, the Commission does not accept this argument. In line with its previous practice (56), the Commission considers that the fact that a tax reduction in respect of certain tax payers can generate as a result an increase in the overall level of revenues collected under the relevant tax does not necessarily mean that the measure is not financed from State resources.
(88)
In fact the contention by the Greek authorities is erroneous in that the benchmark against which the Greek authorities test the effects of the fiscal discrimination on the State budget is biased by the advantage built in the measure. The Greek authorities introduce in their reasoning the dynamic effect of a reduction in price that might increase the demand and eventually the tax collected, since the latter is proportionate to the number of admissions. This comparison is however inaccurate, considering that it is the inequality itself created by the advantage, namely the fact that there is a lower price and the corresponding lower tax burden per admission, which makes the demand increase.
(89)
Anyway the Greek authorities have not provided any proof that the overall tax revenue of the admission tax on casinos is maximised with that pattern of unequal prices. In fact if the Commission were to follow the reasoning that a lowering of the admission price to EUR 6 produces an increase in tax collection, the tax revenue maximisation would take place at a level where all admission tickets are priced at EUR 6 for all casinos both private and public, contradicting the Greek contention that this point is reached with the fiscal discrimination resulting from the unequal prices.
(90)
Accordingly, the contested advantage is financed through State resources.
V.1.3. Selectivity
(91)
According to Article 107(1) of the TFEU, in order to constitute State aid, the measure must be specific or selective in that it favours ‘certain undertakings or the production of certain goods’.
(92)
According to the case-law of the Court of Justice (57), ‘as regards the assessment of the condition of selectivity, which is a constituent factor in the concept of State aid, it is clear from settled case-law that Article 87(1) EC [now Article 107(1) of the TFEU] requires assessment of whether, under a particular statutory scheme, a State measure is such as to “favour certain undertakings or the production of certain goods” in comparison with other undertakings which are in a legal and factual situation that is comparable in the light of the objective pursued by the system in question’ (58). The Court has also held on numerous occasions that Article 107(1) of the TFEU does not distinguish between the causes or the objectives of State aid, but defines them in relation to their effects (59). According to the Commission’s practice and the EU case-law concerning fiscal cases, the selective advantage involved may derive from an exception to the tax provisions of a legislative, regulatory or administrative nature or from a discretionary practice on the part of the tax authorities. However, the selective nature of a measure may be justified by ‘the nature or general scheme of the system’ (60), in which case the measure may be considered not to constitute State aid.
(93)
Firstly, the Commission observes that in the case under review the general tax system is constituted by the regime applicable (in principle) to all casinos, as established by the Law 2206/1994 and the implementing Ministerial Decision of 1995 (as also confirmed by the Greek authorities - see paragraph 19 herein above).
(94)
Secondly, the Commission notes that the measure at issue constitutes a departure from the application of the general tax system. As confirmed by the Greek authorities, the special provisions applicable to the public casinos (and the assimilated private casino of Thessaloniki) are considered exceptions from the application of the general provisions of the Law 2206/1994 and the implementing Ministerial Decision of 1995 (see also paragraph 19 and the following herein above).
(95)
The Commission observes that the requirement to remit 80 % of the price of admission tickets did not apply to the casinos of Mont Parnès and Corfu until 2003. As noted above, as concerns the casinos of Thessaloniki and Rhodes, this requirement became applicable upon issuance of their license under the Law 2206/1994, namely since 1995 in the case of Thessaloniki, and since 1996 in the case of Rhodes. As concerns the price of admission tickets, it has remained at EUR 6 in the case of Mont Parnès and Thessaloniki until present, for Corfu until its privatisation in August 2010, and for Rhodes until its privatisation in 1999. However, both the requirement to remit 80 % and the price of admission tickets of EUR 15 applied to other casinos as of 1995 and have been in practice applied as such.
(96)
In consideration of all the above, the Commission considers that the measure is selective.
(97)
Thirdly, the Commission observes, however, that the selective nature of a measure may be justified by ‘the nature or general scheme of the system’, that is to say, whether the exceptions to the system or differentiations within that system derive directly from the basic or guiding principles of the tax system in the Member State concerned (third step of the selectivity analysis). If so, the Commission considers that, under the settled case-law of the Court (61) the measures introducing a differentiation between undertakings when that differentiation arises from the nature and overall structure of the system of charges of which they form part do not constitute State aid. This justification based on the nature or overall structure of the tax system reflects the consistency of a specific tax measure with the internal logic of the tax system in general. However, the Commission’s practice and the Court’s case-law have adopted a very restrictive approach for these justifications. Only reasons inherent in the tax system can be invoked.
(98)
The Greek authorities stated that the individual circumstances of each casino are different, and that the prices of admission tickets are set in function of those circumstances, taking account of the objective of setting such a price which is to discourage persons of low income from gambling.
(99)
The Commission cannot accept these arguments. The argument that the level of the price is set according to and justified by the circumstances of each individual casino, taking account of the objective of discouraging persons of low income from gambling, cannot be reconciled with the fact that the casinos of Mont Parnès and Thessaloniki, which apply the price of EUR 6, are both close to major centres of population in Greece. Nor can it be reconciled with the explicit possibility to admit customers without payment provided that 80 % of the price is nonetheless remitted to the State.
(100)
Furthermore, the Commission also observes that it is not apparent why this lower price is necessary as concerns these casinos specifically and not in the case of other casinos, nor have the Greek authorities explained the economic calculation for setting the lower price of admission tickets at the specific level of EUR 6 and not another intermediary level, and if individual circumstances are concerned, which according to Greece mainly consist in the geographical situation of each casino, why all the beneficiary casinos are (in principle, see above) obliged to charge the same price of admission tickets and not a ‘personalised’ one, adapted to their individual situation. As an example, should the lower price of admission tickets be justified by the specificities of the individual geographical situation of each of the casinos, than such reasoning in any case would not apply to the casino of Thessaloniki who seems to enjoy this treatment not in consideration of its geographical situation, but in consideration of a national provision granting to undertakings established with foreign capital the most advantageous treatment applicable to national undertakings. Thus, the geographical situation of the casino of Thessaloniki does not appear to have been taken into consideration at any time in setting the price of its admission tickets. As a further example, in August 2010, the Corfu Casino passed to EUR 15 upon its privatisation. However, the Greek authorities have not satisfactorily explained why at that time the abovementioned special circumstances no longer applied and thus why the lower price of admission tickets was no longer necessary in consideration thereof.
(101)
In light of all the above, the Commission concludes that the selective character of the measure in review is not justified by the nature of the general system. Therefore, the contested measure is considered to include a discriminating element, in the form of a reduction in the tax base resulting in a fiscal advantage benefiting to individually determined casinos, discrimination which is not justified by the logic of the Greek general relevant tax system.
(102)
Accordingly, the Commission therefore concludes that the criterion of selectivity in the sense of Article 107(1) of the TFEU is met in the present case.
V.1.4. Distortion of competition and effect on trade
(103)
In order to constitute State aid the measure must affect competition and trade between Member States. This criterion supposes that the beneficiary of the measure exercises an economic activity, regardless of the beneficiary’s legal status or means of financing.
(104)
According to the Court’s case-law (62), ‘for the purpose of categorising a national measure as prohibited State aid, it is necessary, not to establish that the aid has a real effect on trade between Member States and that competition is actually being distorted, but only to examine whether that aid is liable to affect such trade and distort competition. In particular, when aid granted by a Member State strengthens the position of an undertaking compared with other undertakings competing in intra-Community trade, the latter must be regarded as affected by that aid. […] In addition, it not necessary that the beneficiary undertaking itself be involved in intra-Community trade. Aid granted by a Member State to an undertaking may help to maintain or increase domestic activity, with the result that undertakings established in other Member States have less chance of penetrating the market of the Member State concerned.’ Moreover, under settled case-law of the Court (63), for a measure to distort competition and affect trade between Member States it is sufficient that the recipient of the aid competes with other undertakings on markets open to competition in the internal market (64). The Commission considers that the conditions set out in the case-law are fulfilled for the following reasons.
(105)
The contested measure alleviates the taxes that the beneficiaries have to pay with respect to the rest of casinos in Greece, thereby strengthening their comparative financial position and increasing the profitability of their investments as opposed to a situation where their profitability would be exclusively based on their own merits.
(106)
As above mentioned, under settled case-law, the criterion of trade being affected is met if the recipient firm carries on an economic activity involving trade between Member States. The mere fact that the aid strengthens the firm’s position compared with that of other firms which are competitors in intra-European trade is enough to allow the conclusion to be drawn that intra-European trade is affected. Neither the fact that aid is relatively small in amount, nor the fact that the recipient is moderate in size or its share of the European market very small, nor indeed the fact that the recipient does not carry out exports or exports virtually all its production outside the European market do anything to alter this conclusion (65).
(107)
Greece argued that the situation of the casinos and the distances between them mean that each serves a local market and therefore that the measure cannot distort competition or affect trade between Member States. However, pursuant to case-law (66), there is no threshold in order to determine the actual or potential effect on competition and on trade between Member States, and therefore, this condition for applying Article 107(1) of the TFEU may be completed independently of the local or regional provision of the services concerned or the importance of the field of activity concerned.
(108)
Greece also argued that the gambling market is not harmonised between Member States, who are therefore free to regulate it at national level. Greece invoked the jurisprudence of the Court which allows restrictions to the single market for gambling services in the name of protection of consumers from fraud and criminality (67).
(109)
The Commission fully respects the right of Member States to set the objectives of their policy in the area of gambling provided that any restrictions on the freedom to provide services are suitable for achieving the objectives pursued, do not go beyond what is necessary in order to achieve those objectives and are applied in a non-discriminatory manner. However the Commission cannot accept that these arguments deprive the measure at issue of any effect of distortion of competition or on trade between Member States.
(110)
The operators in the sector are often international hotel groups (68) that compete which each other, whose decision whether to invest or divest in casinos or other hotel facilities are affected by the measure, since it impacts the comparative profitability of these groups and their investments. Casinos are often sited in tourist destinations, which would indicate that the presence of a casino may act as an attraction to tourists to visit Greece. Indeed casinos fell under the responsibility of the Ministry of Tourism in Greece. In addition, the Commission notes that there is a certain cross-border mobility of customers; moreover, casino services are themselves operated in a cross-border environment - for instance, casinos operate such services on cruise ships linking Greece to Italy and other destinations. More widely, some persons wishing to gamble may be able to choose between gambling in a casino and doing so on line. On line gambling is an international business and gamblers in Greece may be able to access such services provided by operators in other Member States. The case referred to by Greece (see paragraph 108) in fact concerned Internet gambling. The Greek authorities disputed the possibility of competition with other forms of gambling cited in the Opening Decision, noting that Internet gambling is currently illegal in Greece. However, and despite the current legal situation in Greece, the Greek authorities have recognised themselves that Internet gambling has in fact grown ‘to uncontrollable proportions’ (69). In this context reference should also be made to the judgement of the Court of Justice in Case C-65/05 Commission v Greece (70) in which the Court held that Law 3037/2002 which aimed at banning Internet gambling in Greece amounted to an unjustified barrier to the freedom of establishment and the freedom to provide services.
(111)
Furthermore, the overall economic crisis affects consumer habits and disposable income for entertainment purposes such as using casino services. In this particular context a differentiation in prices of admission tickets has an even more significant distortive impact on the choices made by consumers and thus is liable even more so to distort competition on the casino market.
(112)
As concerns the argument proposed by the authorities and Mont Parnès that even if the view were taken that the reduced price of admission tickets of EUR 6 might have influenced or may influence the decision of a foreign company to invest in a casino business in Greece, the foreign company could always avail itself of Law 2687/1953, the Commission observes that the application of the Law of 1953 is not automatic and would in fact allow the further granting of the more advantageous treatment granted to the beneficiary casinos (i.e. the lower price of admission tickets of EUR 6) to other undertakings. This measure would thus be liable to further propagate the fiscal discrimination under assessment. Furthermore, the Commission notes that although the Law 2687/1953 could have been invoked by other casinos, if they had brought in capital from abroad and had submitted the application in good time, its application is subject to certain specific arbitrary rules that make it a selective measure. In fact, the only one other example of potential application of this Law that has been brought to the attention of the Commission - namely concerning the casino on Syros, who submitted an application under this law - was refused because the application was submitted after the importing of the foreign capital (and not ahead of this).
(113)
The Commission notes, further, that when the casino of Mont Parnès was privatised, the possibility of a licence for a second casino with the same region was specifically provided for in the sale. Clearly the likelihood of investment in such an operation would depend on the conditions of competition with the existing operator. Since it can not be ruled out that casinos are competing with similar companies in another Member State, this requirement pursuant to Article 107(1) of the TFEU must be regarded as fulfilled.
(114)
Therefore the Commission concludes that the contested measure is liable to distort competition and affect trade between Member States by potentially improving the operating conditions of the beneficiaries being directly engaged in economic activities, which are liable to pay this tax on admissions in casinos in Greece.
V.1.5. Conclusion
(115)
Given all the above considerations, the Commission concludes that the criteria for the existence of aid within the meaning of Article 107 of the TFEU are met and that the measure constitutes State aid in favour of the casinos with a lower price of admission tickets. These casinos are Mont Parnès, Corfu, Thessaloniki and Rhodes. In the case of Rhodes, the Commission understands that the casino is no longer a beneficiary (as it stopped practicing the lower price of admission tickets upon its privatisation in April 1999). The Commission considers that neither the Greek authorities nor Mont Parnès have advanced any argumentation which would be sufficiently articulated to alter this conclusion.
V.2. Compatibility of the aid
(116)
As stated in the Opening Decision, the Commission considers that the measure in question does not qualify for any of the derogations laid down in Article 106 or 107 of the TFEU.
(117)
Greece has so far argued that there is no State aid involved and has not offered any arguments as to why any aid would be compatible.
(118)
The Commission recognises, as noted above, the right of Member States to regulate gambling on their territory subject to EU law, and that such regulation in order to control and discourage gambling is a legitimate objective of public policy. However the Commission does not believe that this brings the aid, even if this is its objective, within the remit of Article 106(2) of the TFEU. In any event, as noted above, the argument that the measure has the objective of discouraging gambling cannot be reconciled with the fact that the casinos which apply the price of EUR 6 include those closest to the major centres of population in Greece. Nor can it be reconciled with the explicit possibility to admit customers without payment provided that 80 % of the price is nonetheless remitted to the State.
(119)
The derogations in Article 107(2) of the TFEU, concerning aid of a social character granted to individual consumers, aid to make good the damage caused by natural disasters or exceptional occurrences and aid granted to certain areas of the Federal Republic of Germany, do not apply in this case.
(120)
Nor does the derogation provided for in Article 107(3)(a) apply, which authorises aid to promote the economic development of areas where the standard of living is abnormally low or where there is serious underemployment because the measure is not conditional on realising any type of activity in specific regions (71).
(121)
In the same way, the contested measure cannot be regarded as promoting the execution of a project of common European interest or remedying a serious disturbance in the economy of Greece, as provided for in Article 107(3)(b). Nor does it have as its object the promotion of culture and heritage conservation as provided for in Article 107(3)(d).
(122)
Finally, the contested measure shall be examined in the light of Article 107(3)(c), which provides for the authorisation of aid to facilitate the development of certain economic activities or of certain economic areas, where such an aid does not adversely affect trading conditions to an extent that is contrary to the common interest. In this respect, however, it is noted that the contested measure does not fall under any of the applications of this subparagraph which the Commission has promulgated, or under any of the frameworks or guidelines, which define the conditions to consider certain types of aid compatible with the internal market.
(123)
The contested measure constitutes operating aid that artificially reinforces the competitive position of certain undertakings over other similar undertakings and is not conditional upon the realisation by the beneficiaries of any specific action aiming at the achievement of policy objectives of common interest.
(124)
In particular, the Commission notes that the advantage granted under the contested measure is not related to investment, job creation or specific projects. It simply relieves the undertakings concerned of charges normally borne by similar undertakings and must therefore be considered as operating aid. As a general rule, operating aid does not fall within the scope of Article 107(3)(c) since it distorts competition in the sectors in which it is granted and is at the same time incapable, by its very nature, of achieving any of the objectives laid down in that provision (72). Although exceptionally such aid may be granted in regions eligible under the derogation in Article 107(3)(a) of the TFEU and although certain regions of Greece are so eligible, the Commission has severe doubts whether the conditions for compatibility of such operating aid are met in the current case. In line with the standard practice of the Commission, such aid cannot not be considered compatible with the internal market, as it does neither facilitate the development of any activities or economic areas nor it is limited in time, digressive or proportionate to what is necessary to remedy to a specific economic handicap of the areas concerned.
(125)
In light of the above, it must be concluded that the measure under review is incompatible with the internal market.
V.3. Legality of the aid
(126)
As stated in the Opening Decision, in view of the fact that the first acts producing the fiscal discrimination between casinos date from 1994 and 1995, the Commission has considered whether the measure in its entirety represents existing aid in the sense of Article 108(1) of the TFEU.
(127)
The fiscal discrimination was introduced in 1995 illegally- that is, from the perspective of EU State aid law - by the choice made by the Greek authorities to allow in favour of certain casinos derogations from the general rule deriving from the Law 2206/1994 and the Ministerial Decision of 1995. In particular, the Greek authorities allowed the public casinos of Mont Parnès, Corfu and Rhodes to continue to apply a lower price of admission tickets of EUR 6 instead of the standard price of EUR 15, and furthermore, also specifically granted this more advantageous treatment to the casino of Thessaloniki in 1995, based on the Law of 1953 (concerning foreign capital). Meanwhile, this standard level of EUR 15 was imposed and effectively respected by the 5 other private casinos which were established and licensed (under the Law 2206/1994) since 1995. Furthermore, by virtue of the Law 3139/2003 the lower price of EUR 6 for admission tickets was specifically maintained for the casinos of Mont Parnès and Corfu, with the effect of illegally prolonging and confirming the fiscal discrimination. As concerns the casino of Thessaloniki, it is noted that it benefits from the fiscal discrimination by assimilation with the casinos of Mont Parnès and Corfu as confirmed in the Presidential decree 290/1995, based on the Law of 1953, as described herein above. The regime applicable to Thessaloniki is intimately linked to the regime applicable to Mont Parnès and Corfu. As described by the Greek authorities (73), when the issue of the price of admission tickets was raised after 1995, the management of the Thessaloniki casino asked that it be set at the same level as that of the Casino Mont Parnès, i.e. at EUR 6, and this request was accepted, following an opinion from the Legal Council of State (Opinion 631/1997/EC). Therefore it can be assumed that, had the treatment of Mont Parnès and Corfu changed in 2003 and had the two casinos passed to EUR 15 at that time, then the treatment of casino Thessaloniki would also have changed. However, this was not the case, and the fiscal discrimination was maintained by virtue of national provisions.
(128)
None of the measures described above, benefiting the beneficiary casinos, were ever notified to nor approved by the Commission, certainly not under the EU State aid rules.
(129)
The Commission recalls that pursuant to Article 15 of the Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules of application of Article 93 of the EC Treaty (74), the powers of the Commission to recover aid shall be subject to a limitation period of 10 years. The limitation period shall begin on the day on which the unlawful aid is awarded to the beneficiary either as individual aid or as aid under an aid scheme. Any action taken by the Commission or by a Member State, acting at the request of the Commission, with regard to the unlawful aid shall interrupt the limitation period. Each interruption shall start time running afresh. The limitation period shall be suspended for as long as the decision of the Commission is the subject of proceedings pending before the Court of Justice. Any aid with regard to which the limitation period has expired, shall be deemed to be existing aid. However, pursuant to Article 1(c) of the same regulation, alterations to existing aid constitute new aid.
(130)
The Commission observes that according to the case-law of the EU Courts ‘the limitation period provided for in Article 15 of the Regulation on State aid procedure, which does not in any way express a general principle whereby new aid is transformed into existing aid but merely precludes recovery of aid established more then 10 years before the Commission first intervened’ (75).
(131)
In the current case, the Commission did not take action, nor did Greece act at the request of the Commission, before 2009. The Commission took such an action on 21 October 2009 when it communicated the complaint to Greece and requested information in this regard.
(132)
Therefore, any aid awarded under this measure as of 21 October 1999 (10 years before the day on which the Commission forwarded the complaint to the Greek State and requested information) is new and unlawful aid, which has been put into effect without prior notification or decision of the Commission, subject to the application of Article 15 of the Procedural Regulation as regards recovery (as further described herein below).
V.4. Quantification and recovery
(133)
The contested measure was implemented without having been notified in advance to the Commission in accordance with Article 108(3) of the TFEU. Therefore, the measure constitutes unlawful aid.
(134)
Where unlawfully granted State aid is found to be incompatible with the internal market, the consequence of such a finding is that the aid should be recovered from the recipients, unless this would be contrary to a general principle of law, pursuant to Article 14 of Regulation (EC) No 659/1999. Through recovery of the aid, the competitive position that existed before it was granted is restored as far as this is possible. No arguments raised by the Greek authorities or by Mont Parnès justified a general departure from this basic principle.
(135)
The Commission observes that Article 14(1) of Regulation (EC) No 659/1999 provides that ‘the Commission shall not require recovery of the aid if this would be contrary to a general principle of community law’. The case-law of the Court of Justice and the Commission’s own decision-making practice have, amongst others, established that where, as a result of the Commission’s actions, legitimate expectations exist on the part of the beneficiary of a measure that the aid has been granted in accordance with EU law, then an order to recover the aid would infringe a general principle of EU law (76).
(136)
In its judgement in Forum 187 (77), the Court stated that ‘the right to rely on the principle of the protection of legitimate expectations extends to any person in a situation where a Community authority has caused him to entertain expectations which are justified. However, a person may not plead infringement of the principle unless he has been given precise assurances by the administration. Similarly, if a prudent and alert economic operator could have foreseen the adoption of a Community measure likely to affect his interests, he cannot plead that principle if the measure is adopted’.
(137)
In this respect, as concerns arguments made by the Greek Authorities and Mont Parnès alleging that any recovery of that aid would run counter to the principle of reasonable confidence of the subject of administration, in this case, based on a ruling of the Greek Council of State under national law, the Commission observes that this is a national act taken by a national authority and not an EU authority in the sense of the above cited case-law. Furthermore this act was based solely on national law and did not in any way discuss any State aid issue or qualification. In consideration of the above, the Commission cannot waive recovery based on these arguments.
(138)
As concerns the arguments made by Greece and Mont Parnès regarding the delayed action undertaken by Loutraki in lodging a complaint with the Commission, in connection with a principle that a right should not be exercised abusively, the Commission observes that delayed action by a complainant cannot in any case preclude from recovering unlawful aid, otherwise as deriving from the 10 years limitation period set forth pursuant to Article 15 of the Procedural Regulation.
(139)
Therefore the Commission cannot follow the arguments proposed by the Greek authorities and Mont Parnès in order to exceptionally waive recovery.
(140)
As described in the present Decision, the Commission observes that it was first through the national acts of 1994 and 1995 that both the requirement to remit 80 % of the value of admissions and the standard price of EUR 15 for the admission tickets for all casinos were set. However, both the requirement to remit 80 % and the standard level of the price of EUR 15 did not apply to the beneficiary casinos although they did apply to other casinos as of 1995 and have been in practice applied as such (all private casinos were licensed during 1995-96 and began implementing the measure, with the only exception of Thessaloniki casino). Thus, considering that de facto the fiscal discrimination resulting from the differentiation in prices of admission tickets and the related 80 % payments to the State started as of 1995, the period of implementation of the aid can be considered to begin in 1995.
(141)
In line with the conclusion under Section V.3 herein above (Legality of the aid), the Commission therefore considers that the limitation period of 10 years, provided for in Article 15 of the Procedural Regulation (EC) No 659/1999, applies to any aid awarded before 21 October 1999.
(142)
In the calculation of the amount to be recovered account must be taken that as described in the present Decision (see also paragraph 85 herein above), the Greek State forgoes fiscal revenue from the public casinos in the amount of EUR 7,20 per admission, which corresponds to the difference between the tax of EUR 12 per admission remitted to the State by the private casinos and the tax of EUR 4,80 per admission remitted to the State by the public casinos.
(143)
However, certain aspects relating to the individual situation of each casino may be taken into account for the purposes of calculating the amount of the recovery from each casino, as described below:
-
As described in this Decision, the requirement under the 1995 Ministerial Decision to remit to the State 80 % of the price of admission tickets was applicable to the casinos of Corfu and Mont Parnès as of the date they were licensed under Law 2206/1994, i.e. in 2003, following Law 3139/2003. However, from the end of 2000 and until their licensing in 2003, ETA started, on a voluntary basis, to remit to the State 80 % of the price of admission tickets (at the level of EUR 6) (78). From this information given by the Greek authorities, and subject to further observations that the Greek authorities may wish to make (confirming or infirming the above) it can be assumed that until 2000 no payment of the admission tax was made, not even of the reduced tax (of 80 % of EUR 6). Therefore during that period (21 October 1999-end of 2000) the amount of the recovery should be calculated using the level of EUR 12 (i.e. the full tax paid by the other private casinos, while the public casinos did not pay any tax at all) and multiplying this by the number of tickets issued during that period.
-
The Thessaloniki casino was licensed in 1995 under Law 2206/1994 (79). The requirement to remit to the State 80 % of the price of admission tickets was applicable to the casino of Thessaloniki since the issuance of its license in 1995. Until the present date, it has been applying the reduced EUR 6 price of admission tickets applied by the casinos in Mont Parnès and Corfu. Therefore the amount of the recovery for this casino should be calculated by multiplying the number of tickets issued (since 21 October 1999) by EUR 7,20.
-
Rhodes Casino was licensed under the Law 2206/1994 in 1996. At that time it began applying the EUR 6 price of admission tickets, however, it passed at EUR 15 upon its privatisation in April 1999. Further to observations submitted during the formal investigation procedure, the Commission understands that the casino of Rhodes ceased to be a beneficiary on its privatisation in April 1999, and therefore the recovery from this casino is covered by the limitation period pursuant to Article 15 of the Procedural Regulation.
(144)
As concerns the calculation of the amount of aid to be recovered, the Commission is not in possession of sufficient data in order to provide an accurate estimation of the amounts to be recovered from each beneficiary casino. However, no provision of EU law requires the Commission, when ordering the recovery of aid declared incompatible with the internal market, to fix the exact amount of the aid to be recovered. It is sufficient for the Commission’s decision to include information enabling the Member State concerned and the relevant recipient undertaking to work out themselves, without overmuch difficulty, that amount. The Commission is therefore able legitimately to confine itself to declaring that there is an obligation to repay the aid in question and leave it to the national authorities to calculate the exact amounts to be repaid on the basis of the guidance given by the Commission in its decision.
(145)
Based on the information submitted by the Member State, the Commission provides herein below the necessary guidance for the recovery.
(146)
The Table below presents a general overview of the number of tickets issued by each casino each year (however, as indicated in the Table, the information presented is not complete), and a preliminary estimate of the amounts to be recovered from each casino, subject to further observations that Greece may wish to submit following its calculations as concerns recovery.
Estimated number of tickets issued by each casino
YEAR
CASINO
Mont Parnès
Corfu
Thessaloniki
Rhodes
1999
(22.10.1999 - 31.12.1999)
Missing information
[…] (80)
[…]
[…] (81)
2000
Missing information
[…]
[…]
[…]
2001
Missing information
[…]
[…]
[…]
2002
Missing information
[…]
[…]
[…]
2003
Missing information until 1 May 2003
As of 1 May 2003:
[…]
[…]
[…]
[…]
2004
[…]
[…]
[…]
[…]
2005
[…]
[…]
[…]
[…]
2006
[…]
[…]
[…]
[…]
2007
[…]
[…]
[…]
[…]
2008
[…]
[…]
[…]
[…]
2009 (until 22.10.2009):
[…]
[…]
[…]
[…]
Total until 22.10.2009
[…]
[…]
[…]
[…]
Tickets issued after 22.10.2009
Missing information
Missing information
Missing information
Missing information
Preliminary estimate of the amount to be recovered per casino
(million EUR in rounded numbers)
Mont Parnès
Corfu
Thessaloniki
Rhodes
Algorithm and calculation
For 22.10.1999-2000 (82):
number of tickets
(x1) × 12 = A1
For 22.10.1999-2000:
number of tickets
([…] tickets) × 12 = A2 ([…] EUR)
For the period 22.10.1999-22.10.2009:
number of tickets
([…] tickets) × 7,20 = AB3 ([…] EUR)
N/A
For 2000-22.10.2009:
number of tickets
(y1) × 7,20 = B1
For 2000-22.10.2009:
number of tickets
([…] tickets) × 7,20 = B2 ([…] EUR)
For 22.10.2009-present:
number of tickets
(z1) × 7,20 = C1
For 22.10.2009-present:
number of tickets
(z2) × 7,20 = C2
For 22.10.2009-30.8.2010 (83):
number of tickets
(z3) × 7,20 = C3
Total amount of recovery
A1 + B1 + C1 =
To be calculated
A2 + B2 + C2
To be calculated
AB3 + C3
To be calculated
N/A
Total amount to be recovered
To be calculated
(147)
The Commission further observes that Article 108(3) of the TFEU has suspensory effect. However, the Commission has not received information on whether the contested measure was suspended further to the Opening Decision. Consequently, it must be assumed that the measure has continuously been implemented by the Greek authorities until present (84). Any aid granted until the adoption of the present Decision should be recovered by Greece from the respective beneficiaries. In this regard, as concerns the Corfu casino, the Commission notes that it has stopped applying the EUR 6 price of admission ticket and passed to EUR 15 as of its privatisation of August 2010, therefore in the calculation of the amount of the recovery only the period until August 2010 should be taken into account.
(148)
In consideration of all the above arguments, the Commission therefore orders recovery by Greece of the incompatible State aid illegally granted to the beneficiaries. The Commission recalls that Greece must cancel all outstanding fiscal advantage provided under the measure under assessment with effect from the date of adoption of this Decision.
(149)
In this regard, the Commission notes that as concerns the future, Greece has indicated that it is examining a potential change of the pricing policy of casinos, in order to eliminate discriminations between casinos. The Commission notes that according to Greece, this new legislation will put an end to the measure under assessment. However, Greece has not informed the Commission of the follow up and possible implementation of such change. The Commission believes that the adoption of such new legislation is critical to the resolution of issues of discrimination between casinos in Greece and encourages Greece to take the necessary steps without delay.
VI. CONCLUSION
(150)
The Commission considers that, in the light of the abovementioned considerations, of the relevant case-law and of the specificities of the case, the contested measure, consisting of the fiscal discrimination that the Greek authorities have put into place in favour of certain casinos through the implementation of several simultaneous legal provisions concerning:
-
the fixing of a uniform 80 % levy on the price of admission tickets, and
-
the setting of two unequal regulated prices of admission tickets at EUR 6 and EUR 15 respectively for publicly and privately owned casinos,
constitutes State aid within the meaning of Article 107(1) of the TFEU. The Commission also finds that the contested measure having been implemented in breach of Article 108(3) of the TFEU constitutes an unlawful aid.
(151)
The Commission observes that pursuant to Article 14 of Regulation (EC) No 659/1999, all unlawful aid may be recovered from the recipient and orders recovery by the Hellenic Republic of the unlawful aid from each of the beneficiary casinos. The Commission notes that the limitation period of 10 years, provided for in Article 15 of the abovementioned Procedural Regulation applies to any aid awarded before 21 October 1999. The Hellenic Republic shall cancel all outstanding fiscal advantage provided under the measure subject to the present Decision, with effect from the date of adoption of this Decision.
HAS ADOPTED THIS DECISION:
Article 1
The State aid implemented by the Hellenic Republic and consisting of the fiscal discrimination put into place in favour of certain casinos through the implementation of several simultaneous, partially mandatory, legal provisions concerning
-
the fixing of a uniform 80 % levy on the price of admission tickets, and
-
the setting of two unequal regulated prices of admission tickets at EUR 6 and EUR 15 respectively for publicly and privately owned casinos,
has been unlawfully put into effect by the Hellenic Republic in breach of Article 108(3) of the Treaty on the Functioning of the European Union and is incompatible with the internal market since it has placed the following beneficiary casinos: Regency Casino Mont Parnès, Regency Casino Thessaloniki and Corfu Casino (on the understanding that Rhodes Casino has stopped being a beneficiary in April 1999) at an undue competitive advantage.
Article 2
1. The Hellenic Republic shall recover from the beneficiary casinos the incompatible aid referred to in Article 1 which was granted since 21 October 1999.
2. The sums to be recovered shall bear interest from the date on which they were put at the disposal of the beneficiary until their actual recovery.
3. The interest shall be calculated on a compound basis in accordance with Chapter V of Commission Regulation (EC) No 794/2004 (85).
4. The Hellenic Republic shall cancel all outstanding fiscal discrimination provided under the aid referred to in Article 1 with effect from the date of adoption of this Decision.
Article 3
1. Recovery of the aid referred to in Article 1 shall be immediate and effective.
2. The Hellenic Republic shall ensure that this Decision is implemented within 4 months following the date of notification of this Decision.
Article 4
1. Within 2 months following notification of this Decision, the Hellenic Republic shall submit the following information to the Commission:
(a)
the list of beneficiaries that have received aid under the scheme referred to in Article 1 and the total amount of aid received by each of them under the contested measure, calculated in accordance with the guidance contained in this Decision;
(b)
the total amount (principal and recovery interests) to be recovered from each beneficiary;
(c)
a detailed description of the measures already taken and planned to comply with this Decision;
(d)
documents demonstrating that the beneficiary has been ordered to repay the aid.
2. The Hellenic Republic shall keep the Commission informed of the progress of the national measures taken to implement this Decision until recovery of the aid referred to in Article 1 has been completed. It shall immediately submit, on simple request by the Commission, information on the measures already taken and planned to comply with this Decision. It shall also provide detailed information concerning the amounts of aid and recovery interest already recovered from the beneficiary.
Article 5
This Decision is addressed to The Hellenic Republic.
Done at Brussels, 24 May 2011.