SMĚRNICE RADY 2010/45/EU
ze dne 13. července 2010,
kterou se mění směrnice 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty, pokud jde o pravidla fakturace
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 113 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru,
v souladu se zvláštním legislativním postupem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
K zajištění řádného fungování vnitřního trhu stanoví směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1) podmínky a pravidla týkající se daně z přidané hodnoty (dále jen „DPH“ nebo „daň“), pokud jde o faktury. V souladu s článkem 237 uvedené směrnice Komise předložila zprávu, která v souvislosti s technologickým vývojem shledává určité potíže s elektronickou fakturací a která mimoto vymezuje některé další oblasti, v nichž by bylo možno zjednodušit pravidla týkající se daně v zájmu lepšího fungování vnitřního trhu.
(2)
Jelikož vedení záznamů musí být dostatečné, aby členské státy mohly kontrolovat zboží dočasně se přemisťující z jednoho členského státu do druhého, mělo by být zřejmé, že vedení záznamů musí obsahovat údaje o ocenění zboží dočasně se přemisťujícího mezi členskými státy. Přemístění zboží za účelem ocenění do jiného členského státu by pro účely DPH rovněž nemělo být považováno za dodání zboží.
(3)
Pravidla týkající se vzniku daňové povinnosti při dodání zboží uvnitř Společenství a při pořízení zboží uvnitř Společenství by měla být vyjasněna s cílem zajistit jednotnost informací uváděných v souhrnných hlášeních a včasnost výměny informací prostřednictvím těchto hlášení. Dále je vhodné, aby dodávání zboží z jednoho členského státu do jiného členského státu, které probíhá po dobu delší než jeden kalendářní měsíc, bylo považováno za uskutečněné na konci každého kalendářního měsíce.
(4)
S cílem pomoci malým a středním podnikům, které se potýkají s problémy při odvodu daně příslušnému orgánu před přijetím platby od svých pořizovatelů nebo příjemců, by členské státy měly mít možnost povolit, aby byla daň účtována v režimu hotovostního účetnictví, který umožňuje, aby dodavatel nebo poskytovatel odvedl daň příslušnému orgánu až po přijetí platby za dodání zboží nebo poskytnutí služby, a který zakládá nárok na odpočet daně v okamžiku, kdy za dodání zboží nebo poskytnutí služby zaplatí. To by mělo členským státům umožnit, aby zavedly volitelný režim hotovostního účetnictví, který nemá nepříznivý dopad na peněžní toky v souvislosti s jejich příjmy z DPH.
(5)
V zájmu zaručení právní jistoty pro podniky ohledně jejich fakturačních povinností je třeba jasně určit členský stát, jehož pravidla fakturace se použijí.
(6)
S cílem zlepšit fungování vnitřního trhu je nezbytné stanovit v souvislosti s některými přeshraničními plněními harmonizovanou lhůtu pro vystavení faktury.
(7)
Některé požadavky týkající se údajů, jež mají být uvedeny na fakturách, by se měly změnit, aby bylo možno daň lépe kontrolovat, zajistilo se jednotnější zacházení s přeshraničním i domácím dodáním zboží a poskytnutím služeb a přispělo k podpoře elektronické fakturace.
(8)
Jelikož elektronická fakturace může napomoci podnikům snižovat náklady a zvyšovat konkurenceschopnost, stávající požadavky v oblasti DPH na elektronickou fakturaci by měly být revidovány s cílem odstranit stávající zatížení a překážky, které brání většímu využívání elektronické fakturace. S papírovými i elektronickými fakturami by se mělo zacházet stejným způsobem a administrativní zátěž spojená s papírovou fakturací by neměla narůstat.
(9)
Rovné zacházení by se mělo rovněž uplatňovat, pokud jde o pravomoci správce daně. Jeho kontrolní pravomoci i práva a povinnosti osob povinných k dani by se měly uplatňovat stejným způsobem bez ohledu na to, zda si osoba povinná k dani zvolí vystavování faktur papírových nebo elektronických.
(10)
Faktury mají zachycovat skutečná dodání zboží a poskytnutí služeb, a proto by měla být zajištěna jejich věrohodnost, neporušenost a čitelnost. Za účelem zajištění spolehlivých auditních stop spojujících faktury s příslušným dodáním zboží či poskytnutím služby lze použít kontrolní mechanismy podnikových procesů a tím zabezpečit soulad veškerých faktur (ať už v papírové nebo elektronické podobě) s těmito požadavky.
(11)
Věrohodnost a neporušenost elektronických faktur je možné rovněž zajistit použitím určitých existujících technologií, jako jsou elektronická výměna dat (EDI) nebo zaručené elektronické podpisy. Avšak vzhledem k tomu, že existují i další technologie, nemělo by být od osob povinných k dani vyžadováno, aby pro elektronickou fakturaci používaly určitou konkrétní technologii.
(12)
Mělo by být vyjasněno, že pokud osoba povinná k dani uchovává vystavené nebo obdržené faktury on-line, měl by mít k těmto fakturám přístup za účelem kontroly kromě členského státu, v němž je osoba povinná k dani usazená, i členský stát, v němž je daň splatná,.
(13)
Jelikož cílů této směrnice, totiž zjednodušení, modernizace a harmonizace pravidel fakturace týkajících se DPH, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(14)
Podle bodu 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů (2) jsou členské státy vybízeny k tomu, aby jak pro sebe, tak v zájmu Unie sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejnily.
(15)
Směrnice 2006/112/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Změny směrnice 2006/112/ES
Směrnice 2006/112/ES se mění takto:
1)
V čl. 17 odst. 2 se písmeno f) nahrazuje tímto:
„f)
poskytnutí služby osobě povinné k dani spočívající v ocenění dotyčného zboží nebo práci na dotyčném zboží skutečně vykonané na území členského státu ukončení odeslání nebo přepravy zboží, je-li zboží po vykonání ocenění nebo práce odesláno zpět této osobě povinné k dani do členského státu, z nějž bylo původně odesláno nebo přepraveno;“.
2)
V článku 64 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
„2. Dodávání zboží, které probíhá po dobu delší než jeden kalendářní měsíc, je-li v souladu s podmínkami stanovenými v článku 138 zboží odeslané nebo přepravené do členského státu jiného než státu zahájení odeslání nebo přepravy dodáváno osvobozené od daně, nebo je-li zboží přemísťováno osvobozené od daně do jiného členského státu osobou povinnou k dani pro účely jejího podnikání, se považuje za uskutečněné uplynutím každého kalendářního měsíce, dokud dodávání zboží neskončí.
Poskytování služeb, z něhož má podle článku 196 povinnost odvést daň příjemce služeb, které probíhá po dobu delší než jeden rok a které nevede k vyúčtováním nebo platbám během tohoto období, se považuje za uskutečněné uplynutím každého kalendářního roku, dokud poskytování služeb neskončí.
Členské státy mohou stanovit, že v některých případech, jiných než těch uvedených v prvním a druhém pododstavci, se dodávání zboží a poskytování služeb, která probíhají po určitou dobu, považují za uskutečněná alespoň jednou ročně.“
3)
V čl. 66 se v prvním pododstavci písm. c) a druhý pododstavec nahrazují tímto:
„c)
není-li vystavena faktura, nebo je-li vystavena pozdě, v určité době před uplynutím lhůty pro vystavení faktur stanovené členskými státy podle čl. 222 druhého pododstavce, nebo pokud členský stát takovou lhůtu nestanovil, v určité lhůtě po uskutečnění zdanitelného plnění.
Odchylka podle prvního pododstavce se však nepoužije na poskytnutí služeb, u nichž je daň povinen odvést příjemce podle článku 196, a na dodání nebo přemístění zboží podle článku 67.“
4)
Článek 67 se nahrazuje tímto:
„Článek 67
Pokud je v souladu s podmínkami stanovenými v článku 138 zboží odeslané nebo přepravené do členského státu jiného než státu zahájení odeslání nebo přepravy dodáno osvobozené od daně, nebo pokud je zboží přemístěno osvobozené od daně do jiného členského státu osobou povinnou k dani pro účely jejího podnikání, vzniká daňová povinnost vystavením faktury nebo uplynutím lhůty uvedené v čl. 222 prvním pododstavci, není-li faktura do uvedeného dne vystavena.
Na dodání a přemístění zboží podle prvního pododstavce se nepoužijí čl. 64 odst. 1, čl. 64 odst. 2 třetí pododstavec a článek 65.“
5)
Článek 69 se nahrazuje tímto:
„Článek 69
Při pořízení zboží uvnitř Společenství vzniká daňová povinnost vystavením faktury nebo uplynutím lhůty uvedené v čl. 222 prvním pododstavci, nebyla-li faktura do uvedeného dne vystavena.“
6)
V čl. 91 odst. 2 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
„Členské státy místo toho připustí použití posledního směnného kurzu zveřejněného Evropskou centrální bankou v okamžiku vzniku daňové povinnosti. Přepočet mezi měnami jinými než euro se provede za použití směnného kurzu každé z těchto měn vůči euru. Členské státy mohou požadovat, aby byly informovány o uplatnění této možnosti ze strany osoby povinné k dani.
U některých plnění podle prvního pododstavce nebo u některých kategorií osob povinných k dani však mohou členské státy použít směnný kurz stanovený podle platných předpisů Společenství pro výpočet celní hodnoty.“
7)
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 167a
Členské státy mohou v rámci volitelného režimu stanovit, že u osoby povinné k dani, jejíž povinnost k dani vznikne výhradně podle čl. 66 písm. b), dochází k odkladu nároku na odpočet daně, dokud není daň ze zboží dodaného nebo služby poskytnuté této osobě zaplacena dodavateli zboží nebo poskytovateli služby.
Členské státy, které uplatňují volitelný režim uvedený v prvním pododstavci, stanoví pro osoby povinné k dani, které využívají tento režim na jejich území, práh založený na ročním obratu osoby povinné k dani vypočítaném podle článku 288. Tento práh nesmí přesáhnout 500 000 EUR nebo ekvivalent této částky v národní měně. Členské státy mohou po konzultaci s výborem pro DPH tento práh zvýšit až na 2 000 000 EUR nebo ekvivalent této částky v národní měně. Konzultace výboru pro DPH se však nevyžaduje v případě členských států, které uplatňovaly práh vyšší než 500 000 EUR nebo ekvivalent této částky v národní měně k 31. prosinci 2012.
Členské státy informují výbor pro DPH o vnitrostátních právních předpisech přijatých podle prvního pododstavce.“
8)
Článek 178 se mění takto:
a)
písmeno a) se nahrazuje tímto:
„a)
při odpočtu daně podle čl. 168 písm. a) při dodáních zboží a poskytnutích služeb musí mít fakturu vystavenou v souladu s hlavou XI kapitolou 3 oddíly 3 až 6;“;
b)
písmeno c) se nahrazuje tímto:
„c)
při odpočtu daně podle čl. 168 písm. c) při pořízeních zboží uvnitř Společenství musí uvést v přiznání k dani podaném podle článku 250 veškeré údaje potřebné pro stanovení výše daně splatné při pořízení zboží uvnitř Společenství a mít fakturu vystavenou v souladu s hlavou XI kapitolou 3 oddíly 3 až 5;“.
9)
Článek 181 se nahrazuje tímto:
„Článek 181
Členské státy mohou povolit osobě povinné k dani, která nemá fakturu vystavenou v souladu s hlavou XI kapitolou 3 oddíly 3 až 5, aby uplatnila odpočet daně podle čl. 168 písm. c) při pořízení zboží uvnitř Společenství.“
10)
V čl. 197 odst. 1 se písmeno c) nahrazuje tímto:
„c)
faktura vystavená osobou povinnou k dani, která není usazena v členském státě pořizovatele, je vystavena v souladu s kapitolou 3 oddíly 3 až 5.“
11)
Článek 217 se nahrazuje tímto:
„Článek 217
Pro účely této směrnice se „elektronickou fakturou“ rozumí faktura, která obsahuje údaje požadované v této směrnici a která byla vystavena a obdržena v jakémkoli elektronickém formátu.“
12)
V hlavě XI kapitole 3 oddílu 3 se vkládá nový článek, který zní:
„Článek 219a
Aniž jsou dotčeny články 244 až 248, platí toto:
1)
Fakturace podléhá pravidlům použitelným v členském státě, v němž se dodání zboží nebo poskytnutí služby považuje za uskutečněné v souladu s hlavou V.
2)
Odchylně od bodu 1 se na fakturaci vztahují pravidla použitelná v členském státě, v němž má dodavatel nebo poskytovatel sídlo své ekonomické činnosti nebo stálou provozovnu, z níž je dodání zboží nebo poskytnutí služby uskutečněno, nebo pokud takové sídlo nebo stálá provozovna neexistují, pravidla použitelná v členském státě, v němž má dodavatel nebo poskytovatel bydliště nebo v němž se obvykle zdržuje, jestliže:
a)
dodavatel nebo poskytovatel není usazen v členském státě, v němž se dodání zboží nebo poskytnutí služby považuje za uskutečněné v souladu s hlavou V, nebo provozovna dodavatele nebo poskytovatele v uvedeném členském státě se neúčastní dodání zboží nebo poskytnutí služby ve smyslu článku 192a, a osobou povinnou odvést daň je osoba, které je zboží dodáno nebo služba poskytnuta.
Avšak pokud fakturu vystavuje pořizovatel zboží nebo příjemce služby, použije se bod 1;
b)
dodání zboží nebo poskytnutí služeb se nepovažuje za uskutečněné ve Společenství v souladu s hlavou V.“
13)
Článek 220 se nahrazuje tímto:
„Článek 220
1. Každá osoba povinná k dani zajistí, že buď ona sama, nebo pořizovatel zboží nebo příjemce služby, nebo jejím jménem a na její účet třetí osoba vystaví fakturu v těchto případech:
1)
za dodání zboží nebo poskytnutí služby jiné osobě povinné k dani nebo právnické osobě nepovinné k dani;
2)
za dodání zboží uvedená v článku 33;
3)
za dodání zboží za podmínek uvedených v článku 138;
4)
za platbu na její účet předtím, než se uskuteční jedno z dodání zboží podle bodů 1 a 2;
5)
za platbu na její účet provedenou jinou osobou povinnou k dani nebo právnickou osobou nepovinnou k dani předtím, než je poskytnutí služby dokončeno.
2. Odchylně od odstavce 1 a aniž je dotčen čl. 221 odst. 2, vystavení faktury není vyžadováno u poskytnutí služby osvobozeného od daně podle čl. 135 odst. 1 písm. a) až g).“
14)
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 220a
1. Členské státy povolí osobám povinným k dani vystavit zjednodušenou fakturu v kterémkoli z těchto případů:
a)
není-li částka faktury vyšší než 100 EUR nebo ekvivalent této částky v národní měně;
b)
je-li vystavenou fakturou doklad nebo sdělení, jež jsou za fakturu považovány podle článku 219.
2. Členské státy nedovolí osobám povinným k dani vystavit zjednodušenou fakturu, pokud musí být faktury vystaveny podle čl. 220 odst. 1 bodů 2 a 3 nebo pokud zdanitelné dodání zboží nebo poskytnutí služby uskuteční osoba povinná k dani, která není usazena v členském státě, v němž je daň splatná, nebo jejíž provozovna v tomto členském státě se neúčastní dodání zboží nebo poskytnutí služby ve smyslu článku 192a, a osobou povinnou odvést daň je osoba, jíž je zboží dodáno nebo služba poskytnuta.“
15)
Články 221, 222, 223, 224 a 225 se nahrazují tímto:
„Článek 221
1. Členské státy mohou osobám povinným k dani uložit povinnost vystavit fakturu v souladu s údaji vyžadovanými podle článků 226 nebo 226b za jiná dodání zboží nebo za jiná poskytnutí služeb, než jsou uvedena v čl. 220 odst. 1.
2. Členské státy mohou osobám povinným k dani, které mají na jejich území sídlo své ekonomické činnosti nebo mají na jejich území stálou provozovnu, z níž je poskytnutí služby uskutečněno, uložit povinnost vystavit fakturu v souladu s údaji vyžadovanými v článcích 226 nebo 226b za poskytnutí služeb osvobozená od daně podle čl. 135 odst. 1 písm. a) až g), která tyto osoby povinné k dani uskutečnily na jejich území nebo mimo Společenství.
3. Členské státy mohou zprostit osoby povinné k dani povinnosti podle čl. 220 odst. 1 nebo článku 220a vystavovat faktury za dodání zboží nebo poskytnutí služeb, která uskutečnily na jejich území a která jsou na základě článků 110 a 111, čl. 125 odst. 1, článku 127, čl. 128 odst. 1, článku 132, čl. 135 odst. 1 písm. h) až l), článků 136, 371, 375, 376 a 377, čl. 378 odst. 2, čl. 379 odst. 2 a článků 380 až 390b osvobozena od daně, a to s nárokem na odpočet daně odvedené na předchozím stupni i bez něj.
Článek 222
U dodání zboží uskutečněných v souladu s podmínkami stanovenými v článku 138 nebo u poskytnutí služeb, u nichž je daň povinen odvést příjemce podle článku 196, je faktura vystavena nejpozději patnáctý den měsíce následujícího po měsíci, v němž se uskutečnilo zdanitelné plnění.
U ostatních dodání zboží či poskytnutí služeb mohou členské státy uložit osobám povinným k dani lhůty pro vystavení faktur.
Článek 223
Členské státy umožní osobám povinným k dani vystavit souhrnné faktury, které obsahují podrobné údaje pro několik samostatných dodání zboží nebo poskytnutí služeb za předpokladu, že u dodání zboží nebo poskytnutí služeb uvedených v souhrnné faktuře vzniká daňová povinnost během téhož kalendářního měsíce.
Aniž je dotčen článek 222, mohou členské státy povolit, aby souhrnné faktury zahrnovaly dodání zboží či poskytnutí služeb, u nichž daňová povinnost vznikla v časovém období delším než jeden kalendářní měsíc.
Článek 224
Fakturu za dodání zboží pořizovateli nebo poskytnutí služby příjemci osobou povinnou k dani může po předchozí dohodě mezi oběma stranami vystavit pořizovatel nebo příjemce, pokud existuje postup pro akceptaci každé faktury osobou povinnou k dani, která zboží dodala nebo službu poskytla. Členské státy mohou vyžadovat, aby tyto faktury byly vystavovány jménem a na účet osoby povinné k dani.
Článek 225
Členské státy mohou osobám povinným k dani uložit zvláštní podmínky pro případy, že třetí osoba nebo pořizovatel nebo příjemce, který vystavuje faktury, je usazen v zemi, pro kterou neexistuje žádný právní nástroj, který by upravoval vzájemnou pomoc rozsahem obdobnou té, jakou stanoví směrnice 2010/24 /EU (3) a nařízení (ES) č. 1798/2003 (4).
16)
Článek 226 se mění takto:
a)
vkládá se nový bod, který zní:
„7a)
vzniká-li daňová povinnost v okamžiku přijetí platby podle čl. 66 písm. b) a okamžikem vzniku daňové povinnosti vzniká nárok na odpočet, poznámka „hotovostní účetnictví“; “;
b)
vkládá se nový bod, který zní:
„10a)
vystavuje-li fakturu namísto dodavatele nebo poskytovatele pořizovatel nebo příjemce, poznámka „vystaveno zákazníkem“;“;
c)
bod 11 se nahrazuje tímto:
„11)
v případě osvobození od daně, odkaz na příslušné ustanovení této směrnice nebo odpovídající vnitrostátní ustanovení nebo jakýkoli jiný odkaz uvádějící, že dodání zboží nebo poskytnutí služby je od daně osvobozeno;“;
d)
vkládá se nový bod, který zní:
„11a)
je-li osobou povinnou odvést daň pořizovatel nebo příjemce, poznámka „daň odvede zákazník“;“;
e)
body 13 a 14 se nahrazují tímto:
„13)
uplatňuje-li se zvláštní režim pro cestovní kanceláře, poznámka „zvláštní režim - cestovní kanceláře“;
14)
uplatňuje-li se jeden ze zvláštních režimů pro použité zboží, umělecká díla, sběratelské předměty a starožitnosti, poznámka „zvláštní režim - použité zboží“, „zvláštní režim - umělecká díla“ nebo „zvláštní režim - sběratelské předměty a starožitnosti“;“.
17)
Vkládají se nové články, které znějí:
„Článek 226a
Je-li faktura vystavena osobou povinnou k dani, která není usazena v členském státě, v němž je daň splatná, nebo jejíž provozovna v tomto členském státě se neúčastní dodání zboží ani poskytnutí služby ve smyslu článku 192a a která uskutečňuje dodání zboží pro pořizovatele nebo poskytnutí služeb pro příjemce povinného odvést daň, může osoba povinná k dani vynechat údaje uvedené v čl. 226 bodech 8, 9 a 10 a namísto toho uvést s odkazem na množství nebo rozsah dodaného zboží nebo poskytnutých služeb a jejich povahu základ daně u tohoto zboží nebo služeb.
Článek 226b
U zjednodušených faktur vystavených podle článku 220a a čl. 221 odst. 1 a 2 vyžadují členské státy alespoň tyto údaje:
a)
datum vystavení;
b)
identifikaci osoby povinné k dani, jež dodává zboží nebo poskytuje službu;
c)
identifikaci druhu dodaného zboží nebo poskytnuté služby;
d)
výši daně, která má být odvedena, nebo údaje potřebné k jejímu výpočtu;
e)
je-li vystavenou fakturou doklad nebo sdělení, jež jsou za fakturu považovány podle článku 219, konkrétní a jednoznačný odkaz na původní fakturu a konkrétní údaje, jež se mění.
Členské státy nesmí vyžadovat, aby byly na faktuře uvedeny údaje jiné než ty, které jsou stanoveny v článcích 226, 227 a 230.“
18)
Článek 228 se zrušuje.
19)
Článek 230 se nahrazuje tímto:
„Článek 230
Částky uvedené na faktuře lze vyjadřovat v jakékoli měně za předpokladu, že výše daně, jež má být odvedena nebo opravena, je vyjádřena v národní měně příslušného členského státu s využitím přepočtového mechanismu stanoveného v článku 91.“
20)
Článek 231 se zrušuje.
21)
Název hlavy XI kapitoly 3 oddílu 5 se nahrazuje tímto:
22)
Články 232 a 233 se nahrazují tímto:
„Článek 232
S použitím elektronické faktury musí souhlasit příjemce.
Článek 233
1. Věrohodnost původu faktury, neporušenost jejího obsahu a její čitelnost, bez ohledu na to, zda jde o fakturu v papírové nebo elektronické podobě, musí být zajištěny od okamžiku vystavení faktury do konce doby jejího uchovávání.
Každá osoba povinná k dani si zvolí způsob zajištění věrohodnosti původu faktury, neporušenosti jejího obsahu a její čitelnosti. Toho lze dosáhnout prostřednictvím jakýchkoli kontrolních mechanismů podnikových procesů, které vytvářejí spolehlivou auditní stopu mezi fakturou a dodáním zboží nebo poskytnutím služby.
„Věrohodností původu“ se rozumí zaručení totožnosti dodavatele zboží či poskytovatele služeb nebo vystavovatele faktury.
„Neporušeností obsahu“ se rozumí, že obsah požadovaný podle této směrnice nebyl změněn.
2. Vedle kontrolních mechanismů podnikových procesů popsaných v odstavci 1 jsou níže uvedeny příklady technologií, které zajišťují věrohodnost původu a neporušenost obsahu elektronické faktury:
a)
zaručený elektronický podpis ve smyslu čl. 2 bodu 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/93/ES ze dne 13. prosince 1999 o zásadách Společenství pro elektronické podpisy (5), který je založen na kvalifikovaném osvědčení a vytvořen prostředky pro bezpečné vytváření podpisu ve smyslu čl. 2 bodů 6 a 10 směrnice 1999/93/ES;
b)
elektronická výměna dat (EDI) ve smyslu v článku 2 doporučení Komise 94/820/ES ze dne 19. října 1994 o právních aspektech elektronické výměny dat (6), jestliže dohoda o této výměně stanoví užití postupů zaručujících věrohodnost původu a neporušenost dat.
23)
Článek 234 se zrušuje.
24)
Články 235, 236 a 237 se nahrazují tímto:
„Článek 235
Členské státy mohou stanovit zvláštní podmínky pro vystavování elektronických faktur za zboží dodané nebo služby poskytnuté na jejich území ze země, pro kterou neexistuje žádný právní nástroj, který by upravoval vzájemnou pomoc rozsahem obdobnou té, jakou stanoví směrnice 2010/24/EU a nařízení (ES) č. 1798/2010.
Článek 236
V případě většího počtu elektronických faktur předávaných nebo zpřístupňovaných stejnému příjemci mohou být údaje společné jednotlivým fakturám uvedeny pouze jednou, pokud jsou u každé faktury přístupné všechny informace.
Článek 237
Komise do 31. prosince 2016 předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o celkovém zhodnocení dopadu pravidel fakturace použitelných ke dni 1. ledna 2013, a zejména rozsahu, v jakém skutečně vedla ke snížení administrativní zátěže podniků, přičemž tato zpráva bude založena na nezávislé ekonomické studii a případně doplněna vhodným návrhem na změnu příslušných pravidel.“
25)
Článek 238 se mění takto:
a)
odstavec 1 se nahrazuje tímto:
„1. Po konzultaci s výborem pro DPH mohou členské státy za podmínek jimi určených stanovit, že v následujících případech obsahují faktury za dodání zboží nebo poskytnutí služeb pouze náležitosti stanovené v článku 226b:
a)
pokud je částka faktury vyšší než 100 EUR, avšak ne vyšší než 400 EUR, nebo ekvivalent této částky v národní měně;
b)
pokud obchodní nebo správní praxe v daném hospodářském odvětví nebo technické podmínky, za nichž jsou faktury vystavovány, činí dodržení všech požadavků uvedených v článcích 226 nebo 230 obzvlášť obtížným.“;
b)
odstavec 2 se zrušuje;
c)
odstavec 3 se nahrazuje tímto:
„3. Zjednodušení stanovená v odstavci 1 se nepoužijí, pokud je požadováno vystavení faktury podle čl. 220 odst. 1 bodů 2 a 3 nebo pokud zdanitelné dodání zboží nebo poskytnutí služby uskuteční osoba povinná k dani, která není usazena v členském státě, v němž je daň splatná, nebo jejíž provozovna v tomto členském státě se neúčastní dodání zboží nebo poskytnutí služby ve smyslu článku 192a, a osobou povinnou odvést daň je osoba, jíž je zboží dodáno nebo služba poskytnuta.“
26)
Článek 243 se nahrazuje tímto:
„Článek 243
1. Každá osoba povinná k dani vede seznam zboží, které odeslala či přepravila nebo které bylo odesláno či přepraveno na její účet do místa určení mimo území členského státu zahájení odeslání nebo přepravy zboží, ale uvnitř Společenství, pro účely plnění spočívajících v ocenění tohoto zboží nebo práci na tomto zboží nebo v jeho dočasném používání, která jsou uvedena v čl. 17 odst. 2 písm. f), g) a h).
2. Každá osoba povinná k dani vede dostatečně podrobné účetnictví umožňující identifikaci zboží jí odeslaného z jiného členského státu osobou povinnou k dani identifikovanou pro účely DPH v tomto jiném členském státě nebo na její účet, v souvislosti s poskytnutím služby spočívající v ocenění tohoto zboží nebo v práci na tomto zboží.“
27)
Článek 246 se zrušuje.
28)
V čl. 247 se odstavce 2 a 3 nahrazují tímto:
„2. Aby se zaručilo plnění požadavků stanovených v článku 233, může členský stát uvedený v odstavci 1 požadovat, aby byly faktury uchovávány v původní podobě, papírové nebo elektronické, ve které byly předány nebo zpřístupněny. Jsou-li faktury uchovávány elektronickými prostředky, může daný členský stát také požadovat, aby byla rovněž elektronicky uchovávána data zaručující věrohodnost původu faktur a neporušenost jejich obsahu, jak je stanoveno v článku 233.
3. Členský stát uvedený v odstavci 1 může stanovit zvláštní podmínky zakazující nebo omezující uchovávání faktur v zemi, pro kterou neexistuje žádný právní nástroj, který by upravoval vzájemnou pomoc rozsahem obdobnou té, jakou stanoví směrnice 2010/24/EU a nařízení (ES) č. 1798/2003, a právo na přístup elektronickými prostředky, stahování a používání podle článku 249.“
29)
V hlavě XI kapitole 4 oddílu 3 se vkládá nový článek, který zní:
„Článek 248a
Pro účely kontroly a v souvislosti s fakturami za dodání zboží nebo poskytnutí služeb na jejich území a s fakturami obdrženými osobami povinnými k dani usazenými na jejich území mohou členské státy u některých osob povinných k dani nebo v některých případech vyžadovat překlad do jejich úředních jazyků. Členské státy však nesmí uložit obecnou povinnost překládat faktury.“
30)
Článek 249 se nahrazuje tímto:
„Článek 249
Uchovává-li osoba povinná k dani faktury, které vystavuje nebo přijímá, elektronickými prostředky zajišťujícími přístup on-line k dotyčným údajům, jsou pro účely kontroly příslušné orgány členského státu, v němž je usazena, a je-li daň splatná v jiném členském státě, příslušné orgány tohoto jiného členského státu oprávněny mít k těmto fakturám přístup, stahovat je a používat je.“
31)
V čl. 272 odst. 1 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
„Členské státy nesmějí zprostit osoby povinné k dani uvedené v prvním pododstavci písm. b) fakturačních povinností stanovených v kapitole 3 oddílech 3 až 6 a v kapitole 4 oddílu 3.“
Článek 2
Provedení
1. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. prosince 2012. Neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů.
Tyto předpisy budou používat ode dne 1. ledna 2013.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 3
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 4
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 13. července 2010.
COUNCIL DIRECTIVE 2010/45/EU
of 13 July 2010
amending Directive 2006/112/EC on the common system of value added tax as regards the rules on invoicing
THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular Article 113 thereof,
Having regard to the proposal from the European Commission,
Having regard to the opinion of the European Parliament,
Having regard to the opinion of the European Economic and Social Committee,
Acting in accordance with a special legislative procedure,
Whereas:
(1)
Council Directive 2006/112/EC of 28 November 2006 on the common system of value added tax (1) lays down conditions and rules concerning value added tax (hereinafter ‘VAT’) with respect to invoices, in order to ensure the proper functioning of the internal market. In accordance with Article 237 of that Directive, the Commission has presented a report which identifies, in the light of technological developments, certain difficulties with regard to electronic invoicing and which, in addition, identifies certain other areas in which the VAT rules should be simplified with a view to improving the functioning of the internal market.
(2)
Since record keeping needs to be sufficient to allow Member States to control goods moving temporarily from one Member State to another, it should be made clear that record keeping is to include details of valuations on goods moving temporarily between Member States. Also, transfers of goods for valuation purposes to another Member State should not be regarded as a supply of goods for VAT purposes.
(3)
The rules concerning the chargeability of VAT on intra-Community supplies of goods and on intra-Community acquisitions of goods should be clarified in order to ensure the uniformity of the information submitted in recapitulative statements and the timeliness of the exchange of information by means of those statements. It is furthermore appropriate that the continuous supply of goods from one Member State to another over a period of more than one calendar month should be regarded as being completed at the end of each calendar month.
(4)
To help small and medium-sized enterprises that encounter difficulties in paying VAT to the competent authority before they have received payment from their customers, Member States should have the option of allowing VAT to be accounted using a cash accounting scheme which allows the supplier to pay VAT to the competent authority when he receives payment for a supply and which establishes his right of deduction when he pays for a supply. This should allow Member States to introduce an optional cash accounting scheme that does not have a negative effect on cash flow relating to their VAT receipts.
(5)
To provide legal certainty for businesses regarding their invoicing obligations, it should be clearly stated which Member State’s invoicing rules apply.
(6)
With a view to improving the functioning of the internal market, it is necessary to impose a harmonised time limit for the issue of an invoice with respect to certain cross-border supplies.
(7)
Certain requirements concerning the information to be provided on invoices should be amended to allow better control of the tax, to create a more uniform treatment between cross-border and domestic supplies and to help promote electronic invoicing.
(8)
Since the use of electronic invoicing can help businesses to reduce costs and be more competitive, current VAT requirements on electronic invoicing should be revised to remove existing burdens and barriers to uptake. Paper invoices and electronic invoices should be treated equally and the administrative burden on paper invoicing should not increase.
(9)
Equal treatment should also apply as regards the competences of tax authorities. Their control competences and the rights and obligations of taxable persons should apply equally whether a taxable person chooses to issue paper invoices or electronic invoices.
(10)
Invoices must reflect actual supplies and their authenticity, integrity and legibility should therefore be ensured. Business controls can be used to establish reliable audit trails linking invoices and supplies, thereby ensuring that any invoice (whether on paper or in electronic form) complies with those requirements.
(11)
The authenticity and integrity of electronic invoices can also be ensured by using certain existing technologies, such as Electronic Data Interchange (EDI) and advanced electronic signatures. However, since other technologies exist, taxable persons should not be required to use any particular electronic-invoicing technology.
(12)
It should be clarified that, where a taxable person stores online invoices which he has issued or received, the Member State in which the tax is due, in addition to the Member State in which the taxable person is established, should have the right to access those invoices for control purposes.
(13)
Since the objectives of this Directive regarding the simplification, modernisation and harmonisation of the VAT invoicing rules cannot be sufficiently achieved by the Member States and can therefore be better achieved at the level of the Union, the Union may adopt measures, in accordance with the principle of subsidiarity as set out in Article 5 of the Treaty. In accordance with the principle of proportionality, as set out in that Article, this Directive does not go beyond what is necessary in order to achieve those objectives.
(14)
In accordance with point 34 of the Interinstitutional Agreement on better lawmaking (2), Member States are encouraged to draw up, for themselves and in the interests of the Union, their own tables illustrating, as far as possible, the correlation between this Directive and the transposition measures, and to make them public.
(15)
Directive 2006/112/EC should therefore be amended accordingly,
HAS ADOPTED THIS DIRECTIVE:
Article 1
Amendments to Directive 2006/112/EC
Directive 2006/112/EC is amended as follows:
1.
in Article 17(2), point (f) is replaced by the following:
‘(f)
the supply of a service performed for the taxable person and consisting in valuations of, or work on, the goods in question physically carried out within the territory of the Member State in which dispatch or transport of the goods ends, provided that the goods, after being valued or worked upon, are returned to that taxable person in the Member State from which they were initially dispatched or transported;’;
2.
in Article 64, paragraph 2 is replaced by the following:
‘2. Continuous supplies of goods over a period of more than one calendar month which are dispatched or transported to a Member State other than that in which the dispatch or transport of those goods begins and which are supplied VAT-exempt or which are transferred VAT-exempt to another Member State by a taxable person for the purposes of his business, in accordance with the conditions laid down in Article 138, shall be regarded as being completed on expiry of each calendar month until such time as the supply comes to an end.
Supplies of services for which VAT is payable by the customer pursuant to Article 196, which are supplied continuously over a period of more than one year and which do not give rise to statements of account or payments during that period, shall be regarded as being completed on expiry of each calendar year until such time as the supply of services comes to an end.
Member States may provide that, in certain cases other than those referred to in the first and second subparagraphs, the continuous supply of goods or services over a period of time is to be regarded as being completed at least at intervals of one year.’;
3.
in Article 66, first paragraph, point (c), and the second paragraph are replaced by the following:
‘(c)
where an invoice is not issued, or is issued late, within a specified time no later than on expiry of the time-limit for issue of invoices imposed by Member States pursuant to the second paragraph of Article 222 or where no such time-limit has been imposed by the Member State, within a specified period from the date of the chargeable event.
The derogation provided for in the first paragraph shall not, however, apply to supplies of services in respect of which VAT is payable by the customer pursuant to Article 196 and to supplies or transfers of goods referred to in Article 67.’;
4.
Article 67 is replaced by the following:
‘Article 67
Where, in accordance with the conditions laid down in Article 138, goods dispatched or transported to a Member State other than that in which dispatch or transport of the goods begins are supplied VAT-exempt or where goods are transferred VAT-exempt to another Member State by a taxable person for the purposes of his business, VAT shall become chargeable on issue of the invoice, or on expiry of the time limit referred to in the first paragraph of Article 222 if no invoice has been issued by that time.
Article 64(1), the third subparagraph of Article 64(2) and Article 65 shall not apply with respect to the supplies and transfers of goods referred to in the first paragraph.’;
5.
Article 69 is replaced by the following:
‘Article 69
In the case of the intra-Community acquisition of goods, VAT shall become chargeable on issue of the invoice, or on expiry of the time limit referred to in the first paragraph of Article 222 if no invoice has been issued by that time.’;
6.
in Article 91(2), the second subparagraph is replaced by the following:
‘Member States shall accept instead the use of the latest exchange rate published by the European Central Bank at the time the tax becomes chargeable. Conversion between currencies other than the euro shall be made by using the euro exchange rate of each currency. Member States may require that they be notified of the exercise of this option by the taxable person.
However, for some of the transactions referred to in the first subparagraph or for certain categories of taxable persons, Member States may use the exchange rate determined in accordance with the Community provisions in force governing the calculation of the value for customs purposes.’;
7.
the following Article is inserted:
‘Article 167a
Member States may provide within an optional scheme that the right of deduction of a taxable person whose VAT solely becomes chargeable in accordance with Article 66(b) be postponed until the VAT on the goods or services supplied to him has been paid to his supplier.
Member States which apply the optional scheme referred to in the first paragraph shall set a threshold for taxable persons using the scheme within their territory, based on the annual turnover of the taxable person calculated in accordance with Article 288. That threshold may not be higher than EUR 500 000 or the equivalent in national currency. Member States may increase that threshold up to EUR 2 000 000 or the equivalent in national currency after consulting the VAT Committee. However, such consultation of the VAT Committee shall not be required for Member States which applied a threshold higher than EUR 500 000 or the equivalent in national currency on 31 December 2012.
Member States shall inform the VAT Committee of national legislative measures adopted pursuant to the first paragraph.’;
8.
Article 178 is amended as follows:
(a)
point (a) is replaced by the following:
‘(a)
for the purposes of deductions pursuant to Article 168(a), in respect of the supply of goods or services, he must hold an invoice drawn up in accordance with Sections 3 to 6 of Chapter 3 of Title XI;’;
(b)
point (c) is replaced by the following:
‘(c)
for the purposes of deductions pursuant to Article 168(c), in respect of the intra-Community acquisition of goods, he must set out in the VAT return provided for in Article 250 all the information needed for the amount of VAT due on his intra-Community acquisitions of goods to be calculated and he must hold an invoice drawn up in accordance with Sections 3 to 5 of Chapter 3 of Title XI;’;
9.
Article 181 is replaced by the following:
‘Article 181
Member States may authorise a taxable person who does not hold an invoice drawn up in accordance with Sections 3 to 5 of Chapter 3 of Title XI to make the deduction referred to in Article 168(c) in respect of his intra-Community acquisitions of goods.’;
10.
in Article 197(1), point (c) is replaced by the following:
‘(c)
the invoice issued by the taxable person not established in the Member State of the person to whom the goods are supplied is drawn up in accordance with Sections 3 to 5 of Chapter 3.’;
11.
Article 217 is replaced by the following:
‘Article 217
For the purposes of this Directive, “electronic invoice” means an invoice that contains the information required in this Directive, and which has been issued and received in any electronic format.’;
12.
in Section 3 of Chapter 3 of Title XI, the following Article is inserted:
‘Article 219a
Without prejudice to Articles 244 to 248, the following shall apply:
(1)
Invoicing shall be subject to the rules applying in the Member State in which the supply of goods or services is deemed to be made, in accordance with the provisions of Title V.
(2)
By way of derogation from point (1), invoicing shall be subject to the rules applying in the Member State in which the supplier has established his business or has a fixed establishment from which the supply is made or, in the absence of such place of establishment or fixed establishment, the Member State where the supplier has his permanent address or usually resides, where:
(a)
the supplier is not established in the Member State in which the supply of goods or services is deemed to be made, in accordance with the provisions of Title V, or his establishment in that Member State does not intervene in the supply within the meaning of Article 192a, and the person liable for the payment of the VAT is the person to whom the goods or services are supplied.
However where the customer issues the invoice (self-billing), point (1) shall apply.
(b)
the supply of goods or services is deemed not to be made within the Community, in accordance with the provisions of Title V.’;
13.
Article 220 is replaced by the following:
‘Article 220
1. Every taxable person shall ensure that, in respect of the following, an invoice is issued, either by himself or by his customer or, in his name and on his behalf, by a third party:
(1)
supplies of goods or services which he has made to another taxable person or to a non-taxable legal person;
(2)
supplies of goods as referred to in Article 33;
(3)
supplies of goods carried out in accordance with the conditions specified in Article 138;
(4)
any payment on account made to him before one of the supplies of goods referred to in points (1) and (2) was carried out;
(5)
any payment on account made to him by another taxable person or non-taxable legal person before the provision of services was completed.
2. By way of derogation from paragraph 1, and without prejudice to Article 221(2), the issue of an invoice shall not be required in respect of supplies of services exempted under points (a) to (g) of Article 135(1).’;
14.
the following Article is inserted:
‘Article 220a
1. Member States shall allow taxable persons to issue a simplified invoice in any of the following cases:
(a)
where the amount of the invoice is not higher than EUR 100 or the equivalent in national currency;
(b)
where the invoice issued is a document or message treated as an invoice pursuant to Article 219.
2. Member States shall not allow taxable persons to issue a simplified invoice where invoices are required to be issued pursuant to points (2) and (3) of Article 220(1) or where the taxable supply of goods or services is carried out by a taxable person who is not established in the Member State in which the VAT is due, or whose establishment in that Member State does not intervene in the supply within the meaning of Article 192a, and the person liable for the payment of VAT is the person to whom the goods or services are supplied.’;
15.
Articles 221, 222, 223, 224 and 225 are replaced by the following:
‘Article 221
1. Member States may impose on taxable persons an obligation to issue an invoice in accordance with the details required under Article 226 or 226b in respect of supplies of goods or services other than those referred to in Article 220(1).
2. Member States may impose on taxable persons who have established their business in their territory or who have a fixed establishment in their territory from which the supply is made, an obligation to issue an invoice in accordance with the details required in Article 226 or 226b in respect of supplies of services exempted under points (a) to (g) of Article 135(1) which those taxable persons have made in their territory or outside the Community.
3. Member States may release taxable persons from the obligation laid down in Article 220(1) or in Article 220a to issue an invoice in respect of supplies of goods or services which they have made in their territory and which are exempt, with or without deductibility of the VAT paid in the preceding stage, pursuant to Articles 110 and 111, Article 125(1), Article 127, Article 128(1), Article 132, points (h) to (l) of Article 135(1), Articles 136, 371, 375, 376 and 377, Articles 378(2) and 379(2) and Articles 380 to 390b.
Article 222
For supplies of goods carried out in accordance with the conditions specified in Article 138 or for supplies of services for which VAT is payable by the customer pursuant to Article 196, an invoice shall be issued no later than on the fifteenth day of the month following that in which the chargeable event occurs.
For other supplies of goods or services Member States may impose time limits on taxable persons for the issue of invoices.
Article 223
Member States shall allow taxable persons to issue summary invoices which detail several separate supplies of goods or services provided that VAT on the supplies mentioned in the summary invoice becomes chargeable during the same calendar month.
Without prejudice to Article 222, Member States may allow summary invoices to include supplies for which VAT has become chargeable during a period of time longer than one calendar month.
Article 224
Invoices may be drawn up by the customer in respect of the supply to him, by a taxable person, of goods or services, where there is a prior agreement between the two parties and provided that a procedure exists for the acceptance of each invoice by the taxable person supplying the goods or services. Member State may require that such invoices be issued in the name and on behalf of the taxable person.
Article 225
Member States may impose specific conditions on taxable persons in cases where the third party, or the customer, who issues invoices is established in a country with which no legal instrument exists relating to mutual assistance similar in scope to that provided for in Directive 2010/24/EU (3) and Regulation (EC) No 1798/2003 (4).
16.
Article 226 is amended as follows:
(a)
the following point is inserted:
‘(7a)
where the VAT becomes chargeable at the time when the payment is received in accordance with Article 66(b) and the right of deduction arises at the time the deductible tax becomes chargeable, the mention “Cash accounting”;’;
(b)
the following point is inserted:
‘(10a)
where the customer receiving a supply issues the invoice instead of the supplier, the mention “Self-billing”;’;
(c)
point (11) is replaced by the following:
‘(11)
in the case of an exemption, reference to the applicable provision of this Directive, or to the corresponding national provision, or any other reference indicating that the supply of goods or services is exempt;’;
(d)
the following point is inserted:
‘(11a)
where the customer is liable for the payment of the VAT, the mention “Reverse charge”;’;
(e)
points (13) and (14) are replaced by the following:
‘(13)
where the margin scheme for travel agents is applied, the mention “Margin scheme - Travel agents”;
(14)
where one of the special arrangements applicable to second-hand goods, works of art, collectors’ items and antiques is applied, the mention “Margin scheme - Second-hand goods”; “Margin scheme - Works of art” or “Margin scheme - Collector’s items and antiques” respectively;’;
17.
the following Articles are inserted:
‘Article 226a
Where the invoice is issued by a taxable person, who is not established in the Member State where the tax is due or whose establishment in that Member State does not intervene in the supply within the meaning of Article 192a, and who is making a supply of goods or services to a customer who is liable for payment of VAT, the taxable person may omit the details referred to in points (8), (9) and (10) of Article 226 and instead indicate, by reference to the quantity or extent of the goods or services supplied and their nature, the taxable amount of those goods or services.
Article 226b
As regards simplified invoices issued pursuant to Article 220a and Article 221(1) and (2), Member States shall require at least the following details:
(a)
the date of issue;
(b)
identification of the taxable person supplying the goods or services;
(c)
identification of the type of goods or services supplied;
(d)
the VAT amount payable or the information needed to calculate it;
(e)
where the invoice issued is a document or message treated as an invoice pursuant to Article 219, specific and unambiguous reference to that initial invoice and the specific details which are being amended.
They may not require details on invoices other than those referred to in Articles 226, 227 and 230.’;
18.
Article 228 is deleted;
19.
Article 230 is replaced by the following:
‘Article 230
The amounts which appear on the invoice may be expressed in any currency, provided that the amount of VAT payable or to be adjusted is expressed in the national currency of the Member State, using the conversion rate mechanism provided for in Article 91.’;
20.
Article 231 is deleted;
21.
the heading of Section 5 of Chapter 3 of Title XI is replaced by the following:
22.
Articles 232 and 233 are replaced by the following:
‘Article 232
The use of an electronic invoice shall be subject to acceptance by the recipient.
Article 233
1. The authenticity of the origin, the integrity of the content and the legibility of an invoice, whether on paper or in electronic form, shall be ensured from the point in time of issue until the end of the period for storage of the invoice.
Each taxable person shall determine the way to ensure the authenticity of the origin, the integrity of the content and the legibility of the invoice. This may be achieved by any business controls which create a reliable audit trail between an invoice and a supply of goods or services.
“Authenticity of the origin” means the assurance of the identity of the supplier or the issuer of the invoice.
“Integrity of the content” means that the content required according to this Directive has not been altered.
2. Other than by way of the type of business controls described in paragraph 1, the following are examples of technologies that ensure the authenticity of the origin and the integrity of the content of an electronic invoice:
(a)
an advanced electronic signature within the meaning of point (2) of Article 2 of Directive 1999/93/EC of the European Parliament and of the Council of 13 December 1999 on a Community framework for electronic signatures (5), based on a qualified certificate and created by a secure signature creation device, within the meaning of points (6) and (10) of Article 2 of Directive 1999/93/EC;
(b)
electronic data interchange (EDI), as defined in Article 2 of Annex 1 to Commission Recommendation 1994/820/EC of 19 October 1994 relating to the legal aspects of electronic data interchange (6), where the agreement relating to the exchange provides for the use of procedures guaranteeing the authenticity of the origin and integrity of the data.
23.
Article 234 is deleted;
24.
Articles 235, 236 and 237 are replaced by the following:
‘Article 235
Member States may lay down specific conditions for electronic invoices issued in respect of goods or services supplied in their territory from a country with which no legal instrument exists relating to mutual assistance similar in scope to that provided for in Directive 2010/24/EU and Regulation (EC) No 1798/2003.
Article 236
Where batches containing several electronic invoices are sent or made available to the same recipient, the details common to the individual invoices may be mentioned only once where, for each invoice, all the information is accessible.
Article 237
By 31 December 2016 at the latest, the Commission shall present to the European Parliament and the Council an overall assessment report, based on an independent economic study, on the impact of the invoicing rules applicable from 1 January 2013 and notably on the extent to which they have effectively led to a decrease in administrative burdens for businesses, accompanied where necessary by an appropriate proposal to amend the relevant rules.’;
25.
Article 238 is amended as follows:
(a)
paragraph 1 is replaced by the following:
‘1. After consulting the VAT Committee, Member States may, in accordance with conditions which they may lay down, provide that in the following cases only the information required pursuant to Article 226b shall be entered on invoices in respect of supplies of goods or services:
(a)
where the amount of the invoice is higher than EUR 100 but not higher than EUR 400, or the equivalent in national currency;
(b)
where commercial or administrative practice in the business sector concerned or the technical conditions under which the invoices are issued make it particularly difficult to comply with all the obligations referred to in Article 226 or 230.’;
(b)
paragraph 2 is deleted;
(c)
paragraph 3 is replaced by the following:
‘3. The simplified arrangements provided for in paragraph 1 shall not be applied where invoices are required to be issued pursuant to points (2) and (3) of Article 220(1) or where the taxable supply of goods or services is carried out by a taxable person who is not established in the Member State in which the VAT is due or whose establishment in that Member State does not intervene in the supply within the meaning of Article 192a and the person liable for the payment of VAT is the person to whom the goods or services are supplied.’;
26.
Article 243 is replaced by the following:
‘Article 243
1. Every taxable person shall keep a register of the goods dispatched or transported by him, or on his behalf, to a destination outside the territory of the Member State of departure but within the Community for the purposes of transactions consisting in valuations of those goods or work on them or their temporary use as referred to in points (f), (g) and (h) of Article 17(2).
2. Every taxable person shall keep accounts in sufficient detail to enable the identification of goods dispatched to him from another Member State, by or on behalf of a taxable person identified for VAT purposes in that other Member State, and used for services consisting in valuations of those goods or work on those goods.’;
27.
Article 246 is deleted;
28.
in Article 247, paragraphs 2 and 3 are replaced by the following:
‘2. In order to ensure that the requirements laid down in Article 233 are met, the Member State referred to in paragraph 1 may require that invoices be stored in the original form in which they were sent or made available, whether paper or electronic. Additionally, in the case of invoices stored by electronic means, the Member State may require that the data guaranteeing the authenticity of the origin of the invoices and the integrity of their content, as provided for in Article 233, also be stored by electronic means.
3. The Member State referred to in paragraph 1 may lay down specific conditions prohibiting or restricting the storage of invoices in a country with which no legal instrument exists relating to mutual assistance similar in scope to that provided for in Directive 2010/24/EU and Regulation (EC) No 1798/2003 or to the right referred to in Article 249 to access by electronic means, to download and to use.’;
29.
in Section 3 of Chapter 4 of Title XI, the following Article is inserted:
‘Article 248a
For control purposes, and as regards invoices in respect of supplies of goods or services supplied in their territory and invoices received by taxable persons established in their territory, Member States may, for certain taxable persons or certain cases, require translation into their official languages. Member States may, however, not impose a general requirement that invoices be translated.’;
30.
Article 249 is replaced by the following:
‘Article 249
For control purposes, where a taxable person stores, by electronic means guaranteeing online access to the data concerned, invoices which he issues or receives, the competent authorities of the Member State in which he is established and, where the VAT is due in another Member State, the competent authorities of that Member State, shall have the right to access, download and use those invoices.’;
31.
in Article 272(1), the second subparagraph is replaced by the following:
‘Member States may not release the taxable persons referred to in point (b) of the first subparagraph from the invoicing obligations laid down in Sections 3 to 6 of Chapter 3 and Section 3 of Chapter 4.’.
Article 2
Transposition
1. Member States shall adopt and publish, by 31 December 2012 at the latest, the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with this Directive. They shall forthwith communicate to the Commission the text of those provisions.
They shall apply those provisions from 1 January 2013.
When Member States adopt those provisions, they shall contain a reference to this Directive or be accompanied by such a reference on the occasion of their official publication. Member States shall determine how such reference is to be made.
2. Member States shall communicate to the Commission the text of the main provisions of national law which they adopt in the field covered by this Directive.
Article 3
Entry into Force
This Directive shall enter into force on the 20th day following its publication in the Official Journal of the European Union.
Article 4
Addressees
This Directive is addressed to the Member States.
Done at Brussels, 13 July 2010.