ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. září 2011
o opatření C 35/10 (ex N 302/10), které Dánsko zamýšlí provést v podobě danění hazardních her poskytovaných on-line v rámci dánského zákona o danění hazardních her
(oznámeno pod číslem C(2011) 6499)
(Pouze dánské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/140/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dne 6. července 2010 dánské orgány oznámily podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) z důvodu právní jistoty legislativní návrh L 203 o danění hazardních her („zákon o danění hazardních her“ (2)), přijatý dne 25. června 2010. Dopisy ze dne 11. srpna 2010 a 22. září 2010 si Komise vyžádala další informace. Dánské orgány požadované informace poskytly dopisem ze dne 20. října 2010.
(2)
Komise rovněž obdržela dvě samostatné stížnosti týkající se navrhovaného zákona o danění hazardních her. První předložila Dánská asociace průmyslu zábavních přístrojů („DAB“) dne 23. července 2010. Druhou stížnost předložil provozovatel kamenného kasina „Royal Casino“ dne 6. srpna 2010. Dne 23. září 2010 byly obě stížnosti předloženy dánským orgánům k vyjádření. Dánské orgány předložily své připomínky dopisem ze dne 20. října 2010.
(3)
Dne 10. listopadu 2010 se v Bruselu uskutečnilo setkání s dánskými orgány s cílem projednat oznámení a obě výše uvedené stížnosti. Během tohoto setkání dánské orgány předložily sdělení „Dilema vyvolané otevřeným případem státní podpory“, ve kterém také oznámily svůj záměr odložit vstup oznámeného zákona v platnost, dokud Komise nepřijme rozhodnutí (3).
(4)
Rozhodnutím ze dne 14. prosince 2010 Komise informovala Dánsko o svém rozhodnutí zahájit ve věci oznámeného opatření řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU. Rozhodnutí Komise o zahájení řízení (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“) bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek.
(5)
Dánské orgány předložily své připomínky k rozhodnutí o zahájení řízení dopisem ze dne 14. ledna 2011.
(6)
V období od 11. února do 22. února 2011 předložilo připomínky celkem sedmnáct zúčastněných třetích stran (5). Dne 16. března 2011 byly tyto připomínky předloženy Dánsku, které mělo příležitost reagovat. Komise obdržela připomínky Dánska dopisem ze dne 14. dubna 2011.
2. POPIS OPATŘENÍ
(7)
Poté, co bylo zahájeno řízení pro porušení Smlouvy a dne 23. března 2007 zasláno odůvodněné stanovisko týkající se překážek volného pohybu služeb sportovního sázení v Dánsku (6), rozhodla se dánská vláda provést reformu vnitrostátních právních předpisů v oblasti služeb hazardních her a sázení a stávající monopolní režim nahradit režimem regulovaným a částečně liberalizovaným. Liberalizace byla považována za nezbytnou mimo jiné z důvodu dodržování právních předpisů EU a reakce na hrozbu, kterou představují nelegální on-line služby hazardních her poskytované provozovateli služeb hazardních her usazených v jiných jurisdikcích.
(8)
Oznámený zákon o danění hazardních her je součástí souboru zákonů zavedených k liberalizaci odvětví hazardních her (7). Podle ustanovení článku 1 zákona o hazardních hrách je celkovým cílem této nové reformy právních předpisů pro služby hazardních her:
-
udržovat hraní hazardních her na rozumné úrovni,
-
chránit mládež a jiné zranitelné osoby před zneužíváním nebo před vznikem závislosti na hazardních hrách,
-
chránit hráče tak, že bude zajištěn přiměřený, spolehlivý a transparentní způsob poskytování hazardních her a
-
zajistit veřejný pořádek a předcházet využívání hazardních her k trestné činnosti.
(9)
Podle zákona o hazardních hrách „poskytování nebo organizování hazardních her vyžaduje licenci, nestanoví-li tento zákon nebo jiné právní předpisy jinak“. Poskytování nebo organizování hazardních her dále podléhá dani (článek 1 zákona o danění hazardních her).
(10)
Článek 5 zákona o hazardních hrách definuje hazardní hry jako činnosti zahrnující: i) loterie, ii) dovednostní hazardní hry a iii) sázení.
(11)
Pojmem dovednostní hazardní hry se rozumí „činnosti, kdy má účastník šanci získat výhru a kdy pravděpodobnost výhry závisí na kombinaci dovedností a náhody“. Dovednostní hazardní hry tedy zahrnují hry, které jsou často nabízeny v kasinech, jako například ruleta, poker, baccarat, blackjack, a hrací automaty nabízející peněžité výhry.
(12)
Článek 5 zákona o hazardních hrách definuje on-line hazardní hry jako „hazardní hry, kterých se účastní hráč a poskytovatel hazardních her za pomoci dálkové komunikace“. Totéž ustanovení definuje hazardní hry poskytované v kamenných provozovnách jako „hazardní hry, jichž se účastní hráč a poskytovatel hazardních her nebo jeho zástupce, kteří se fyzicky setkávají“. Sázkové služby jsou definované jako „činnosti, kdy má účastník šanci získat výhru a kdy se sázky uzavírají na výsledek budoucí události nebo na vznik budoucí události“.
(13)
Podle článků 2 až 17 zákona o danění hazardních her zahrnují hry podléhající zdanění i) loterie včetně třídních a neziskových loterií, ii) sázení včetně totalizátorového sázení, iii) kamenná kasina, iv) on-line kasina, v) hrací automaty nabízející peněžité výhry v herních prostorách a restauračních zařízeních, barech atd. a vi) hry bez vkladů.
(14)
Zákon o danění hazardních her stanoví různé daňové sazby v závislosti na tom, zda jsou hry poskytovány v on-line nebo kamenných kasinech.
(15)
Podle článku 10 zákona o danění hazardních her podléhají držitelé licence na poskytování herních služeb v kamenných kasinech základní sazbě ve výši 45 % hrubého zisku z hazardu („hrubý zisk z hazardu“ - částka po odečtu výher od sázek), po odečtení hodnoty žetonů za spropitné, a dále pak sazbě ve výši 30 % z hrubého zisku z hazardu (po odečtení hodnoty žetonů za spropitné), který přesahuje částku 4 miliony DKK (počítáno měsíčně) (8).
(16)
Podle článku 11 zákona o danění hazardních her podléhají držitelé licence na poskytování herních služeb v on-line kasinech sazbě ve výši 20 % hrubého zisku z hazardu.
(17)
Držitelé licence na provozování hracích automatů nabízejících peněžité výhry (výherní automaty) v herních prostorách a restauračních zařízeních, barech atd. podléhají sazbě ve výši 41 % hrubého zisku z hazardu. Dalších 30 % se platí z hrubého zisku z hazardu převyšujícího 30 000 DKK v případě hracích automatů v restauračních zařízeních, barech atd. a z hrubého zisku z hazardu převyšujícího 250 000 DKK v případě hracích automatů v herních prostorách (9).
(18)
Pokud jde o licenční poplatky, zákon o hazardních hrách stanoví, že každý žadatel o licenci na poskytování sázkových služeb nebo hazardních her v on-line kasinech musí uhradit poplatek ve výši 250 000 DKK (350 000 DKK, pokud žádá o licenci jak na sázkové služby, tak na hazardní hry v on-line kasinech) a roční licenční poplatek ve výši od 50 000 DKK do 1 500 000 DKK v závislosti na zisku z hazardu.
(19)
Zákon o hazardních hrách vyžaduje, aby byli poskytovatelé on-line hazardních her buď usazeni v Dánsku, nebo pokud jsou občany jiného členského státu EU nebo EHP, aby jmenovali schváleného zástupce (článek 27).
3. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(20)
Komise zahájila formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU ve věci předmětného opatření, neboť by mohlo představovat státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(21)
Komise se zejména domnívala, že opatření by mohlo být na základě judikatury považováno za selektivní. Připomněla, že v rámci jakéhokoli hodnocení selektivity daňového opatření by se mělo také přezkoumat, zda uvedené opatření zvýhodňuje určité podniky vůči ostatním, které se nacházejí s ohledem na cíl sledovaný uvedeným režimem ve srovnatelné skutkové a právní situaci (10).
(22)
Vzhledem k povaze her nabízených on-line a v kamenných provozovnách, sociální zkušenosti obou těchto typů her a socio-ekonomickému profilu spotřebitelů měla Komise pochybnosti, zda jsou rozdíly mezi hazardními hrami poskytovanými on-line a v kamenných provozovnách takové, aby mohly být pro účely zdanění podle zákona o danění hazardních her považovány za právně a skutkově nesrovnatelné.
(23)
V této fázi řízení Komise také zastávala názor, že pokud by opatření mělo být považováno za zjevně selektivní, dánské orgány neprokázaly, že by opatření mohlo být odůvodněno logikou daňového systému.
(24)
V tomto ohledu dánské orgány argumentovaly tím, že daňová sazba pro on-line hazardní hry odráží nezbytnou rovnováhu mezi plněním cílů dánských právních předpisů týkajících se hazardních her, aby byli chráněni hráči, na jedné straně a schopností čelit konkurenci provozovatelů on-line služeb usazených v jiných zemích s nižšími daňovými sazbami na straně druhé.
(25)
Navíc pokud jde o celkové cíle sledované zákonem o hazardních hrách zmíněné dánskými orgány (viz odstavec 8), tyto cíle jsou podle názoru Komise obecné a nesouvisejí s daňovým systémem. Jelikož podle ustálené judikatury jsou relevantní pouze vnitřní cíle daňového systému, měla Komise za to, že dánské orgány dostatečně nezdůvodnily své tvrzení, že selektivita předmětného daňového opatření byla vyžadována logikou daňového systému.
(26)
Komise také zastávala názor, že oznámený zákon zahrnuje daňové zvýhodnění poskytnuté ze státních prostředků, neboť výše uvedené daňové příjmy zvýhodňovaly provozovatele on-line hazardních her v podobě podstatně nižší daňové sazby. Jelikož toto opatření poskytuje selektivní hospodářské zvýhodnění provozovatelům on-line služeb působícím v Dánsku, mohlo by ovlivnit obchod na vnitřním trhu a narušit hospodářskou soutěž.
(27)
Nakonec Komise vyjádřila své pochybnosti ohledně toho, zda by se na oznámené opatření mohla vztahovat některá z výjimek uvedených v čl. 107 odst. 2 a čl. 107 odst. 3 SFEU.
4. PŘIPOMÍNKY DÁNSKÝCH ORGÁNŮ
(28)
Dopisem ze dne 14. ledna 2011 dánské orgány předložily své připomínky k rozhodnutí Komise o zahájení řízení.
(29)
Dánské orgány na základě seznamu faktických a hospodářských rozdílů mezi hazardními hrami poskytovanými on-line a v kamenných provozovnách uvedených v jejich oznámení znovu zopakovaly názor, že hazardní hry poskytované on-line by měly být považovány za činnost, která se liší od hazardních her poskytovaných v kamenných kasinech.
(30)
Podle dánských orgánů není software používaný v některých elektronických hrách nabízených v kamenných kasinech totožný se softwarem používaným v on-line kasinech. Kromě skutečnosti, že platformy a dodavatelé nejsou totožní, dánské orgány rovněž argumentovaly tím, že jsou mezi těmito elektronickými hrami velké rozdíly, neboť v kamenných kasinech jejich hraní vyžaduje fyzickou přítomnost hráčů. Fyzická přítomnost s sebou přináší různé náklady (např. na dopravu, vstupné, poplatky za šatnu, občerstvení), které při on-line hazardních hrách nevznikají.
(31)
Skutečnost, že řada členských států zakazuje on-line hazardní hry, zatímco povoluje služby hazardních her poskytované v kamenných kasinech, podle dánských orgánů odráží rozdíly spojené s poskytováním těchto dvou typů hazardních her.
(32)
Dánské orgány dále tvrdily, že Komise nepřihlédla k závěrům své „Studie o službách hazardních her na vnitřním trhu Evropské unie“ z roku 2006 (11), podle které by on-line a kamenná kasina měla být považována za odlišné trhy.
(33)
Dánské orgány také zdůraznily, že hodnocení Komise se zaměřilo pouze na kamenná kasina a nevzalo v úvahu hrací automaty (tj. výherní automaty, nikoliv však ruletu, blackjack, poker atd.) umístěné v kamenných restauracích, barech atd. nebo v herních prostorách a hracích halách.
(34)
Pokud jde o odůvodnění opatření z titulu logiky daňového systému, dánské orgány tvrdí, že Komise možná nesprávně interpretovala cíl oznámeného opatření. Cílem tohoto opatření není zachovat mezinárodní konkurenceschopnost dánského odvětví hazardních her, ale spíše naplňovat čtyři cíle stanovené v právních předpisech (udržovat hraní hazardních her na rozumné úrovni; chránit mládež a jiné zranitelné osoby před zneužíváním prostřednictvím hazardních her nebo před vznikem závislosti na hazardních hrách; chránit hráče tak, že bude zajištěn přiměřený, spolehlivý a transparentní způsob nabízení hazardních her; zajistit veřejný pořádek a předcházet využívání hazardních her k trestné činnosti).
(35)
Pokud jde o různé daňové sazby pro hazardní hry poskytované on-line a v kamenných kasinech, dánské orgány vysvětlily, že jsou postaveny před legislativní a regulační dilema. Na jedné straně již nemohly udržovat stávající monopolní situaci a oddalovat liberalizaci trhu s on-line hazardními hrami. Na druhé straně by stanovení jednotné daňové sazby pro činnosti hazardních her poskytovaných on-line a v kamenných kasinech ohrozilo politické cíle, které vláda v této oblasti sleduje.
(36)
Dánské orgány zejména tvrdily, že stanovení jednotné daňové sazby pro všechny činnosti hazardních her by vedlo k nesourodým řešením bez ohledu na zvolený daňový model. Volba modelu založeného na nižší, jednotné 20 % daňové sazbě by silně motivovala k hazardním hrám v kamenných kasinech, což by bylo v rozporu s obecným zájmem ochrany spotřebitele.
(37)
Naopak model založený na vyšší daňové sazbě blížící se sazbě platné pro hazardní hry poskytované v kamenných provozovnách by odrazoval provozovatele on-line služeb od získání licence na poskytování služeb v Dánsku, což by mařilo liberalizační cíle právních předpisů. To by bylo v rozporu s obecným zájmem ochrany spotřebitele, neboť by nebyla možná žádná účinná kontrola on-line hazardních her.
(38)
Na podporu svého postoje předložily dánské orgány memorandum Ministerstva daní ze dne 6. března 2010 politickému mluvčímu politických stran dánského parlamentu týkající se úrovně daně, která má být stanovena (12). Memorandum ukazuje, že stávající odlišné zdanění by mělo být považováno za výsledek snahy dosáhnout rovnováhy, jejímž cílem bylo na jedné straně zajistit dodržování právních předpisů, a na druhé straně maximalizovat daňové příjmy a udržovat hraní hazardních her na rozumné úrovni.
(39)
V této souvislosti měly dánské orgány za to, že by se mělo přihlédnout také k mezinárodní hospodářské soutěži a globální povaze odvětví on-line hazardních her. V tomto ohledu se dánské orgány odvolávaly na „Studii o službách hazardních her na vnitřním trhu Evropské unie“, podle které by náklady poskytovatelů služeb na on-shore podnikání neměly překračovat náklady na off-shore podnikání, aby bylo pro spotřebitele i poskytovatele služeb lákavější působit v rámci svých jurisdikcí než v jiných zemích (13).
(40)
Dánské orgány dále tvrdily, že zásada stanovená Soudním dvorem ve věci Salzgitter, podle které by Komise neměla porovnávat oznámenou úroveň zdanění s úrovněmi použitelnými v jiných členských státech při rozhodování o tom, zda oznámené opatření představuje státní podporu (14), se na oznámený zákon nevztahuje, neboť odlišné zdanění mezi činností hazardních her poskytovaných v kamenných provozovnách a on-line vychází výlučně z vnitřních daňových faktorů. Dánská vláda zejména nevzala v úvahu daňové sazby použitelné v ostatních členských státech, aby se zvýšila konkurenceschopnost dánského odvětví hazardních her, ale pouze se pokusila nalézt vhodnou rovnováhu se čtyřmi výše uvedenými politickými cíli oznámeného zákona.
(41)
Dánské orgány také tvrdily, že Komise nesprávně interpretovala věc Salzgitter, neboť z ní vycházela nikoli pro účely posouzení selektivní povahy oznámeného opatření, ale za účelem přezkoumání toho, zda lze selektivitu oznámeného opatření považovat za odůvodněnou.
(42)
Z výše uvedených důvodů mají dánské orgány za to, že pokud by bylo oznámené daňové opatření shledáno selektivním, mělo by být považováno za odůvodněné logikou daňového systému.
5. PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH STRAN
(43)
Komise obdržela připomínky sedmnácti zúčastněných třetích stran včetně stěžovatelů: zahrnovaly sedm asociací (15), sedm podniků (16) a tři členské státy (17).
(44)
Pokud jde o selektivitu opatření, některé zúčastněné strany tvrdí, že on-line a kamenná kasina se nenacházejí ve srovnatelné právní a skutkové situaci, protože podniky nepůsobí na stejném trhu, a daňové opatření se tedy neodchyluje od obecně použitelného daňového systému. Daňové opatření by proto nemělo být považováno za selektivní.
(45)
Na podporu tohoto postoje zúčastněné třetí strany tvrdí, že produkty nabízené kamennými a on-line kasiny se podstatným způsobem liší. Činnosti nabízené kamennými kasiny představují sociální zkušenost, kdy rozhovory, fyzická přítomnost a fyzické prostředí jsou na rozdíl od on-line hazardních her ústřední součástí herní zkušenosti. Kamenná kasina by také měla být považována za součást celkové zábavní zkušenosti, kterou doplňují další činnosti, například služby nabízené restauracemi, bary, kongresovými zařízeními nebo hotelové služby.
(46)
Tyto zúčastněné strany navíc tvrdily, že činnosti hazardních her poskytované on-line a v kamenných provozovnách nepředstavují stejná rizika závislosti. Oporu tohoto postoje lze nalézt v judikatuře Soudního dvora Evropské unie, který dospěl k závěru, že „nabídka hazardních her prostřednictvím internetu se může ukázat jako zdroj odlišných a zvýšených rizik v oblasti ochrany spotřebitele“ (18). Odkazuje se také na studii o hazardních hrách, kterou zveřejnil Institut National de la Santé et de la Recherche Médicale (19), podle níž on-line hazardní hry představují skutečné riziko závislosti, které je však nutné řešit regulací trhu s on-line hazardními hrami.
(47)
Některé zúčastněné strany navíc tvrdily, že trh hazardních her je rozčleněn podle různých distribučních kanálů, což by představovalo rozhodný faktor pro rozlišování různých relevantních trhů. V tomto ohledu se odvolávají na stanovisko francouzského úřadu pro hospodářskou soutěž ze dne 20. ledna 2011, v němž se uvádí, že on-line hazardní hry by měly být odlišovány od hazardních her poskytovaných v klubech nebo jiných provozovnách (20).
(48)
Některé ze zúčastněných stran také zdůraznily, že provozovatelé hazardních her v kamenných provozovnách jsou vystaveni omezenému konkurenčnímu tlaku v konkrétní zeměpisné oblasti, ve které své hry nabízejí. Oproti tomu provozovatelé on-line služeb čelí silné konkurenci jiných provozovatelů on-line služeb. Jelikož produkty v odvětví hazardních her poskytované v kamenných kasinech jsou spojeny s fyzicky existujícím místem, zákazníci se především musí fyzicky do příslušného místa dostavit. Například v Dánsku existuje pouze šest míst, ve kterých lze provozovat kamenná kasina. Oproti tomu hazardní činnosti poskytované on-line umožňují hráčům přístup k velkému množství sestav hráčů nabízených různými mezinárodními provozovateli. Navíc již tak silnou konkurenci pro on-line kasina stále více posiluje existence specializovaných internetových stránek, které porovnávají nabídku různých poskytovatelů on-line hazardních her, a mnoho blogů a fór, které hráčům umožňují porovnávat produkty, ceny a služby nabízené provozovateli on-line služeb.
(49)
Tyto zúčastněné strany zároveň zdůrazňují, že vzhledem k silné konkurenci mezi provozovateli on-line služeb a neexistenci takovéto konkurence mezi kamennými kasiny jsou ziskové marže spojené s hazardními hrami poskytovanými on-line výrazně nižší než marže spojené s hazardními hrami poskytovanými v kamenných provozovnách. On-line kasina by tedy měla výrazně nižší marže, pokud jde o výplatní poměr, tj. procento vložených částek, které se vracejí zpět k zákazníkům. Kamenná kasina mohou navíc nabídnout jiné vedlejší produkty a profitovat tak z vedlejších příjmů, jako jsou například hotely, bary nebo restaurace v kasinech, které v on-line prostředí chybí. Jelikož by tedy provozovatelé hazardních her v kamenných provozovnách mohli vytvářet vyšší zisky z hazardních her než provozovatelé on-line služeb, rozdíl v daňových sazbách by byl odůvodněn zásadou „finanční schopnosti platit“, podle níž by ti, kteří mohou nést vyšší daňovou zátěž, měli platit vyšší daně.
(50)
Kromě výše uvedených argumentů některé zúčastněné strany rovněž tvrdily, že i kdyby bylo dánské opatření shledáno selektivním, kritérium selektivity by bylo odůvodněné povahou a vnitřním uspořádáním daňového systému. Cílem dánského rozlišení daňových sazeb bylo zajistit, aby provozovatelé on-line služeb v budoucnu žádali o dánskou licenci, a platili tak dánské daně, a zároveň zaručit dosažení cílů ochrany spotřebitele stanovených dánskými právními předpisy týkajícími se hazardních her.
(51)
V této souvislosti některé zúčastněné strany odkazovaly na sdělení Komise o použití předpisů o státní podpoře v případě opatření týkajících se zdanění podnikatelské činnosti z roku 1998 (21), podle kterého je hlavním smyslem daňového systému shromáždit příjmy určené k financování státních výdajů. Zastávají proto názor, že cíle optimalizace daňových příjmů z poskytování on-line hazardních her dánským občanům by s daňovou sazbou vyšší, než je sazba stanovená pro on-line hazardní hry podle oznámeného zákona, jinak nebylo možné dosáhnout.
(52)
Na rozdíl od výše uvedených argumentů předložily jiné třetí strany - zejména provozovatelé kamenných provozoven - připomínky proti postoji přijatému dánskými orgány.
(53)
Tyto zúčastněné strany v podstatě tvrdily, že dánský daňový režim by měl být považován za selektivní, protože zavádí odlišné zdanění dvou skupin podniků, které se nacházejí s ohledem na cíle opatření ve srovnatelné právní a skutkové situaci. Tyto strany uvádějí, že on-line a kamenná kasina provádějí konkurenční činnosti na jednom a tomtéž trhu, a nacházejí se proto ve srovnatelné situaci.
(54)
Na podporu tohoto postoje zúčastněné třetí strany prohlašují, že hry poskytované on-line a kamennými kasiny jsou obdobné. Pravidla her v kasinech by měla být považována za totožná a virtuální interakce s krupiéry nebo jinými hráči on-line jsou srovnatelné s reálnými interakcemi v kamenných kasinech. Výrobci hracích automatů pro kamenné provozovny vyrábějí stejné modely pro on-line použití jako pro použití v kamenných provozovnách. Z technického pohledu jsou tedy hry v kasinech nabízené on-line a off-line co do technologických platforem, typů, vlastností, formátů a parametrů totožné.
(55)
Zúčastněné strany dále uvádějí, že profily spotřebitelů jsou v případě on-line a kamenných kasin srovnatelné. Spotřebitelský aspekt by tedy neměl být používán jako relevantní argument k rozlišování hazardních her poskytovaných on-line a v kamenných provozovnách.
(56)
Některé zúčastněné strany se nedomnívaly, že by hazardní hry poskytované on-line měly být považovány za činnost odlišnou od hazardních her poskytovaných v kamenných provozovnách, ale jednoduše za jiný kanál, jehož prostřednictvím se hry nabízejí hráčům.
(57)
Kromě výše uvedených argumentů zúčastněné také zastávají názor, že stávající trh s hazardními hrami by měl být vnímán jako jednotný trh, který prochází velkou změnou vyznačující se významným přechodem hráčů od kamenných k on-line kasinům. Existuje několik možných příčin tohoto současného vývoje, včetně stále se rozšiřujícího používání internetu, nízkých provozních nákladů on-line kasin na všech úrovních (zařízení, zaměstnanci a fixní náklady) a skutečnosti, že on-line kasina mohou vzhledem k průběžnému vývoji nových technologií poskytovat neomezený přístup k on-line hazardním hrám dvacet čtyři hodin denně a kdekoliv.
(58)
Zúčastněné strany předpovídají, že tento posun tržního podílu od hazardních her poskytovaných v kamenných provozovnách směrem k on-line hazardním hrám se v budoucnu s ohledem na vysoké tempo technologického pokroku, obchodní iniciativy a pronikání na trh příznačné pro elektronické obchodování, které toto odvětví hazardních her výrazně dynamizovalo a transformovalo, zvýší. V tomto ohledu se také odvolávají na stanovisko generálního advokáta Bota ve věci Liga Portuguesa de Futebol Profissional (22), podle kterého je dopad nových komunikačních prostředků takový, že hazardní a peněžní hry, které se nabízely pouze na konkrétních místech, lze nyní s ohledem na vývoj nových technologií, jako jsou například telefony, interaktivní televize a Internet, hrát kdykoliv a kdekoliv.
(59)
Odkazuje se rovněž na studii Komise o službách hazardních her na vnitřním trhu z roku 2006 (23). „Budoucnost hazardních her v kasinech bude tedy stále více spočívat v serverech, neboť hrací automaty mají stále častěji podobu stahovatelného herního softwaru“ (24). Tento vývoj se bude vyznačovat vývojem nových hybridních heren.
(60)
Na základě předchozího argumentu dospěly zúčastněné strany k závěru, že opatření je selektivní, neboť on-line a kamenná kasina provozují právně a skutkově srovnatelné činnosti. Tuto selektivitu nelze odůvodnit ani logikou daňového systému. Navíc mají za to, že stanovení vyšší daňové sazby by on-line poskytovatele služeb od podání žádosti o licenci v Dánsku neodradilo.
(61)
Dánský odkaz na vnitrostátní daňové systémy jiných členských států k odůvodnění potřeby přilákat provozovatele on-line kasin rovněž není relevantní, neboť podle ustálené judikatury by jakékoli odůvodnění mělo vycházet výlučně z vnitrostátního daňového systému (25). Navíc argument dánských orgánů, že snížení daňové sazby použitelné pro některé podniky je nezbytné ke zvýšení konkurenceschopnosti trhu, soudy důsledně odmítají.
6. PŘIPOMÍNKY DÁNSKA K PŘIPOMÍNKÁM TŘETÍCH STRAN
(62)
Dánské orgány znovu opakují svůj názor, že oznámené opatření není selektivní a nepředstavuje státní podporu, a zároveň zdůrazňují, že všechny zúčastněné vlády podporují jejich postoj, podle nějž je z regulačního hlediska zapotřebí rozlišovat mezi on-line a kamennými kasiny.
(63)
Rovněž zdůrazňují, že metodologie používaná k vymezení relevantního trhu pro účely článků 101 a 102 SFEU je určena pro soukromé podniky a vychází z hodnocení nahraditelnosti produktu z pohledu poptávky a nabídky, a proto by se neměla použít pro účely hodnocení státní podpory. Použití této metodologie by překročilo hranice pravidel pro státní podporu, která se v tomto případě použijí na svrchované daňové pravomoci členského státu.
(64)
Podle jejich názoru by měly být hazardní hry poskytované on-line a v kamenných provozovnách odděleny. V tomto ohledu se také odvolávají na postoj Komise přijatý v řízení týkajícím se spojení podniků, podle kterého hrací automaty (jackpotové systémy, žetonové automaty a výherní automaty (all-cash) nebo zábavní automaty s výhrou (AWP) představují samostatný produktový trh (26). Mimo jiné také uvádějí rozhodnutí přijaté francouzským úřadem pro hospodářskou soutěž, podle kterého poker v kamenných provozovnách není součástí téhož trhu jako on-line poker, neboť poker v kamenných provozovnách vyžaduje osobní sebeovládání, sledování ostatních hráčů, často vyšší náklady a omezení z geografického hlediska (27). Odkazuje se také na rozhodnutí týkající se spojení podniků přijaté britským úřadem pro hospodářskou soutěž, které rozlišuje mezi sázkovými kancelářemi s licencí na jedné straně a sázením prostřednictvím telefonu nebo internetu na straně druhé (28).
(65)
Pokud jde o rozdíly v produktových trzích, dánské orgány zdůrazňují, že podle mnoha zúčastněných stran se v hernách nabízejí další - a podstatně dražší - služby. Ze sociologického hlediska dánské orgány znovu zopakovaly svůj názor, že hráči on-line a v kamenných provozovnách představují různé typy spotřebitelů, jak je také uvedeno v aktuální zelené knize Komise o on-line hazardních hrách na vnitřním trhu ze dne 24. března 2011, v níž se uvádí, že profil on-line hráčů se zdá být odlišný od profilu zákazníků tradičních kasin a sázkových kanceláří (29).
(66)
Dánské orgány také znovu opakují, že výplatní poměr je u provozovatelů on-line služeb s ohledem na jejich nižší provozní náklady významně vyšší. Dále zdůrazňují, že nerovnosti mezi on-line a kamennými kasiny lze najít i v technických aspektech používaného softwaru, odlišných předpisech pro udělování licencí a v místní převaze kamenných kasin.
(67)
Dánské orgány také namítají proti výkladu výše uvedeného stanoviska generálního advokáta Bota ve věci Liga Portuguesa některými zúčastněnými stranami. Upozorňují, že toto stanovisko, které bylo vydáno v souvislosti s volným pohybem služeb, je v souladu s myšlenkou, že právní a skutková situace, v níž se nacházejí provozovatelé hazardních her on-line a v kamenných provozovnách, by měla být považována za odlišnou.
(68)
Dánské orgány však uznávají, že některé typy on-line služeb hazardních her by mohly představovat další formu prodeje, jako v případě sázkových služeb.
(69)
Pokud jde o cíle oznámeného zákona, dánské orgány odmítají argument některých zúčastněných stran, že cílem oznámeného zákona je přilákat zahraniční poskytovatele hazardních her. Vláda spíše sleduje cíle uvedené v zákoně o hazardních hrách. Obecný cíl nového zákona by navíc zůstal nezměněn, tj. vytvářet příjmy z hazardních her jako každý jiný systém shromažďování příjmů určených k financování státního rozpočtu.
(70)
Dánské orgány také souhlasí s názorem vyjádřeným některými zúčastněnými stranami, že schopnost osoby povinné k dani platit by mohla být považována za platné odůvodnění. V tomto případě by finanční schopnost provozovatelů on-line hazardních her byla skutečně výrazně nižší.
(71)
Závěrem dánské orgány zdůrazňují, že jejich daňový systém pro on-line hazardní hry je nastaven tak, aby zajišťoval nejvyšší možný výnos. Nižší daňová sazba pro on-line hazardní hry by tak zohledňovala nutnost dosáhnout rovnováhy mezi čtyřmi cíli stanovenými v oznámeném zákoně a potřebou maximalizovat daňové příjmy.
7. HODNOCENÍ OPATŘENÍ
7.1 Existence státní podpory podle čl. 107 odst. 1 SFEU
(72)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
7.1.1 Státní prostředky
(73)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU vyžaduje, aby podpora byla poskytnuta členským státem nebo ze státních prostředků. Ztráta daňových příjmů se rovná spotřebě státních prostředků ve formě daňových výdajů.
(74)
V posuzovaném případě nebyla přítomnost státních prostředků rozporována žádnou ze stran, ani dánskými orgány, ani stěžovateli, ani třetími stranami.
(75)
Bude-li provozovatelům on-line hazardních her umožněno platit daň v relativně nízké sazbě ve výši 20 % jejich hrubého zisku z hazardu (30), dánské orgány se tak zřeknou příjmu, který představuje státní prostředky. Komise proto zastává názor, že předmětná podpora zahrnuje ztrátu státních prostředků, a je tedy poskytována ze státních prostředků.
7.1.2 Zvýhodnění
(76)
Opatření také musí příjemci poskytovat finanční zvýhodnění. Pojem zvýhodnění zahrnuje nejen pozitivní přínos, ale také opatření, která v různé formě snižují zátěž, jež by podnik musel za obvyklých okolností nést (31).
(77)
V této věci nebyla existence zvýhodnění zpochybněna žádnou ze stran, ani dánskými orgány, ani stěžovateli, ani třetími stranami.
(78)
Podle zákona o danění hazardních her se na podniky provozující on-line herny vztahuje daň ve výši 20 % jejich hrubého zisku z hazardu. Tato sazba je podstatně nižší než sazba použitelná pro provozovatele hazardních her v kamenných provozovnách. Podniky provozující on-line herny jsou tedy zvýhodněny formou nižší daňové zátěže. Z toho vyplývá, že posuzované opatření zahrnuje zvýhodnění pro podniky poskytující on-line služby hazardních her.
7.1.3 Narušení hospodářské soutěže a vliv na obchod
(79)
Podle ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU opatření musí ovlivňovat obchod uvnitř EU a narušuje nebo může narušovat hospodářskou soutěž. V tomto případě budou poskytovatelé on-line hazardních her, kteří se usadí v Dánsku, vystaveni hospodářské soutěži a budou zapojeni do obchodu uvnitř Společenství. Zákon o danění hazardních her, který stanoví zvýhodněné zdanění dánských podniků poskytujících on-line služby hazardních her, tedy nutně ovlivňuje obchod uvnitř Společenství a narušuje nebo může narušovat hospodářskou soutěž.
7.1.4 Selektivita
(80)
Aby mohlo být opatření považováno za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, mělo by být shledáno selektivním do té míry, že zvýhodňuje určité podniky nebo určitá odvětví výroby.
(81)
Podle ustáleného výkladu selektivity v judikatuře je opatření selektivní, pokud je „určeno k částečnému osvobození podniků od peněžitých nákladů vyplývajících z běžného použití obecného systému povinných příspěvků stanovených zákonem“ (32). Z toho vyplývá, že opatření je selektivní, pokud se odchyluje od použití obecného daňového rámce. Podle stávající judikatury se musí posoudit, zda dané opatření zvýhodňuje určité podniky vůči ostatním, které se nacházejí s ohledem na cíl sledovaný uvedeným režimem ve srovnatelné právní a skutkové situaci (33).
(82)
Podle ustálené judikatury platí, že pokud se má za to, že se opatření odchyluje od obecného daňového systému, je nutné opatření přezkoumat a určit, zda dané rozlišení vyplývá z povahy nebo systematiky daňové soustavy, do níž toto opatření patří. (34) Jinými slovy je otázkou, zda je dotčené opatření, které se zdá být zjevně selektivní, odůvodněné logikou daňového systému. (35)
(83)
V tomto případě by měl být referenční systém definován jako systém zdanění pro dánské činnosti hazardních her. Cílem zákona o danění hazardních her je regulovat placení daní ze všech činností hazardních her poskytovaných nebo organizovaných v Dánsku, a to jak on-line, tak v kamenných provozovnách. Je to tedy tento referenční daňový systém, na jehož základě by mělo být předmětné opatření (tj. odlišné zdanění ve prospěch činností on-line hazardních her) posuzováno.
(84)
Jelikož oznámený zákon stanoví, že držitelé licence na poskytování herních služeb v on-line kasinech podléhají daňové sazbě ve výši 20 % hrubého zisku z hazardu, zatímco držitelé licence na poskytování herních služeb v kamenných kasinech podléhají základní sazbě ve výši 45 % hrubého zisku z hazardu a další dani ve výši až 30 % hrubého zisku z hazardu, vyvstává otázka, zda by provozovatelé hazardních her on-line a v kamenných provozovnách, kteří podléhají odlišným daňovým povinnostem, měli být považováni za právně a skutkově srovnatelné.
(85)
V tomto ohledu dánské orgány soustavně tvrdí, že činnosti hazardních her poskytované on-line a v kamenných provozovnách nejsou právně a skutkově srovnatelné, pokud jde o platformy, náklady, finanční marže, sociální zkušenost, dodavatele nebo produkty.
(86)
Dánské orgány stejně jako ostatní zúčastněné strany dále zdůraznily podstatný rozdíl mezi oběma kategoriemi provozovatelů s odvoláním na silnou konkurenci, které na rozdíl od provozovatelů kamenných kasin čelí on-line kasina.
(87)
Navzdory řadě objektivních rozdílů mezi provozovateli hazardních her on-line a v kamenných kasinech (např. fyzická versus on-line přítomnost) má Komise za to, že výše uvedené rozdíly mezi on-line a kamennými kasiny k určení podstatného a rozhodujícího právního a skutkového rozlišení mezi těmito dvěma typy podniků nestačí.
(88)
V tomto ohledu Komise uvádí, že hry nabízené provozovateli hazardních her v kamenných kasinech a on-line jsou rovnocenné. Hry nabízené jak provozovateli on-line služeb, tak kamenných kasin - ruleta, baccarat, punto banco, blackjack, poker a hraní her na hracích automatech - jsou součástí téže činnosti hazardních her bez ohledu na to, zda se jedná o on-line prostředí nebo kamenné provozovny. Navíc z technického hlediska se hry nabízené v on-line kasinech a v kamenných provozovnách zdají být z pohledu technologických platforem, formátů a parametrů srovnatelné.
(89)
V tomto ohledu má Komise za to, že pokud jde o zdanění činností hazardních her, on-line hazardní hry se stávají dalším distribučním kanálem herních činností podobného typu. Na podporu tohoto stanoviska Komise uvádí velké úsilí, které vyvíjejí on-line kasina pro navození atmosféry kamenného kasina, aby se on-line hráči cítili, jakoby hráli v prostředí kamenného kasina a ne ve virtuálním prostředí.
(90)
Svůj názor, že hazardní hry poskytované on-line a v kamenných provozovnách nejsou právně a skutkově srovnatelnými činnostmi, podpořily dánské orgány tím, že se mimo jiné odvolávaly na rozhodnutí britského úřadu pro hospodářskou soutěž, které rozlišuje mezi sázkovými kancelářemi s licencí na jedné straně a sazením prostřednictvím telefonu nebo internetu na straně druhé (36). Tento odkaz je však v rozporu se stanoviskem dánských orgánů, že on-line a off-line sázení jsou totožné služby (37). V tomto ohledu si také odporuje to, že dánské orgány považují off-line a on-line sázkové služby za obdobné činnosti, které podléhají stejnému zdanění, zatímco ostatní typy činností hazardních her poskytovaných on-line a v kamenných provozovnách považují za odlišné činnosti, které podléhají různým daňovým sazbám.
(91)
Dánské orgány se také opírají o rozhodnutí Candover-Cinven-Gala (38), které dospělo k závěru, že hrací automaty (jackpotové systémy, žetonové automaty a výherní automaty (all-cash) nebo zábavní automaty s výhrou (AWP)) představují samostatný produktový trh (39). Avšak kromě skutečnosti, že toto rozhodnutí se netýkalo použití pravidel pro státní podporu ani otázky selektivity, je nutné poznamenat, že ačkoli rozhodnutí uvádí, že „hrací automaty (jackpotové systémy, žetonové automaty a výherní automaty (all-cash) nebo zábavní automaty s výhrou (AWP)) představují samostatný produktový trh, rovněž uvádí, že je lze považovat za součást souboru hazardních her na příslušných místech, v nichž se nacházejí, tj. v kasinech, bingo klubech, hernách, restauračních zařízeních, sázkových kancelářích atd.“ (40).
(92)
Údajné rozdíly v socio-ekonomických profilech spotřebitelů, rizicích závislosti nebo vývoji na trhu taktéž nemohou prokázat, že hazardní hry poskytované on-line a v kamenných provozovnách představují dva odlišné typy činností, které nejsou právně a skutkově srovnatelné. Zdá se, že některé ze studií, o něž se dánské orgány a stejně tak stěžovatelé opírají, obsahují dostatek zjištění podporujících protichůdné závěry. Pokud tedy jde o studii Komise o službách hazardních her na vnitřním trhu z roku 2006 (41), dánské orgány tvrdí, že tato studie naznačuje, že on-line služby a kamenné provozovny představují oddělené trhy (42). Oproti tomu tutéž zprávu citují některé zúčastněné strany (43) na důkaz toho, že trh s on-line hazardními hrami by neměl být považován za nový trh, ale spíše za vývoj téhož trhu s hazardními hrami, který se vyznačuje vznikem nových hybridních heren (44).
(93)
Stejně tak jsou protichůdná prohlášení obsažená ve studii provedené Dánským národním centrem pro sociální výzkum (Danish National Centre for Social Research) (45), kterou citují dánské orgány a stěžovatelé. Zatímco dánské orgány tvrdí, že hráči v kamenných kasinech se liší od hráčů v on-line kasinech, co se týče věku, pohlaví a úrovně vzdělání, stěžovatelé opírající se o tutéž studii dospěli k opačnému závěru a tvrdí, že studie prokazuje neexistenci významných rozdílů mezi profily spotřebitelů hrajících v kamenných nebo on-line kasinech. Podle jejich názoru studie prokazuje, že hráči hrající hry jak v kamenných, tak on-line kasinech jsou obvykle tíž mladí muži ve věku 18 až 24 let (46).
(94)
Na základě výše uvedeného Komise dospěla k závěru, že on-line a kamenná kasina by měla být vnímána jako právně a skutkově srovnatelná. Jelikož hazardní hry poskytované on-line i v kamenných provozovnách představují totéž riziko, oznámené opatření se týká hazardních her poskytovaných jak on-line, tak v kamenných provozovnách. Předmětné opatření zavádí odlišné zdanění ve prospěch provozovatelů on-line hazardních her na úkor kamenných kasin. Z toho vyplývá, že posuzované opatření by mělo být považováno za zjevně selektivní ve smyslu článku 107 SFEU, neboť představuje odchýlení od obecného daňového systému.
(95)
To, zda může být opatření, které se jeví jako zjevně selektivní, odůvodněno povahou a vnitřním uspořádáním systému, musí být posouzeno na základě stávající judikatury. Při odůvodňování selektivity opatření lze vycházet z obecných zásad nebo logiky daňového systému.
(96)
V tomto ohledu dánské orgány argumentovaly, že s ohledem na zvláštnosti dotčeného odvětví, představuje odlišné zdanění ve prospěch provozovatelů on-line hazardních her jediný způsob zajištění účinnosti jejich daňového režimu. Stanovení vyšší daňové sazby by odrazovalo provozovatele on-line hazardních her od podání žádosti o dánskou licenci, zatímco zavedení nižší daňové zátěže pro všechny dotčené provozovatele by bylo v rozporu s celkovým cílem udržovat hazardní hry na rozumné úrovni.
(97)
Dánské orgány také tvrdily, že finanční schopnost provozovatelů on-line hazardních her, která je údajně nižší než finanční schopnost provozovatelů kamenných kasin, odůvodňuje odlišné daňové sazby mezi těmito dvěma kategoriemi provozovatelů.
(98)
S ohledem na výše uvedené argumenty Komise připomíná, že podle judikatury (47) a sdělení Komise o použití předpisů o státní podpoře v případě opatření týkajících se přímého zdanění podnikatelské činnosti (48) musí členský stát určit, zda zvažované opatření vychází ze základních nebo obecných zásad daného systému. Odůvodnění založené na povaze nebo vnitřním uspořádání předmětného daňového systému představuje výjimku ze zásady, že státní podpora je zakázána. Musí být tedy vykládáno restriktivně (49).
(99)
Z toho vyplývá povinnost dánských orgánů prokázat, že předmětné daňové opatření je odůvodněno logikou daňového systému. Dánské orgány však neuvedly dostatečné a přesvědčující důkazy na podporu svého tvrzení, že snížení daňové sazby pro určitý segment (provozovatelé on-line služeb) širší kategorie (provozovatelé hazardních her), aby se zajistilo, že provozovatelé on-line služeb podají žádost o licenci, vychází ze zásad a logiky, o něž se opírá jejich daňový systém. Zejména cíl přilákat zahraniční poskytovatele on-line služeb hazardních her do Dánska a vztáhnout na ně dánská pravidla by měl být považován za veřejný politický cíl, který nespadá do logiky daňového systému.
(100)
Pokud jde o údajně nižší schopnost provozovatelů on-line hazardních her platit, dánské orgány rovněž neprokázaly, že existuje rozdíl v ziskovosti on-line a kamenných kasin, který by odůvodňoval odlišné zdanění. Dánské orgány taktéž neprokázaly, že finanční schopnost platit je zásadou zakotvenou v jejich systému přímého zdanění podnikatelské činnosti, kterou by bylo v tomto případě možné odůvodnit odlišné zdanění on-line a kamenných kasin.
(101)
Z výše uvedeného vyplývá, že podle Komise není selektivita oznámeného zákona odůvodněna logikou daňového systému.
7.1.5 Závěr
(102)
S ohledem na výše uvedené má Komise za to, že kritéria stanová v čl. 107 odst. 1 SFEU jsou splněna a že opatření ukládající nižší daňovou sazbu pro on-line hazardní hry představuje státní podporu poskytovatelům on-line služeb hazardních her usazeným v Dánsku.
7.2 Slučitelnost opatření na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(103)
Ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 Smlouvy o fungování Evropské unie stanoví pravidla určující, kdy jsou určitá opatření podpory slučitelná s vnitřním trhem a jaké druhy pomoci mohou být považovány za slučitelné s vnitřním trhem.
(104)
Komise má za to, že předmětné opatření lze prohlásit za slučitelné s vnitřním trhem podle výjimky uvedené v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, jež povoluje„…podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem“.
(105)
Komise uvádí, že opatření nespadá do působnosti stávajících pokynů pro uplatňování čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Musí být proto posuzováno přímo s ohledem na toto ustanovení Smlouvy. Aby bylo opatření podpory slučitelné podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, musí sledovat cíl společného zájmu v rozsahu nezbytně nutném a přiměřeném. Při posuzování slučitelnosti opatření s vnitřním trhem Komise vyvažuje jeho pozitivní dopad z hlediska dosažení cíle společného zájmu proti jeho potenciálně negativním vedlejším účinkům, jako je například narušení obchodu a hospodářské soutěže. Tento test je založen na třístupňovém přezkoumání. První dva stupně se týkají pozitivních účinků státní podpory a třetí stupeň se zabývá negativními účinky a výslednou bilancí pozitivních a negativních účinků (50). Test je strukturován takto:
1)
Má opatření podpory jasně vymezený cíl společného zájmu?
2)
Vyhovuje podpora z hlediska dosažení cíle společného zájmu, tj. řeší navržená podpora selhání trhu nebo jiný cíl? Zejména:
a)
Je opatření podpory vhodným nástrojem, tj. existují jiné, vhodnější nástroje?
b)
Existuje motivační účinek, tj. mění podpora chování potenciálních příjemců?
c)
Je opatření podpory přiměřené, tj. bylo by možné dosáhnout téže změny chování s nižší podporou?
3)
Jsou narušení hospodářské soutěže a vliv na obchod omezeny tak, aby celkový účinek byl pozitivní?
7.2.1 Cíl společného zájmu
(106)
Dánské orgány vysvětlily, že se rozhodly přistoupit k reformě stávajících právních předpisů týkajících se hazardních her a sázkových služeb, aby stávající monopolní režim nahradily režimem regulovaným a částečně liberalizovaným. Liberalizace byla považována za nezbytnou mimo jiné z důvodu dodržování právních předpisů EU po zahájení řízení pro porušení Smlouvy a po vydání odůvodněného stanoviska ze dne 23. března 2007 (51) a z důvodu reakce na hrozbu, kterou představují nelegální on-line služby hazardních her provozované poskytovateli hazardních her usazenými v jiných zemích.
(107)
Dánské odvětví hazardních her bylo až doposud v zásadě státním monopolem, neboť byla vydána pouze jedna licence, a to státem ovládané společnosti „Danske Spil A/S“. Ačkoli regulační rámec zakazuje zahraničním poskytovatelům on-line hazardních her nabízet své služby spotřebitelům, kteří mají bydliště v Dánsku, mnoho poskytovatelů on-line hazardních her usazených v jiných členských státech a také ve třetích zemích nabízí své služby prostřednictvím kanálů nacházejících se mimo Dánsko, jako jsou například satelitní televizní kanály vysílané ze Spojeného království. Dánské orgány ve svém oznámení uvedly, že v praxi nejsou schopny dosáhnout dodržování zákazu ostatními poskytovateli služeb hazardních her nabízejícími své služby v Dánsku kvůli dánským soudním řízením, v nichž bylo namítáno, že stávající dánský monopol hazardních her představuje omezení volného pohybu služeb. V důsledku toho přetrvávala neuspokojivá situace, kdy zákonnost stávajícího monopolu byla zpochybněna nejen ve správním a soudním řízení, ale také přímým poskytováním on-line služeb hazardních her provozovateli bez licence v jiných jurisdikcích.
(108)
Podle důvodové zprávy doprovázející zákon o hazardních hrách byl proces liberalizace odůvodněn posledním technologickým vývojem, který znamenal, že Dánsko je nyní součástí globální komunikační společnosti, ve které mají spotřebitelé přístup k široké škále služeb poskytovatelů z různých jurisdikcí. Za posledních deset let se z hazardních her stala na internetu významná komodita, zejména se zavedením on-line pokeru. Internet poskytl dánským občanům příležitost srovnávat produkty společnosti Danske Spil s produkty nabízenými poskytovateli on-line hazardních her ve Spojeném království, na Maltě, Gibraltaru a v jiných zemích. V posledních letech začíná stále větší počet Dánů hrát hazardní hry s mezinárodními poskytovateli těchto služeb. Jak vysvětlily dánské orgány, vláda se obávala, že poskytování hazardních her, pokud nebude účinně regulováno a kontrolováno, by mohlo být spojeno s negativními účinky pro společnost v podobě trestné činnosti a kolapsu veřejného pořádku a mohlo by zranitelné jednotlivce přivést k závislosti na hazardních hrách. Zisky společnosti Danske Spil zároveň neustále klesají. Dánské orgány proto potřebovaly být schopny regulovat a kontrolovat hazardní hry nabízené dánským občanům, aby mohly hraní hazardních her směrovat do kontrolovaného rámce a zabránit tak negativním důsledkům pro společnost.
(109)
V této souvislosti Komise připomíná, že odvětví hazardních her nikdy nepodléhalo žádné harmonizaci v rámci Evropské unie. Podle článku 2 směrnice o službách jsou hazardní hry z oblasti působnosti směrnice výslovně vyloučeny (52). Avšak navzdory absenci jakéhokoli druhu sekundárních právních předpisů v této oblasti mohou přeshraniční činnosti hazardních her spadat do působnosti základních svobod Smlouvy, konkrétně svobody usazování (článek 49 SFEU) a volného pohybu služeb (článek 56 SFEU).
(110)
Článek 56 SFEU v zásadě vyžaduje zrušení všech omezení volného pohybu služeb, i když platí bez rozdílu jak pro vnitrostátní poskytovatele služeb, tak pro poskytovatele z jiných členských států, pokud mohou narušit, omezit nebo znevýhodnit činnost poskytovatelů služeb usazených v jiném členském státě, kde legálně poskytují obdobné služby (53). Rovněž podle ustálené judikatury představují právní předpisy členského státu, které zakazují poskytovatelům usazeným v jiných členských státech nabízet služby na území tohoto prvního členského státu prostřednictvím internetu, omezení volného pohybu služeb podle článku 56 SFEU (54). Volný pohyb služeb je navíc ve prospěch jak poskytovatelů, tak příjemců služeb (55).
(111)
Ačkoli v tomto případě poskytování služeb hazardních her primárně spadá do působnosti základní svobody podle článku 56 SFEU, dánské právní předpisy také ovlivňují svobodu usazování. Podle článku 27 zákona o hazardních hrách Dánsko vyžaduje, aby byli poskytovatelé on-line hazardních her buď usazeni v Dánsku, nebo pokud jsou občany jiného členského státu EU nebo EHP, aby jmenovali schváleného zástupce. Odůvodnění těchto omezení jsou totožná jak pro svobodu usazování, tak pro volný pohyb služeb.
(112)
Omezení těchto základních svobod jsou přípustná pouze jako výjimečná opatření výslovně uvedená v článku 52 SFEU, nebo jsou-li v souladu s judikaturou Soudního dvora odůvodněna naléhavými důvody obecného zájmu. Čl. 52 odst. 1 SFEU umožňuje omezení z důvodu veřejného pořádku („ordre public“), veřejné bezpečnosti nebo ochrany zdraví.
(113)
Pokud jde o činnosti hazardních her, Soudní dvůr ve svých rozhodnutích uznal některé důvody naléhavého veřejného zájmu, například snahu ochránit spotřebitele, předcházet podvodům a zabránit navádění občanů k nadměrným útratám při hře, jakož i snahu zabránit narušování veřejného pořádku. V této souvislosti by mohly morální, náboženské a kulturní faktory a morálně a finančně škodlivé důsledky pro jednotlivce a společnost spojené s hazardními hrami a sázením posloužit k odůvodnění existence dostatečné pravomoci vnitrostátních orgánů pro stanovení požadavků nezbytných pro ochranu spotřebitele a udržení veřejného pořádku. Omezení tedy musí v každém případě být odůvodněna nezbytnými požadavky ve veřejném zájmu, musí být způsobilá zaručit splnění sledovaného cíle a nesmějí překračovat meze toho, co je k dosažení tohoto cíle nezbytné. Musí být rovněž uplatňována nediskriminačně (56).
(114)
Je však třeba uvést, že ztráta daňových příjmů není jedním z důvodů uvedených v článku 52 SFEU, ani není přijímána v judikatuře (57), a nelze ji tedy považovat za důvod naléhavého obecného zájmu, z něhož by mohlo vycházet odůvodnění opatření, které je v zásadě v rozporu se základní svobodou.
(115)
Pokud jde konkrétně o odůvodnění omezení pro poskytování hazardních her přeshraničně, Soudní dvůr dospěl k tomuto závěru (58):
„57.
V tomto kontextu je třeba také poznamenat, že (…) právní úprava hazardních her patří mezi oblasti, v nichž mezi členskými státy existují výrazné rozdíly morální, náboženské a kulturní povahy. Při neexistenci harmonizace na úrovni Společenství je na každém členském státu, aby v těchto oblastech podle svého vlastního žebříčku hodnot posoudil, jaké nároky vyžaduje ochrana dotčených zájmů.
58.
Samotná okolnost, že si členský stát zvolil systém ochrany odlišný od toho, který přijal jiný členský stát, nemůže mít vliv na posuzování nezbytnosti a přiměřenosti ustanovení přijatých v dané oblasti. Tato ustanovení musejí být posuzována pouze z hlediska cílů, které příslušné orgány dotčeného členského státu sledují, a z hlediska úrovně ochrany, kterou chtějí zajistit.
59.
Členské státy mohou tudíž volně stanovit cíle své politiky v oblasti hazardních her a případně přesně vymezit požadovanou úroveň ochrany. Omezení, která stanoví, však musejí splňovat podmínky, které vyplývají z judikatury Soudního dvora, pokud jde o jejich přiměřenost (výše uvedený rozsudek Placanica a další, bod 48).
(…)
69.
V tomto ohledu je třeba uvést, že odvětví hazardních her nabízených prostřednictvím internetu není předmětem harmonizace na úrovni Společenství. Členský stát je tedy oprávněn mít za to, že pouhou skutečnost, že hospodářský subjekt (…) nabízí legálně služby spadající do tohoto odvětví prostřednictvím internetu v jiném členském státu, v němž je usazen a v němž již v zásadě podléhá podmínkám stanoveným právními předpisy a dohledu ze strany příslušných orgánů tohoto členského státu, nelze považovat za dostatečnou záruku ochrany vnitrostátních spotřebitelů před riziky podvodu a trestné činnosti s ohledem na obtíže, na které mohou v takovém kontextu narazit orgány členského státu usazení, chtějí-li posuzovat profesionální kvality a bezúhonnost hospodářských subjektů.
70.
Jelikož mezi spotřebitelem a hospodářským subjektem neexistuje přímý kontakt, hazardní hry přístupné prostřednictvím internetu s sebou krom toho nesou oproti tradičním trhům těchto her odlišná a zvýšená rizika, pokud jde o případné podvody, jichž se hospodářské subjekty dopustí vůči spotřebitelům.“
(116)
V nedávném rozsudku se Soudní dvůr také podrobně věnoval rizikům on-line hazardních her (59):
„103.
Je třeba uvést, že se charakteristiky vlastní nabídce hazardních her prostřednictvím internetu mohou stejným způsobem ukázat ve srovnání s tradičními trhy hazardních her jako zdroj odlišných a zvýšených rizik v oblasti ochrany spotřebitelů a zvláště mladistvých a osob, které mají zvláštní sklon ke hrám nebo u nichž se může takový sklon rozvinout. Vedle neexistence přímého kontaktu mezi spotřebitelem a hospodářským subjektem, jež byla uvedena výše, představují obzvláště snadný a nepřetržitý přístup k hrám nabízeným na internetu, jakož i potenciálně zvýšený objem a četnost takové nabídky mezinárodní povahy v prostředí, které se mimoto vyznačuje izolovaností hráče, anonymitou a neexistencí sociální kontroly, právě ony faktory, jež mohou podporovat rozvoj hráčské závislosti a vést k nadměrným výdajům za hru, a tudíž i prohloubit s tím související negativní sociální a morální důsledky, které jsou vyzdvihovány ustálenou judikaturou.
104.
Krom toho je třeba poznamenat, že s ohledem na posuzovací pravomoc, již mají členské státy ohledně stanovení úrovně ochrany spotřebitelů a společenského pořádku v odvětví hazardních her, není s ohledem na kritérium proporcionality vyžadováno, aby omezující opatření přijaté orgány členského státu odpovídalo koncepci sdílené všemi členskými státy, pokud jde o způsoby ochrany dotčeného oprávněného zájmu (viz obdobně rozsudek ze dne 28. dubna 2009, Komise v. Itálie, C-518/06, Sb. rozh. s. I-3491, body 83 a 84).
105.
S ohledem na výše uvedené je třeba připustit, že opatření zakazující jakoukoliv nabídku hazardních her prostřednictvím internetu může být v zásadě považováno za způsobilé ke sledování legitimních cílů předcházení podněcování k nadměrným výdajům za hru a boje proti hráčské závislosti, jakož i ochrany mladistvých, i když nabízení takových her prostřednictvím tradičnějších kanálů je nadále povoleno.“
(117)
Absence harmonizace v oblasti hazardních her a odlišné přístupy členských států, pokud jde o škálu povolených her a provozovatele oprávněné je nabízet, podávají obraz velice roztříštěného vnitřního trhu pro poskytování přeshraničních služeb hazardních her. Zatímco některé členské státy některé hazardní hry omezují nebo dokonce zakazují, jiné se rozhodly pro více otevřené trhy. Mnoho členských států také s ohledem na rozmach on-line služeb hazardních her v poslední době své právní předpisy týkající se hazardních her změnilo nebo je mění.
(118)
Dánské orgány neposkytly podrobné údaje o rozsahu nelegálního hraní hazardních her dánskými občany, ale zdůraznily, že vývoj neregulovaného odvětví on-line hazardních her je z pohledu společnosti znepokojující.
(119)
Tento trend potvrzuje zelená kniha Evropské komise z března 2011 (60). Průvodní pracovní dokument útvarů Komise uvádí v roce 2008 celkový hrubý zisk z on-line hazardu v Dánsku ve výši 250 milionů EUR, z čehož 14 % (tj. 34 milionů EUR) představovaly hry v kasinech a 22 % (tj. 56 milionů EUR) poker (61). Jak hry v on-line kasinech, tak on-line poker jsou samozřejmě zakázanými činnostmi.
(120)
Očekává se, že tato čísla se budou zvyšovat. Zelená kniha uvádí, že on-line hazardní hry jsou nejrychleji se rozvíjejícím segmentem trhu s hazardními hrami, přičemž v roce 2008 tvořily 7,5 % ročních příjmů z celého trhu s hazardními hrami (EU-27) a do roku 2013 se očekává zdvojnásobení (62). Zadruhé podíl využívání služeb hazardních her připadající na on-line hazardní hry se v Dánsku odhaduje na 21,9 %, což je druhá nejvyšší hodnota v EU, kde průměr činí 7,5 % (63).
(121)
S přihlédnutím k výše uvedené judikatuře a rovněž k celkovým vlastnostem trhu s hazardními hrami v EU dospěla Komise k závěru, že argumenty předložené dánskými orgány k odůvodnění přijetí oznámeného opatření jsou opodstatněné. Komise si je zejména vědoma specifičností předmětných činností: on-line hazardní hry poskytované prostřednictvím internetu toto odvětví zcela změnily a zapříčinily vznik globálního trhu, na kterém fyzické hranice mizí. V této souvislosti, jak je uvedeno v zelené knize z roku 2011 (64), Komise také upozorňuje na potřebu kontroly odvětví on-line hazardních her, aby se zabránilo škodlivým negativním důsledkům, které on-line hazardní hry mohou na spotřebitele mít. Kromě významného rizika závislosti na on-line hazardních hrách, které potvrdily různé sociální studie (65), je třeba věnovat zvláštní pozornost mladistvým a jiným zranitelným osobám, včetně hráčů s nízkým příjmem, hazardních hráčů s předchozí závislostí na hazardních hrách a mladých dospělých jedinců, kteří si rizika spojená s návykovým hraním neuvědomují. Pro ochranu těchto kategorií potenciálních hráčů by členské státy měly být schopny odvětví on-line hazardních her kontrolovat, mimo jiné zavedením věkových hranic nebo licenčních podmínek, kontrolou systémů zpracování plateb a omezováním marketingu nebo propagace on-line hazardních her.
(122)
Reforma provedená v Dánsku, která vyústila v přijetí oznámeného zákona, je tedy v souladu s cílem zelené knihy Evropské komise ze dne 24. března 2011 o „on-line hazardních hrách na vnitřním trhu“, která měla přispět ke vzniku právního rámce pro on-line hazardní hry v členských státech, který by všem zúčastněným stranám zajistil větší právní jistotu (66). Zelená kniha byla odpovědí na závěry Rady z prosince 2010, které uvítaly obsáhlou konzultaci Evropské komise týkající se on-line hazardních her na vnitřním trhu, jež umožní podrobnou diskuzi o otázkách vyplývajících zejména z problematiky on-line služeb hazardních her (67), a na usnesení Evropského parlamentu přijaté dne 10. března 2009, v němž Parlament vyzval Komisi, aby v úzké spolupráci s vládami členských států prostudovala ekonomické i neekonomické účinky poskytování hazardních her v přeshraničním rozsahu (68). Je nutno zdůraznit, že reforma právních předpisů provedená prostřednictvím oznámeného zákona je v souladu s cíli podporovanými Komisí, které vedly k zahájení řízení pro porušení Smlouvy a k zaslání odůvodněného stanoviska dánským orgánům v březnu 2007 (69).
(123)
Z těchto důvodů má Komise za to, že oznámený zákon o danění hazardních her, pokud bude liberalizovat trh a dánským a zahraničním provozovatelům on-line hazardních her umožní poskytovat své služby dánským občanům a zároveň zajistí, že tito provozovatelé budou splňovat nezbytné podmínky pro udělení licence dánskými orgány, slouží jasně vymezenému cíli společného zájmu.
7.2.2 Pomoc vhodná pro požadovaný cíl
(124)
Opatření podpory se považuje za nezbytné a přiměřené, pokud představuje vhodný nástroj k dosažení určeného cíle společného zájmu, pokud má motivační účinek na příjemce a pokud nezavádí zbytečné narušení hospodářské soutěže.
(125)
Dánská vláda se rozhodla liberalizovat dánský trh s on-line hazardními hrami a umožnit vydání neomezeného počtu on-line licencí. Otázka takovéto licence však podléhá řadě podmínek zahrnujících mimo jiné důvěryhodnost řídících pracovníků společnosti žádající o licenci. Aby byla liberalizace úspěšná, rozhodla se dánská vláda také snížit zdanění pro provozovatele on-line služeb a beze změny zachovat pouze daňové sazby použitelné pro provozovatele hazardních her v kamenných provozovnách. V tomto ohledu stěžovatelé argumentovali, že snížení daňové sazby pro provozovatele on-line služeb není tím nejvhodnějším řešením. K dosažení cílů procesu liberalizace by bylo například možné použít blokování plateb a komunikace (ochranné nástroje) bez nutnosti zavádět nižší daňové sazby pro provozovatele on-line služeb. Podle stěžovatelů se tedy Dánsko mohlo rozhodnout prosazovat zákaz nelegálních on-line hazardních her blokováním „plateb a komunikace“ (filtrování pomocí systému doménových jmen, blokování pomocí internetového protokolu a blokování plateb) nebo omezením počtu licencí, které budou vydány.
(126)
Pokud jde o používání „blokovacích systémů“, zelená kniha Komise uvádí, že účinnost blokovacích systémů závisí na předem stanoveném a aktualizovaném seznamu položek, které mají být zablokovány, a na účinných softwarových systémech. Dánské orgány však zdůraznily, že je sporné, zda by tyto blokovací systémy dokázaly přinést očekávané výsledky, neboť on-line hráči by mohli blokování prostřednictvím internetu obcházet změnou používaných „portů“ a zakázání určitých plateb by kromě plateb týkajících se sázek a her mohlo zablokovat i zcela legální obchodní transakce.
(127)
Pokud jde o možnost vydat omezený počet on-line licencí, účinky závisejí na počtu licencí, které mají být vydány. Je-li počet omezen pouze na několik málo licencí, malý počet soutěžitelů omezí hospodářskou soutěž a ovlivní nabídku, což by znamenalo vyšší náklady pro spotřebitele v podobě nižšího výplatního poměru než v případě neomezeného počtu licencí. Nižší počet licencí navíc pro spotřebitele na trhu znamená omezení výběru a snížení jeho kvality a nemotivuje výrobce aktivněji reagovat na přání a potřeby spotřebitele (70). Omezení počtu licencí rovněž vyvolává otázky týkající se kritérií pro určení počtu licencí způsobem vylučujícím svévoli, jak a které instituce budou požadavky na udělování licencí sledovat a jak bude řešeno nelegální poskytování služeb, tj. kdo přijme jaká opatření proti nelegálně poskytovaným službám hazardních her (71).
(128)
S ohledem na výše uvedené má Komise za to, že nižší daňová sazba použitelná pro činnosti on-line hazardních her je vhodným nástrojem k dosažení liberalizačních cílů nového zákona o hazardních hrách. Toto opatření podpory zajistí, že provozovatelé on-line služeb, kteří chtějí poskytovat služby hazardních her dánským občanům, požádají o licenci a splní příslušné vnitrostátní předpisy.
(129)
Komise má za to, že opatření podpory dokáže změnit chování zahraničních poskytovatelů on-line služeb hazardních her, neboť nižší daňová sazba bude tyto provozovatele motivovat získat licenci v Dánsku a poprvé tak poskytovat on-line služby hazardních her legálně.
(130)
Podpora se považuje za přiměřenou pouze tehdy, nelze-li stejné změny chování dosáhnout s nižší podporou, která hospodářskou soutěž narušuje v menší míře. Výše podpory musí být omezena na minimum potřebné k provedení podporované činnosti. V tomto případě má Komise za to, že dánské orgány opatření nastavily tak, aby snížily případnou výši související státní podpory a minimalizovali narušení hospodářské soutěže vyplývající z tohoto opatření.
(131)
V memorandu předloženém dánským ministerstvem daní ze dne 6. března 2010 politickému mluvčímu politických stran dánského parlamentu týkajícím se úrovně daně, která má být stanovena (72), byla volba nižší daňové sazby ve výši 20 % hrubého zisku z hazardu pro on-line hazardní hry odůvodněna těmito kritérii:
a)
hazardní hry poskytované na základě dánských licencí by měly být přizpůsobeny stávající nabídce poskytovatelů on-line hazardních her v zahraničí, tj. daňovou sazbu je nutné upravit tak, aby odpovídala vysokým výplatním poměrům nabízeným zahraničními poskytovateli on-line hazardních her, a tyto poskytovatele přimět, aby o licenci skutečně požádali;
b)
celkový počet nabízených her by se měl zvýšit, což by celkově mělo vést ke zvýšení obratu;
c)
produkty v oblasti hazardních her by měly být tak přitažlivé, že hráči nebudou chtít hrát na stránkách zahraničních (nelegálních) provozovatelů;
d)
měly by se používat blokovací nástroje, aby se společně s tím, co je uvedeno v písmenech a) až c), zajistilo, že hraní hazardních her na stránkách nelegálních provozovatelů bude omezeno na minimum.
(132)
V tomto memorandu dánské orgány uvedly, že právní předpisy ve Spojeném království, které je třeba považovat za předpisy blízké dánské právní úpravě hazardních her, stanoví pro on-line hazardní hry daňovou sazbu 15 %. Dánské orgány měly za to, že daňová sazba pro on-line hazardní hry by mohla být stanovena výše než ve Spojeném království, neboť Dánsko na rozdíl od Spojeného království zavede také doplňující blokovací opatření, aby hráčům ztížilo hraní na stránkách zahraničních provozovatelů, kteří nezískali dánskou licenci.
(133)
Obdobně dánské orgány citují příklady Francie a Itálie, které liberalizovaly své trhy a uložily vyšší daňové sazby než Spojené království. Dánské orgány uvádějí, že tyto trhy jsou významně větší než trh dánský. Velikost trhu může mít hmatatelný dopad na ochotu provozovatelů služeb na trh vstoupit, i když je zde vyšší daňová sazba, protože náklady, které jsou se zahájením činnosti na novém trhu vždy spojeny, jsou v případě vstupu na malé trhy obvykle relativně vyšší.
(134)
Memorandum obsahuje simulaci možného účinku daňových sazeb ve výši 15, 20 a 25 % na příjmy, rovněž s přihlédnutím k možným změnám v modelech hraní hazardních her hráči a v přístupu provozovatelů. Ze simulace vyplynulo, že 20 % daňová sazba bude pravděpodobně stále dostatečně přitažlivá na to, aby poskytovatelé hazardních her požádali o dánskou licenci a aby hráčům byly nabízeny přitažlivé služby. Lze očekávat, že stanovení vyšší daňové sazby (tj. 25 %) by zvýšilo tlak na výplatní poměry a následkem toho by pozitivní účinek 25 % sazby na příjmy mohl být nižší než při sazbě 20 %.
(135)
Dánští zákonodárci proto dospěli k závěru, že stanovení vyšší daňové sazby pro on-line hazardní hry by s největší pravděpodobností vyústilo v nabídku hazardních her, která by pro hráče nebyla dostatečně přitažlivá, což by následně vedlo ke snížení obratu a ztrátě perspektivy okamžitého zvýšení daňových příjmů.
(136)
Závěry, k nimž dospěli dánští zákonodárci, pokud jde o vhodnou úroveň zdanění pro činnosti on-line hazardních her, potvrzuje také zpráva poradenské společnosti působící v tomto odvětví, podle níž by 20 % daňová sazba neznamenala, že by se stát vzdával příjmů, které by jinak získal (73). Podle této zprávy se jedná o nejvyšší ekonomicky proveditelnou sazbu - vyšší sazba by byla „sazbou bez jakékoli návratnosti“, tj. daňovou sazbou, která by jednoduše byla příliš vysoká na to, aby byla pro provozovatele obchodní příležitostí ke vstupu na trh. Při překročení této sazby by daňové příjmy začaly klesat.
(137)
S ohledem na výše uvedené má Komise za to, že daňová sazba ve výši 20 % hrubého zisku z hazardu použitelná pro provozovatele on-line služeb není nižší, než vyžaduje naplnění cílů zákona o hazardních hrách. Opatření podpory proto splňuje požadavek přiměřenosti stanovený v judikatuře Soudního dvora.
7.2.3 Dopad na hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy
(138)
S ohledem na dopad opatření podpory na hospodářskou soutěž a obchod je třeba rozlišovat mezi případným narušením obchodu mezi členskými státy a narušením hospodářské soutěže v Dánsku, zejména u stávajících provozovatelů hazardních her v kamenných provozovnách.
(139)
Pokud jde o obchod mezi členskými státy, neočekává se žádný negativní dopad. Zákon o hazardních hrách umožňuje dánským občanům hrát hazardní hry legálně na internetových stránkách provozovatelů on-line hazardních her s licencí. Takovéto internetové stránky nejsou uživatelům z řad dánských občanů zakázány, ale jsou přístupné pro občany všech členských států EU s výhradou omezení stanovených jejich vnitrostátními předpisy. Stanovením daňové sazby pro provozovatele on-line hazardních her ve výši 20 % hrubého zisku z hazardu je dánské opatření podpory obecně v souladu s obdobnými daňovými sazbami platnými v jiných členských státech, které již reformu právních předpisů týkajících se on-line hazardních her provedly. Například Belgie i Spojené království uplatňují daňovou sazbu ve výši 15 % hrubého zisku z on-line hazardu, zatímco jiné členské státy uplatňují ještě nižší sazby (například Estonsko 5 % hrubého zisku z hazardu, Lotyšsko 10 % hrubého zisku z hazardu, Finsko 8,25 % hrubého zisku z hazardu). Pouze Slovensko si stanovilo vyšší daňovou sazbu ve výši 27 % hrubého zisku z hazardu.
(140)
Pokud jde o narušení hospodářské soutěže v Dánsku, opatření bude potenciálně přínosné pro značný počet různých dánských a zahraničních provozovatelů on-line hazardních služeb, kteří až doposud nesměli své služby dánským občanům poskytovat. Dánsko předložilo seznam poskytovatelů on-line hazardních her, kteří již projevili ochotu požádat o licenci. Jelikož doposud mohla on-line služby hazardních her poskytovat pouze státem ovládaná společnost, zvýší liberalizace celkovou hospodářskou soutěž na trhu.
(141)
Ačkoli opatření představuje státní podporu a její provedení může mít dopad na stávající provozovatele hazardních her v kamenných provozovnách, na které se vztahuje daňová sazba ve výši 75 % hrubého zisku z hazardu, má Komise za to, že celkové účinky provedení tohoto opatření jsou pozitivní.
(142)
Jak je uvedeno výše, stanovení daňové sazby pro on-line hazardní hry ve stejné nebo obdobné úrovni, jako je sazba pro provozovatele hazardních her v kamenných provozovnách, by vedlo k situaci, kdy by odvětví ani hráči nereagovali na možnost legálního poskytování on-line služeb hazardních her na dánském trhu, což by mařilo stanovené cíle společného zájmu sledované zákonem o hazardních hrách.
(143)
Komise tedy dospěla k závěru, že opatření je slučitelné s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
8. ZÁVĚR
(144)
Komise má za to, že oznámený zákon představuje daňové zvýhodnění pro provozovatele on-line hazardních her, které se poskytuje ze státních prostředků. Opatření se považuje za zjevně selektivní, neboť rozlišuje mezi provozovateli on-line hazardních her a provozovateli kamenných kasin, kteří se z hlediska cíle sledovaného opatřením nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci. Dánské orgány neprokázaly, že zjevná selektivita oznámeného zákona je odůvodněna logikou daňového systému. Oznámený zákon se tedy považuje za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(145)
Komise má však za to, že podpora splňuje podmínky nezbytné k tomu, aby mohla být považována za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Opatření C 35/10, které Dánsko zamýšlí provést v podobě danění on-line hazardních her v rámci dánského zákona o danění hazardních her, je slučitelné s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování Evropské unie.
Provedení tohoto opatření se tedy povoluje.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Dánskému království.
V Bruselu dne 20. září 2011.
COMMISSION DECISION
of 20 September 2011
on the measure C 35/10 (ex N 302/10) which Denmark is planning to implement in the form of duties for online gambling in the Danish Gaming Duties Act
(notified under document C(2011) 6499)
(Only the Danish text is authentic)
(Text with EEA relevance)
(2012/140/EU)
THE EUROPEAN COMMISSION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular the first subparagraph of Article 108(2) thereof,
Having regard to the Agreement on the European Economic Area, and in particular Article 62(1)(a) thereof,
Having called on interested parties to submit their comments pursuant to those provisions (1) and having regard to their comments,
Whereas:
1. PROCEDURE
(1)
On 6 July 2010, pursuant to Article 108(3) of the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU) the Danish authorities notified the Legislative Proposal L 203 on Gaming Duties (the ‘Gaming Duties Act’ (2)), adopted on 25 June 2010, for the sake of legal certainty. The Commission requested further information by letters dated 11 August 2010 and 22 September 2010. The Danish authorities provided the requested information by letter dated 20 October 2010.
(2)
The Commission also received two separate complaints with regard to the proposed Gaming Duties Act. The first was submitted by the Danish Amusement Machine Industry Association (‘DAB’) on 23 July 2010. The second complaint was submitted by a land-based casino operator, ‘the Royal Casino’, on 6 August 2010. Both complaints were forwarded to the Danish authorities on 23 September 2010 for their comments. The Danish authorities submitted their comments in their letter of 20 October 2010.
(3)
A meeting with the Danish authorities to discuss the notification and the two complaints referred to above took place in Brussels on 10 November 2010. During the meeting the Danish authorities submitted a note entitled ‘The dilemma created by the pending State aid case’ in which they also announced their intention to delay the entry into force of the notified Act until the Commission had adopted a decision (3).
(4)
By decision of 14 December 2010, the Commission informed Denmark that it had decided to initiate the procedure laid down in Article 108(2) TFEU in respect of the notified measure. The Commission decision to initiate the procedure (hereinafter the ‘initiating decision’) was published in the Official Journal of the European Union (4). The Commission invited interested parties to submit comments.
(5)
The Danish authorities submitted their observations on the initiating decision by letter of 14 January 2011.
(6)
In total, 17 interested third parties submitted comments between 11 February and 22 February 2011 (5). These comments were forwarded to Denmark on 16 March 2011, which was given the opportunity to respond. The Commission received Denmark’s comments by letter dated 14 April 2011.
2. DESCRIPTION OF THE MEASURE
(7)
Following the initiation of infringement proceedings and the sending of a reasoned opinion on 23 March 2007 concerning obstacles to the free movement of sports betting services in Denmark (6), the Danish government had decided to reform the national legislation on gambling and betting services and to replace the existing monopoly regime with a regulated and partially liberalised one. The liberalisation was considered necessary, inter alia, to comply with EU law and to respond to the threat posed by illegal online gambling services provided by gaming service providers located in other jurisdictions.
(8)
The notified Gaming Duties Act is part of a set of Acts introduced to liberalise the gambling sector (7). Under the terms of Article 1 of the Gaming Act, the overall objective of this new law reform for gambling services is:
-
to keep gambling consumption at a moderate level,
-
to protect young persons and other vulnerable persons from exploitation or from becoming addicted to gambling,
-
to protect gamblers by ensuring that gambling is supplied in a reasonable, reliable and transparent manner, and
-
to ensure public order and prevent gambling being used for criminal purposes.
(9)
Under the Gaming Act, ‘supplying or arranging gambling requires a licence unless this Act or other legislation provides otherwise’. In addition, the provision or arranging of gambling is subject to the payment of duty (Article 1 of the Gaming Duties Act).
(10)
Article 5 of the Gaming Act defines gaming as covering the following activities: (i) lotteries, (ii) combination gambling, and (iii) betting.
(11)
Combination gambling refers to ‘activities where a participant has a chance to win a prize, and where the likelihood of winning depends on a combination of skill and chance’. Combination gambling thus includes games that are often offered by casinos, such as roulette, poker, baccarat, blackjack, and gaming machines offering cash winnings.
(12)
Article 5 of the Gaming Act defines online gambling as ‘gambling entered into between a player and a gambling provider using remote communication’. The same provision defines land-based gambling as ‘gambling that is entered into by a player and a gambling supplier, or the suppliers’ agent, meeting physically’. Betting services are defined as ‘activities where a participant has a chance of winning a prize and where a bet is placed on the result of a future event or the occurrence of a future event’.
(13)
Under the terms of Articles 2-17 of the Gaming Duties Act, the games subject to duty are (i) lotteries, including class lotteries and non-profit lotteries, (ii) betting, including local pool betting, (iii) land-based casinos, (iv) online casinos, (v) gaming machines offering cash winnings in amusement arcades or restaurants, and (vi) games without stakes.
(14)
The Gaming Duties Act sets different tax rates, depending on whether the games are provided in online casinos or in land-based casinos.
(15)
Under Article 10 of the Gaming Duties Act, holders of a licence to provide games in land-based casinos are subject to a basic charge of 45 per cent of their gross gaming revenues (‘GGR’ - stakes minus winnings), less the value of the tokens in the tronc, and an additional charge of 30 per cent for GGR (less the value of the tokens in the tronc) which exceeds DKK 4 million (calculated on a monthly basis) (8).
(16)
Under Article 11 of the Gaming Duties Act, holders of a licence to provide games in an online casino are subject to a charge of 20 per cent of their GGR.
(17)
Holders of a licence to provide gaming machines offering cash winnings (slot machines) in amusement arcades and restaurants are subject to a charge of 41 per cent of their GGR. An additional 30 per cent is paid on gaming machines in public houses, bars, etc. for GGR exceeding DKK 30 000, and on gaming machines in amusement arcades for GGR exceeding DKK 250 000 (9).
(18)
With regard to the licence fees, the Gaming Act provides that anyone applying for a licence to offer betting or online casino games is liable to a fee of DKK 250 000 (DKK 350 000 if they apply for both betting and online casino games) and a yearly licence fee ranging from DKK 50 000 up to DKK 1 500 000 depending on the gaming revenues.
(19)
The Gaming Act requires online gambling providers either to be established in Denmark, or if they are residents of another EU or EEA Member State, to nominate an approved representative (Article 27).
3. REASONS FOR OPENING THE PROCEDURE
(20)
The Commission opened the formal investigation procedure laid down in Article 108(2) of the TFEU in respect of the measure at issue on the grounds that it might entail State aid within the meaning of Article 107(1) TFEU.
(21)
In particular, the Commission considered that the measure could be regarded as selective in the light of case law. It recalled that any assessment of the selectivity of a tax measure should involve examining whether a given measure favours certain undertakings in comparison with other undertakings whose legal and factual situation is comparable in the light of the objective pursued by the scheme in question (10).
(22)
Given the nature of the games offered online and in land-based establishments, the social experience provided by gaming of both types, and the socioeconomic profiles of the consumers, the Commission had doubts as to whether the differences between online and land-based gambling were substantial enough to consider them not to be comparable in law and in fact for the purposes of their tax treatment under the Gaming Duties Act.
(23)
Furthermore, at that stage of the procedure, the Commission took the view that should the measure be considered prima facie to be selective, the Danish authorities had failed to establish that the measure could be justified by the logic of the tax system.
(24)
In this regard, the Danish authorities argued that the tax rate for online gambling reflected the necessary balance between meeting the aims of the Danish gambling legislation in order to protect players on the one hand, and being able to face the competition from online operators established in other countries with lower tax rates on the other.
(25)
In addition, regarding the reference made by the Danish authorities to the overall objectives pursued by the Gaming Act (see paragraph 8), the Commission took the view that these objectives appeared to be of a general nature and external to the tax system. Since it is established case-law that only intrinsic objectives of the tax system are pertinent, the Commission considered that the Danish authorities had not sufficiently substantiated their claim that the selectivity of the tax measure at issue was required by the logic of the tax system.
(26)
Moreover, the Commission took the view that the notified Act involved a tax advantage conferred through the use of State resources since foregoing tax revenue gave online gambling operators an advantage in the form of a substantially lower rate of duty. In addition, to the extent that the measure provides a selective economic advantage to online operators operating in Denmark, it could affect trade in the internal market and distort competition.
(27)
Finally, the Commission expressed its doubts as to whether the notified measure could fall within the scope of any of the derogations laid down in Article 107(2) and 107(3) TFEU.
4. COMMENTS FROM THE DANISH AUTHORITIES
(28)
By letter dated 14 January 2011, the Danish authorities submitted their comments on Commission’s decision to initiate proceedings.
(29)
The Danish authorities, relying on a list of factual and economic differences between online and land-based gambling set out in their notification, reiterated the view that online gambling should be regarded as an activity that is different from land-based gambling.
(30)
According to the Danish authorities, the software used in certain electronic games offered in land-based casinos and those used in online casinos is not identical. Besides the fact that the platforms and suppliers are not the same, it was argued that there are major differences between these electronic games since the physical presence of gamblers is required in order to play them in land-based casinos. Physical presence entails various costs (e.g. for transportation, entrance fees, cloakroom fees, food or drink) which are not incurred in online gambling.
(31)
For the Danish authorities, the fact that a number of Member States prohibit online gambling while allowing land-based gambling services reflected the differences involved in providing the two types of gaming.
(32)
Furthermore, the Danish authorities contended that the Commission had not taken account of the conclusions of its 2006 ‘Study of Gambling Services in the Internal Market of the European Union’ (11), according to which online and land-based casinos should be considered as being distinct markets.
(33)
The Danish authorities also stressed that the Commission’s assessment focused only on land-based casinos and did not take account of gambling machines (i.e. slot machines, but not roulette, blackjack, poker, etc.) located in land-based restaurants or amusement arcades and gaming halls.
(34)
With regard to the justification for the measures by virtue of the logic of the tax system, the Danish authorities claim that the Commission might have misinterpreted the objective of the notified measure. This measure is not aimed at preserving the international competitiveness of the Danish gaming industry, but rather at pursuing the four objectives set out in the legislation (maintaining gambling at a moderate level; protecting young people or other vulnerable persons from being exploited through games or from developing an addiction of gambling; protecting players by ensuring that games are offered in a fair, responsible, and transparent manner; ensuring public order and preventing gaming being used for criminal purposes).
(35)
With regard to the different tax rates for online and land-based gambling, the Danish authorities explained that they are confronted with a legislative and regulatory dilemma. On the one hand, they could no longer maintain the current monopolistic situation and delay liberalisation of the online gambling market. On the other hand, providing for a uniform tax level for online and land-based gambling activities would undermine the policy objectives pursued by the government in this field.
(36)
In particular, the Danish authorities argued that setting a uniform tax level for all gambling activities would lead to inconsistent solutions, regardless of the tax model opted for. Opting for a model based on a lower, uniform 20 per cent tax rate would give a strong incentive to gamble in land-based casinos, which would be contrary to the general interest of consumer protection.
(37)
Conversely, a model based on a higher uniform tax rate similar to that applied to land-based gambling would dissuade online operators from seeking a licence to provide services from Denmark, thus defeating the liberalisation objectives of the law. This would also be contrary to the general interest of consumer protection since no effective control of online gambling would be possible.
(38)
In support of their position, the Danish authorities submitted a memorandum from the Ministry of Taxation of 6 March 2010 to the Policy Spokesmen of the political parties of the Danish Parliament concerning the level of duty to be set (12). The memorandum shows that the current differential tax treatment should be regarded as the result of a balancing exercise aimed, on the one hand, at ensuring that the law is upheld, while on the other hand maximising the tax revenue and keeping gambling to a moderate level.
(39)
In this connection, the Danish authorities considered that international competition and the global nature of the online gambling industry should also be taken into account. In this regard, the Danish authorities referred to the ‘Study of Gambling Services in the Internal Market of the European Union’, according to which the costs of doing business onshore for suppliers should not exceed the costs of doing business offshore, in order to be more attractive for consumers and suppliers to operate within their jurisdictions than in other countries (13).
(40)
Furthermore, the Danish authorities argued that the principle laid down by the Court of Justice in the Salzgitter case, according to which the Commission should not compare the notified level of taxation with levels applicable in other Member States in order determine whether the notified measure constitutes State aid (14), does not apply to the notified Act, since the differential tax treatment between land-based and online gambling activities is based exclusively on internal tax considerations. In particular, the Danish government took no account of the tax rates applicable in other Member States so as to enhance the competitiveness of the Danish gaming industry, but merely sought to strike an appropriate balance with the four aforementioned policy objectives of the notified Act.
(41)
Moreover, the Danish authorities argued that the Commission had misinterpreted the Salzgitter case, as it had relied on it not in order to assess the selective nature of the notified measure but in order to examine whether the selectivity of the notified measure could be regarded as justified.
(42)
For the above reasons, the Danish authorities consider that the notified tax measure, if it were found to be selective, should be regarded as justified by the logic of the tax system.
5. COMMENTS FROM THIRD PARTIES
(43)
The Commission received comments from 17 interested third parties, including the complainants: seven of them were associations (15), seven were undertakings (16) and three were Member States (17).
(44)
With regard to the selectivity of the measure, some of the interested parties claim that online and land-based casinos are not in a comparable legal and factual situation because these undertakings do not operate in the same market and, consequently, the tax measure does not depart from the generally applicable tax system. Hence, the tax measure should not be regarded as selective.
(45)
In support of this position, the interested third parties claim that the products offered by land-based and online casinos differ substantially. The activities offered by land-based casinos constitute a social experience where, unlike online gambling, discussion, appearance, and physical environment are a central part of the gaming experience. Furthermore, land-based gambling should be regarded as part of the overall entertainment experience, which is complemented by other activities, such as are offered by restaurants, bars, convention facilities, and hotel services.
(46)
In addition, those interested parties argue that online and land-based gambling activities do not present the same risks of addiction. Support for this position can be found in the case-law of the Court of Justice of the European Union, which held that ‘the offer of games of chance by the Internet may prove to be a source of risks of a different kind and a greater order in the area of consumer protection’ (18). Reference is also made to the study on gambling published by the Institut National de la Santé et de la Recherche Médicale (19), according to which online gambling presents an actual risk of addiction that needs, however, to be addressed by a regulated market for online gambling.
(47)
Moreover, some interested parties argued that there is a segmentation of the gambling market based on different distribution channels, which would constitute a pertinent element for distinguishing different relevant markets. In that respect, they refer to an opinion of the French competition authority of 20 January 2011, which noted that online gambling could be differentiated from gambling in clubs or outlets (20).
(48)
Some of the interested parties also pointed out that land-based gambling operators are subject to a limited competitive pressure in the specific geographic area where they offer their games. By contrast, online operators would face fierce competition from other online operators. In particular, since the gaming products in land-based casinos are bound to a physical location, customers need to physically move to get to the relevant location. For instance, in Denmark, there are only six locations where land-based casinos can operate. By contrast, online gambling activities allow players to access a great number of gaming line-ups offered by different international operators. Moreover, the strong competition for online casinos is all the more exacerbated by the existence of specialised websites that compare the offer of various online gambling providers, and by numerous blogs and forums that allow players to compare the products, prices and services offered by online operators.
(49)
At the same time, these interested parties point out that profit margins associated with online gambling are significantly lower than those associated with land-based gambling, given the fierce competition among online operators and the absence of such competition between land-based casinos. Thus, online casinos would have significantly lower margins with regard to the payout ratio, i.e. the percentage of the wagered amounts that is credited back to customers. Moreover, land-based casinos can offer other side-products and so benefit from side-earnings such as casino hotels, bars, or restaurants, which are absent in an online environment. Consequently, since land-based gambling operators could generate higher gambling profit than online operators, the difference in tax rates would be justified by the principle of the ‘financial capacity to pay’, according to which those who can bear a higher tax burden should pay higher taxes.
(50)
Besides the aforementioned arguments, some interested parties also argued that even if the Danish measure were found to be selective, the selectivity criterion would be justified by the nature and general scheme of the tax system. The aim of the Danish differential tax rate was to ensure that online operators would apply for a Danish licence and thus pay Danish taxes in the future, whilst at the same time guaranteeing that the objectives of consumer protection, as laid down in the Danish gambling legislation, would be achieved.
(51)
In this connection, some interested parties referred to the 1998 Commission Notice on the application of the State aid rules to measures relating to business taxation (21), according to which the whole purpose of a tax system is the collection of revenue for State expenditure. On this basis, they take the view that the objective of optimising tax revenue from providing online gambling to Danish residents would otherwise not be achieved with a tax rate higher than the rate laid down for online gambling under the notified Act.
(52)
In contrast to the aforementioned arguments, other third parties - mainly land-based operators - submitted comments against the stance adopted by the Danish authorities.
(53)
In substance, these interested parties argued that the Danish tax regime should be regarded as selective since it introduces a difference in tax treatment between two groups of undertakings which are in a legal and factual situation that is comparable in the light of the objectives of the measure. These parties allege that the online and land-based casinos carry out competing activities in the one and the same market and they are therefore in comparable situations.
(54)
In support of this position, the interested parties claim that that the games provided by online and land-based casinos are similar. The rules of casino games should be regarded as the same, and virtual interactions with croupiers or other players online are comparable with real interactions in land-based casinos. Manufacturers of land-based gambling machines would produce the same models for online use as for land-based use. Hence, from a technical point of view, casino games offered online and offline were identical in terms of technological platforms, descriptions, features, formats and parameters.
(55)
Furthermore, the interested parties allege that the consumer profiles of online and land-based casinos are comparable. Hence, the consumer aspect should not be used as a pertinent argument to distinguish online gambling from land-based gambling.
(56)
Some interested parties did not think online gambling should be regarded as a different activity from land-based gambling, but simply as another channel through which games are offered to players.
(57)
In addition to the aforementioned arguments, the interested parties take the view that the current gaming market should be viewed as a single market which is undergoing major change, marked by a substantial shift of players from land-based to online casinos. There are several possible reasons for this recent development, including the ever-increasing use of the Internet, the low operating costs of online casinos at all levels (facilities, staff, and fixed costs), the fact that online casinos can provide unlimited access to online gambling 24 hours per day anywhere given the ongoing development of new technologies.
(58)
The interested parties predict that this shifting of the market share from land-based to online gambling will increase in the future, given the rapid pace of technological progress, commercial initiatives, and the market penetration typical of e-commerce, which have made this sector of the gambling industry extremely dynamic and transformative. In this regard, they also refer to the opinion delivered by Advocate General Bot in the Liga Portuguesa de Futebol Profissional case (22) according to which, the impact of new means of communication is such that games of chance and gambling, which used to be available only in specific premises, could now be played at any time and any place, given the evolution of new technologies such as phones, interactive television and the Internet.
(59)
Reference is also made to the 2006 Commission Study on Gambling Services in the Internal Market (23). Accordingly, ‘the future of gambling in casinos is increasingly going to be server-based as gaming machines move increasingly to downloadable game software’ (24). This development would be marked by the development of new hybrid gaming venues.
(60)
On the basis of the foregoing argument the interested parties conclude that the measure is selective since online and land-based casinos carry out activities which are in a comparable situation in law and in fact. Nor could such selectivity be justified by the logic of the tax system. Moreover, they consider that imposing a higher tax rate would not discourage online providers to apply for a licence in Denmark.
(61)
Moreover, the Danish reference to other Member States’ national tax systems to justify the need to attract providers of online casinos is not pertinent since it is settled case-law that any justification should be based exclusively on the national tax system (25). In addition, the Danish authorities’ argument that lowering the tax rate applicable to certain undertakings is necessary in order to render the market more competitive, has consistently been rejected by the courts.
6. COMMENTS FROM DENMARK ON THIRD-PARTY COMMENTS
(62)
While reiterating their views that the notified measure is not selective and does not constitute a State aid, the Danish authorities point out that all intervening governments support their position that there is a need, from a regulatory perspective, to draw a distinction between online and land-based casinos.
(63)
They also point out that the methodology used to define the relevant market for the purposes of Articles 101 and 102 TFEU is intended for private undertakings and is based on an assessment of product substitutability from a demand and supply point of view, and therefore should not apply for the purpose of a State aid assessment. Applying this methodology would overstep the bounds of the State aid rules, which in the present case are being applied to a Member State’s sovereign tax powers.
(64)
In their view, online gambling should be set apart from land-based gambling. In this regard, they also refer to the Commission position adopted in merger proceedings, by virtue of which gambling machines (jackpot machines, token machines and all-cash or amusements with prizes (AWPs)) constitute a separate product market (26). They also mention, among others, the decision adopted by the French Competition Authority, according to which land-based poker does not form part of the same market as online poker, since land-based poker requires personal self-control, observation of the other players, often higher costs and a limitation from a geographic point of view (27). Reference is also made to a merger decision adopted by the British Office of Fair Trading, which draws a distinction between licensed betting offices on the one hand, and telephone or Internet betting, on the other hand (28).
(65)
With regard to the differences in product markets, the Danish authorities point out that, according to many interveners, additional - and significantly more expensive - services are offered in gaming establishments. From a sociological point of view, the Danish authorities reiterated their view that remote and land-based players are different types of consumers, as also indicated in the Commission’s recent Green Paper on Online Gambling in the Internal Market of 24 March 2011, which stated that the profile of online gamblers seems to be different from that of traditional casino or betting shop customers (29).
(66)
The Danish authorities also reiterate that the payout ratio is significantly higher for online operators, given their lower operating costs. They also point out that disparities between online and land-based casinos can be found in the technical aspects of the software used, the different regulations for granting licences, and the position of local dominance for land-based casinos.
(67)
The Danish authorities also contest the interpretation by certain interested parties of the above-mentioned opinion delivered by Advocate General Bot in the Liga Portuguesa case. They point out that this opinion, which was issued in the context of the freedom to provide services, accords with the idea that remote gambling operators should be regarded as being in a different legal and factual situation from land-based gambling operators.
(68)
However, the Danish authorities recognise that certain types of online gambling services could still constitute another form of sale, as in the case of betting services.
(69)
With regard to the aims of the notified Act, the Danish authorities reject the argument of certain interested parties that the notified Act is aimed at attracting foreign gambling providers. Rather, the objectives pursued by the government are the those listed in the Gaming Act. In addition, the general purpose of the new Act would remain unchanged, that is to generate income on gambling like any similar system for collecting revenue to finance the public budget.
(70)
The Danish authorities also agree with the view expressed by some interested parties that the taxable person’s ability to pay could be regarded as a valid justification. In the present case, the financial capacity of online gambling operators would indeed be significantly lower.
(71)
Finally, the Danish authorities point out that their tax system on remote gambling is designed so as to ensure the best possible revenue yield. Thus, the lower tax rate for online gambling would reflect the need to balance the four objectives set out in the notified Act with the need to maximise tax revenue.
7. ASSESSMENT OF THE MEASURE
7.1. Existence of State aid under Article 107(1) TFEU
(72)
Under Article 107(1) TFEU, any aid granted by a Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods is incompatible with the internal market if it affects trade between Member States.
7.1.1. State resources
(73)
Article 107(1) TFEU requires that the measure be granted by a Member State or through State resources. A loss of tax revenue is equivalent to consumption of State resources in the form of fiscal expenditure.
(74)
In the case under review, the presence of State resources has not been contested by any of the parties, neither the Danish authorities, the complainants, nor third parties.
(75)
By allowing online gambling operators to pay tax at the relatively low rate of 20 per cent of their GGR (30), the Danish authorities forego revenue which constitutes State resources. The Commission therefore takes the view that the measure at issue involves a loss of State resources and is therefore granted through State resources.
7.1.2. Advantage
(76)
The measure also has to confer a financial advantage on the recipient. The notion of advantage covers not only positive benefits but also interventions which, in various forms, mitigate the charges normally borne by an undertaking’s budget (31).
(77)
In the present case, the existence of an advantage has not been challenged by any of the parties, neither the Danish authorities, the complainants, nor third parties.
(78)
Under the Gambling Duties Act, online gambling undertakings are liable to pay tax on their GGR at a rate 20 per cent. This rate is substantially lower than the rate applicable to land-based gambling operators. Therefore, online gambling undertakings benefit from an advantage in the shape of a lower tax burden. It follows that the measure under review involves an advantage for undertakings providing online gambling services.
7.1.3. Distortion of competition and effect on trade
(79)
Under the terms of Article 107(1) TFEU, the measure must affect intra-EU trade and distort, or threaten to distort competition. In the present case, online gambling providers who establish themselves in Denmark will be exposed to competition and will be involved in intra-community trade. Consequently, the Gaming Duties Act, which provides for favourable tax treatment of Danish undertakings supplying online gambling services, necessarily affects intra-Community trade and distorts or threatens to distort competition.
7.1.4. Selectivity
(80)
In order to be regarded as a State aid within the meaning of Article 107(1) TFEU, the measure should be found selective inasmuch as it favours certain undertakings or the production of certain goods.
(81)
The established interpretation of selectivity in case law is that a measure is selective if it is ‘intended partially to exempt those undertakings from the financial charges arising from the normal application of the general system of compulsory contributions imposed by law’ (32). It follows that the measure is selective if it constitutes a departure from the application of the general tax framework. According to existing case law, what has to be assessed is whether a given measure favours certain undertakings over other undertakings whose legal and factual situation is comparable in the light of the objective pursued by the scheme in question (33).
(82)
Under case law, if the measure is considered to depart from the general tax system, it has to be examined to determine whether that differentiation results from the nature or general scheme of the tax system of which it forms part (34). In other words, the question is whether the measure concerned, which appears prima facie to be selective, is justified in the light of the logic of the tax system (35).
(83)
In the present case, the reference system should be defined as the taxation system for Danish gambling activities. The Gaming Duties Act aims at regulating the payment of duties on all gambling activities provided or arranged in Denmark, be it online or through land-based activities. It is therefore against this reference tax system that the measure at issue (i.e. the differential tax treatment in favour of online gambling activities) should be assessed.
(84)
Since the notified Act provides that holders of a licence to provide games in online casinos are subject to a charge of 20 per cent of the GGR, whereas holders of a licence to provide games in land-based casinos are subject to a basic charge of 45 per cent of GGR and an additional charge up to 30 per cent of GGR, the question arises as to whether online and land-based gambling operators, which are subject to different tax duties, should be regarded as being legally and factually comparable.
(85)
In this regard, the Danish authorities have consistently argued that online and land-based gambling activities are not legally and factually comparable in terms of platforms, costs, financial margins, social experience, suppliers or products.
(86)
Furthermore, like other interested parties, they have emphasised the substantial difference between the two categories of operators by reference to the fierce competition faced by online casinos compared with the absence of competition encountered by land-based operators.
(87)
Despite a number of objective differences between online and land-based gambling operators (such as physical versus online presence), the Commission considers that the aforementioned differences between online and land-based gambling casinos are not sufficient to establish a substantial and decisive distinction in law and in fact between the two types of undertakings.
(88)
In this regard, the Commission notes that the games offered by land-based and online gambling operators are equivalent. The games offered by both online and land-based operators - including roulette, baccarat, punto banco, blackjack, poker and gaming on gaming machines - form part of the same activity of gambling, regardless of their online or land-based settings. Moreover, from a technical point of view, casino games offered online and in land-based premises appear to be comparable in terms of the technological platforms, formats and parameters.
(89)
In that respect, the Commission considers that, as far as the taxation of gambling activities is concerned, online gambling emerges as another distribution channel of a similar type of gaming activities. In support of this position, the Commission notes the substantial efforts carried out by online casinos to simulate the land-based casino experience in such a way that online players feel as if they were playing in land-based casino surroundings, rather than in virtual environments.
(90)
In order to support their view that online and land-based gambling are legally and factually not comparable activities, the Danish authorities have referred, among others, to a decision by the British Office of Fair Trading drawing a distinction between licensed betting shops on the one hand and telephone or Internet betting on the other (36). However, this reference contradicts the Danish authorities’ position that online and offline betting are identical services (37). In this regard, it is also contradictory that the Danish authorities should consider offline and online betting services to be similar activities and so subject them to the same tax treatment while regarding other types of online and land-based gambling activities as distinct activities and subjecting them to different tax rates.
(91)
The Danish authorities also relied on the Candover-Cinven-Gala decision (38), which held that gambling machines (jackpot machines, token machines and all-cash or AWPs) constituted an independent product market (39). However, apart from the fact that this decision did not concern the application of State aid rules nor the issue of selectivity, it must be noted that although the decision states that ‘gaming machines (jackpot machines, token machines and all-cash or amusement with prize (AWP) machines) constitute a separate product market, it also states that they can be regarded as integrated in the gambling package at the respective sites where they are situated, i.e. in casinos, bingo clubs, arcades, pubs, betting shops etc.’ (40).
(92)
The alleged differences in the socioeconomic profiles of consumers, addiction risks, or market evolution are likewise insufficient to demonstrate that online and land-based gambling constitute two different types of activities that are not legally and factually comparable. Some of the studies relied upon by the Danish authorities and the complainants alike, appear to contain enough findings to support opposing conclusions. Thus, with regard to the 2006 Commission Study on Gambling Services in the Internal Market (41), the Danish authorities claim that the study tends to show that online and land-based markets are separate (42). By contrast, the same report is cited by some interested parties (43) to show that the online gambling market should not be regarded as a new market but rather as the evolution of the same gambling market, marked by the development of new hybrid gaming venues (44).
(93)
Likewise, contradictory statements are found in the study carried out by the Danish National Centre for Social Research (45), which is cited by the Danish authorities and the complainants. Whereas the Danish authorities claim that gamblers in land-based casinos differ from those in online casinos in terms of age, gender and education level, the complainants, relying on the same study, come to the opposite conclusion, claiming that the study demonstrates that there are no major distinctions between the profiles of the consumers playing in land-based or online casinos. In their view, the study shows that gamblers playing games both in land-based and online casinos would typically be the same young men between 18 and 24 years old (46).
(94)
On the basis of the foregoing, the Commission concludes that online and land-based casinos should be perceived as legally and factually comparable. As both online and land-based gambling pose the same risks, the notified measure addresses both online and land-based gambling. The measure at issue introduces differential tax treatment favouring online gambling operators to the detriment of land-based casinos. It follows that the measure under review should be regarded prima facie as selective within the meaning of article 107 TFEU, since it constitutes a departure from the general tax regime.
(95)
Whether a measure that appears prima facie to be selective can be justified by the nature and general scheme of the system has to be assessed in the light of existing case law. The guiding principles or rationales of the tax system can be relied upon to justify the selectivity of the measure.
(96)
In this regard, the Danish authorities argued that, given the peculiarities of the sector involved, the differential tax treatment in favour of online gambling operators constitutes the only way to ensure the efficiency of their tax regime. Setting a higher tax rate would discourage online gambling operators from applying for a Danish licence, whereas introducing a lower tax burden for all operators concerned would be contrary to the overall objective of keeping gambling at a reasonable level.
(97)
The Danish authorities have also asserted that the financial capacity of online gambling operators, being allegedly lower than that of land-based casino operators, justified the different tax rates between the two categories of operators.
(98)
In the light of the foregoing arguments, the Commission recalls that, according to case law (47) and the Commission Notice on the application of the State aid rules to measures relating to direct business taxation (48), a Member State has to establish whether the measure under consideration derives from the basic or guiding principles of that system. A justification based on the nature or overall structure of the tax system in question constitutes an exception to the principle that State aid is prohibited. It must therefore be subject to a strict interpretation (49).
(99)
It follows that it is incumbent upon the Danish authorities to prove that the tax measure in question is justified by the logic of the tax system. However, the Danish authorities did not adduce any sufficient and convincing evidence to support their assertion that lowering the tax rate for a particular segment (online operators) of a wider category (gambling operators) as a means to ensure that the former would apply for a license derives from the principles and the logic underpinning their tax system. In particular, the objective of attracting foreign online gambling service providers in Denmark and making them subject to the Danish rules should be regarded as a public policy objective that falls outside the logic of the tax system.
(100)
Likewise, with regard to online gambling operators’ alleged lower capacity to pay, the Danish authorities failed to establish that there is a difference in profitability between online and land-based casino activities that would justify the differential tax treatment. Nor have the Danish authorities demonstrated that the financial capacity to pay is a principle embedded in their system of direct business taxation that could be relied upon in the present case as a justification for the differential tax treatment of online and land-based casinos.
(101)
It follows from the foregoing that the Commission does not consider that the selectivity of the notified Act is justified in the light of the logic of the tax system.
7.1.5. Conclusion
(102)
In the light of the foregoing, the Commission considers that the criteria set out in Article 107(1) TFEU are fulfilled and that the measure imposing a lower tax rate on online gambling constitutes State aid for the providers of online gambling services established in Denmark.
7.2. Compatibility of the measure on the basis of Article 107(3)(c) TFEU
(103)
Article 107(2) and (3) of the Treaty on the Functioning of the European Union lay down rules stipulating when certain aid measures are compatible with the internal market and what types of aid may be considered to be compatible with the internal market.
(104)
The Commission considers that the measure at issue can be declared compatible with the internal market under the derogation provided for in Article 107(3)(c) TFEU, which allows ‘… aid to facilitate the development of certain economic activities or of certain economic areas, where such aid does not adversely affect trading conditions to an extent contrary to the common interest.’
(105)
The Commission notes that the measure does not fall within the scope of existing guidelines for the application of Article 107(3)(c) of the TFEU. It therefore has to be assessed directly under this Treaty provision. To be compatible under Article 107(3)(c) TFEU, an aid measure must pursue an objective of common interest in a necessary and proportionate way. When assessing a measure’s compatibility with the internal market, the Commission balances its positive impact in terms of attaining an objective of common interest against its potentially negative side effects, such as distortion of trade and competition. This test is based on a three-stage examination. The first two stages address the positive effects of the State aid and the third stage deals with the negative effects and the resulting balance of positive and negative effects (50). The test is structured as follows:
(1)
Does the aid measure have a well-defined objective of common interest?
(2)
Is the aid well suited to attain the objective of common interest i.e. does the proposed aid address a market failure or other objective? In particular:
(a)
is the aid measure an appropriate instrument, i.e. are there other, better placed instruments?
(b)
is there an incentive effect, i.e. does the aid change the behaviour of potential beneficiaries?
(c)
is the aid measure proportional, i.e. could the same change in behaviour be obtained with less aid?
(3)
Are the distortions of competition and effect on trade limited, so that the overall balance is positive?
7.2.1. Objective of common interest
(106)
The Danish authorities explained that they decided to proceed with a reform of the existing legislation on gambling and betting services in order to replace the existing monopoly regime with a regulated and partially liberalised regime. Liberalisation was considered necessary, inter alia, to comply with EU law following the initiation of infringement proceedings and the issuing of a reasoned opinion on 23 March 2007 (51), and to respond to the threat posed by illegal online gambling services provided by gaming service providers located in other countries.
(107)
Up to now the Danish gambling sector has essentially been a State monopoly as only one licence has been issued to a state-controlled company, ‘Danske Spil A/S’. Despite the regulatory framework prohibiting foreign online gambling providers from marketing their services to consumers resident in Denmark, many online gambling providers established in other Member States and also in third countries have offered their services via channels not located in Denmark, such as satellite television channels broadcast from the UK. The Danish authorities stated in their notification that they could not in practice enforce the prohibition against other gaming service providers marketing their services in Denmark because of Danish court proceedings in which it was claimed that the current Danish gambling monopoly constituted a restriction of the free movement of services. As a result, an unsatisfactory situation persisted whereby the legality of the existing monopoly was challenged not only in administrative and judicial proceedings but also through the direct supply of online gambling services by unlicensed operators established in other jurisdictions.
(108)
According to explanatory memorandum accompanying the Gaming Act, the liberalisation process was justified by reference to the latest technological developments, which meant that Denmark was now part of a global communication society where consumers have access to a wide range of services from providers of various jurisdictions. Over the past 10 years, gaming has developed into a major sales product on the Internet, especially after the introduction of online poker. The Internet has provided Danish citizens with the opportunity to compare Danske Spil’s products and product range with the products offered by online gambling providers established in the UK, Malta, Gibraltar and other countries. In recent years a rapidly growing number of Danes have begun to gamble with the international gaming providers. As explained by the Danish authorities, the government’s fear was that the provision of gaming, if not regulated and controlled effectively, could be linked with negative effects on society in the form of crime and a breakdown of public order, and could cause vulnerable individuals to become addicted to gambling. At the same time, the profits of Danske Spil have been steadily declining. The Danish authorities therefore needed to be able to regulate and control the gaming offered to Danish citizens in order to channel gaming into a controlled framework and so prevent negative consequences for society.
(109)
In this connection, the Commission recalls that the gambling sector has never been subject to any harmonisation within the European Union. Under Article 2 of the Services Directive, gambling is even explicitly excluded from the Directive’s scope (52). However, despite the lack of any kind of secondary legislation in this field, cross-border gambling activities may fall within the scope of the fundamental freedoms of the Treaty, namely the freedom of establishment (Article 49 TFEU) and the freedom to provide services (Article 56 TFEU).
(110)
In principle, Article 56 TFEU requires the abolition of all restrictions on the freedom to provide services, even if those restrictions apply without distinction to national providers of services and to providers from other Member States, if the restrictions are liable to prohibit, impede, or render less advantageous the activities of service providers established in another Member State where they lawfully provide similar services (53). It is also settled case law that legislation by a Member State prohibiting providers established in other Member States from offering services in the territory of that first Member State via the Internet constitutes a restriction of the freedom to provide services enshrined in Article 56 TFEU (54). Moreover, the freedom to provide services is for the benefit of both providers and recipients of services (55).
(111)
In the present case, although the provision of gambling services primarily falls under the scope of the fundamental freedom of Article 56 TFEU, the Danish legislation also affects the freedom of establishment. Under Article 27 of the Gaming Act, Denmark requires online gambling providers either to be established in Denmark or, if they are residents of another EU or EEA Member State, to appoint an approved representative. The justifications for the restrictions are the same for the freedom of establishment as for the freedom to provide services.
(112)
Restrictions on these fundamental freedoms are only acceptable as exceptional measures expressly provided for in Article 52 TFEU or justified, in line with the case law of the Court, for reasons of overriding general interest. Article 52(1) TFEU allows restrictions justified on grounds of public policy (‘ordre public’), public security, or public health.
(113)
In so far as gambling activities are concerned, a certain number of reasons of overriding general interest have been recognised by the Court of Justice in its rulings, such as the objectives of consumer protection and the prevention of both fraud and incitement to squander on gaming, as well as the general need to preserve public order. In that context, moral, religious and cultural factors, and the morally and financially harmful consequences for the individual and society associated with gaming and betting, could serve to justify the existence on the part of the national authorities of a margin of appreciation sufficient to enable them to determine what consumer protection and the preservation of public order require. Accordingly, the restrictions must in any event be justified by imperative requirements in the general interest, must be suitable for achieving the objective they pursue, and must not go beyond what is necessary in order to attain it. They must also be applied without discrimination (56).
(114)
It should be noted, however, that loss of tax revenue is not one of the grounds listed in Article 52 TFEU nor accepted in case law (57) and cannot therefore be regarded as an overriding reason in the public interest which could be relied upon to justify a measure which is, in principle, contrary to a fundamental freedom.
(115)
As regards specifically the justification for restrictions on the provision of cross-border gambling, the Court of Justice has held as follows (58):
‘57.
In that context (…) it also should be noted that the legislation on games of chance is one of the areas in which there are significant moral, religious and cultural differences between the Member States. In the absence of Community harmonization in this field, it is for each Member State to determine those areas, in accordance with its own scale of values, what is required in order to ensure that the interest in question are protected.
58.
The mere fact that a Member State has opted for a system of protection which differs from that adopted by another Member State cannot affect the assessment of the need for, and proportionality of, the provisions enacted to that end. Those provisions must be assessed solely by reference to the objectives pursued by the competent authorities of the Member State concerned and the degree of protection which they seek to ensure.
59.
The Member States are therefore free to set the objectives of their policy on betting and gambling and, where appropriate, to define in detail the level of protection sought. However, the restrictive measures that they impose must satisfy the conditions laid down in the case law of the Court as regards their proportionality (Placanica and Others, paragraph 48).
(…)
69.
In that regard, it should be noted that the sector involving games of chance offered via the Internet has not been the subject of Community harmonisation. A Member State is therefore entitled to take the view that the mere fact that an operator (…) lawfully offers services in that sector via the Internet in another Member State, in which it is established and where it is in principle already subject to statutory conditions and controls on the part of the competent authorities in that State, cannot be regarded as amounting to a sufficient assurance that national consumers will be protected against the risks of fraud and crime, in the light of the difficulties liable to be encountered in such a context by the authorities of the Member State of establishment in assessing the professional qualities and integrity of operators.
70.
In addition, because of the lack of direct contact between consumer and operator, games of chance accessible via the Internet involve different and more substantial risks of fraud by operators against consumers compared with the traditional markets for such games.’
(116)
In a recent judgment, the Court also referred in detail to the risks of online gambling (59):
‘103.
It should be noted that, in the same way, the characteristics specific to the offer of games of chance by the Internet may prove to be a source of risks of a different kind and a greater order in the area of consumer protection, particularly in relation to young persons and those with a propensity for gambling or likely to develop such a propensity, in comparison with traditional markets for such games. Apart from the lack of direct contact between the consumer and the operator, previously referred to, the particular ease and the permanence of access to games offered over the Internet and the potentially high volume and frequency of such an international offer, in an environment which is moreover characterised by isolation of the player, anonymity and an absence of social control, constitute so many factors likely to foster the development of gambling addiction and the related squandering of money, and thus likely to increase the negative social and moral consequences attaching thereto, as underlined by consistent case-law.
104.
Moreover, it should be noted that, having regard to the discretion which Member States enjoy in determining the level of protection of consumers and the social order in the gaming sector, it is not necessary, with regard to the criterion of proportionality, that a restrictive measure decreed by the authorities of one Member State should correspond to a view shared by all the Member States concerning the means of protecting the legitimate interest at issue (see, by analogy, Case C-518/06 Commission v Italy [2009] ECR I-3491, paragraphs 83 and 84).
105.
Having regard to the whole of the above, it must be acknowledged that a prohibition measure covering any offer of games of chance via the Internet may, in principle, be regarded as suitable for pursuing the legitimate objectives of preventing incitement to squander money on gambling, combating addiction to the latter and protecting young persons, even though the offer of such games remains authorised through more traditional channels.’
(117)
The lack of harmonisation in the field of gambling and the Member States’ different approaches regarding the range of games permitted and the operators authorised to offer them paints a picture of a very fragmented internal market for the provision of cross-border gambling services. While some Member States restrict or even ban the offer of certain games of chance, others have opted for more open markets. Many Member States have also recently reviewed their gambling legislation or are in the process of doing so in view of the growth of online gambling services.
(118)
The Danish authorities did not provide detailed figures on the size of illegal gambling by Danish residents, but instead they pointed out that the development of the unregulated online gambling sector was a worrying aspect from a societal perspective.
(119)
This trend is confirmed by the European Commission’s Green Paper of March 2011 (60). The accompanying Commission Staff Working Paper cites a total Gross Gaming Revenue for Online Gambling in Denmark of EUR 250 m in 2008, of which 14 % (i.e. EUR 34 m) related to casino games and 22 per cent (i.e. EUR 56 m) to poker (61). By definition, both online casino games and online poker are prohibited activities.
(120)
These figures are expected to increase. The Green Paper reports that online gambling is the fastest growing segment of the gambling market, accounting for 7,5 per cent of the annual revenues of the overall gambling market in 2008 (EU-27) and it is expected to double in size by 2013 (62). Second, the proportion of national gambling consumption attributable to online-gambling is estimated to be 21,9 per cent in Denmark, i.e. the second highest rate within the EU, which posts an average of 7,5 per cent (63).
(121)
Taking into consideration the above-mentioned case law, as well as the overall characteristics of the gambling market in the EU, the Commission takes the view that the arguments put forward by the Danish authorities to justify the adoption of the notified measure are well-founded. In particular, the Commission is aware of the peculiarities of the activities at issue: online gambling provided via the Internet has transformed the sector, bringing about a global marketplace where physical borders are blurred. In this context, as stated in the 2011 Green Paper (64), the Commission also notes the need to control the online gambling sector in order to prevent harmful negative consequences that online gambling can have on consumers. In addition to the significant risk of online gambling addiction that various social studies have established (65), special attention should be given to minors and other vulnerable persons, including players on low incomes, gamblers with previous gambling addiction and young adults unaware of the risks associated with gambling problems. In order to protect these categories of potential players, the Member States should be able to control the online gambling sector, amongst other things by imposing age limits or licence conditions, controlling payment processing systems and limiting marketing or promotion of online gambling.
(122)
The reform undertaken in Denmark, resulting in the adoption of the notified Act, is therefore in line with the objective of the European Commission’s Green Paper of 24 March 2011 on ‘On-line gambling in the Internal Market’, which was to contribute to the emergence in the Member States of a legal framework for online gambling providing for greater legal certainty for all stakeholders (66). The Green Paper was a response to the Council Conclusions of December 2010 welcoming a broad consultation by the European Commission on online gambling in the internal market which would allow for an in-depth discussion of the issues raised by online gambling services in particular (67) and to the resolution of the European Parliament adopted on 10 March 2009 that called on the Commission, working in close cooperation with national governments, to study the economic and non-economic effects of the provision of cross-border gambling services (68). It must be stressed that the legislative reform implemented through the notified Act is in line with the objectives advocated by the Commission which led to the initiation of infringement proceedings and the sending of a reasoned opinion to the Danish authorities in March 2007 (69).
(123)
For these reasons, the Commission considers that the notified Gaming Duties Act, to the extent that it will liberalise the market and allow Danish and foreign online gambling operators to provide their services to Danish residents, while ensuring that they will they fulfil the necessary conditions to be licensed by the Danish authorities, serves a well-defined objective of common interest.
7.2.2. Aid well suited for the desired objective
(124)
An aid measure is considered necessary and proportional when it constitutes an appropriate instrument to achieve the identified objective of common interest, when it has an incentive effect on the beneficiaries and when it does not introduce unnecessary distortions of competition.
(125)
The Danish government decided to liberalise the Danish online gambling market and to allow an unlimited number of online licences to be issued. However, the issue of such a licence is subject to a number of conditions relating, inter alia, to the trustworthiness of the managers of the company applying for a licence. To make the liberalisation successful, the Danish government also decided to lower the taxation for online operators, only leaving intact the tax rates applicable to land-based gambling operators. In this regard, the complainants argued that lowering the tax rate for online operators was not the most appropriate solution. For instance, blocking payment and communication (ring-fencing instruments) could still be used to achieve the objectives of the liberalisation process without a need to introduce lower tax rates for online operators. According to the complainants, Denmark could therefore have chosen to enforce the prohibition of illegal online gambling by resorting to ‘payment and communication’ blocking (domain name system filtering, Internet protocol blocking and payment blocking) or by limiting the number of licences to be issued.
(126)
With regard to the use of ‘blocking systems’, the Commission Green Paper states that the efficiency of blocking systems depends on a pre-defined and updated list of items to block as well as efficient software systems. However, as the Danish authorities pointed out, it is questionable whether these blocking systems could produce the expected results, since online gamblers could circumvent Internet blocking by changing the ‘ports’ used and prohibiting certain payments could block perfectly lawful commercial transactions other than payments relating to stakes and prizes.
(127)
With regard to the possibility of issuing a limited number of online licences, the effects depend on the numbers of licences to be issued. If the number is restricted to only a few licences, the small number of competitors will reduce competition and influence supply, which would mean a higher cost for consumers, in the form of a lower payout ratio, than with an unlimited number of licences. A reduced number of licences also limits the variety and quality of choice available to consumers in the marketplace and encourages producers to be less diligent in responding to consumer wants and needs (70). Limiting the number of licences also raises questions regarding the criteria for determining the number of licences in a non-arbitrary manner, how and by which institutions the licensing requirements are monitored, and how illegal provision is dealt with, i.e. who takes what measures against illegally provided gambling services (71).
(128)
In view of these considerations, the Commission considers that the lower tax rate applicable to online gambling activities is an appropriate instrument to attain the liberalisation objectives of the new Gaming Act. The aid measure will ensure that online operators wishing to provide gambling services for Danish residents will apply for a licence and comply with the applicable national regulations.
(129)
The Commission considers that the aid measure is capable of modifying the behaviour of foreign providers of online gambling services, since the lower tax rate constitutes an incentive for such operators to obtain a licence in Denmark and thus for the first time to provide online gambling services legally.
(130)
Aid is deemed proportionate only if the same change in behaviour could not be achieved with less aid and less distortion. The amount of the aid must be limited to the minimum needed for the aided activity to take place. In the present case, the Commission considers that the Danish authorities have designed the measure in such a way as to diminish the possible amount of State aid involved and to minimise the distortions of competition arising from the measure.
(131)
In the memorandum submitted by the Danish Ministry of Taxation of 6 March 2010 to the Policy Spokesmen of the political parties of the Danish Parliament on the level of duty to be set (72), the choice of the lower tax rate of 20 per cent of GGR for the online gambling was justified by reference to the following criteria:
(a)
Gambling provided under Danish licences should be adapted to the current offering from online gambling providers abroad, i.e. the tax rate needs to be adjusted in order to match the high payout ratios offered by foreign online gambling providers, inducing them to actually apply for a licence.
(b)
The total number of games offered should be increased, leading overall to an increase in turnover.
(c)
The gambling products should be so attractive that players would not want to gamble on sites of foreign (illegal) operators.
(d)
Blocking instruments should be used to ensure, in combination with items (a)-(c), that gambling on the sites of illegal operators is reduced to a minimum.
(132)
In this memorandum, the Danish authorities note that the legislation in the UK, which should be regarded as being very close to the Danish gambling regulation, provides for a tax rate of 15 per cent for online gambling. The Danish authorities considered that the tax rate for online gambling could be set higher than in the UK since Denmark, in contrast to the UK, will also introduce complementary blocking measures to make it more difficult for players to gamble on sites of foreign operators that have not obtained a Danish licence.
(133)
Similarly, the Danish authorities cite the examples of France and Italy, which have liberalised their markets and imposed higher rates of duty than the UK. The Danish authorities note that these markets are significantly bigger than the Danish market. The size of a market can have a tangible impact on operators’ willingness to enter a market even if there is a higher tax rate, as costs which are always associated with setting up operations in a new market tend to be comparatively higher for entry into smaller markets.
(134)
The memorandum includes a simulation of the possible revenue effect of tax rates of 15, 20 and 25 per cent, also taking into account possible changes in gamblers’ gambling patterns and operators’ actions. The simulation exercise concludes that a tax rate of 20 per cent will presumably still make it sufficiently attractive for gambling providers to apply for a Danish licence and for gamblers to be offered attractive services. Setting a higher tax rate (i.e. 25 per cent) can be expected to increase pressure on payout ratios with the result that the positive revenue effect of a 25 per cent rate may turn out to be lower than with a 20 per cent rate.
(135)
The Danish legislator therefore concluded that setting the tax rate for online gambling higher would most likely result in a gambling product that would not be attractive enough to gamblers, leading in turn to lower turnover, offsetting the immediate prospect of higher tax revenues.
(136)
The conclusions reached by the Danish legislator as to the appropriate level of taxation for online gambling activities are also confirmed by a report from an industry consulting company, which found that a tax rate of 20 per cent would not mean that the State would forego revenue it would otherwise have received (73). According to that report, this was the highest rate economically feasible - a higher rate would be a ‘rate of no return’, i.e. a tax rate that was simply too high for there to be a valid business case for operators to enter the market. Above this rate, the tax revenue would start to fall.
(137)
In view of the foregoing, the Commission considers that the tax rate of 20 per cent of GGR applicable to online operators is not lower than is necessary to ensure that the objectives of the Gaming Act are achieved. Therefore, the aid measure meets the proportionality requirement set out in the case law of the Court of Justice.
7.2.3. Impact on competition and trade between Member States
(138)
With regard to the impact of the aid measure on competition and trade, a distinction has to be made between possible distortions of the trade between Member States and distortions of competition within Denmark, especially with existing land-based gambling operators.
(139)
With regard to trade between Member States, no negative impact is to be expected. The Gaming Act enables Danish residents to gamble legally on websites of licensed online gambling operators. Those websites are not restricted to Danish resident users but can be accessed by residents of all EU Member States, subject to the restrictions imposed by their national law. By setting the tax rate on online gambling operators at 20 per cent of GGR, the Danish aid measure is broadly in line with the rates of similar taxes applied by other Member States that have already reformed their online gambling legislation. For example, both Belgium and the UK apply a tax rate of 15 per cent of GGR to online gambling, whereas other Member States apply even lower rates (for example, Estonia 5 per cent of GGR, Latvia 10 per cent of GGR, Finland 8,25 per cent of GGR). Only Slovakia has set its a higher tax rate of 27 per cent of GGR.
(140)
With regard to distortions of competition within Denmark, the measure will potentially benefit a considerable number of different Danish and foreign online gambling operators who up to now were prohibited from providing their services to Danish residents. Denmark submitted a list of online gambling providers who have already indicated their willingness to apply for a licence. As only the State- controlled company has hitherto been allowed to provide online gambling services, the liberalisation will increase overall competition in the market.
(141)
Although the measure constitutes a State aid and its implementation may not be without repercussions for existing land-based gambling operators, who are taxed at a tax rate of up to 75 per cent of GGR, the Commission considers that the overall balance of implementing the measure is positive.
(142)
As shown above, setting the tax rate for online gambling at the same or a similar level as the rate for land-based gambling operators would have led to a situation where the industry and players would not have responded to the possibility of legally providing online gambling services on the Danish market, thus defeating the identified objectives of common interest pursued by the Gaming Act.
(143)
Accordingly, the Commission concludes that the measure is compatible with the internal market under Article 107(3)(c) TFEU.
8. CONCLUSION
(144)
The Commission considers that the notified Act confers a tax advantage on online gambling operators that is granted through State resources. The measure is regarded prima facie as selective, since it differentiates between online gambling operators and land-based casino operators who, in the light of the objective pursued by the measure, are in a comparable factual and legal situation. The Danish authorities have failed to demonstrate that the prima facie selectivity of the notified act is justified by the logic of the tax system. Hence, the notified Act is regarded as State aid within the meaning of Article 107(1) TFEU.
(145)
However, the Commission considers that the aid fulfils the conditions required for it to be regarded as compatible with the internal market under Article 107(3)(c) TFEU,
HAS ADOPTED THIS DECISION:
Article 1
The measure C 35/10 which Denmark is planning to implement in the form of duties for online gambling in the Danish Gaming Duties Act is compatible with the internal market within the meaning of Article 107(3)(c) of the Treaty on the Functioning of the European Union.
Implementation of the measure is accordingly authorised.
Article 2
This Decision is addressed to the Kingdom of Denmark.
Done at Brussels, 20 September 2011.