ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 13. července 2011
o režimu státních podpor C 3/09 (ex NN 41 A-B/03), který uplatňuje Portugalsko na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění jatečního odpadu
(oznámeno pod číslem K(2011) 4888)
(Pouze portugalské znění je závazné)
(2011/677/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Na základě stížnosti zaslala Komise dne 15. listopadu 2002 portugalským orgánům žádost o informace ohledně zavedení parafiskálního poplatku podle legislativního nařízení č. 197/2002 ze dne 25. září 2002 (1) (dále jen „legislativní nařízení z roku 2002“) za účelem financování sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů z porážky přežvýkavců a drůbeže. Portugalské orgány odpověděly dopisem ze dne 20. ledna 2003.
(2)
Dotyčný mechanizmus byl zapsán do registru neoznámených podpor pod čísly NN 41 A-B/03, protože z poskytnutých informací vyplývá, že začal být prováděn bez předchozího souhlasu Komise.
(3)
Dopisy ze dne 16. a 30. dubna 2003 si útvary Komise o předmětném režimu vyžádaly od portugalských orgánů nové informace. Portugalské orgány měly na odpověď lhůtu čtyř týdnů.
(4)
Dopisy ze dne 5. května a 6. června 2003, které byly zaevidovány dne 5. května a 10. června 2003, požádalo Stálé zastoupení Portugalské republiky při Evropské unii jménem portugalských orgánů o prodloužení lhůty na poskytnutí všech požadovaných informací vzhledem k době nutné k jejich shromáždění.
(5)
Dopisem ze dne 25. července 2003 souhlasily útvary Komise s prodloužením lhůty o čtyři týdny.
(6)
Jelikož útvary Komise nedostaly ve čtyřtýdenní lhůtě stanovené ve výše uvedeném dopisu žádnou odpověď, zaslaly portugalským orgánům upomínku dopisem ze dne 19. prosince 2003, v němž uvedly, že v případě, že zmíněné orgány nebudou reagovat, vyhrazují si možnost navrhnout Komisi zaslání příkazu k poskytnutí informací podle čl. 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (2) (jenž se stal článkem 108 SFEU).
(7)
Dopisem ze dne 5. února 2004, který byl zaevidován ve stejný den, sdělilo Stálé zastoupení Portugalské republiky při Evropské unii Komisi odpověď portugalských orgánů na dopisy útvarů Komise ze dne 16. a 30. dubna 2003.
(8)
Dopisem ze dne 11. listopadu 2004 si útvary Komise o předmětném režimu vyžádaly od portugalských orgánů nové informace. Portugalské orgány měly na odpověď lhůtu čtyř týdnů.
(9)
Dopisem ze dne 30. prosince 2004, který byl zaevidován dne 5. ledna 2005, požádalo Stálé zastoupení Portugalské republiky při Evropské unii jménem portugalských orgánů o prodloužení lhůty na poskytnutí všech požadovaných informací vzhledem k době nutné k jejich shromáždění.
(10)
Dopisem ze dne 17. ledna 2005 souhlasily útvary Komise podruhé s požadovaným prodloužením lhůty.
(11)
Jelikož útvary Komise neobdržely na své otázky ve stanovené nové lhůtě žádnou odpověď, zaslaly portugalským orgánům dopisem ze dne 12. dubna 2005 novou upomínku a opět je upozornily na skutečnost, že v případě nedodržení stanovené čtyřtýdenní lhůty na zaslání odpovědi si vyhrazují možnost navrhnout Komisi zaslání příkazu k poskytnutí informací na základě čl. 10 odst. 3 nařízení (ES) č. 659/1999.
(12)
Výše uvedená lhůta na odpověď uplynula v květnu 2005. Jelikož Komise do uplynutí výše zmíněné lhůty neobdržela žádnou odpověď, nařídila rozhodnutím ze dne 21. února 2006 (3) Portugalsku, aby jí sdělilo veškeré informace, o které požádala, s tím, že pokud neobdrží od portugalských orgánů odpověď, vyhrazuje si právo zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (viz odstavec 80 příkazu k poskytnutí informací).
(13)
Jelikož Komisi nebyla poskytnuta žádná z požadovaných informací, rozhodla se dne 28. ledna 2009 zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU. Rozhodnutí bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala ostatní členské státy a zúčastněné třetí strany k podání připomínek k dotčeným podporám.
(14)
Jelikož Komise neobdržela ve stanovené lhůtě od Portugalska žádné komentáře, zaslala mu dopisem ze dne 18. března 2009 upomínku. Portugalsko zaslalo Komisi své komentáře dne 14. dubna 2009 a poskytlo také kopii legislativních nařízení č. 393-B/98 a 244/2003. Další komentáře přišly dne 15. června 2009 od společnosti ETSA (Empresa de Transformação de Subprodutos Animais, SA).
(15)
Dne 1. července 2009 předala Komise Portugalsku komentáře společnosti ETSA. Portugalsko v tomto ohledu nezaslalo Komisi žádné připomínky.
(16)
Na základě komentářů předložených společností ETSA požádaly útvary Komise dopisem ze dne 19. února 2010 portugalské orgány o další upřesnění. Portugalské orgány odpověděly dopisem ze dne 27. dubna 2010.
(17)
Dopisem ze dne 1. února 2011 požádaly útvary Komise portugalské orgány o upřesnění a reakci na otázky, jež útvary Komise položily již v předchozí době a na něž portugalské orgány neodpověděly vyčerpávajícím způsobem.
(18)
Dopisem ze dne 24. února 2011 požádaly portugalské orgány o prodloužení stanovené lhůty na odpověď o 30 dnů.
(19)
Dopisem ze dne 28. února 2011 souhlasily útvary Komise s prodloužením lhůty na odpověď o 30 dnů. Portugalské orgány odpověděly na otázky položené útvary Komise dopisem ze dne 1. dubna 2011.
(20)
Dopisem ze dne 20. června 2011 informovaly útvary Komise portugalské orgány, že Komisi navrhnou přijetí podmíněného kladného rozhodnutí, a vysvětlily uplatněné podmínky.
II. POPIS
(21)
Podle informací portugalských orgánů bylo v Portugalsku v období od 1. ledna do 14. října 1998 zjištěno 66 případů bovinní spongiformní encefalopatie (dále jen „BSE“). V důsledku této rizikové situace pro veřejné zdraví a zdraví zvířat přijala Komise rozhodnutí č. 98/653/ES ze dne 18. listopadu 1998 o určitých naléhavých opatřeních nutných z důvodu výskytu bovinní spongiformní encefalopatie v Portugalsku (5) a nařídila naléhavá opatření nutná z důvodu případů BSE, které se vyskytly v Portugalsku, přičemž zejména zakázala vývoz některých zvířat a vedlejších produktů ze zvířat z portugalského území do jiných členských států.
(22)
Kvůli zmírnění důsledků opatření přijatých v rámci boje proti bovinní spongiformní encefalopatii (BSE) nesl portugalský stát od roku 1999 veškeré náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže. Legislativním nařízením č. 393-B/98 ze dne 4. prosince 1998 (6) (dále jen „legislativní nařízení z roku 1998“) portugalský stát skutečně převzal odpovědnost a náklady za sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů.
(23)
Legislativní nařízení z roku 1998 počítalo ve svém čl. 4 odst. 3 s možností zavést pro jatka určitou daň za účelem financování neškodného odstranění některých materiálů. Podle informací obdržených od portugalských orgánů nebyla tato daň jatkám udělena.
(24)
Portugalské orgány vysvětlily, že na odpovídající zpracování zbytků neměly dostatečná zvláštní zařízení, a že se proto musely obrátit na soukromé poskytovatele služeb, aby zajistili tyto služby, které již svou povahou spadají do rámce odpovědnosti státu.
(25)
Portugalské orgány vysvětlily, že tento úkol veřejného zájmu byl svěřen soukromému sektoru při dodržení ustanovení stanovených legislativním nařízením č. 197/99 ze dne 8. června 1999 (7), který představuje vnitrostátní nástroj provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/52/ES ze dne 13. října 1997, kterou se mění směrnice 82/50/EHS, 93/36/EHS a 93/37/EHS, které koordinují postupy při zadávání veřejných zakázek na služby, dodávky a stavební práce (8). Soukromé podniky pověřené provedením dotčených služeb byly vybrány se zřetelem na jejich schopnost a technické možnosti zajistit řádné provedení svěřeného úkolu veřejného zájmu a na naléhavost, se kterou bylo nutno reagovat na nutnost zpracovat tyto produkty účinným, rychlým a bezpečným způsobem. Portugalské orgány předložily příklad smlouvy o poskytování služeb platné v období od 1. září 2004 do 31. prosince 2004.
(26)
Podle informací portugalských orgánů byly parametry sloužící jako základ pro výpočet vyrovnání za služby předem stanoveny společným nařízením č. 96/99 ze dne 25. ledna 1999 (9). Uvedené nařízení bylo pravidelně ověřováno a změněno společným nařízením č. 324/2001 (10) ze dne 6. dubna 2001 a společným nařízením č. 124/2002 ze dne 19. února 2002 (11).
(27)
Rozhodnutím 2000/766/ES (12) zakázala Rada používání vedlejších produktů ze zvířat téměř všech druhů v krmivu pro zvířata a nařídila jejich zničení ve všech členských státech, a to včetně Portugalska.
(28)
Portugalské orgány vysvětlily, že následkem tohoto rozhodnutí se zvýšilo množství zbytků dotčených tímto postupem, a tudíž i náklady spojené s touto činností.
(29)
Rozhodnutím 2001/376/ES (13) rozhodla Komise o zachování platnosti přijatého rozhodnutí 98/653/ES pro Portugalsko.
(30)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 ze dne 3. října 2002 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu, které nejsou určeny pro lidskou spotřebu (14), stanoví zvláštní pravidla pro sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu, která platí pro různé kategorie vedlejších produktů.
(31)
Portugalské orgány upřesnily, že se kvůli dodržení svých závazků v těchto souvislostech rozhodly přenést náklady na dotčenou činnost na hospodářské subjekty tohoto odvětví, a to za přísného dodržení zásady „znečišťovatel platí“ a aniž by ztratily ze zřetele starost o ochranu veřejného zdraví, jehož zaručení je zásadní a spadá do jejich odpovědnosti. Přijaly proto režim stanovený legislativním nařízením č. 197/2002 ze dne 25. září 2002.
(32)
Od října 2002, kdy vstoupilo v platnost legislativní nařízení č. 197/2002, jsou náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže financovány příjmy z parafiskálního poplatku, kterému podléhají jatka, dovozci nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(33)
Dopisem ze dne 20. ledna 2003 portugalské orgány uvedly, že následující hospodářské subjekty jsou od placení poplatku osvobozeny:
-
jatka zajišťující sběr, zpracování a neškodné odstranění všech dotčených vedlejších produktů s výjimkou zvláštních rizikových materiálů (dále jen „ZRM“), a to buď ve vlastních prostorách nebo v bourárnách, přičemž tyto jednotky vytvořily podmínky soběstačnosti v oblasti zpracování svých vlastních vedlejších produktů (viz bod 2 přílohy 2 legislativního nařízení z roku 2002),
-
dovozci vykostěného masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, protože jejich činnost nevytváří vedlejší produkty podléhající povinnému zpracování podle vnitrostátních právních předpisů a právních předpisů Společenství.
(34)
Pokud jde o přesné určení příjmů z výběru poplatků, portugalské orgány prohlásily, že byly přidělovány výlučně na financování činností spojených se sběrem, přepravou, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších produktů z masa savců a drůbeže, a to včetně ZRM.
(35)
V příloze 1 legislativního nařízení z roku 2002 je níže uvedená výše poplatku stanovena úměrně váze a v závislosti na dotčeném druhu:
(v EUR)
Druh/typ
Skot
Prasata
Ovce/kozy
Drůbež
Ostatní
Poplatek/kg jatečně upraveného těla
0,05
0,04
0,03
0,06
0,06
(36)
Pokud jde o financování sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění zvláštních rizikových materiálů, stanoví čl. 2 odst. 2 legislativního nařízení č. 197/2002 pevný poplatek ve výši 0,30 EUR/kg/ZRM uplatňovaný pouze a výlučně na jatka.
(37)
Všechny poplatky jsou hrazeny dané veřejné organizaci mechanizmem přenesení daňové povinnosti. Jedná se o Státní zemědělský intervenční a záruční ústav (INGA). Poplatky vybrané od hospodářských subjektů představovaly příjmy INGA a byly mu hrazeny přímo.
(38)
Jak je uvedeno v odstavcích 32 a 33 tohoto rozhodnutí, článek 4 legislativního nařízení z roku 2002 upřesňuje, že jatka mají také možnost se mezi sebou zorganizovat, a to buď tak, že si pro sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů přímo najmou služby třetí strany, nebo tuto činnost budou provádět sama, a to vždy při dodržení platných právních ustanovení a s výjimkou ZRM. V případě, že jatka provádějí sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů vytvořených ve svých vlastních prostorách, s výjimkou ZRM, stanoví příloha 2 legislativního nařízení z roku 2002 poplatky k uhrazení následovně:
(v EUR)
Druh/typ
Skot
Prasata
Ovce/kozy
Drůbež
Ostatní
Poplatek/kg jatečně upraveného těla
0,03
0,02
0,00
0,00
0,00
(39)
Pokud jatka provádějí sběr, zpracování a neškodné odstranění všech vedlejších produktů vytvořených jak ve svých vlastních prostorách, tak v bourárnách, a to s výjimkou ZRM, jsou od placení tohoto poplatku zcela osvobozena.
(40)
V souladu s článkem 5 legislativního nařízení č. 197/2002 je INGA subjektem příslušným pro kontrolu plateb poplatků, které provádějí jatka, a za tímto účelem vede aktualizované záznamy o množství jatečně upravených těl a jejich hmotnosti. V pravomoci INGA je rovněž kontrola placení dlužných poplatků v případě dovozu a přijetí produktů z Evropské unie, zatímco hospodářským subjektům a příjemcům přísluší vedení aktualizovaných záznamů o provedených operacích.
(41)
Pokud se jatka rozhodnou pro posledně uvedenou možnost, musí předem předložit INGA své projekty k posouzení a podřídit se jakékoliv případné kontrole, o které by rozhodl příslušný orgán.
(42)
Portugalské orgány ujistily, že výše poplatku se omezuje pouze na to, aby zmíněné podniky nesly náklady na tyto činnosti, a že tato služba bude poskytována pouze podnikům vytvářejícím vedlejší produkty, jejichž neškodné odstranění je povinné.
(43)
Pokud jde o soulad mezi příjmy z poplatku a náklady na služby, které financují, portugalské orgány prohlásily, že poplatky stanovené v přílohách I a II legislativního nařízení z roku 2002 a poplatek stanovený v čl. 2 odst. 2 ohledně ZRM byly vypočteny na základě skutečných nákladů na služby, které je nutno poskytovat, a při zohlednění povahy vedlejších produktů vytvořených každým živočišným druhem a skutečnosti, zda jsou tyto vedlejší produkty dotčeny či ne.
(44)
Podle portugalských orgánů toto financování ve všech ohledech představuje vyrovnání poskytované uživateli za dodání veřejné služby veřejného zájmu. Částky hrazené hospodářskými subjekty povinnými k dani jsou přímo úměrné množstvím odpadu skutečně předaným veřejné službě a skutečným nákladům na neškodné odstranění tohoto odpadu. Na podporu těchto tvrzení portugalské orgány dodaly podklady s číselnými údaji za období od roku 1999 do roku 2005, které dokládají náklady na služby, a pro rok 2003 podklad s číselnými údaji, které se týkají příjmů z poplatku za různé druhy vytvořených vedlejších produktů, a to bez rozlišení jak dovezených, tak vnitrostátních.
(45)
Pokud jde o otázku, zda mohou dovezené produkty skutečně využívat systém stejným způsobem jako vnitrostátní produkty, portugalské orgány ujišťují, že poplatky uplatňované v souladu se zásadou „znečišťovatel platí“ na jatka, na dovoz a na obchod uvnitř Společenství s nevykostěným masem odrážejí náklady spojené se zpracováním všech vedlejších produktů vytvářených v řetězci až ke konečnému spotřebiteli.
(46)
Dovoz nevykostěného masa znamená pro portugalské orgány existenci vedlejších produktů, a využívá tedy služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění, což zdůvodňuje uplatňování dotyčných poplatků.
(47)
Portugalské orgány mají za to, že financovaná opatření spadají do veřejného zájmu, neboť se v důsledku krize BSE ukázalo, že odstranění jatečních veterinárních konfiskátů má být úkolem veřejné služby státu z důvodu jeho významu pro ochranu zdraví lidí a zvířat a ochranu životního prostředí.
(48)
Systém vytvořený legislativním nařízením z roku 2002 byl zrušen legislativním nařízením č. 244/2003 ze dne 7. října 2003 (15) (dále jen „legislativní nařízení z roku 2003“), jež vstoupilo v platnost dne 22. října 2003. Toto nařízení vytváří obecný režim a přechodný režim pro vedlejší produkty živočišného původu nevhodné pro lidskou spotřebu.
(49)
Obecný režim stanoví, že jatka, bourárny, inkubační střediska a průmysl výrobků z vajec mají v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 z vlastního podnětu nebo najmutím třetí strany podporovat sběr, přepravu, skladování, manipulaci, zpracování a neškodné odstranění materiálů kategorií 1, 2 a 3 vytvořených v konkrétní jednotce pomocí provádění plánu předloženého k předchozímu schválení GŘ pro veterinární záležitosti (GŘ V).
(50)
Jatka, bourárny, inkubační střediska a průmysl výrobků z vajec musí vypracovat plán neškodného odstranění nebo využití materiálů kategorie 3, který musí být schválen GŘ pro veterinární záležitosti do 90 dnů ode dne vstupu legislativního nařízení z roku 2003 v platnost nebo ode dne zahájení činnosti. Pokud jde o kategorii 3, zajišťuje podle legislativního nařízení z roku 2002 až do schválení plánů GŘ pro veterinární záležitosti sběr, přepravu, zpracování, dočasné uskladnění a neškodné odstranění vedlejších produktů INGA. Až do schválení plánu pro materiály kategorie 3 musí majitelé jatek, bouráren, inkubačních středisek a podniků vyrábějících výrobky z vajec hradit poplatky stanovené v příloze 1 legislativního nařízení z roku 2002, s výjimkou organizací, pro něž platí alternativní režim stanovený tímto nařízením a jež musí platit poplatky stanovené v příloze 2 legislativního nařízení z roku 2002.
(51)
V rámci přechodného režimu zajišťuje INGA nadále také tyto služby pro materiály kategorií 1 a 2.
(52)
U materiálů kategorií 1 a 2 musí jatka a bourárny předložit plán neškodného odstranění nebo využití do 30 dnů od uplynutí platnosti přechodného režimu v listopadu 2005. Do schválení plánu musí platit 0,35 EUR za 1 kg materiálu kategorie 1 nebo 2. Subjekty povinné k poplatku jsou naopak osvobozeny od jeho placení, jakmile je plán neškodného odstranění nebo využití schválen.
(53)
Jakmile jatka a bourárny předloží GŘ V plán s uvedením činností nutných k odstranění materiálů kategorií 1 a 2, přebírají odpovědnost za náklady spojené s těmito činnostmi a podléhají kontrolám prováděným příslušným orgánem. Podle čl. 3 odst. 4 legislativního nařízení z roku 2003 režim končí dva roky po vstupu v platnost tohoto legislativního nařízení.
(54)
Platnost přechodného režimu legislativního nařízení č. 244/2003 uplynula v listopadu roku 2005. V dopise ze dne 1. dubna 2011 portugalské orgány uvedly, že od ukončení platnosti přechodného režimu legislativního nařízení č. 244/2003 nesou náklady na likvidaci vedlejších produktů jatek a bouráren hospodářské subjekty, a to prostřednictvím zhodnocení zbytků přeměněných na biologická paliva a vývozu mouček.
(55)
Ve svém rozhodnutí o zahájení řízení Komise vyjádřila následující pochyby ohledně existence podpory, a její případné slučitelnosti, ve prospěch podniků poskytujících služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění dotyčných materiálů, jatek a bouráren, dovozců nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa, hospodářských subjektů uvnitř Společenství a chovatelů.
(56)
Komise zejména zopakovala otázky položené v prvním příkazu k poskytnutí informací. Pokud jde o podporu ve prospěch podniků poskytujících služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění dotyčných materiálů, vyjádřila Komise pochyby ohledně povahy služby veřejného zájmu, již portugalské orgány chtěly přiřknout dotyčným činnostem, a to zejména s ohledem na rozsudek ve věci Altmark (16). Pokud jde o podporu ve prospěch jatek, bouráren, dovozců nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářských subjektů odvětví uvnitř Společenství, vyjádřila Komise pochyby ohledně skutečnosti, že příspěvek hrazený odvětvím v podobě poplatku odpovídá skutečným hospodářským nákladům na poskytování služby sběru, a požádala v tomto ohledu o číselné informace. Pokud jde potom o podporu ve prospěch chovatelů, vyjádřila Komise pochyby ohledně zvýhodnění, která by jim zavedený systém mohl poskytovat vzhledem k tomu, že dotčenému poplatku nepodléhali.
(57)
Komise poté předběžně přezkoumala slučitelnost dotyčných opatření s hlavními pokyny platnými od roku 1998 a ve fázi rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že nemá k dispozici dostatečné informace, aby mohla dospět k závěru o slučitelnosti dotyčných opatření.
III. PŘIPOMÍNKY PŘEDLOŽENÉ PORTUGALSKEM
(58)
Ve svých připomínkách Portugalsko nejprve připomnělo zvláštnost situace, ve které se kvůli BSE portugalský stát během roku 1998 ocitl. Zmínilo zejména rozhodnutí Komise 98/653/ES, které zakázalo vývoz určitých produktů, k nimž patřily masokostní moučky jako takové nebo obsažené v jiných produktech, z portugalského území do ostatních členských států nebo do třetích zemí. V těchto souvislostech Portugalsko zavedlo plán dozoru, kontroly a vymýcení BSE, který byl schválen stálým veterinárním výborem Komise. Dne 18. dubna 2001 rozhodla Komise o zachování embarga ohledně Portugalska. Embargo bylo zrušeno až v roce 2004 nařízením (ES) č. 1993/2004 (17).
(59)
Portugalsko proto zdůrazňuje skutečnost, že v období od roku 1998 do roku 2004 byla všechna opatření přijata s cílem čelit naléhavé situaci, jež představovala ohrožení veřejného zdraví. Portugalské správní orgány se proto snažily umožnit okamžité zavedení opatření až do doby, kdy se hospodářské subjekty dokáží zorganizovat, aby tyto úkoly mohly plnit samy, a to pod kontrolou státu. Portugalsko se domnívá, že ochrana veřejného zdraví představuje právní zájem převyšující všechny ostatní, což zdůvodňuje odchýlení se od pravidel v oblasti státních podpor.
(60)
Podle Portugalska přijetí rozhodnutí 98/653/ES a následná prodloužení jeho platnosti zabránila tomu, aby opatření přijatá portugalským státem na řešení krize BSE vedla k narušení trhu, a překážela tak obchodu mezi členskými státy. Portugalsko uvádí, že nedocházelo k obchodním výměnám, protože existovalo embargo na vývoz výše uvedených produktů, což znamená, že k narušení hospodářské soutěže nemohlo dojít.
(61)
Portugalsko zejména uvádí, že v roce 1998 nebyla poskytnuta žádná podpora, a dokládá to skutečností, že legislativní nařízení č. 393-B/98 vstoupilo v platnost až dne 4. prosince 1998. Odpovědnost za sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů převzal portugalský stát až v tomto okamžiku, a to výjimečně a přechodně.
(62)
Vstupem v platnost legislativního nařízení z roku 1998 převzal portugalský stát náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších produktů, a to až do vstupu v platnost legislativního nařízení č. 197/2002. Portugalsko v tomto ohledu uvádí, že převzetí nákladů na tato opatření portugalským státem je nutno považovat za krátkodobé, protože režim byl následně změněn a byl zaveden poplatek jako prostředek k převedení financování sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže, a to včetně zvláštních rizikových materiálů (ZRM), na odvětví.
(63)
Pokud jde o náklady na zmíněná opatření, Portugalsko uvádí, že parametry, které sloužily jako základ pro výpočet vyrovnání, byly předem stanoveny výnosem zveřejněným v úředním věstníku. Portugalské orgány uvedly tři nařízení (18). Uvedená nařízení stanoví cenu služeb (sběr, přeprava, zpracování a balení do velkých pytlů „big bags“ za kilogram produktu). Byly zohledněny výdaje spojené s těmito činnostmi, které mají jednotky zpracování vedlejších produktů živočišného původu, jež nejsou součástí jatek. Zohledněny byly rovněž běžné výdaje, jako jsou náklady na energie, pohonné hmoty, odměny, pojištění atd. Tyto parametry jsou stejné pro všechny poskytovatele služeb. Portugalské orgány uvedly, že se zisk pohyboval od 30 do 39,5 %, což podle nich představuje vyvážené ziskové rozpětí nebo dokonce nižší, než je průměr při výkonu hospodářských činností. Portugalské orgány přiložily simulace uplatňování parametrů, které vedly ke stanovení cen v nařízeních.
(64)
Portugalský stát se na závěr domnívá, že poskytnuté podpory lze prohlásit za slučitelné při uplatnění odchylky od zásady „znečišťovatel platí“, protože tyto podpory odpovídaly nákladům na poskytnuté služby a protože pokyny platné v oné době (pokyny Společenství týkající se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a odpady z jatek (19)) umožňovaly, vzhledem k jejich krátkodobé povaze, podpory až do výše 100 % skutečných nákladů.
(65)
Od října roku 2002 představuje právní základ úhrady nákladů legislativní nařízení z roku 2002. Portugalské orgány se domnívají, že tyto poplatky zohlednily hodnotu odměn za činnosti, které měly provádět jednotky zpracování vedlejších produktů. Ovšem vzhledem ke skutečnosti, že krize nadále pokračovala, se portugalské orgány domnívaly, že zásah státu v úloze prostředníka byl stále oprávněný.
(66)
Při simulacích prováděných v oné době byly zohledněny celkové náklady společností a také přiměřený zisk. Portugalské orgány předložily cvičení provedené na základě výdajů a nákladů za rok 2003, jež podle nich prokazuje vyváženost mezi příjmy a náklady ve spojení s fungováním nově zavedeného právního režimu a kterým se stanoví poplatky za účelem financování služeb.
(67)
Portugalské orgány rovněž prohlásily, že financování služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších masných a drůbežích produktů nepochází z daní vybíraných od jatek a dovozců nevykostěných hovězích a vepřových jatečně upravených těl, půlek a jiných kusů. Upřesnily, že vzhledem k tomu, že ustanovení čl. 2 odst. 1 legislativního nařízení č. 197/2002 je nutno vykládat ve spojení s ustanoveními přílohy 1, jež jsou zde uvedena, má se za prokázané, že financování služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění masných vedlejších produktů prováděly tři kategorie hospodářských subjektů: zařízení na porážku skotu, prasat, ovcí, koz, drůbeže a jiných zvířat, dovozci hovězích a vepřových jatečně upravených těl, půlek a jiných kusů a hospodářské subjekty uvnitř Společenství věnující se stejným produktům. V příloze 1 byl proto uveden sloupec s částkami požadovanými od zařízení na porážku drůbeže, která nepodporovala sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů vytvářených během porážky drůbeže, a to vzhledem ke skutečnosti, že většina dovážených jatečně upravených drůbežích těl nevytváří vedlejší produkty.
(68)
Portugalské orgány také prohlásily, že rozdíl mezi dvěma poplatky stanovenými v příloze 2 legislativního nařízení č. 197/2002 je oprávněný z důvodu nákladů spojených s vedlejšími produkty vytvářenými v bourárnách.
(69)
Portugalské orgány prohlásily, že se v souladu s legislativními nařízeními č. 197/2002 a č. 244/2003 nepočítaly s žádným přesunutím poplatků na chovatele, ačkoliv náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění byly ve skutečnosti přeneseny na celý řetězec obchodování s masem. Portugalské orgány v tomto ohledu předložily dva daňové doklady za služby vystavené dne 22. října 2002 a 28. října 2003, které podle nich prokazují, že jatka přenesla na chovatele náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění.
(70)
Portugalské orgány nakonec ujišťují, že podniky poskytující služby nezneužily žádné prostředky ve prospěch případných konkurenčních činností, protože prováděly výlučně činnost sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu.
(71)
Portugalsko rovněž zmiňuje skutečnost, že přechodný režim stanovený legislativním nařízením č. 244/2003 byl ukončen v listopadu roku 2005 a že od té doby podniky vytvářející vedlejší produkty převzaly v plné míře odpovědnost, již za ně dočasně nesl stát. Od listopadu roku 2005 nesou veškeré náklady hospodářské subjekty prostřednictvím zhodnocení odpadu zpracovávaného na biopaliva a vývozu mouček.
(72)
Portugalské orgány se na závěr domnívají, že splnily podmínky platných hlavních pokynů, protože subjekty vytvářející vedlejší produkty začaly postupně hradit v podobě poplatku činnosti vyplývající z neškodného odstraňování vedlejších produktů.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH TŘETÍCH STRAN
(73)
Skupina ETSA předložila své připomínky dopisem ze dne 15. června 2009. Skupinu ETSA tvoří společnosti ITS (Indústria Transformadora de Subprodutos Animais, SA) a SEBOL (Comércio e Indústria de Sebo, SA). Tyto společnosti poskytují služby v oblasti sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu spadající v Portugalsku do kategorií 1, 2 a 3 a patří mezi podniky najaté státem na poskytování zmíněných služeb během zvažovaného období. Skupina ETSA je proto považována za adresáta plateb státu a možnou zúčastněnou stranu v řízení C 3/09.
(74)
ETSA úvodem připomíná souvislosti krize BSE, jež donutila portugalský stát k přijetí preventivních opatření (mezi nimiž službu sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu kategorií 1, 2 a 3) s cílem bojovat proti nemoci a snížit riziko nákazy, a tak chránit veřejné zdraví a životní prostředí. Přijetí těchto opatření vyplývá z velké části z právních předpisů Společenství.
(75)
V období 1998-2005 svěřil INGA přímým přidělením služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění odpadu společnostem ITS a SEBOL. Skupina ETSA uvádí, že všechny podniky splňující podmínky pro poskytování požadovaných služeb byly vybrány za stejných podmínek. Až do 10. října 2002 byl INGA podle článku 6 legislativního nařízení č. 393-B/98 pověřen využívat podniků schválených pro tento typ služeb a nesl související náklady. Ukazatele pro výpočet odměny stanovilo společné nařízení č. 96/99 a cena byla stanovena v závislosti na hmotnosti suroviny. V případě změny podmínek poskytování služby ji bylo možno upravit. Cena hrazená společnostem SEBOL a ITS zohledňovala odhadované náklady na poskytování služby, a to zejména hmotnost a objem odpadu, který bylo nutno sebrat a zpracovat, a také zavedení a řízení systému sběru jatečně upravených těl v provozovně, který počítal mimo jiné s rychlým sběrem po sdělení o uhynutí zvířete.
(76)
Skupina ETSA zdůrazňuje, že výše odměny, ačkoliv přidělení služby neproběhlo v rámci veřejné nabídky, pokrývala náklady vzhledem k jejím kombinovaným příjmům a umožňovala jí s obtížemi dosáhnout přiměřeného a oprávněného ziskového rozpětí. ETSA uvádí, že výše odměny se jí přesto vždy zdála v souladu se zásadou účinnosti, protože cena placená INGA se pohybovala v evropském průměru cen za stejné služby, a ceny vyplácené až do roku 2005 byly podle ETSA ve skutečnosti nižší než ceny uplatňované později ve smlouvách o poskytování stejných služeb, jež byly uzavřeny na základě zadávání veřejných zakázek, jež mělo usnadnit určení odměny podle tržních kritérií.
(77)
Počínaje rokem 2005 byly smlouvy na poskytování služeb přidělovány v rámci mezinárodního zadávání veřejných zakázek. Byly vyhlášeny tři výzvy k podávání nabídek: pro skot a koně na celostátní úrovni, ovce a kozy (jih) a ovce a kozy (sever). ITS předložila nabídku prostřednictvím konsorcia, jež se do veřejné soutěže přihlásilo a jemuž byla smlouva přidělena. Pro tři uvedené části byly uzavřeny tři smlouvy o poskytování služeb. Mezi podmínkami ETSA uvádí zejména sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění odpadu a vedení stálého a aktualizovaného registru a archívů týkajících se těchto činností. Kontroly dodržování podmínek provádí ústav IFAP (Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas).
(78)
ETSA zdůrazňuje, že ceny v uzavřených smlouvách byly určeny předem transparentně a objektivně v závislosti na hmotnosti a druhu dotyčných zvířat. Podle ETSA byly tyto ceny údajně určeny za tržních podmínek a zaručovaly odpovídající krytí nákladů vzniklých plněním povinností veřejné služby, jež jsou stanoveny ve smlouvách o poskytování služeb a v souvisejících právních předpisech.
(79)
Na základě těchto prvků dospívá ETSA k závěru, že nebyla příjemcem žádné protiprávní podpory, ale že všechny prostředky představovaly pouze oprávněnou odměnu za provádění veřejné služby.
V. POSOUZENÍ
1. EXISTENCE PODPORY PODLE ČL. 107 ODST. 1 SFEU
(80)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak.
(81)
Na odvětví vepřového masa se v souladu s článkem 21 nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 o společné organizaci trhů s těmito produkty (20), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1913/2005 (21), použijí články 107 až 109 SFEU. Na odvětví hovězího masa se tyto články použijí v souladu s článkem 40 nařízení Rady (ES) č. 1254/99 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhů s těmito produkty (22), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1152/2007 (23). Před přijetím posledně zmíněného nařízení se tyto články použily na stejné odvětví v souladu s článkem 24 nařízení Rady (EHS) č. 805/68 (24). Na odvětví ovčího a kozího masa se tyto články použijí v souladu s článkem 22 nařízení Rady (ES) č. 2467/98 ze dne 3. listopadu 1998 o společné organizaci trhů s těmito produkty (25), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1913/2005. Na odvětví ovčího a kozího masa se tyto články použijí v souladu s článkem 19 nařízení Rady (ES) č. 2777/75 ze dne 29 října 1975 o společné organizaci trhů s těmito produkty (26), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 679/2006 (27). Nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (tzv. „jednotné nařízení o společné organizaci trhů“) (28), zrušilo tato různá nařízení a v článku 180 stanovilo, že pro výše uvedené produkty se použijí pravidla v oblasti státních podpor.
(82)
Pokud jde o povahu podpory, je nutno ji určit na úrovni všech příjemců služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění odpadu a na úrovni jejího financování. Komise zjistila následující kategorie možných příjemců využívajících systém zavedený v Portugalsku:
-
podniky poskytující služby sběru, přepravy a neškodného odstranění dotyčného odpadu,
-
jatka a bourárny, dovozci nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa,
-
chovatelé.
(83)
Pokud jde o posouzení případné podpory v čase, Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení rozlišila pro analýzu případných opatření podpory čtyři období se zřetelem na uplatňování různých příslušných opatření Společenství. Komise vzala na zřetel období od roku 1998 do 31. prosince 1999, což je den před vstupem v platnost hlavních pokynů ke státním podporám v odvětví zemědělství, období od 1. ledna 2000 do 31. prosince 2002, což je den před vstupem v platnost pokynů Společenství týkajících se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a odpady z jatek, období od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2006, což je den před vstupem v platnost nových pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 (29), a období od 1. ledna 2007 do současnosti.
(84)
Vzhledem k informacím od portugalských orgánů, a to zejména ohledně výše popsaného uplatňování legislativního nařízení z roku 2003 a různých způsobů financování případných podpor, změní Komise do určité míry rozlišení různých období a při posuzování zohlední u každé skupiny možných příjemců následující období:
-
období mezi 9. prosincem 1998 a 9. říjnem 2002, během nějž platilo legislativní nařízení č. 393-B/98,
-
období mezi 10. říjnem 2002 a 21. říjnem 2003, během nějž platilo legislativní nařízení č. 197/2002, s výjimkou přílohy 2, jejíž platnost byla prodloužena v rámci přechodného režimu stanoveného legislativním nařízením č. 244/2003,
-
období mezi 22. říjnem 2003 a listopadem 2005, během nějž platil přechodný režim stanovený legislativním nařízením č. 244/2003.
1.1. EXISTENCE SELEKTIVNÍ VÝHODY
(85)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora se za podpory považují zásahy, které mohou v jakékoli formě přímo nebo nepřímo zvýhodňovat podniky nebo které musejí být považovány za hospodářské zvýhodnění, které by podnik-příjemce za obvyklých tržních podmínek nezískal (30). Kromě toho jsou považovány za podpory zásahy, které v různých formách snižují výdaje běžně zatěžující rozpočet podniku a které, aniž by byly dotacemi v přesném slova smyslu, jsou ve skutečnosti stejné povahy a mají stejné dopady (31).
1.1.1 Selektivní výhoda pro podniky poskytující služby
(86)
Komise shledává, že činnost sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění dotyčného materiálu je hospodářskou činností, protože představuje poskytování služeb za odměnu, a že ji na trhu Společenství mohou provádět četné hospodářské subjekty. Tato zjištění podporují zejména informace poskytnuté ETSA a převzaté v bodech odůvodnění 73 a následujících tohoto rozhodnutí.
(87)
Pokud jde o tuto hospodářskou činnost, portugalské orgány tvrdí, že podniky poskytující dotyčné služby plnily úkol veřejné služby ve veřejném zájmu, který byl oprávněn z důvodů veřejného zdraví a ochrany životního prostředí. Portugalsko v těchto souvislostech zdůraznilo zvláštní situaci vzhledem ke krizi BSE. Portugalsko proto trvá na skutečnosti, že všechna opatření byla přijata s cílem čelit naléhavé situaci, jež představovala ohrožení veřejného zdraví. Portugalská správa se proto snažila umožnit okamžité zavedení opatření až do doby, kdy se hospodářské subjekty dokáží zorganizovat, aby tyto úkoly mohly plnit samy, a to pod kontrolou státu (viz body odůvodnění 21 až 59 tohoto rozhodnutí).
(88)
ETSA se ve svých připomínkách domnívá, že nebyla příjemcem žádné protiprávní podpory, ale že všechny prostředky představovaly pouze oprávněnou odměnu za provádění veřejné služby (viz bod odůvodnění 79 tohoto rozhodnutí).
(89)
Z rozsudku Soudního dvora ve věci Altmark (32) vyplývá, že veřejné dotace poskytované za účelem provádění veřejných služeb nespadají do rámci působnosti článku 107 SFEU, protože je tyto dotace nutno považovat za vyrovnání představující protihodnotu plnění uskutečněných podniky-příjemci za účelem plnění povinností veřejné služby. Soudní dvůr ovšem stanoví, že je nutno, aby byly splněny následující podmínky:
-
zaprvé, podnik-příjemce musí být skutečně pověřen plněním povinností veřejné služby a tyto povinnosti musí být jasně definovány,
-
zadruhé, parametry, na jejichž základě je vyrovnání vypočteno, musejí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem,
-
zatřetí, vyrovnání nemůže přesahovat meze toho, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených k plnění povinností veřejné služby se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností,
-
začtvrté, není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby, v konkrétním případě učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky umožňujícího vybrat zájemce schopného poskytovat tyto služby za nejmenších nákladů pro územně správní celek, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený k tomu, aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, vynaložil při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností.
(90)
Uplatnění judikatury Altmark na tento konkrétní případ vede Komisi k následujícím úvahám:
a) Skutečná služba obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU
(91)
Nejprve je nutno přezkoumat, zda se v tomto konkrétním případě jedná o skutečnou službu obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
(92)
Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že s výjimkou odvětví, v nichž je tato otázka již předmětem předpisů Společenství, mají členské státy širokou pravomoc při posouzení povahy služeb, jež je možno pokládat za služby obecného hospodářského zájmu. Za těchto okolností je úkolem Komise dbát na to, aby se tento rozsah pro posouzení uplatňoval bez zjevného pochybení, pokud jde o definici služeb obecného hospodářského zájmu.
(93)
Od devadesátých let minulého století byl zjištěn odděleně u lidí a zvířat výskyt celé řady přenosných spongiformních encefalopatií (TSE). Od roku 1996 se nahromadily důkazy o podobnosti mezi původcem BSE (bovinní spongiformní encefalopatie) a novou variantou Creutzfeldtovy-Jakobovy choroby. Komise přijala od roku 1990 řadu opatření za účelem ochrany zdraví lidí a zvířat před rizikem BSE. Zmíněná opatření se zakládají na ochranných ustanoveních směrnic o veterinárních a enviromentálních opatřeních. Rozhodnutí 2000/766/ES přinutilo členské státy k tomu, aby zařídily, že odpady živočišného původu ve smyslu směrnice 90/667/EHS (33) budou sbírány, přepravovány, zpracovávány, uskladňovány nebo likvidovány v souladu s uvedenou směrnicí, rozhodnutím Komise 97/765/ES (34) a rozhodnutím Rady 1999/534/ES (35). V tomto smyslu stanovilo nařízení (ES) č. 1774/2002 veterinární pravidla platná pro vedlejší produkty živočišného původu neurčené k lidské spotřebě a povinnosti členských států dbát na to, aby byla zavedena odpovídající opatření a existovala dostatečná infrastruktura pro sběr, přepravu a likvidaci vedlejších produktů živočišného původu.
(94)
Vzhledem k tomu, že Soudní dvůr uznal, že správa určitých odpadů může být předmětem služby obecného hospodářského zájmu (36), a vzhledem k výše uvedeným zvláštním okolnostem krize BSE, nemá Komise námitek, pokud jde o povahu služby obecného hospodářského zájmu, o níž portugalské orgány prohlašují, že ji chtěly přiřknout této činnosti sběru a pozdějšího zničení jatečně upravených těl a jiného odpadu živočišného původu nevhodného pro spotřebu, a to v období 1999 až 2005, během něhož portugalský stát nesl plnou (1999-2003) nebo částečnou (2003-2005) odpovědnost za tyto činnosti. Jedná se rozhodnutí oprávněné z důvodů veřejného zdraví a ochrany životního prostředí a spadá proto pod pojem obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
b) Plnění závazků veřejné služby
(95)
Rozsudek ve věci Altmark vyžaduje zmocnění v podobě jednoho nebo více úředních úkonů s právně závaznou hodnotou ve vnitrostátních právních předpisech. Pokud jde o první podmínku stanovenou v rozsudku ve věci Altmark, je nutno zaznamenat, že sběr, přeprava, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu nevhodných k lidské spotřebě byly v Portugalsku zavedeny jako povinné legislativními nařízeními č. 393-B/98 a č. 244/93. Článek 6 legislativního nařízení č. 393-B/98 stanoví, že ústav INGA, jenž je odpovědný za sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu nevhodných k lidské spotřebě, vybírá podniky pověřené provedením této služby. Společné nařízení č. 95/99 předtím určilo parametry, podle nichž byla vypočítána odměna za veřejnou službu, a stanovilo další povinnosti spojené s poskytováním služby, jako je povinnost podniku sbírat všechny vedlejší produkty na celém vnitrostátním území v souladu s veterinárními a technickými normami stanovenými právními předpisy.
(96)
Portugalské orgány tvrdí, že povinnosti podniků poskytujících služby byly ve smlouvách o poskytování služeb jasně vymezeny. Jako příklad předložily Komisi jednu smlouvu o poskytování služeb z roku 2003, jež byla uzavřena v souladu s legislativním nařízením č. 393-B/98.
(97)
Komise zaznamenává, že ve smlouvě o poskytování služeb předložené Komisi portugalskými orgány byly povinnosti podniku poskytujícího služby jasně vymezeny. Vzhledem k ustanovením legislativního nařízení č. 393-B/98 a společného nařízení a ke smlouvě o poskytování služeb předané jako příklad, dospívá Komise k závěru, že je splněna první podmínka rozsudku ve věci Altmark.
c) Parametry stanovené předem transparentním a objektivním způsobem
(98)
Pokud jde o druhou podmínku, Komise se na základě informací, které má k dispozici, domnívá, že parametry, na jejichž základě je vypočítáno vyrovnání, byly stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem. Společná nařízení předložená portugalskými orgány tak stanoví metodu výpočtu a způsobilé náklady (viz bod odůvodnění 26 tohoto rozhodnutí). Tyto údaje byly pravidelně ověřovány za předchozí účetní závěrky. Od roku 2005 se používaly postupy zadávání veřejných zakázek. Vzhledem k informacím, které má k dispozici, se Komise domnívá, že druhá podmínka rozsudku ve věci Altmark byla splněna.
d) Nutné vyrovnání na pokrytí nákladů služby
(99)
Pokud jde o třetí podmínku, portugalské orgány a třetí strana prohlásily, že vyrovnání nepřesahuje částku nezbytnou pro pokrytí všech nebo části nákladů vzniklých při plnění závazků veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k nim vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto závazků.
(100)
Komise několikrát, a to zejména při zahájení řízení přezkumu, po portugalských orgánech žádala, aby jí poskytly podrobné informace o metodě výpočtu skutečných hospodářských nákladů na poskytování služeb. Portugalské orgány předložily podklady s uvedením nákladů, jež měli poskytovatelé služeb za každý rok v období 1999-2005, a porovnaly je s částkami vyplacenými INGA poskytovatelům služeb za provedení služeb. Tyto dokumenty prokazují, že vyrovnání vyplacené INGA podnikům poskytujícím služby nepřekročilo částku nezbytnou pro pokrytí všech nebo části nákladů vzniklých při plnění služby. Předložené dokumenty prokazují, že vyrovnání rovněž zohlednilo zisk, který se pohyboval podle daného roku mezi 30 a 39,5 % (viz bod odůvodnění 62 tohoto rozhodnutí).
(101)
Portugalské orgány ujistily, že prostředky nebylo možno zneužít pro případné konkurenční činnosti, kterým by se podniky mohly věnovat (křížové dotace), protože vybraní poskytovatelé služeb se žádné jiné činnosti nevěnovali.
(102)
Vzhledem k informacím poskytnutým portugalskými orgány Komise ovšem zaznamenává, že nemůže dojít k závěru, že zohledněný zisk byl ve smyslu rozsudku ve věci Altmark „přiměřený“.
(103)
ETSA ve svých připomínkách tvrdila, že odměna za poskytovanou službu odrážela přiměřeným způsobem vzniklé náklady při ponechání ziskového rozpětí, jež nemělo za následek žádné zvláštní zvýhodnění, a že v období před rokem 2005 odpovídala míra odměny za provádění veřejné služby evropskému průměru a byla nižší než míra odměny stanovená ve smlouvě o poskytování veřejných služeb přidělené v nabídkovém řízení.
(104)
V tomto ohledu musí Komise poznamenat, že ani portugalské orgány, ani třetí strana nepředložily podklady dokládající tato tvrzení.
(105)
Komise proto nemůže dojít k závěru, že třetí podmínka stanovená v rozsudku ve věci Altmark je v tomto konkrétním případě splněna.
e) Odhad nákladů průměrného podniku
(106)
Vzhledem ke skutečnosti, že před rokem 2005 nebyly podniky poskytující služby vybírány v rámci zadávání veřejných zakázek, judikatura Altmark vyžaduje, aby bylo provedeno srovnávací posouzení s náklady průměrného podniku. Portugalské orgány nepředložily údaje prokazující, že posouzení nákladů bylo provedeno na základě posouzení nákladů průměrného podniku.
(107)
Komise je proto nucena dojít k závěru, že v tomto konkrétním případě nejsou čtyři kritéria judikatury Altmark splněna a že nelze vyloučit možnost zvýhodnění podniků poskytujících služby v období mezi vstupem v platnost legislativního nařízení č. 393-B/98 a rokem 2005, kdy skončilo uplatňování přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003.
(108)
Platby z veřejných prostředků se provádějí určitým podnikům, tzn. podnikům pověřeným poskytováním služby. Dotyčné opatření lze tak považovat za specifické.
(109)
Komise proto dochází k závěru, že nelze vyloučit selektivní zvýhodnění poskytovatelů služby v období mezi rokem 1998 a rokem 2005, kdy skončilo uplatňování přechodného režimu zavedeného legislativním opatřením č. 244/2003.
1.1.2 Selektivní výhoda pro jatka a bourárny, dovozce nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(110)
Soudní dvůr ve věci GEMO (37) rozhodl, že skutečnost, že činnost sběru a odstranění uhynulých zvířat a jatečního odpadu, jíž využívala jatka a chovatelé, je vykonávána soukromými podniky, nebrání tomu, aby byla případně označena za státní podporu, protože původcem režimu uvedené činnosti jsou orgány veřejné moci.
(111)
V tomto případě jsou původci režimu činnosti a jeho financování zavedeného legislativními nařízeními č. 393-B/98, č. 197/2002 a č. 244/2003 portugalské orgány. V této fázi Komise z toho vyvozuje závěr, že tyto režimy jsou proto přičitatelné státu.
(112)
Soudní dvůr ve věci GEMO upřesnil, že je nutno považovat finanční náklady vyplývající z odstraňování uhynulých zvířat a jatečního odpadu za náklady, které jsou součástí hospodářské činnosti chovatelů a jatek (38). Soudní dvůr proto dospěl k závěru, že je čl. 107 odst. 1 SFEU nutno vykládat v tom smyslu, že se režim, který zajišťuje chovatelům a jatkám bezplatný sběr a odvoz uhynulých zvířat a jatečního odpadu, musí označit za státní podporu ve prospěch zemědělců a jatek.
(113)
V tomto konkrétním případě lze soudit, že odstraňování uhynulých zvířat a jatečního odpadu vyvolává náklady, které jsou součástí činnosti, nejen pro jatka a bourárny, ale také pro dovozce nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a pro hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa. Komise se domnívá, že popsané financování nákladů na sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže pomocí rozpočtových dotací státu před vstupem v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 vedlo k osvobození uživatelů této služby od nákladů, které jsou součástí jejich činnosti.
(114)
Komise dochází k závěru, že v období před zavedením parafiskálního poplatku existovalo zvýhodnění.
(115)
Pokud jde o období po vstupu v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 a legislativního nařízení č. 244/2003, zajišťoval financování výše uvedených činností parafiskální poplatek zavedený legislativním nařízením č. 197/2002 a pozměněný legislativním nařízením č. 244/2003. Podle režimu legislativního nařízení č. 197/2002 byla od placení poplatku osvobozena jatka, která zajišťují ve svých vlastních prostorách nebo v bourárnách sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění všech dotyčných vedlejších produktů s výjimkou ZRM, protože v oblasti zpracování vlastních vedlejších produktů vytvořila podmínky soběstačnosti (viz odstavec 2 přílohy 2 výše uvedeného legislativního nařízení), jakož i dovozci nevykostěného masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, jež s ním obchodují, protože nevytvářejí vedlejší produkty podléhající povinnému zpracování podle právních předpisů Společenství a vnitrostátních právních předpisů. Legislativní nařízení č. 244/2003 stanoví osvobození výše uvedených subjektů za podmínky schválení plánu neškodného odstranění nebo využití podle zvláštních podmínek požadovaných pro různé kategorie materiálů.
(116)
Pro posouzení, zda existuje zvýhodnění pro jatka, bourárny, dovozce nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa podléhající poplatku, je nutno ověřit, do jaké míry příspěvek pocházející z poplatku odpovídá skutečných hospodářských nákladům na služby poskytované službou sběru.
(117)
Komise zaznamenává, že portugalské orgány ve svém dopisu ze dne 20. ledna 2003 prohlásily, že poplatky stanovené v přílohách 1 a 2 legislativního nařízení č. 197/2002 a poplatek stanovený čl. 2 odst. 2 pro ZRM byly vypočítány na základě skutečných nákladů služeb, jež měly být poskytovány, při zohlednění povahy vytvářených vedlejších produktů u každého druhu zvířat a skutečnosti, zda se to těchto produktů týká či ne.
(118)
Podle portugalských orgánů toto financování ve všech ohledech představuje vyrovnání poskytované uživateli za dodání veřejné služby veřejného zájmu. Částky hrazené hospodářskými subjekty povinnými k poplatku nejsou údajně v žádném případě paušální, ale jsou přímo úměrné množstvím odpadu skutečně předaným veřejné službě a skutečným nákladům na neškodné odstranění tohoto odpadu.
(119)
Na podporu těchto tvrzení předložily portugalské orgány podklady s číselnými údaji za rok 2003 a se srovnáním skutečných hospodářských nákladů poskytnutých služeb s příspěvky pocházejícími z příslušného poplatku. Pro část roku 2002 zbývající po vstupu v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 v říjnu roku 2002 nepředložily portugalské orgány žádné podklady s číselnými údaji o příjmech vyplývajících z vybírání poplatku.
(120)
Pro roky 2004 a 2005 předložily portugalské orgány podklady s číselnými údaji o nákladech na provedené činnosti, ale ne o příjmu z poplatku vybíraného od hospodářských subjektů, které dosud nepředložily ke schválení svůj plán neškodného odstranění a využití, a které tak nadále podléhaly poplatku zavedeného přechodným režimem legislativního nařízení č. 244/2003.
(121)
Pro roky 2002, 2004 a 2005 nemůže Komise na základě dokumentů předložených portugalskými orgány zjistit, že příspěvky subjektů povinných k poplatku jsou přímo úměrné množstvím odpadu skutečně předaného službě sběru a skutečným nákladům na neškodné odstranění tohoto odpadu.
(122)
Komise dochází k závěru, že pro rok 2003 zvýhodnění neexistuje, protože příspěvky od poplatníků byly přímo úměrné nákladům vzniklým obdrženými službami.
(123)
Komise ale nemůže vyloučit zvýhodnění jatek, bouráren, dovozců nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářských subjektů uvnitř Společenství, tzn. hospodářských subjektů/příjemců nevykostěného hovězího a vepřového masa povinných k poplatku, v období mezi říjnem 2002 a 1. lednem 2003 a v roce 2004 a 2005.
1.1.3 Selektivní výhoda pro chovatele
(124)
V tomto konkrétním případě lze soudit, že odstraňování uhynulých zvířat a jatečního odpadu vyvolává náklady, které jsou součástí činnosti, nejen pro jatka a bourárny, ale také pro chovatele, na které by se v rámci tržních pravidel přenesla přinejmenším část nákladů na uvedené služby. V souladu s výše uvedenou judikaturou GEMO se Komise domnívá, že popsané financování nákladů na sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže pomocí rozpočtových dotací státu před vstupem v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 vedlo k osvobození uživatelů této služby od nákladů, které jsou součástí jejich činnosti.
(125)
Komise dochází k závěru, že v období před zavedením parafiskálního poplatku existovalo zvýhodnění.
(126)
Jak je uvedeno výše, je možné, že opatření zavedená portugalskými orgány s cílem zajistit sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže mohou osvobozovat chovatele od nákladů, jež by za běžných okolností částečně nesli. Z legislativního nařízení č. 197/2002 a přechodného režimu stanoveného legislativním nařízením č. 244/2003 vyplývá, že chovatelé dotyčnému poplatku nepodléhají. Portugalské orgány uvedly, že náklady na sběr před koncem roku 2005 byly přeneseny na celé odvětví. Komise zjišťuje, že na dvou daňových dokladech předložených portugalskými orgány je skutečně uvedeno přenesení poplatku na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a legislativního nařízení č. 244/2003 jedněmi z jatek, a to v říjnu 2002 a říjnu 2003. Předložené dokumenty podporují tvrzení portugalských orgánů, že náklady byly v souladu s tržními pravidly přeneseny na celé odvětví, a tedy i na chovatele. Komise dochází na základě uvedeného k závěru, že chovatelé nesly náklady spojené se svou činností, a nebyly proto příjemci žádného specifického zvýhodnění.
(127)
Komise zjišťuje, že chovatelé byli zvýhodněni pouze v období, jež předcházelo uplatňování poplatku.
(128)
Na základě výše uvedeného dochází Komise k závěru potvrzujícímu existenci zvýhodnění, pokud jde o sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu, ve prospěch jatek, bouráren a dovozců během všech období s výjimkou roku 2003 a ve prospěch chovatelů pouze během období před uplatňováním poplatku.
1.2 VÝHODY FINANCOVANÉ ZE STÁTNÍCH PROSTŘEDKŮ
(129)
Čl. 107 odst. 1 SFEU se týká podpor poskytnutých členskými státy nebo ze státních prostředků. Jinými slovy, dotčené opatření musí být přičitatelné státu a být poskytnuto pomocí státních prostředků.
(130)
V tomto konkrétním případě byly náklady na sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže financovány v období mezi rokem 1999 a říjnem 2002 z přímých příjmů státu a od října 2002 z příjmů z parafiskálního poplatku uplatňovaného na jatka, dovozce nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(131)
Platby poskytovatelům služeb zajišťované přímými příjmy státu představují výhody financované ze státních prostředků. Skutečnost, že je tato veřejná služba financována v období od roku 1999 až do zavedení poplatku v roce 2002 ze státního rozpočtu, znamená, že podniky provádějící tuto službu využívají veřejných prostředků k pokrytí výdajů odvozených z uvedené služby.
(132)
Poplatky uplatňované mezi zářím 2002 a listopadem 2005 nespadají do oblasti působnosti ustanovení SFEU o státních podporách, pokud nepředstavují způsob financování určitého opatření podpory, a jsou tak jeho nedílnou součástí (39).
(133)
Všechny poplatky jsou placeny INGA mechanizmem přenesení daňové povinnosti. Poplatky vybrané od hospodářských subjektů představovaly příjmy INGA a byly mu hrazeny přímo.
(134)
Aby bylo možné považovat poplatek za nedílnou součást opatření podpory, musí nezbytně na základě relevantní vnitrostátní právní úpravy existovat vztah závazného určení mezi poplatkem a podporou v tom smyslu, že výnos z poplatku je nezbytně určen k financování podpory (40).
(135)
Vzhledem k tomu, že poplatky představovaly příjmy INGA a byly mu placeny přímo, Komise považuje poplatek za nedílnou součást opatření podpory.
(136)
Pokud jde o to, zda mohou být v tomto konkrétním případě považovány příjmy z parafiskálních poplatků za státní prostředky či ne, je nutno poznamenat, že se u státních prostředků nesmí dělat žádný rozdíl mezi případy, kdy je podpora poskytnuta přímo státem, a případy, kdy je poskytnuta veřejnými nebo soukromými organizacemi určenými nebo zřízenými státem. V rozsudku ze dne 15. července 2004 ve věci Pearle a další (41) Soudní dvůr uvedl, že se povinné příspěvky vybrané zprostředkující organizací od všech podniků daného profesního odvětví nepovažují za státní prostředky pouze v případě, jsou-li splněny následující čtyři podmínky:
a)
zvažované opatření bylo zavedeno profesním orgánem, který zastupuje podniky a zaměstnance určitého profesního odvětví a neslouží jako nástroj k provádění politik stanovených státem;
b)
cíle zvažovaného opatření jsou v plné míře financovány z příspěvků podniků daného odvětví;
c)
o způsobu financování a míře/částce příspěvků rozhodují v profesním orgánu daného odvětví zástupci zaměstnavatelů a zaměstnanců bez jakéhokoliv zasahování státu;
d)
příspěvky jsou povinně používány k financování opatření bez možnosti zásahu státu.
(137)
Z dostupných informací vyplývá, že první podmínka rozsudku ve věci Pearle a další není splněna v tom smyslu, že opatření bylo stanoveno legislativním opatřením s cílem provádět politiku určenou státem za účelem boje proti BSE.
(138)
Kromě toho nejsou splněny podmínky tři a čtyři, protože způsob financování regulují uvedená legislativní nařízení. Portugalské orgány proto mají možnost zasahovat do určení způsobů financování opatření.
(139)
Vzhledem k tomu, že nejsou splněny všechny podmínky rozsudku ve věci Pearle a další a že stát zřejmě vykonává rozhodující kontrolu nad způsoby financování opatření podpory, je Komise názoru, že příjmy z parafiskálních poplatků představují ve skutečnosti státní prostředky přičitatelné státu.
1.3 NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE/OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(140)
Podle judikatury Soudního dvora svědčí obvykle posílení konkurenčního postavení určitého podniku následkem poskytnutí státní podpory o narušení hospodářské soutěže vůči jiným konkurenčním podnikům, které příjemci této podpory nejsou (42).
(141)
Opatření může mít vliv na postavení Portugalska v odvětví masa (43). Jelikož portugalské podniky působí na vysoce konkurenčním mezinárodním trhu, opatření narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž. Opatření může také ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(142)
Portugalské orgány vyzdvihly, že kvůli embargu na vývoz zejména živého skotu a masokostních mouček jako takových nebo obsažených v jiných produktech nedocházelo k obchodním výměnám, což údajně znamená, že k narušení hospodářské soutěže nemohlo dojít.
(143)
V tomto ohledu je nutno připomenout, že podle judikatury (44) může podpora ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž i v případě, kdy se podnik-příjemce, jenž se nachází v konkurenčním postavení vůči výrobcům z jiných členských států, sám na vývozu nepodílí. Pokud členský stát totiž poskytne určitému podniku podporu, může dojít k zachování nebo ke zvýšení vnitřní nabídky s tím, že se tak sníží možnosti podniků z jiných členských států nabízet své služby na trhu tohoto členského státu.
(144)
Za těchto okolností se Komise domnívá, že zákaz vývozu výše uvedených produktů z Portugalska do ostatních členských států nemá vliv na skutečnost, že podpora je schopna narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod.
1.4 ZÁVĚR
(145)
Komise se domnívá, že opatření zavedené legislativními nařízeními č. 393-B/98, č. 197/2002 a č. 244/2003 a týkající se sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu představuje státní podporu ve prospěch jatek, bouráren a dovozců během období platnosti legislativního nařízení č. 393-B/98 až do konce platnosti přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003, s výjimkou roku 2003, pro který byly portugalské orgány schopny prokázat, že k žádnému zvýhodnění nedošlo.
(146)
Pokud jde o chovatele, Komise se domnívá, že opatření představuje státní podporu spadající pod čl. 107 odst. 1. pro období, jež předcházelo uplatňování poplatku.
(147)
Pokud jde o podniky poskytující služby, Komise dochází k závěru, že nelze vyloučit možnost státní podpory v období mezi vstupem v platnost legislativního nařízení 393-B/98 a rokem 2005, kdy skončilo uplatňování přechodného režimu zavedeného legislativním opatřením č. 244/2003.
2. PROTIPRÁVNOST PODPORY
(148)
Komise zjišťuje, že Portugalsko neoznámilo v souladu s čl. 108 odst. 3 SFEU opatření podpory poskytovaná od roku 1999, ani režimy zavedené legislativními nařízeními č. 197/2002 a č. 244/2003. Čl. 1 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 659/1999 definuje „protiprávní podporu“ jako novou podporu uskutečňovanou v rozporu s čl. 93 odst. 3 Smlouvy.
(149)
Skutečnost, že opatření zavedená Portugalskem obsahují prvky státní podpory, znamená, že se jedná o nové podpory neoznámené Komisi, a které tak představují protiprávní podpory ve smyslu SFEU.
(150)
Přezkum slučitelnosti případných podpor bude proveden ve dvou částech: v první části Komise přezkoumá slučitelnost podpor poskytnutých podnikům zajišťujícím služby a v druhé části slučitelnost případných podpor poskytnutých jatkám, bourárnám, dovozcům a hospodářským subjektům uvnitř Společenství tohoto odvětví, jakož i chovatelům.
(151)
Jelikož se jedná o podpory financované od roku 2002 parafiskálním poplatkem, musí Komise, jakmile je financování nedílnou součástí opatření podpory, podrobit přezkumu jak financované činnosti, tzn. podpory, tak jejich financování. Je-li způsob financování určité podpory prostřednictvím zejména povinných příspěvků nedílnou součástí opatření podpory, musí podle Soudního dvora přezkum tohoto opatření Komisí nutně vzít na zřetel tento způsob financování (45). Jak je prokázáno v odstavci 135 tohoto rozhodnutí, je nutno považovat způsob financování podpory za nedílnou součást opatření podpory.
3. PŘEZKUM SLUČITELNOSTI PODPOR
3.1 ANALÝZA Z HLEDISKA USTANOVENÍ POUŽITELNÝCH NA NEOZNÁMENÉ PODPORY
3.1.1 Podpory ve prospěch podniků poskytujících služby
a) Slučitelnost podpor při použití čl. 106 odst. 2 SFEU
(152)
Ze zákazu uvedeného v čl. 107 odst. 1 SFEU jsou možné výjimky.
(153)
Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že vyrovnání za veřejné služby nepředstavují státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud tato vyrovnání splňují určité podmínky (viz bod odůvodnění 89 tohoto rozhodnutí). Pokud ale vyrovnání za veřejnou službu tyto podmínky nesplňují a pokud jsou splněna obecná kritéria použitelnosti čl. 107 odst. 1 SFEU, představují sice tato vyrovnání státní podporu, ale je možno je prohlásit za slučitelná s SFEU podle čl. 106 odst. 2 SFEU, pokud jsou nezbytná pro fungování služeb obecného hospodářského zájmu a neovlivňují rozvoj obchodu v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie. Komise upřesnila podmínky, jež je nutno splnit, aby bylo dosaženo této rovnováhy. Již ve svém Sdělení o službách obecného zájmu v Evropě roku 2001 (46) Komise upřesnila, že je nutno zaručit, aby veškerá omezení pravidel smluv ES, a to zejména omezení hospodářské soutěže a svobod vnitřního trhu, nepřekračovala míru nutnou k zaručení řádného plnění poslání veřejné služby. To zejména znamená, že odměna nepřevýší čisté dodatečné náklady vyvolané úkolem svěřeným dotyčnému podniku. Komise upřesnila tyto podmínky také následně v rámci Společenství pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (47) a ve svém rozhodnutí ze dne 28. listopadu 2005 o použití čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (48). Pokud jde o výpočet vyrovnání, Komise upřesnila, že výše vyrovnání nemůže přesáhnout částku nezbytnou pro pokrytí nákladů vzniklých při plnění závazků veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k nim vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto závazků. Přiměřený zisk může zejména zahrnovat celý nebo část růstu produktivity, jehož daný podnik dosáhl během domluvené a omezené doby, aniž by snížil kvalitativní úroveň služeb, které mu stát svěřil.
(154)
Bod 18 rámce Společenství pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby upřesňuje, že „přiměřeným ziskem“ je nutno rozumět míru návratnosti vlastního kapitálu, která zohledňuje riziko nebo nepřítomnost rizika vyplývající pro dotčený podnik ze zásahu členského státu, zejména pokud mu stát udělil výhradní nebo zvláštní práva. Tato míra nepřesahuje běžně průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech. V odvětvích, kde neexistuje podnik srovnatelný s podnikem, jemuž bylo svěřeno poskytování služby obecného hospodářského zájmu, může být toto srovnání učiněno s podniky umístěnými v jiných členských státech nebo, pokud je to nezbytné, v rámci jiných odvětví za předpokladu, že budou zohledněny zvláštnosti každého podniku. Při určování výše přiměřeného zisku může členský stát zavést pobídková kritéria, která se budou mimo jiné týkat kvality poskytované služby a přírůstků produktivity.
(155)
Jak je vysvětleno v odstavci 99 a následujících tohoto rozhodnutí, nemůže Komise na základě údajů poskytnutých portugalskými orgány dospět k závěru, že vyrovnání bylo vypočteno při zohlednění přiměřeného zisku, který nepřekračuje průměrnou míru platnou v dotčeném odvětví. Útvary Komise požádaly několikrát portugalské orgány o dodání všech podkladů nutných pro určení, zda jsou v tomto konkrétním případě splněny všechny podmínky pro odchylku od státních podpor poskytnutých ve formě služby hospodářského zájmu. Podklady dodané portugalskými orgány totiž nijak nezmiňují, že by bylo pro stanovení průměrné míry platné v dotčeném odvětví provedeno srovnání s jinými podniky.
(156)
Komise tak nemůže dojít k závěru o slučitelnosti podpor ve prospěch poskytovatelů služeb ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
b) Slučitelnost podpor při použití čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(157)
Čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU stanoví, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Aby podpory mohly využít odchylky uvedené v tomto písmenu, musí přispívat k rozvoji dotyčného odvětví.
(158)
V tomto konkrétním případě portugalské orgány uvádějí, že od roku 1999 nesly všechny náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže. Od října 2002 je financování nákladů spojených se stejnou činností sběru, zpracování a neškodného odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže zajištěno z příjmů z poplatku, kterému podléhají jatka, dovozci nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa, pokud tuto činnost nezajišťují sami.
(159)
Podle bodu 23.3 pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2000-2006 (49) (dále jen „hlavní pokyny“) a sdělení Komise o stanovení pravidel pro hodnocení protiprávně poskytnuté státní podpory (50) je nutno posuzovat každou protiprávní podporu ve smyslu čl. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 659/1999 podle pravidel a pokynů platných v okamžiku, kdy byla podpora poskytnuta. Komise přijala v roce 2002 pokyny Společenství týkající se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a odpady z jatek. Tyto pokyny platily mezi 1. lednem 2003 a 31. prosincem 2006 (51). Bod 44 pokynů k TSE stanoví pro případy týkající se zejména jatečního odpadu odchylku od zásady, podle níž je nutno posuzovat protiprávně udělené podpory podle pravidel platných v okamžiku, kdy jsou podpory poskytnuty. Podle bodu 47 pokynů k TSE uplatní Komise na podpory udělené před koncem roku 2002 zásady vycházející z bodu 11.4 pokynů týkajících se protiprávně poskytnuté podpory na odpady z jatek. Bod 47 pokynů k TSE tak představuje příslušný právní základ pro posouzení podpor poskytovaných od roku 1999.
(160)
V souladu s bodem 194 písm. c) pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 nepoužívá Komise od vstupu v platnost těchto pokynů dne 1. ledna 2007 nadále pokyny k TSE s výjimkou u podpor protiprávně poskytnutých před 1. lednem 2007 a uvedených v bodě 43 a následujících těchto pokynů. Bod 47 pokynů k TSE tak zůstává předpisem použitelným na podpory na odpady z jatek protiprávně poskytnuté počínaje 1. lednem 2003.
(161)
Bod 47 pokynů k TSE obsahuje řadu ustanovení, která se týkají odpadu z jatek.
(162)
Pokud jde o státní podpory spojené s jatečním odpadem, přijala Komise od ledna 2001 podle bodu 47 pokynů k TSE řadu jednotlivých rozhodnutí, jež povolila státní podpory kryjící až 100 % nákladů vyvolaných likvidací specifických rizikových materiálů, masokostní moučky a krmiv pro zvířata obsahující takové produkty, které je nutno odstranit podle nových právních předpisů Společenství týkajících se přenosných spongiformních encefalopatií (TSE). Tato rozhodnutí se zakládala zejména na bodě 11.4 zemědělských pokynů a zohledňovala krátkodobou povahu podpor a nutnost dodržovat v dlouhodobém výhledu zásadu „znečišťovatel platí“. Komise výjimečně souhlasila s tím, aby takové státní podpory byly poskytovány také jiným subjektům než těm, kteří pracují v oblasti živých zvířat, a to například jatkám. Komise uplatní stejné zásady na státní podpory protiprávně poskytnuté do konce roku 2002 se srovnatelnými náklady spojenými s novými právními předpisy Společenství v oblasti TSE, a to aniž je dotčeno dodržování jiných ustanovení práva Společenství.
(163)
Bod 47 pokynů k TSE připomíná, že Komise výjimečně souhlasila s tím, aby takové státní podpory byly poskytovány také jiným subjektů než těm, kteří pracují v oblasti živých zvířat, a to například jatkám. Komise v minulosti rozhodla, že tato výjimka má zahrnovat také jiné podniky provádějící činnosti úzce spojené s oblastí živých zvířat, jako jsou bourárny.
(164)
Na základě bodu 11.4 zemědělských pokynů Komise schválila podpory až do výše 100 % skutečně vzniklých nákladů u opatření, jako jsou veterinární kontroly, testy a jiná opatření na zjištění výskytu choroby, nákup a podávání léků a fytosanitárních produktů a ničení úrody, za podmínky, že:
-
na regionální nebo vnitrostátní úrovni či na úrovni Společenství je zaveden přiměřený program prevence, dozoru nebo vymýcení dotyčné choroby,
-
choroby představují zdroj starostí orgánů veřejné moci,
-
opatření podpory mají za cíl prevenci a/nebo odškodnění,
-
podpory jsou slučitelné s veterinárními a fytosanitárními předpisy Společenství.
(165)
Tyto zásady platí také podle bodu 47 pokynů k TSE.
(166)
BSE je přenosná choroba, jež představuje ohrožení pro lidské zdraví. Jedná se o chorobu zvířat, jejíž primární ohnisko musí být oznámeno přímo Komisi a ostatním členským státům (52). Cílem opatření podpory bylo zajistit, že nutná preventivní opatření ohledně sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění byla provedena v souladu s veterinárními předpisy platnými v odvětví masa mezi rokem 1999 a rokem 2005.
(167)
Komise v tomto ohledu zaznamenává, že Portugalsko uvedlo, že od roku 1999 do konce roku 2002 neslo všechny náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže, a to v souvislostech naléhavých opatření schválených Komisí v rámci rozhodnutí 98/653/ES, které zakazuje vývoz masokostních mouček ze savců. Zaznamenává také, že opatření embarga na hovězí maso z Portugalska byla zrušena až přijetím nařízení (ES) č. 1993/2004.
(168)
Komise také zdůrazňuje, že v souladu s body 33 a 34 pokynů k TSE byly podniky vybírány a odměňovány podle tržních zásad a nediskriminačním způsobem (viz bod odůvodnění 21 a následující tohoto rozhodnutí). Komise může v tomto konkrétním případě přijmout, a to vzhledem k naléhavosti, se kterou bylo nutno opatření přijímat, že portugalské orgány vybíraly poskytovatele služeb v souladu s legislativním nařízením č. 197/99 ze dne 8. června 1999, které je podle informací poskytnutých portugalskými orgány vnitrostátním nástrojem provedení směrnice 97/52/ES, aniž by použily postup zadávání veřejných zakázek (viz bod odůvodnění 24 tohoto rozhodnutí).
(169)
Portugalské orgány uvedly, že legislativní nařízení č. 197/2002 bylo naplánováno kvůli dodržení jejich závazků v souvislosti s rozhodnutím Rady č. 2000/766/ES při dodržení zásady „znečišťovatel platí“ (viz body odůvodnění 65 a 66 tohoto rozhodnutí). Potvrdily, že prostředky nemohly být odchýleny ke konkurenčním činnostem, kterým se podniky poskytující služby mohly věnovat, protože jedinou činností těchto podniků byl skutečně sběr, zpracování, přeprava a neškodné odstranění vedlejších produktů ze zvířat.
(170)
Komise rovněž zjišťuje, že odpovědnost za službu a její financování byla přenesena na hospodářské subjekty při dodržení přechodné fáze systémem zavedeným legislativním nařízením č. 244/2003.
(171)
Vzhledem ke zvláštním okolnostem a naléhavé situaci vyvolané rizikem šíření BSE mezi rokem 1999 a rokem 2004 a vzhledem ke skutečnosti, že systém zavedený legislativním nařízením č. 244/2003 stanovil postupné přenesení odpovědnosti a financování služeb na hospodářské subjekty odvětví, Komise soudí, že podpory lze označit za krátkodobé a dodržující v dlouhodobém výhledu zásadu „znečišťovatel platí“.
(172)
Komise proto může dojít na základě informací, jež má k dispozici, k závěru, že podpory poskytnuté mezi rokem 1999 a koncem roku 2002 mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(173)
Pokud jde o podpory poskytnuté od roku 2003 do listopadu 2005, Komise soudí, že vzhledem k naléhavosti situace, jež převládala až do konce roku 2004, a skutečnosti, že režim legislativního nařízení počítal s postupným přenesením odpovědnosti a financování služeb, jak je uvedeno výše, lze podpory označit za slučitelné a v souladu s bodem 47 pokynů k TSE, pokud jsou v souladu se skutečnými náklady obdržených služeb.
(174)
Jak je uvedeno v bodu odůvodnění 100 tohoto rozhodnutí, portugalské orgány prokázaly, že podpory odpovídají skutečným nákladům na služby podniků poskytujících služby, a to v období od roku 1999 do roku 2005.
(175)
Komise proto na základě informací, jež má k dispozici, dochází k závěru, že podpory poskytnuté mezi rokem 2003 a listopadem 2005 poskytovatelům služeb mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
3.1.2 Podpora jatkám, bourárnám, dovozcům a hospodářským subjektům odvětví uvnitř Společenství, jakož i chovatelům
(176)
Jak Komise uvedla v odstavci 166 tohoto rozhodnutí, riziko šíření BSE v Portugalsku v období od roku 1999 do roku 2004 vyvolalo zvláštní okolnosti a naléhavou situaci. Vzhledem k této výjimečné situaci a skutečnosti, že systém zavedený legislativním nařízením z roku 2003 stanovil postupné přenesení odpovědnosti a financování služeb na hospodářské subjekty odvětví, Komise soudí, že podpory lze označit za krátkodobé a dodržující v dlouhodobém výhledu zásadu „znečišťovatel platí“. V souladu se svou předchozí praxí Komise v tomto konkrétním případě soudí, že podpory na základě bodu 47 pokynů k TSE mohly být výjimečně poskytnuty dalším subjektům odvětví, a to zejména jatkám, bourárnám, dovozcům a hospodářským subjektům odvětví uvnitř Společenství.
(177)
Stejně jak to Komise zjistila u podniků poskytujících služby, byly podpory poskytnuty v souladu se zásadami uvedenými v bodě 47 pokynů k TSE.
(178)
Pokud jde o jatka, bourárny, dovozce a hospodářské subjekty odvětví uvnitř Společenství, může Komise proto dospět k závěru, že poskytnuté podpory mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(179)
Pokud jde o chovatele, Komise na základě uvedeného dospívá rovněž k závěru, že vzhledem k odůvodněním převzatým v bodě odůvodnění 160 a následujících tohoto rozhodnutí byly podpory poskytnuty v souladu se zásadami uvedenými v bodě 47 pokynů k TSE a mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
3.2 FINANCOVÁNÍ PODPOR
(180)
Od října 2002, kdy vstoupilo v platnost legislativní nařízení č. 197/2002, jsou náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže financovány z příjmů z parafiskálního poplatku, kterému podléhají jatka, dovozci nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(181)
V souladu s judikaturou Soudního dvora (53) Komise obvykle soudí, že financování státní podpory prostřednictvím povinných poplatků může mít vliv na podporu v tom smyslu, že má ochranný dopad přesahující vlastní podporu. Dotyčné příspěvky totiž představují povinné poplatky. Podle stejné judikatury Komise soudí, že podpora nemůže být financována parafiskálními poplatky, které zatěžují rovněž produkty dovážené z jiných členských států.
(182)
Se zřetelem na tuto judikaturu a skutečnost, že opatření je poskytnuto ze státních prostředků, a představuje tak státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU, je nutno ověřit, zda má diskriminační povahu, a je tak v rozporu s článkem 110 SFEU, protože produkty z jiných členských států podléhají také uhrazení poplatku.
(183)
Portugalské orgány zdůvodnily zdanění nevykostěného dováženého masa skutečností, že tyto dovážené produkty mohly využívat systém stejně jako produkty vnitrostátní a že existence nevykostěného masa znamená existenci vedlejších produktů, které využívají služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění.
(184)
Podle informací, jež má Komise k dispozici, byly poplatky uplatněny na jatka, dovozce jatečně upravených těl, půlek a dalších nevykostěných kusů skotu a prasat (viz čl. 2 odst. 2 legislativního nařízení č. 197/2002) a slouží k zajištění služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže (čl. 1 odst. 1 legislativního nařízení č. 197/2002).
(185)
Tyto informace vedly Komisi k pochybám o souladu mezi poplatky vybíranými od poplatníků a službami, které využívají. Komise zjistila, že nemůže vyloučit existenci potenciálně diskriminačního systému vůči produktům dováženým z jiných členských států, u kterých je nutno zaplatit poplatek.
(186)
Portugalské orgány poté ujistily, že financování služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů drůbežího masa nepochází z poplatků vybíraných od jatek a dovozců jatečně upravených těl, půlek a dalších nevykostěných kusů skotu a prasat, ale v souladu s přílohou 1 legislativního nařízení č. 197/2002 od zařízení na porážku drůbeže, jež nepodporují sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů vznikajících při porážce drůbeže. Dovozci a hospodářské subjekty/příjemci drůbeže jsou od poplatku osvobozeni, protože většina dovážených jatečně upravených těl drůbeže nevede ke vzniku vedlejších produktů.
(187)
Pokud jde naopak o dovozce a hospodářské subjekty/příjemce jatečně upravených těl, půlek a dalších nevykostěných kusů skotu a prasat, portugalské orgány prokázaly, že tyto dovážené nevykostěné kusy vedou ke vzniku vedlejších produktů.
(188)
Již v příkazu k poskytnutí informací a následně při zahájení řízení žádala Komise portugalské orgány, aby potvrdily, že dovážené produkty mohly využívat mechanizmu stejným způsobem jako vnitrostátní produkty, a také prokázaly pomocí číselných údajů, že za dané referenční období existovala peněžitá rovnocennost mezi částkami vybranými u nevykostěných hovězích a vepřových masných výrobků z jiných členských států a náklady na služby, jichž výlučně využívaly (viz odst. 37 písm. h) rozhodnutí o zahájení řízení).
(189)
Portugalské orgány potvrdily, že dovážené nevykostěné kusy využívaly služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů masa stejným způsobem jako vnitrostátní produkty, ale nedodaly k tomu žádné odpovídající přesné číselné údaje.
(190)
Informace poskytnuté Komisi jí proto neumožňují dojít k závěru, že poplatek zavedený legislativním nařízením č. 197/2002 a vybíraný u dovážených produktů je rovnocenný s částkou odpovídající službám, jež využívají vedlejší produkty vytvářené těmito dováženými produkty, a že tak dovážené produkty mohly využívat služeb financovaných opatřením podpory ve stejné míře jako vnitrostátní produkty.
(191)
Podle čl. 3 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/2003 musela jatka, bourárny, inkubační střediska a průmysl výrobků z vajec platit poplatky stanovené v příloze 1 legislativního nařízení č. 197/2002, s výjimkou organizací využívajících alternativní režim stanovený tímto nařízením, jež podléhaly poplatkům podle přílohy 2, a to až do schválení plánu neškodného odstranění materiálů kategorie 3. U materiálů kategorií 1 a 2 musely před schválením plánu platit 0,35 EUR/kg materiálu (čl. 5 odst. 1 legislativního nařízení č. 244/2003).
(192)
Pokud jde o změny systému poplatků, k nimž došlo zavedením legislativního nařízení č. 244/2003, Komise požádala portugalské orgány, aby prokázaly, že dovážené produkty mohly využívat uvedených služeb ve stejné míře jako produkty vnitrostátní.
(193)
Portugalské orgány potvrdily, že poplatek zavedený legislativním nařízením č. 244/2003 byl založen na skutečně vytvořených vedlejších produktech a že dovážené produkty mohly využívat uvedených služeb ve stejné míře. Komise ale zaznamenává, že portugalské orgány neposkytly na podporu těchto tvrzení žádné číselné údaje.
(194)
Bez podkladů k ověření Komise nemůže dojít k závěru, že poplatek zavedený legislativním nařízením č. 244/2003 byl rovnocenný s částkou odpovídající službám, jež využívají vedlejší produkty vytvářené těmito dováženými produkty, a že tak dovážené produkty mohly využívat služeb financovaných opatřením podpory ve stejné míře jako vnitrostátní produkty.
(195)
Komise zaznamenává, že systém poplatků zavedený na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a systém přechodného režimu stanovený čl. 3 odst. 2 a čl. 5 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/003 nejsou slučitelné s článkem 110 SFEU, a to z důvodu existence možného diskriminačního systému vůči produktům dováženým z jiných členských států, které musí poplatek také platit.
VI. ZÁVĚR
(196)
Komise lituje, že Portugalsko poskytlo v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU protiprávně podpory ve prospěch sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění jatečního odpadu.
(197)
Podpory ve prospěch sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění jatečního odpadu dodržely ustanovení Společenství použitelná na úrovni příjemců. Naopak financování těchto podpor systémem poplatků zavedeným na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a přechodného režimu stanoveného čl. 3 odst. 2 a čl. 5 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/2003 není slučitelné s vnitřním trhem, a to z důvodu možného diskriminačního dopadu na produkty dovážené z jiných členských států, které musí poplatek také platit.
(198)
V tomto konkrétním případě považuje Komise za vhodné přijmout podmínečné rozhodnutí při využití možnosti, již nabízí čl. 7 odst. 4 nařízení (ES) č. 659/1999, podle nějž může Komise připojit ke kladnému rozhodnutí podmínky, za kterých může být podpora považována za slučitelnou se společným trhem, a může stanovit povinnosti pro umožnění kontroly plnění rozhodnutí.
(199)
K nápravě porušení článku 110 SFEU, a tedy k odstranění diskriminace se zpětnou působností, musí Portugalsko ve lhůtě a za podmínek stanovených Komisí přistoupit k navrácení části poplatku, kterou byly zatíženy produkty pocházející z jiných členských států. Náprava tohoto porušení by učinila dotčené podpory slučitelnými se Smlouvou.
(200)
Komise stanoví podmínky, jimiž se uvedené navrácení musí řídit. Portugalsko musí navrátit poplatníkům tu část poplatku, která byla uvalena na produkty pocházející z jiných členských států mezi dnem vstupu v platnost poplatku stanoveného legislativním nařízením č. 197/2002 a dnem jeho posledního uplatnění před koncem přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003. K tomu musí Portugalsko splnit následující podmínky:
-
pokud budou moci dokázat, že poplatek byl uvalen na produkty dovezené z jiných členských států, mohou poplatníci odpovědní za zaplacení poplatku požadovat náhradu poměrné části výnosu z poplatku určené na financování části podpory, již využívaly výlučně vnitrostátní produkty. Žádosti o vrácení se předkládají ve lhůtě stanovené v souladu s vnitrostátními předpisy a v žádném případě kratší než šest měsíců počínaje dnem oznámení tohoto rozhodnutí,
-
Portugalsko stanoví míru případné diskriminace, kterou jsou zatíženy dovážené produkty. Za tímto účelem musí Portugalsko během referenčního období ověřit peněžní rovnocennost mezi částkami celkově vybranými jako uvedený poplatek za domácí produkty a výhodami, které se na tyto produkty výlučně vztahují,
-
navrácení musí být provedeno v maximální lhůtě šesti měsíců od podání žádosti,
-
navrácené částky musí být od data, kdy byly vybrány, až do data skutečného navrácení aktualizovány s ohledem na úroky. Tyto úroky jsou počítány na základě referenční sazby Komise stanovené metodou určení referenčních úrokových a diskontních sazeb (54),
-
portugalské orgány přijmou všechny přiměřené důkazy ze strany poplatníků, jimiž bude dokázána zaplacená část poplatku, kterou byly zatíženy produkty pocházející z jiných členských států,
-
právo na refundaci nesmí podléhat dalším podmínkám, zejména podmínce nepřevedení poplatku,
-
v případě, kdy poplatník poplatek ještě nezaplatil, portugalské orgány se formálně zřeknou požadavku na zaplacení úměrné části poplatku uvaleného na produkty dovážené z jiných členských států, u které je prokázáno, že slouží k financování té části podpory, jež je určena výlučně pro vnitrostátní produkty. Zřeknou se rovněž případných souvisejících úroků z prodlení,
-
v případě, že o to Komise požádá, předloží portugalské orgány komplexní zprávu, kterou prokáží řádné provedení opatření k refundaci,
-
pokud byl v jiném členském státě uvalen poplatek s obdobnými záměry na stejné produkty, které byly zatíženy poplatkem v Portugalsku, portugalské orgány se zavazují navrátit poplatníkům část poplatku, která zatížila produkty pocházející z tohoto členského státu,
-
Portugalsko se zavazuje seznámit s tímto rozhodnutím všechny potenciální poplatníky dotčeného poplatku.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora poskytnutá Portugalskem na základě legislativního nařízení č. 393-B/98 ze dne 4. prosince 1998 je slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Státní podpora poskytnutá Portugalskem na základě legislativního nařízení č. 197/2002 ze dne 25. září 2002 a přechodného režimu stanoveného čl. 3 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/2003 ze dne 7. října 2003 je slučitelná s vnitřním trhem za podmínky, že Portugalsko vrátí plátcům poplatku jeho část, jež byla uvalena na produkty pocházející z jiných členských států mezi začátkem uplatňování poplatku na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a dnem posledního uplatnění tohoto poplatku před koncem přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003.
2. K tomu musí Portugalsko splnit následující podmínky:
-
pokud budou moci dokázat, že poplatek byl uvalen na produkty dovezené z jiných členských států, mohou poplatníci odpovědní za zaplacení poplatku požadovat náhradu poměrné části výnosu z poplatku určené na financování části podpory, již využívaly výlučně vnitrostátní produkty. Žádosti o vrácení se předkládají ve lhůtě stanovené v souladu s vnitrostátními předpisy a v žádném případě kratší než šest měsíců počínaje dnem oznámení tohoto rozhodnutí,
-
Portugalsko stanoví míru případné diskriminace, kterou jsou zatíženy dovážené produkty. Za tímto účelem ověří Portugalsko během referenčního období peněžní rovnocennost mezi částkami celkově vybranými jako uvedený poplatek za domácí produkty a výhodami, které se na tyto produkty výlučně vztahují,
-
navrácení musí být provedeno v maximální lhůtě šesti měsíců od podání žádosti,
-
navrácené částky musí být od data, kdy byly vybrány, až do data skutečného navrácení aktualizovány s ohledem na úroky. Tyto úroky jsou počítány na základě referenční sazby Komise stanovené metodou určení referenčních úrokových a diskontních sazeb (55),
-
portugalské orgány přijmou všechny přiměřené důkazy ze strany poplatníků na prokázání částek, jež uhradili jako poplatek u produktů pocházejících z jiných členských států,
-
právo na refundaci nesmí podléhat dalším podmínkám, zejména podmínce nepřevedení poplatku,
-
v případě, kdy poplatník poplatek ještě nezaplatil, portugalské orgány se formálně zřeknou požadavku na zaplacení úměrné části poplatku uvaleného na produkty dovážené z jiných členských států, u které je prokázáno, že slouží k financování té části podpory, jež je určena výlučně pro vnitrostátní produkty. Zřeknou se rovněž případných souvisejících úroků z prodlení,
-
v případě, že o to Komise požádá, předloží portugalské orgány komplexní zprávu, kterou prokáží řádné provedení opatření k refundaci,
-
pokud byl v jiném členském státě uvalen poplatek s obdobnými záměry na stejné produkty, které byly zatíženy poplatkem v Portugalsku, portugalské orgány se zavazují navrátit poplatníkům část poplatku, která zatížila produkty pocházející z tohoto členského státu
-
Portugalsko se zavazuje seznámit s tímto rozhodnutím všechny potenciální poplatníky dotčeného poplatku.
Článek 3
Portugalsko bude informovat Komisi do dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí o opatřeních, která provedlo, aby mu vyhovělo.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Portugalské republice.
V Bruselu dne 13. července 2011.
COMMISSION DECISION
of 13 July 2011
concerning State aid C 3/09 (ex NN 41 A-B/03) implemented by Portugal for the collection, transportation, treatment and destruction of slaughterhouse waste
(notified under document C(2011) 4888)
(Only the Portuguese text is authentic)
(2011/677/EU)
THE EUROPEAN COMMISSION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU), and in particular the first subparagraph of Article 108(2) thereof,
Whereas:
I. PROCEDURE
(1)
Following a complaint, on 15 November 2002 the Commission asked the Portuguese authorities for information on the introduction of a parafiscal charge designed to finance the collection, transportation, treatment and destruction of mammalian meat and poultrymeat by-products, pursuant to Decree-Law No 197/2002 of 25 September 2002 (1) (hereinafter referred to as ‘Decree-Law No 197/2002’). The Portuguese authorities replied by letter of 20 January 2003.
(2)
As the information provided indicated that this measure had been implemented without prior authorisation from the Commission, it was entered in the register of non-notified aid under number NN 41 A-B/03.
(3)
By letters of 16 and 30 April 2003, the Commission services asked the Portuguese authorities for further information on the measure in question. The Portuguese authorities were given a period of 4 weeks in which to reply.
(4)
By letters of 5 May and 6 June 2003, registered on 5 May and 10 June 2003 respectively, the Permanent Representation of Portugal to the European Union, on behalf of the Portuguese authorities, in view of the time needed to gather this information, asked for a further period in order to provide all the information requested.
(5)
By letter of 25 July 2003, the Commission services granted an extension of 4 weeks.
(6)
Since no reply was received within the 4-week period allowed in the last letter mentioned above, on 19 December 2003 the Commission services sent the Portuguese authorities an official reminder, stipulating that, should the latter fail to reply, the Commission services reserved the right to propose that the Commission send an information injunction, pursuant to Article 10(3) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty (2) (now Article 108 TFEU).
(7)
By letter of 5 February 2004 registered on the same date, the Permanent Representation of Portugal to the European Union sent the Commission the reply from the Portuguese authorities to the letters from the Commission services of 16 and 30 April 2003.
(8)
By letter of 11 November 2004, the Commission services asked the Portuguese authorities for further information on the measure in question. The Portuguese authorities were given a period of 4 weeks in which to reply.
(9)
By letter of 30 December 2004, registered on 5 January 2005, the Permanent Representation of Portugal to the European Union, on behalf of the Portuguese authorities, in view of the time needed to gather this information, asked for a further period of 1 month in order to provide all the information requested.
(10)
By letter of 17 January 2005, the Commission services granted an extension for the second time, as requested.
(11)
Since no reply was received to their questions within the further period allowed, on 12 April 2005 the Commission services sent the Portuguese authorities another official reminder, drawing the latter’s attention once again to the fact that, should they fail to reply within the 4-week period allowed for this purpose, the Commission services reserved the right to propose that the Commission send an information injunction, pursuant to Article 10(3) of Regulation (EC) No 659/1999.
(12)
The aforementioned period for a reply to be submitted expired in May 2005. Since no reply was received within that period, the Commission, by Decision of 21 February 2006 (3), called upon Portugal to provide all the information requested, stipulating that, should the Portuguese authorities fail to reply, it reserved the right to initiate the procedure laid down in Article 108(2) TFEU (see paragraph 80 of the information injunction).
(13)
As none of the requested information was provided, on 28 January 2009 the Commission decided to initiate the procedure laid down in Article 108(2) TFEU. This Decision was published in the Official Journal of the European Union (4). The Commission invited the other Member States and interested parties to submit their comments on the aid in question.
(14)
As no comments were received from Portugal within the prescribed period, on 18 March 2009 the Commission sent an official reminder to the Portuguese authorities. On 14 April 2009 Portugal sent its comments to the Commission and also provided a copy of Decree-Laws No 393-B/98 and No 244/2003. On 15 June 2009 comments were received from ETSA - Empresa de Transformação de Subprodutos Animais, SA.
(15)
On 1 July 2009 the Commission sent ETSA’s comments to the Portuguese authorities. The Portuguese authorities did not send the Commission any observations on ETSA’s comments.
(16)
Further to ETSA’s comments, on 19 February 2010 the Commission services sent a letter to the Portuguese authorities requesting additional clarification. The Portuguese authorities replied by letter of 27 April 2010.
(17)
By letter of 1 February 2011, the Commission services requested clarification from the Portuguese authorities and called upon them to answer fully all the questions raised previously by those services.
(18)
By letter of 24 February 2011, the Portuguese authorities requested an extension of 30 days to the deadline for replying.
(19)
By letter of 28 February 2011, the Commission services granted the extension of 30 days to the deadline for replying. The Portuguese authorities replied to the questions of the Commission services by letter of 1 April 2011.
(20)
By letter of 20 June 2011, the Commission services informed the Portuguese authorities that they were going to propose that the Commission take a conditional positive decision, and they set out the conditions to which that decision would be subject.
II. DESCRIPTION
(21)
According to the information provided by the Portuguese authorities, 66 cases of bovine spongiform encephalopathy (hereinafter referred to as ‘BSE’) were detected in Portugal between 1 January and 14 October 1998. In view of this risk to public and animal health, the Commission adopted Decision 98/653/EC of 18 November 1998 concerning emergency measures made necessary by the occurrence of bovine spongiform encephalopathy in Portugal (5), and imposed emergency measures as required by the BSE cases in Portugal, in particular prohibiting the dispatch of certain animals and animal by-products from Portugal to other Member States.
(22)
In order to mitigate the effects of the measures adopted to combat BSE, from 1999 the Portuguese State assumed the total cost of the collection, processing and destruction of mammalian meat and poultrymeat by-products. Through Decree-Law No 393-B/98 of 4 December 1998 (6) (hereinafter referred to as ‘Decree-Law No 393-B/98’), the Portuguese State assumed responsibility for and the cost of the collection, processing and destruction of these by-products.
(23)
Article 4(3) of Decree-Law No 393-B/98 allowed charges to be imposed on slaughterhouses in order to finance the destruction of certain raw materials. According to the information received from the Portuguese authorities, this charge was not imposed on slaughterhouses.
(24)
The Portuguese authorities have explained that they did not have a sufficient number of specific facilities in order to adequately treat the waste and that they were therefore forced to contract these services - which are, by their nature, the State’s responsibility - to the private sector.
(25)
The Portuguese authorities have explained that this public interest mission was entrusted to the private sector in accordance with Decree-Law No 197/99 of 8 June 1999 (7), which transposed into national law European Parliament and Council Directive 97/52/EC of 13 October 1997 amending Directives 92/50/EEC, 93/36/EEC and 93/37/EEC concerning the coordination of procedures for the award of public service contracts, public supply contracts and public works contracts respectively (8). The private undertakings entrusted with providing these services were selected based on their technical ability to correctly perform the public interest mission entrusted to them, having regard to the urgent need to treat these by-products safely, quickly and effectively. The Portuguese authorities have supplied a model service provision contract, which applied between 1 September 2004 and 31 December 2004.
(26)
According to the information provided by the Portuguese authorities, the parameters used to calculate the compensation for the services provided were established beforehand by Joint Order No 96/99 of 25 January 1999 (9). The contents of this Order were periodically checked, and were amended by Joint Order No 324/2001 of 6 April 2001 (10) and by Joint Order No 124/2002 of 19 February 2002 (11).
(27)
Through Decision 2000/766/EC (12), the Council prohibited the use of animal by-products from almost all species in animal feed and imposed the destruction of these by-products in all Member States, including Portugal.
(28)
The Portuguese authorities have explained that, due to this Decision, the quantity of waste increased, thereby also increasing the cost of these operations.
(29)
Through Decision 2001/376/EC (13), the Commission decided to maintain Decision 98/653/EC, adopted in relation to Portugal.
(30)
Regulation (EC) No 1774/2002 of the European Parliament and of the Council of 3 October 2002 laying down health rules concerning animal by-products not intended for human consumption (14) lays down specific rules for the collection, processing and destruction of animal by-products, applicable to various categories of by-products.
(31)
The Portuguese authorities have explained that, in order to meet their obligations in this respect, they decided to pass on the cost of these operations to economic operators in the sector, in strict compliance with the polluter pays principle and without losing sight of the concerns about protecting public health, for which they are responsible and which must be ensured. Portugal therefore adopted the measure laid down in Decree-Law No 197/2002 of 25 September 2002.
(32)
Since October 2002, when Decree-Law No 197/2002 entered into force, the cost of the collection, transportation, processing and destruction of mammalian meat and poultrymeat by-products has been financed by revenue from a parafiscal charge imposed on slaughterhouses, importers of bone-in beef, veal and pigmeat, and intra-Community operators, i.e. bone-in beef, veal and pigmeat operators/receivers.
(33)
By letter of 20 January 2003, the Portuguese authorities indicated that the following operators were exempt from paying this charge:
-
slaughterhouses collecting, processing and destroying all by-products generated either in the slaughterhouse itself or in cutting plants, with the exception of specified risk materials (hereinafter referred to as ‘SRM’), given that these units were in a position to independently treat the respective by-products (see Annex 2, paragraph 2, of Decree-Law No 197/2002),
-
boned meat importers and intra-Community operators, as this operation does not generate by-products that must be treated under Community or domestic law.
(34)
With regard to the precise use of the revenue from this charge, the Portuguese authorities have stated that this was exclusively used to finance the operations inherent in the services of collecting, transporting, processing and destroying mammalian meat and poultrymeat by-products, including SRM.
(35)
The amount of the charge is set in Annex 1 to Decree-Law No 197/2002, as indicated below, in proportion to the weight and depending on the species in question:
(EUR)
Species/Type
Beef and Veal
Pig
Sheep/Goat
Poultry
Other
Charge/kg of carcass
0,05
0,04
0,03
0,06
0,06
(36)
In order to finance the services of collecting, transporting, processing and destroying SRM, Article 2(2) of Decree-Law No 197/2002 provides that a fixed charge of EUR 0,30 per kilogram of SRM shall be specifically and solely imposed on slaughterhouses.
(37)
All the charges were paid to a public body, the Instituto Nacional de Intervenção e Garantia Agrícola (INGA), using a reverse charge procedure. The charges imposed on operators formed INGA’s revenue and were paid directly to it.
(38)
As indicated in recitals 32 and 33 of this Decision, Article 4 of Decree-Law No 197/2002 provides that slaughterhouses may also arrange for the collection, processing and destruction of by-products, with the exception of SRM, either by contracting the services of third parties or on their own initiative, under the relevant legislation. Where slaughterhouses collect, process and destroy by-products generated in the slaughterhouse itself - with the exception of SRM - the charge to be paid is set in Annex 2 to Decree-Law No 197/2002 as follows:
(EUR)
Species/Type
Beef and Veal
Pig
Sheep/Goat
Poultry
Other
Charge/kg of carcass
0,03
0,02
0,00
0,00
0,00
(39)
Where slaughterhouses collect, process and destroy all by-products generated either in the slaughterhouse itself or in cutting plants, with the exception of SRM, no charge is payable.
(40)
Under Article 5 of Decree-Law No 197/2002, INGA is responsible for checking that the charges are paid by slaughterhouses, which must therefore keep up-to-date registers of carcass numbers and weights. INGA is also responsible for checking that the charges payable on the import and receipt of products from the European Union are paid. The operators/receivers in question must keep up-to-date registers of all operations carried out.
(41)
If they opt for this alternative scheme, slaughterhouses must submit the respective plans in advance for assessment by INGA and must also submit to all the checks ordered by the competent authorities.
(42)
The Portuguese authorities have given assurances that this service was exclusively provided to entities generating by-products that had to be disposed of and that the charge did no more than pass on the cost of these operations to these entities.
(43)
With regard to the correspondence between the revenue from the charges and the cost of the services financed by these charges, the Portuguese authorities have stated that each charge set out in Annexes 1 and 2 to Decree-Law No 197/2002, as also the charge laid down in Article 2(2) on SRM, was calculated based on the actual cost of the services to be provided, bearing in mind the nature and importance of the by-products generated by each animal species.
(44)
According to the Portuguese authorities, this charge formed, in all respects, the compensation payable by users for the provision of a public service of general interest. The amounts paid by operators liable for the charge were directly proportional to the quantities of waste actually delivered to the public service and to the actual cost of disposing of this waste. In support of these assertions, the Portuguese authorities have provided documents containing figures for 1999 to 2005, proving the cost of the services, and, for 2003, a document containing figures for the revenue from the charge, with regard to the various types of by-product, regardless of whether these were imported or domestic products.
(45)
With regard to the question of whether imported products could effectively benefit from the scheme in the same way as domestic products, the Portuguese authorities have given assurances that, in the spirit of the polluter pays principle, the charges applicable to slaughterhouses, imports or intra-Community trade in bone-in meat reflected the costs associated with treating all the by-products generated in the system up to the final consumer.
(46)
According to the Portuguese authorities, the import of bone-in meat generates by-products and therefore benefited from the collection, transportation, processing and destruction service, which justified applying these charges.
(47)
The Portuguese authorities consider that the measures financed were in the public interest because, following the BSE crisis, it became clear that the disposal of slaughterhouse waste was a public service mission falling under the responsibility of the State because of its importance for the protection of human and animal health and the environment.
(48)
The scheme set up by Decree-Law No 197/2002 was repealed by Decree-Law No 244/2003 of 7 October 2003 (15) (hereinafter referred to as ‘Decree-Law No 244/2003’), which entered into force on 22 October 2003 and which laid down a general scheme and a transitional scheme for animal by-products not appropriate for human consumption.
(49)
Under the general scheme, slaughterhouses, cutting plants, hatcheries and egg production facilities must, either on their own initiative or by contracting the services of third parties, collect, transport, store, handle, process and destroy Category 1, 2 and 3 material generated within their own units, in accordance with Regulation (EC) No 1774/2002, by implementing a plan subject to prior approval by the Veterinary Directorate-General (DG V).
(50)
Slaughterhouses, cutting plants, hatcheries and egg production facilities must submit a plan for the destruction or use of Category 3 material, to be approved by DG V, within 90 days of the date of entry into force of Decree-Law No 244/2003 or the date of starting up. With regard to Category 3 material, until the plans are approved by DG V, INGA continues to provide services of collection, transportation, processing, temporary storage and destruction of by-products, in accordance with Decree-Law No 197/2002. Until the plan for Category 3 material is approved, owners of slaughterhouses, cutting plants, hatcheries and egg production facilities must pay the charges set in Annex 1 to Decree-Law No 197/2002, except for those entities benefiting from the alternative scheme provided for in that Decree-Law, which must pay the charges set in Annex 2 to the Decree-Law.
(51)
Under the transitional scheme, INGA also continued to provide these services for Category 1 and 2 material.
(52)
With regard to Category 1 and 2 material, slaughterhouses and cutting plants had to submit a destruction or use plan within 30 days of the end of the transitional scheme in November 2005. Until the plan was approved, they had to pay EUR 0,35 per kilogram of Category 1 or 2 material. Once the destruction or use plan was approved, they became exempt from paying the charge.
(53)
Once slaughterhouses and cutting plants had sent a plan to DG V, covering the operations needed to dispose of Category 1 and 2 material, they assumed responsibility for the cost of these operations and were subject to checks by that competent authority. Article 3(4) of Decree-Law No 244/2003 provided that this transitional scheme would expire 2 years after the Decree-Law entered into force.
(54)
The transitional scheme under Decree-Law No 244/2003 expired in November 2005. By letter of 1 April 2011, the Portuguese authorities stated that, after the expiry of the transitional scheme under Decree-Law No 244/2003, the cost of the operations to destroy the by-products of slaughterhouses and cutting plants was passed on to operators through waste recovery, conversion into biofuels, and export of meal.
(55)
In its decision to initiate the procedure, the Commission set out its concerns about the existence of aid in favour of the undertakings providing the services of collection, transportation, processing and destruction of the materials concerned, slaughterhouses and cutting plants, importers of bone-in beef, veal, pigmeat and poultrymeat, intra-Community operators and livestock farmers, and also about the compatibility of this aid.
(56)
The Commission in particular again asked the questions raised in the first information injunction. With regard to the aid in favour of the undertakings providing the services of collection, transportation, processing and destruction of the materials concerned, it expressed doubts about the public interest service nature that the Portuguese authorities were attributing to the activities in question, particularly in view of the Altmark judgment (16). With regard to the aid in favour of slaughterhouses and cutting plants, importers of bone-in beef, veal, pigmeat and poultrymeat, and intra-Community operators in the sector, the Commission expressed doubts about whether the contribution paid by the sector through the charge corresponded to the actual financial cost of the collection service provided, and requested quantified information in this respect. Finally, with regard to the aid to livestock farmers, the Commission expressed doubts about the advantages that they could obtain from the scheme set up, given that they were not subject to the charge.
(57)
The Commission then examined, on a preliminary basis, the compatibility of the measures in question in light of the guidelines applicable since 1998 and concluded, on deciding to initiate the procedure, that it did not have sufficient information to draw any conclusions as to the compatibility of the measures in question.
III. COMMENTS SUBMITTED BY PORTUGAL
(58)
In its comments, Portugal first recalls the country’s specific situation in 1998 due to BSE. The Portuguese authorities specifically refer to Decision 98/653/EC prohibiting the dispatch from Portugal to other Member States or to third countries of certain products, particularly meat-and-bone meal, as such or contained in other products. In this context, Portugal introduced a BSE monitoring, control and eradication plan, which was approved by the Commission’s Standing Veterinary Committee. On 18 April 2001 the Commission decided to maintain the prohibition on Portugal, which was not repealed until 2004 by Commission Regulation (EC) No 1993/2004 (17).
(59)
Portugal therefore insists that, between 1998 and 2004, all the measures taken were aimed at dealing with an emergency situation that threatened public health. The Portuguese Government’s objective was therefore to allow measures to be immediately introduced until operators could arrange to carry out these tasks themselves, while remaining under state control. Portugal takes the view that the protection of public health is a legal priority above all others, which justifies an exemption from State aid rules.
(60)
According to the Portuguese authorities, the adoption of Decision 98/653/EC and its successive extensions prevented the measures adopted by the Portuguese State to deal with the BSE crisis from producing any distortion in the market and therefore from hindering trade between Member States. Portugal points out that, as there was a ban on the dispatch of these products, there was no trade, which meant that there could be no distortion of competition.
(61)
First of all, Portugal indicates that no aid was granted in 1998, providing as evidence the date of entry into force of Decree-Law No 393-B/98, which was 4 December 1998. It was only at that point that the Portuguese State, on an exceptional and transitional basis, assumed responsibility for the collection, processing and destruction of these by-products.
(62)
Following the entry into force of Decree-Law No 393-B/98, the Portuguese State assumed the cost of the collection, processing and destruction of by-products until Decree-Law No 197/2002 entered into force. In this respect, according to the Portuguese authorities, it should be considered that the Portuguese State assumed responsibility for these measures in the short term, as the scheme was subsequently amended, and that the charge was introduced as a way of making the sector finance the collection, transportation, processing and destruction of mammalian meat and poultrymeat by-products, including specified risk materials (SRM).
(63)
With regard to the cost of these measures, the Portuguese authorities indicate that the parameters used to calculate the compensation were established beforehand by an order published in the Diário da República. The Portuguese authorities refer to three orders (18), which indicate the prices of the services (collection, transportation, processing and bagging in big bags, per kilogram of product). The cost of these operations to be borne by animal by-product processing units not attached to slaughterhouses was taken into account. Overheads, such as energy, fuel, wage, insurance and other costs, were also taken into account. These parameters were the same for all service-providers. The Portuguese authorities indicate that the profits were between 30 % and 39,5 %, which, in their opinion, represents a margin that is fair or even slightly below the average for economic activities. The Portuguese authorities have provided examples showing how the parameters used to calculate the prices set in the orders were applied.
(64)
In conclusion, the Portuguese State considers that the aid granted can be declared compatible because a derogation from the polluter pays principle is applicable, because the aid corresponds to the cost of the services provided, and because the guidelines applicable at the time (Community guidelines for State aid concerning TSE tests, fallen stock and slaughterhouse waste (19)) authorised aid of up to 100 % of the actual costs, as this was short term.
(65)
From October 2002, the legal basis for paying the charge became Decree-Law No 197/2002. The Portuguese authorities consider that the charges in question took into account the prices to be paid for the operations carried out by the by-product processing units. However, given that the crisis was still ongoing, the Portuguese authorities consider that the State’s intervention as an intermediary was still justified.
(66)
In the simulations carried out at the time, the full costs borne by the undertakings and a reasonable profit were taken into account. The Portuguese authorities have provided the worked example based on the costs and charges for 2003, which, in their opinion, proves the balance between the revenue and charges resulting from the new legal rules, and sets the charges required to finance the services.
(67)
The Portuguese authorities also state that the services of collection, transportation, processing and destruction of poultrymeat by-products were not financed from the charges imposed on slaughterhouses and importers of bovine and pig carcasses, half-carcasses and other bone-in parts. The Portuguese authorities point out that the provisions of Article 2(1) of Decree-Law No 197/2002 must be interpreted in light of the provisions of Annex 1, to which they refer, with the result that the services of collection, transportation, processing and destruction of meat by-products were financed by three types of operator: beef, pig, sheep/goat, poultry and other slaughterhouses; importers of bovine and pig carcasses, half-carcasses and other bone-in parts; and intra-Community operators in the same products. Accordingly, Annex 1 contains a column indicating the charges to be imposed on poultry slaughterhouses not collecting, transporting, processing and destroying by-products generated during the slaughter of poultry, bearing in mind that most imported poultry carcasses do not generate by-products.
(68)
The Portuguese authorities also state that the difference between the two charges set in Annex 2 to Decree-Law No 197/2002 was justified by the costs associated with the by-products generated in cutting plants.
(69)
The Portuguese authorities state that, in accordance with Decree-Laws No 197/2002 and No 244/2003, it was not intended that the charges should have an impact on livestock farmers, although the costs of the collection, transportation, processing and destruction operations did in fact impact on the whole meat sector. To that end, the Portuguese authorities have provided two service invoices dated 22 October 2002 and 28 October 2003, which, in their opinion, prove that the costs of the collection, transportation, processing and destruction operations were passed on by slaughterhouses to livestock farmers.
(70)
Finally, the Portuguese authorities give an assurance that no resources were diverted to any competing activities by the service-providers, given that the latter’s sole activity was the collection, transportation, processing and destruction of animal by-products.
(71)
The Portuguese authorities also indicate that the transitional scheme set up by Decree-Law No 244/2003 expired in November 2005 and that, since then, entities generating by-products have fully assumed the responsibility that the State initially assumed on a temporary basis, in its place. Since November 2005, all costs have been borne by operators, which offset these through waste recovery, conversion into biofuels and export of meal.
(72)
In conclusion, the Portuguese authorities consider that the conditions laid down in the applicable guidelines were met, given that the operators generating by-products started to gradually pay for the operations associated with the destruction of these by-products through a charge.
IV. COMMENTS OF OTHER INTERESTED PARTIES
(73)
ETSA submitted its comments by letter of 15 June 2009. The ETSA group consists of the following undertakings: ITS - Indústria Transformadora de Subprodutos Animais, SA and SEBOL - Comércio e Indústria de Sebo, SA. These undertakings provide services of collection, transportation, processing and destruction of Category 1, 2 and 3 animal by-products in Portugal and are among the undertakings which the Portuguese State used to provide the services in question during the period concerned. Consequently, ETSA is regarded as a recipient of the state payments and may therefore be deemed an interested party in Case C 3/09.
(74)
As a preliminary point, ETSA notes the context of the BSE crisis, which forced the Portuguese State to adopt a number of preventive measures (specifically the collection, transportation, processing and destruction of Category 1, 2 and 3 animal by-products) to combat and reduce the risk of infection by BSE, so as to protect public health and the environment. These measures were largely adopted as a result of obligations laid down in Community legislation.
(75)
Between 1998 and 2005, INGA contracted ITS and SEBOL, through a direct award procedure, to provide services of collection, transportation, processing and destruction of waste. ETSA notes that all the undertakings capable of providing the required services were contracted under the same conditions. Up to 10 October 2002, INGA contracted undertakings licensed to provide this type of service and bore the resulting costs, as laid down in Article 6 of Decree-Law No 393-B/98. The parameters used to calculate the price to be paid for the service were established by Joint Order No 96/99. The price was set in proportion to the weight of raw material and could be revised in the light of changes to the service provision conditions. The price paid to SEBOL and ITS took account of the estimated costs of providing the service, particularly those associated with the weight and volume of waste to be collected and treated and with the operational establishment and management of the system for collecting fallen stock from holdings, which, for example, meant collection within a short period of time after notification of the animal’s death.
(76)
ETSA points out that, although the service was not awarded through a public procurement procedure, the price paid for the service provided covered the respective costs, taking into account the relevant receipts, and only allowed a reasonable and legitimate profit to be made. It also notes that the level of remuneration for the service was always, in its opinion, in line with the principle of efficiency, as the price paid by INGA was within the European average of prices for equivalent services, and the prices paid until 2005 were actually, according to ETSA, lower than the prices subsequently applied in the contracts for the provision of the same services, concluded following public procurement procedures intended to help define the remuneration in line with market criteria.
(77)
From 2005 the service contracts were awarded through international public procurement procedures. Three public procurement procedures were organised: beef/equine at national level; sheep/goats (South) and sheep/goats (North). ITS took part in these public procurement procedures as part of a consortium which was awarded the contract. Three service provision contracts were concluded for the three lots mentioned. ETSA indicates that the conditions included the collection, transportation, processing and destruction of waste, as well as keeping a permanent and up-to-date register and archive on the operations. The Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas - IFAP I.P. was responsible for ensuring compliance with the obligations.
(78)
ETSA points out that the contracts concluded established the prices beforehand in an objective and transparent manner, according to the tonnage and species of animal in question. In its opinion, the prices were set according to market conditions and ensured adequate coverage of the costs incurred in order to comply with the public service obligations, as listed in the service provision contracts and relevant legislation.
(79)
ETSA concludes that, given the above, it did not benefit from any illegal aid and that all the funds received were simply legitimate consideration for the provision of a public service.
V. ASSESSMENT
1. EXISTENCE OF AID UNDER ARTICLE 107(1) TFEU
(80)
Under Article 107(1) TFEU, save as otherwise provided in the Treaties, any aid granted by a Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods are, in so far as it affects trade between Member States, incompatible with the internal market.
(81)
Articles 107 to 109 TFEU apply to the pigmeat sector pursuant to Article 21 of Council Regulation (EEC) No 2759/75 of 29 October 1975 on the common organisation of the market in pigmeat (20), as last amended by Council Regulation (EC) No 1913/2005 (21). These articles apply to the beef and veal sectors pursuant to Article 40 of Council Regulation (EC) No 1254/1999 of 17 May 1999 on the common organisation of the market in beef and veal (22), as last amended by Council Regulation (EC) No 1152/2007 (23). Before the latter was adopted, these articles applied to this sector pursuant to Article 24 of Council Regulation (EEC) No 805/68 (24). They apply to the sheepmeat and goatmeat sectors pursuant to Article 22 of Council Regulation (EC) No 2467/98 of 3 November 1998 on the common organisation of the market in sheepmeat and goatmeat (25), as last amended by Regulation (EC) No 1913/2005. They apply to the poultrymeat sector pursuant to Article 19 of Council Regulation (EEC) No 2777/75 of 29 October 1975 on the common organisation of the market in poultrymeat (26), as last amended by Council Regulation (EC) No 679/2006 (27). Council Regulation (EC) No 1234/2007 of 22 October 2007 establishing a common organisation of agricultural markets and on specific provisions for certain agricultural products (Single CMO Regulation) (28) repealed these various regulations and provides, in Article 180 thereof, that the State aid rules apply to the aforementioned products.
(82)
The nature of the aid must be determined in light of all the beneficiaries of the services of collection, transportation, processing and destruction of slaughterhouse waste and their financing. The Commission has identified the following categories of potential beneficiaries of the scheme introduced in Portugal:
-
undertakings providing the services of collection, transportation, processing and destruction of the material in question,
-
slaughterhouses and cutting plants, importers of bone-in beef, veal, pigmeat and poultrymeat, and intra-Community operators, i.e. bone-in beef, veal and pigmeat operators/receivers,
-
livestock farmers.
(83)
In order to assess the potential aid over time, the Commission identified four periods in its decision to initiate the procedure, taking into account the application of the various Community provisions relevant to the analysis of potential aid measures. The Commission identified: the period from 1998 to 31 December 1999, which was the period preceding the entry into force of the guidelines for State aid in the agriculture sector; the period from 1 January 2000 to 31 December 2002, which was the period preceding the entry into force of the Community guidelines for State aid concerning TSE tests, fallen stock and slaughterhouse waste; the period from 1 January 2003 to 31 December 2006, which was the period preceding the entry into force of the new Community guidelines for State aid in the agriculture and forestry sector 2007 to 2013 (29); and the period from 1 January 2007 to the present.
(84)
Given the new information provided by the Portuguese authorities, particularly on the application of Decree-Law No 244/2003, as described above, and on the various methods of financing the potential aid, the Commission will slightly alter the division of these periods and will therefore take account of the following periods in its assessment of each group of potential beneficiaries:
-
period between 9 December 1998 and 9 October 2002, during which Decree-Law No 393-B/98 was in force,
-
period between 10 October 2002 and 21 October 2003, during which Decree-Law No 197/2002 was in force, except for Annex 2, the application of which was extended under the transitional scheme laid down in Decree-Law No 244/2003,
-
period between 22 October 2003 and November 2005, during which the transitional scheme laid down in Decree-Law No 244/2003 was in force.
1.1. EXISTENCE OF A SELECTIVE ADVANTAGE
(85)
According to settled case-law of the Court of Justice, measures which, whatever their form, are likely directly or indirectly to favour certain undertakings or are to be regarded as an economic advantage which the recipient undertaking would not have obtained under normal market conditions are regarded as aid (30). In addition, measures which, in various forms, mitigate the charges which are normally included in the budget of an undertaking and which, without therefore being subsidies in the strict meaning of the word, are similar in character and have the same effect, are considered to constitute aid (31).
1.1.1. Selective advantage for service-providers
(86)
The Commission considers that the activity of collection, transportation, processing and destruction of the material in question is an economic activity, as it constitutes a service provision in return for remuneration and may be carried out by numerous economic operators on the Community market. This conclusion is based, in particular, on the information provided by ETSA, as summarised in recital 73 et seq. of this Decision.
(87)
With regard to this economic activity, the Portuguese authorities argue that the service-providers in question carried out a public service mission in the general interest, justified by reasons of public health and environmental protection. In this context, the Portuguese authorities stress the country’s specific situation in relation to the BSE crisis. Portugal therefore insists that all the measures taken were aimed at dealing with an emergency situation that threatened public health. The Portuguese Government’s objective was therefore to allow measures to be immediately introduced until operators could arrange to carry out these tasks themselves, while remaining under state control (see recitals 21 and 59 of this Decision).
(88)
In its comments, ETSA considers that it did not benefit from any illegal aid and that all the funds received were simply the legitimate consideration for the provision of a public service (see recital 79 of this Decision).
(89)
It is clear from the Court of Justice judgment in the Altmark case (32) that public subsidies intended to allow the operation of public services do not fall within Article 107 TFEU, given that they must be regarded as compensation for the services provided by the recipient undertakings in order to discharge public service obligations. However, the Court requires the following conditions to be satisfied:
-
first, the recipient undertaking is actually required to discharge public service obligations and those obligations have been clearly defined,
-
second, the parameters on the basis of which the compensation is calculated have been established beforehand in an objective and transparent manner,
-
third, the compensation does not exceed what is necessary to cover all or part of the costs incurred in discharging the public service obligations, taking into account the relevant receipts and a reasonable profit for discharging those obligations,
-
fourth, where the undertaking which is to discharge public service obligations is not chosen in a public procurement procedure, the level of compensation needed has been determined on the basis of an analysis of the costs which a typical undertaking, well run and adequately equipped so as to be able to meet the necessary public service requirements, would have incurred in discharging those obligations, taking into account the relevant receipts and a reasonable profit for discharging the obligations.
(90)
Applying the judgment in Altmark to the present case leads the Commission to consider the following:
(a) Genuine service of general economic interest, as defined in Article 106(2) TFEU
(91)
To start with, it must be examined whether the present case involves a genuine service of general economic interest, as defined in Article 106(2) TFEU.
(92)
It is clear from the case-law of the Court of Justice that, with the exception of the sectors in which there are Community rules governing the matter, Member States have a wide margin of discretion regarding the nature of services that could be qualified as being services of general economic interest. Thus, the Commission’s task is to ensure that this margin of discretion is applied without manifest error as regards the definition of services of general economic interest.
(93)
Since the 1990s, the occurrence of various transmissible spongiform encephalopathies (TSEs) has been detected separately in humans and animals. Since 1996, evidence has been gathered pointing to the similarity between BSE agents and the new variant of Creutzfeldt-Jakob disease. Since 1990, the European Community has adopted a number of measures aimed at protecting public and animal health from the risk of BSE. These measures are based on the safeguard provisions of the directives on animal health and environmental measures. Pursuant to Decision 2000/766/EC, Member States had to ensure that animal waste, as defined by Directive 90/667/EEC (33) was collected, transported, processed, stored or disposed of in accordance with that Directive, with Commission Decision 97/735/EC (34) and with Council Decision 1999/534/EC (35). In that respect, Regulation (EC) No 1774/2002 laid down health rules concerning animal by-products not intended for human consumption, and required Member States to ensure that adequate arrangements were in place and that a sufficient infrastructure existed to collect, transport and destroy animal by-products.
(94)
Given that the Court of Justice has recognised that the management of particular waste may form the subject of a service of general economic interest (36), and bearing in mind the specific situation of the BSE crisis as indicated above, the Commission has no objection to the Portuguese authorities attributing the nature of services of general economic interest to this activity of collecting and subsequently destroying carcasses and other animal waste unfit for consumption from 1999 to 2005, during which time the Portuguese State assumed full responsibility (from 1999 to 2003) and partial responsibility (from 2003 to 2005) for these operations. That decision was justified on grounds of public health and environmental protection, and is therefore covered by the concept of general economic interest, as defined in Article 106(2) TFEU.
(b) Discharge of the public service obligation
(95)
The Altmark judgment requires a mandate in the form of one or more official acts with binding legal force under national law. With regard to the first condition imposed by the Altmark judgment, it is confirmed that Decree-Laws No 393-B/98 and No 244/2003 required the collection, transportation, processing and destruction of animal by-products unfit for human consumption. Article 6 of Decree-Law No 393-B/98 provided that INGA, which was responsible for the collection, processing and destruction of animal by-products unfit for consumption, would select the undertakings to provide this service. Joint Order No 95/99 established beforehand the parameters used to calculate the remuneration for the public service, together with other obligations associated with the service provision, such as the obligation for the undertaking to collect all by-products generated in the national territory in accordance with the health and technical rules laid down by law.
(96)
The Portuguese authorities maintain that the obligations of the service-providers were clearly defined in the service contracts. By way of example, they have provided the Commission with a service provision contract from 2003, concluded on the basis of Decree-Law No 393-B/98.
(97)
The Commission notes that the obligations of the service-provider are clearly defined in the service provision contract submitted by the Portuguese authorities. In view of the provisions of Decree-Law No 393-B/98 and the Joint Order, as also the model service provision contract submitted, the Commission concludes that the first condition of the Altmark judgment is satisfied.
(c) Parameters established beforehand in an objective and transparent manner
(98)
With regard to the second condition, the Commission considers - based on the available information - that the parameters used to calculate the compensation were established beforehand in an objective and transparent manner. The Joint Orders submitted by the Portuguese authorities define the calculation method and eligible expenditure (see recital 26 of this Decision). These figures were periodically checked based on previous years. From 2005, public procurement procedures were organised. Based on the available information, the Commission considers that the second condition of the Altmark judgment is satisfied.
(d) Compensation necessary to cover the service costs
(99)
With regard to the third condition, the Portuguese authorities and the interested party state that the compensation did not exceed what was necessary to cover all or part of the costs incurred in discharging the public service obligations, taking into account the relevant receipts and a reasonable profit for discharging those obligations.
(100)
On several occasions, particularly when it initiated the examination procedure, the Commission asked the Portuguese authorities to provide information on the method used to calculate the actual economic cost of the services. The Portuguese authorities have provided documents showing the annual expenditure of the service-providers with regard to 1999 to 2005, and have compared these figures with what INGA paid providers for performing these services. The documents in question show that the compensation paid by INGA to the service-providers did not exceed what was necessary to cover all or part of the costs incurred in performing the service. The documents received show that the compensation also takes into account a profit of between 30 % and 39,5 %, depending on the year (see recital 62 of this Decision).
(101)
The Portuguese authorities have given an assurance that the resources could not have been diverted to competing activities in which the undertakings may have been engaged (cross-subsidies) because the service-providers chosen were not engaged in other activities.
(102)
However, based on the information provided by the Portuguese authorities, the Commission considers that it is unable to conclude that the profit taken into account was ‘reasonable’ as defined by the Altmark judgment.
(103)
In its comments, ETSA has confirmed that the remuneration received for the service provision adequately reflected the costs incurred, allowing a profit margin which did not result in any particular advantage, and that, in the period prior to 2005, the level of remuneration for providing the public service corresponded to the European average and was below the level of remuneration established in the public service contract awarded through the public procurement procedure.
(104)
With regard to this information, the Commission notes that neither the Portuguese authorities nor the interested party have provided supporting documents.
(105)
As a result, the Commission cannot conclude that the third condition of the Altmark judgment is satisfied in the present case.
(e) Analysis of the costs of a typical undertaking
(106)
Given that, prior to 2005, the service-providers were not selected through a public procurement procedure, the Altmark judgment requires a comparative analysis with the costs of a typical undertaking. The Portuguese authorities have not provided any evidence that the costs have been assessed based on an analysis of the costs of a typical undertaking.
(107)
The Commission is therefore obliged to conclude that not all (four) criteria in the Altmark judgment are satisfied in the present case, and that it cannot rule out the possibility that there was an advantage for the service-providers in the period between the entry into force of Decree-Law No 393-B/98 and the end of the transitional scheme introduced by Decree-Law No 244/2003, which expired in 2005.
(108)
The public payments were made to specific undertakings, i.e. to undertakings entrusted with the service. As a result, it can be considered that the measure in question is specific.
(109)
The Commission therefore concludes that it cannot rule out the possibility that there was a selective advantage for the service-providers in the period between 1998 and the end of the transitional scheme introduced by Decree-Law No 244/2003, which expired in 2005.
1.1.2. Selective advantage for slaughterhouses and cutting plants, importers of bone-in beef, veal, pigmeat and poultrymeat, and intra-Community operators, i.e. bone-in beef, veal and pigmeat operators/receivers
(110)
According to the Court of Justice judgment in the GEMO case (37), the fact that the service for the collection and disposal of animal carcasses and waste available to farmers and slaughterhouses is carried out by private undertakings cannot call into question any classification as State aid as the organisation of that service originates with the public authorities.
(111)
In the present case, the rules governing the service and its financing originate from the Portuguese authorities, as laid down in Decree-Laws No 393-B/98, No 197/2002 and No 244/2003. In that respect, the Commission therefore concludes that the system in question can be imputed to the State.
(112)
In the GEMO judgment, the Court of Justice stated that the financial cost incurred in the disposal of animal carcasses and slaughterhouse waste must be considered to be an inherent cost of the economic activities of farmers and slaughterhouses (38). The Court therefore concluded that Article 107(1) TFEU must be interpreted as meaning that a system which provides farmers and slaughterhouses with the free collection and disposal of animal carcasses and slaughterhouse waste must be classified as State aid in favour of farmers and slaughterhouses.
(113)
In the present case, the disposal of animal carcasses and slaughterhouse waste can be considered as an inherent cost of the activity, not only for slaughterhouses and cutting plants, but also for importers of bone-in beef, veal, pigmeat and poultrymeat, and bone-in beef, veal and pigmeat operators/receivers. The Commission considers that this financing of the costs of collection, processing and destruction of mammalian meat and poultrymeat by-products through state budget appropriations prior to the entry into force of Decree-Law No 197/2002 resulted in the users of this service being exempt from a charge inherent in their activity.
(114)
The Commission concludes that there was an advantage in the period prior to the application of the parafiscal charge.
(115)
With regard to the period after the entry into force of Decree-Law No 197/2002 and Decree-Law No 244/2003, the activities described above were financed through a parafiscal charge introduced by Decree-Law No 197/2002 and amended by Decree-Law No 244/2003. According to the rules of Decree-Law No 197/2002, the following were exempt from paying this charge: slaughterhouses collecting, transporting, processing and destroying all by-products generated either in the slaughterhouse itself or in cutting plants, with the exception of SRM, given that these units were in a position to independently treat their own by-products (see Annex 2, paragraph 2, to Decree-Law No 197/2002); and boned meat importers and intra-Community operators, given that they did not generate by-products subject to the compulsory treatment laid down in the Community and national legislation. Decree-Law No 244/2003 provided for the exemption of these operators through the approval of a destruction or use plan in accordance with the specific conditions required for the various categories of material.
(116)
In order to determine whether there was any advantage for slaughterhouses and cutting plants, importers of bone-in beef, veal, pigmeat and poultrymeat, and intra-Community operators, i.e. bone-in beef, veal and pigmeat operators/receivers liable for the charge, it must be determined to what extent the contribution by way of the charge corresponds to the actual economic cost of the services provided by the collection service.
(117)
The Commission notes that the Portuguese authorities state, in their letter of 20 January 2003, that the charges set in Annexes 1 and 2 to Decree-Law No 197/2002, as also the charge laid down in Article 2(2) on SRM, were calculated based on the actual cost of the services to be provided, bearing in mind the nature and importance of the by-products generated by each animal species.
(118)
According to the Portuguese authorities, this charge formed, in all respects, the compensation payable by users for the provision of a public service of general interest. The amounts paid by operators liable for the charge were not fixed, but were directly proportional to the quantities of waste actually delivered to the public service and to the actual cost of disposing of this waste.
(119)
In support of these assertions, the Portuguese authorities have provided documents containing figures for 2003, in which the actual economic costs of the services provided are compared with the contributions resulting from the corresponding charge. The Portuguese authorities have not provided any documents containing figures for the revenue from the charge levied during the remainder of 2002, after the entry into force of Decree-Law No 197/2002 in October of that year.
(120)
With regard to 2004 and 2005, the Portuguese authorities have provided documents containing figures for the cost of the operations carried out, but not for the revenue from the charge imposed on those operators whose respective destruction and use plan had not been approved, and who for this reason had to continue paying the charge laid down by the transitional scheme introduced by Decree-Law No 244/2003.
(121)
With regard to 2002, 2004 and 2005, the Commission cannot, from the documents provided by the Portuguese authorities, conclude that the contributions from those liable for the charge were directly proportional to the quantities of waste actually delivered to the collection service and to the actual cost of destroying this waste.
(122)
With regard to 2003, the Commission concludes that there was no advantage, given that the contributions from those liable for the charge were directly proportional to the cost of the services received.
(123)
However, the Commission cannot rule out the possibility that there was some advantage for slaughterhouses and cutting plants, importers of bone-in beef, veal, pigmeat and poultrymeat, and intra-Community operators, i.e. bone-in beef, veal and pigmeat operators/receivers liable for the charge, from October 2002 until 1 January 2003 and also in 2004 and 2005.
1.1.3. Selective advantage for livestock farmers
(124)
In the present case, the disposal of animal carcasses and slaughterhouse waste can be considered as an inherent cost of the activity, not only for slaughterhouses and cutting plants, but also for livestock farmers who, under market laws, should bear at least part of the cost associated with these services. In accordance with the GEMO judgment, the Commission takes the view that this financing of the costs of collection, processing and destruction of mammalian meat and poultrymeat by-products through state budget appropriations prior to the entry into force of Decree-Law No 197/2002 resulted in the users of this service being exempt from a charge inherent in their activity.
(125)
The Commission concludes that there was an advantage in the period prior to the application of the parafiscal charge.
(126)
As indicated, the measures adopted by the Portuguese authorities in order to collect, transport, process and destroy mammalian meat and poultrymeat by-products could have exempted livestock farmers from costs that, under normal circumstances, they should have partly borne. It is clear from Decree-Law No 197/2002 and from the transitional scheme introduced by Decree-Law No 244/2003 that livestock farmers are not liable for the charge in question. The Portuguese authorities state that, prior to the end of 2005, the collection costs were passed on to the whole sector. The Commission notes that the two invoices submitted by the Portuguese authorities do indicate that the charge based on Decree-Law No 197/2002 and Decree-Law No 244/2003 was passed on by one of the slaughterhouses in October 2002 and October 2003. The assertion by the Portuguese authorities that, in accordance with market laws, the costs were passed on to the whole sector, including livestock farmers, is corroborated by the documents submitted. The Commission therefore concludes that livestock farmers bore the costs corresponding to their activity and did not therefore benefit from any specific advantage.
(127)
The Commission considers that livestock farmers only benefited from an advantage in the period prior to the application of the charge.
(128)
Based on the above, the Commission concludes that there was an advantage, in respect of the collection, transportation, processing and destruction of animal by-products, in favour of slaughterhouses and importers during all the periods, except for 2003. In the case of livestock farmers, this advantage existed only during the period prior to the application of the charge.
1.2. ADVANTAGES FINANCED THROUGH STATE RESOURCES
(129)
Article 107(1) TFEU concerns aid granted by Member States or through State resources. In other words, the aid measure in question must be imputable to the State and be granted through State resources.
(130)
In the present case, the cost of the collection, processing and destruction of mammalian meat and poultrymeat by-products was financed through direct State revenue between 1999 and October 2002, and by revenue from a parafiscal charge imposed on slaughterhouses, importers of bone-in beef, veal and pigmeat, and intra-Community operators, i.e. bone-in beef, veal and pigmeat operators/receivers, from October 2002.
(131)
Payments to service-providers made from direct State revenue are advantages financed through State resources. The fact that, from 1999 until the application of the charge in 2002, this public service was financed through the State budget means that the undertakings providing the service benefited from public funds to cover the costs of this service.
(132)
The charges imposed between September 2002 and November 2005 are not covered by the scope of the TFEU provisions on State aid, unless they form the method of financing an aid measure and therefore form an integral part of this aid (39).
(133)
The charges were paid to INGA using a reverse charge procedure. The charges imposed on operators formed INGA’s revenue and were paid directly to it.
(134)
For a charge to be regarded as forming an integral part of an aid measure, it must be hypothecated to the aid measure under the relevant national rules, in the sense that the revenue from the charge is necessarily allocated for the financing of the aid (40).
(135)
Given that the charges formed INGA’s revenue and were paid directly to it, the Commission considers that they formed an integral part of the aid measure.
(136)
With regard to the issue of whether or not the revenue from the parafiscal charge in the present case can be regarded as State resources, it is worth noting that, in terms of State resources, there is no distinction between cases in which the aid is granted directly by the State and those in which it is granted through a public or private body designated or set up by that State. On 15 July 2004 the Court of Justice, in its judgment in Pearle and Others (41), found that compulsory contributions collected by an intermediary body from all undertakings in a given business sector are not regarded as State resources only if the following four conditions are satisfied:
(a)
the measure in question is implemented by the professional body representing undertakings and workers in a business sector and does not serve as an instrument for applying policies defined by the State;
(b)
the objectives of the measure in question are financed entirely by the contributions from undertakings in the sector;
(c)
the method of financing and the percentage/amount of the contributions are decided by the representatives of employers and employees within the professional body for the sector, without interference from the State;
(d)
the contributions must be used to fund the measure, without any possibility of intervention by the State.
(137)
The available information indicates that the first condition of the judgment in Pearle and Others is not satisfied, as the measure was laid down by a decree-law in order to apply a policy defined by the State, which aims to combat BSE.
(138)
In addition, the third and fourth conditions are not satisfied, given that the method of financing is regulated by the abovementioned decree-laws. As a result, the Portuguese authorities have the opportunity to intervene in determining the methods of financing the measure.
(139)
As not all the conditions laid down in the judgment in Pearle and Others are satisfied and as the Portuguese State has decisive control over the methods of financing the aid measure, the Commission considers that the revenue from the parafiscal charge does in fact constitute State resources imputable to the State.
1.3. DISTORTION OF COMPETITION AND EFFECT ON TRADE
(140)
According to the case-law of the Court of Justice, strengthening the competitive position of an undertaking through the granting of State aid generally distorts competition with other competing undertakings not having benefited from this aid (42).
(141)
The measure may have an effect on Portugal’s position in the meat sector (43). As Portuguese undertakings operate in a highly competitive international market, the measure distorts or threatens to distort competition. The measure may also affect trade between Member States.
(142)
The Portuguese authorities have argued that, due to the ban on the dispatch, in particular, of live cattle and meat-and-bone meal, as such or incorporated in other products, there was no trade, which means that there could not have been any distortion of competition.
(143)
In this respect, it should be recalled that, in accordance with settled case-law (44), an aid may be of such a kind as to affect trade between Member States and distort competition even if the recipient undertaking, which is in competition with producers in other Member States, does not itself export its products. Where a Member State grants aid to an undertaking, internal supply may thereby be maintained or increased, with the consequence that the opportunities for undertakings established in other Member States to offer their services to the market of that Member State are reduced.
(144)
As a result, the Commission considers that the fact that the dispatch of the aforementioned products from Portugal to other Member States was prohibited does not alter the fact that the aid may be such as to distort competition or affect trade.
1.4. CONCLUSIONS
(145)
The Commission takes the view that the measure applied by Decree-Laws No 393-B/98, No 197/2002 and No 244/2003 with regard to the collection, transportation, processing and destruction of animal by-products constitutes State aid in favour of slaughterhouses and importers in the period during which Decree-Law No 393-B/98 was in force and until the application of the transitional scheme introduced by Decree-Law No 244/2003. However, the year 2003 is excluded, as the Portuguese authorities have been able to prove that there was no advantage.
(146)
With regard to livestock farmers, the Commission considers that, in the period prior to the application of the charge, the measure constitutes State aid under Article 107(1) TFEU.
(147)
With regard to the service-providers, the Commission concludes that it cannot rule out the possibility that State aid existed in the period between the entry into force of Decree-Law No 393-B/98 and the end of the transitional scheme introduced by Decree-Law No 244/2003, which expired in 2005.
2. UNLAWFULNESS OF THE AID
(148)
The Commission notes that Portugal did not notify, as required by Article 108(3) TFEU, the aid measures granted from 1999 nor the schemes introduced by Decree-Laws No 197/2002 and No 244/2003. Article 1(f) of Regulation (EC) No 659/1999 defines ‘unlawful aid’ as new aid put into effect in contravention of Article 93(3) of the Treaty.
(149)
As the measures implemented by Portugal contain elements of State aid, it is concluded that these are new aid, not notified to the Commission, and are therefore unlawful under the terms of the TFEU.
(150)
The compatibility of any aid must be examined in two stages: first, the Commission must examine the compatibility of the aid granted to service-providers; second, it must examine the compatibility of any aid granted to slaughterhouses and cutting plants, importers and intra-Community operators, and also livestock farmers.
(151)
This aid was financed from 2002 by a parafiscal charge and, where the financing is an integral part of the aid measure, the Commission must examine both the actions financed, i.e. the aid, and their financing. In fact, as found by the Court of Justice, where the method of financing aid through compulsory contributions in particular is an integral part of the aid measure, the Commission’s examination of the latter must necessarily take into account the method of financing the aid (45). As indicated in recital 135 of this Decision, the method of financing the aid must be regarded as an integral part of the aid measure.
3. EXAMINATION OF THE COMPATIBILITY OF THE AID
3.1. ANALYSIS IN LIGHT OF THE PROVISIONS APPLICABLE TO NON-NOTIFIED AID
3.1.1. Aid to service-providers
(a) Compatibility of the aid pursuant to Article 106(2) TFEU
(152)
The prohibition laid down in Article 107(1) TFEU allows for exceptions.
(153)
It is clear from the case-law of the Court of Justice that compensation for public services does not constitute State aid, as defined in Article 107(1) TFEU, if certain conditions are satisfied (see recital 89 of this Decision). However, if the compensation for public services does not satisfy these conditions and if the general criteria for applying Article 107(1) TFEU are met, such compensation constitutes State aid. However, this may be found compatible with the TFEU, pursuant to Article 106(2) of the same Treaty, if it is necessary for the operation of services of general economic interest and does not affect the development of trade to such an extent as would be contrary to the interests of the Union. The Commission has clarified the conditions that must be satisfied to achieve this balance. In its 2001 Communication on services of general interest in Europe (46), the Commission clarified that it has to be ensured that any restrictions to the rules of the EC Treaty and, in particular, restrictions of competition and limitations of the freedoms of the internal market do not exceed what is necessary to guarantee effective fulfilment of the public service mission. This means, in particular, that the remuneration does not exceed the net extra costs of the particular tasks entrusted to the undertaking in question. The Commission subsequently further clarified these conditions, in the Community framework for State aid in the form of public service compensation (47) and in its Decision of 28 November 2005 on the application of Article 86(2) of the EC Treaty (48). With regard to calculating the compensation, the Commission clarified that the amount of this may not exceed what is necessary to cover the costs incurred in discharging the public service obligations, taking into account the relevant receipts and a reasonable profit for discharging those obligations. The reasonable profit may include, in particular, all or some of the productivity gains achieved by the undertakings concerned during an agreed limited period without reducing the level of quality of the services entrusted to the undertaking by the State.
(154)
Paragraph 18 of the Community framework for State aid in the form of public service compensation further clarifies that ‘reasonable profit’ should be taken to mean a rate of return on own capital that takes account of the risk, or absence of risk, incurred by the undertaking by virtue of the intervention by the Member State, particularly if the latter grants exclusive or special rights. This rate must normally not exceed the average rate for the sector concerned in recent years. In sectors where there is no undertaking comparable to the undertaking entrusted with the operation of the service of general economic interest, a comparison may be made with undertakings situated in other Member States, or if necessary, in other sectors, provided that the particular characteristics of each sector are taken into account. In determining what amounts to a reasonable profit, the Member State may introduce incentive criteria relating, among other things, to the quality of service provided and gains in productive efficiency.
(155)
As indicated in recital 99 et seq. of this Decision, the Commission cannot, from the information provided by the Portuguese authorities, conclude that the compensation was calculated taking into account a reasonable profit not exceeding the average rate for the sector. The Commission services have asked the Portuguese authorities on several occasions to provide the necessary information so that they can determine, in the present case, whether the conditions for the derogation laid down for State aid granted in the form of a service of general economic interest were satisfied. The information provided by the Portuguese authorities has never indicated whether any comparison with other undertakings has been made in order to determine the average rate for the sector in question.
(156)
The Commission cannot therefore conclude that the aid in favour of service-providers is compatible pursuant to Article 106(2) TFEU.
(b) Compatibility of the aid pursuant to Article 107(3)(c) TFEU
(157)
Pursuant to Article 107(3)(c) TFEU, aid intended to facilitate the development of certain economic activities or of certain economic areas may be regarded as compatible with the internal market, where such aid does not adversely affect trading conditions to an extent contrary to the common interest. In order to benefit from the derogation laid down in this subparagraph, the aid must contribute to the development of the sector in question.
(158)
In the present case, the Portuguese authorities state that they assumed the total cost of the collection, processing and destruction of mammalian meat and poultrymeat by-products from 1999. Since October 2002, the cost of the collection, transportation, processing and destruction of mammalian meat and poultrymeat by-products has been financed by revenue from a charge imposed on slaughterhouses, importers of bone-in beef, veal and pigmeat, and intra-Community operators, i.e. bone-in beef, veal and pigmeat operators/receivers, where they do not carry out these operations themselves.
(159)
According to point 23.3 of the Community Guidelines for State aid in the agriculture sector in the 2000-2006 period (hereinafter referred to as ‘the Guidelines’) (49) and the Commission notice on the determination of the applicable rules for the assessment of unlawful State aid (50), any unlawful aid, as defined in Article 1(f) of Regulation (EC) No 659/1999, must be assessed in accordance with the rules and guidelines applicable at the time when the aid was granted. In 2002 the Commission adopted the Community guidelines for State aid concerning TSE tests, fallen stock and slaughterhouse waste. These guidelines applied between 1 January 2003 and 31 December 2006 (51). Point 44 of the latter guidelines establishes a derogation from the principle that unlawful aid must be assessed in accordance with the rules applicable at the time when it was granted, in particular for cases involving slaughterhouse waste. According to point 47 of those guidelines, the Commission will apply principles based on point 11.4 of the Guidelines to unlawful aid for slaughterhouse waste granted up to the end of 2002. As a result, point 47 of the TSE guidelines is the relevant legal basis for assessing the aid granted from 1999.
(160)
In accordance with point 194(c) of the Community guidelines for State aid in the agriculture and forestry sector 2007 to 2013, from the entry into force of these guidelines on 1 January 2007, the Commission ceased to apply the TSE guidelines, except for unlawful aid granted before 1 January 2007, as referred to in point 43 et seq. of those same guidelines. As a result, point 47 of the TSE guidelines continues to apply to unlawful aid for slaughterhouse waste from 1 January 2003.
(161)
Point 47 of the TSE guidelines lays down a number of provisions on slaughterhouse waste.
(162)
According to point 47 of the TSE guidelines, with regard to State aid for slaughterhouse waste, from January 2001 the Commission took a number of individual Decisions authorising State aid of up to 100 % for the cost of disposal of specified risk material, meat-and-bone meal, and animal feed containing such products, which had to be disposed of as a consequence of the new Community legislation on TSEs. These Decisions were in particular based on point 11.4 of the Guidelines, taking note of the short-term character of these aids, and of the need to respect the polluter pays principle in the long run. Exceptionally, the Commission has accepted that such State aid may also be granted to operators other than those active in the production of live animals, for example slaughterhouses. For unlawful aid granted before the end of 2002, for comparable costs in relation to the new Community legislation on TSEs, and without prejudice to compliance with other provisions of Community law, the Commission will apply the same principles.
(163)
Point 47 of the TSE guidelines notes that, exceptionally, the Commission has accepted that such State aid may also be granted to operators other than those active in the production of live animals, for example slaughterhouses. In the past, the Commission has decided that this exception should also cover other undertakings carrying out tasks strictly linked with the production of live animals, such as undertakings processing animal by-products.
(164)
Based on point 11.4 of the Guidelines, the Commission has authorised aid up to 100 % of actual costs incurred in respect of measures such as health checks, tests and other screening measures, purchase and administration of medicines and plant protection products, and cost of destruction of crops, provided that:
-
there is an appropriate programme at Community, national or regional level for the prevention, control or eradication of the disease concerned,
-
diseases are a matter of concern for the public authorities,
-
the objective of the aid measures is preventative and/or compensatory,
-
the aid is compatible with Community veterinary and phyto-sanitary legislation.
(165)
These principles also apply under the terms of point 47 of the TSE guidelines.
(166)
Bovine spongiform encephalopathy is a transmissible disease that poses a threat to public health. It is an animal disease, the outbreak of which must be notified directly to the Commission and other Member States (52). The objective of the aid measure was to ensure that the necessary prevention measures, involving collection, transportation, processing and destruction, were applied in accordance with the applicable veterinary legislation between 1999 and 2005 in the meat sector.
(167)
The Commission notes, in this respect, that Portugal has indicated that it assumed the total cost of the collection, processing and destruction of mammalian meat and poultrymeat by-products from 1999 until the end of 2002, in the context of the emergency measures approved by the Commission through Decision 98/653/EC, which prohibits the export of meat meal, bone meal and meat-and-bone meal of mammalian origin. It should also be noted that the measures prohibiting the dispatch of beef applied to Portugal were not repealed until the adoption of Regulation (EC) No 1993/2004.
(168)
The Commission also points out that, in accordance with points 33 and 34 of the TSE guidelines, undertakings were chosen and remunerated according to market principles, in a non-discriminatory way (see recital 21 et seq. of this Decision). Bearing in mind the urgency of the measures to be taken, the Commission can, in the present case, accept that the Portuguese authorities chose service-providers in accordance with Decree-Law No 197/99 of 8 June 1999 - which, according to the information provided by those authorities, is the national instrument transposing Directive 97/52/EC - without recourse to a public procurement procedure (see recital 24 of this Decision).
(169)
The Portuguese authorities indicate that Decree-Law No 197/2002 was laid down in order to meet Portugal’s obligations in the context of Decision 2000/766/EC, in accordance with the polluter pays principle (see recitals 65 and 66 of this Decision). The Portuguese authorities have confirmed that the resources could not have been diverted to competing activities in which the service-providers may have been engaged as the only activities of the undertakings in question were in fact the collection, transportation, processing and destruction of animal by-products.
(170)
The Commission also considers that responsibility for the service and its financing was passed on to the operators, following a transitional period, through the scheme introduced by Decree-Law No 244/2003.
(171)
Given the special circumstances and the emergency situation created by the risk of the spread of BSE between 1999 and 2004, and due to the fact that the scheme introduced by Decree-Law No 244/2003 provides for the gradual transfer of responsibility for and financing of the services to operators in the sector, the Commission considers that the aid can be classified as short term and that it complies with the polluter pays principle in the long term.
(172)
The Commission can therefore conclude that, based on the available information, the aid granted between 1999 and the end of 2002 can benefit from the derogation laid down in Article 107(3)(c) TFEU.
(173)
With regard to the aid granted between 2003 and November 2005, the Commission considers that, given the emergency situation that arose at the end of 2004 and the fact that the scheme under the relevant Decree-Law provides for the gradual transfer of responsibility for and financing of the services, as indicated above, the aid can be classified as compatible and compliant with point 47 of the TSE guidelines, where this aid corresponds to the ‘actual’ costs of the services received.
(174)
As indicated in recital 100 of this Decision, the Portuguese authorities have proven that the aid corresponded to the ‘actual’ cost of the services provided by the service-providers, with regard to the period between 1999 and 2005.
(175)
Accordingly, the Commission concludes that, based on the available information, the aid granted between 2003 and November 2005 to service-providers can benefit from the derogation laid down in Article 107(3)(c) TFEU.
3.1.2. Aid granted to slaughterhouses and cutting plants, importers and intra-Community operators in the sector, and also livestock farmers
(176)
As the Commission indicates in recital 166 of this Decision, between 1999 and 2004 the risk of BSE spreading in Portugal resulted in special circumstances and an emergency situation. Given this exceptional situation and bearing in mind the fact that the scheme introduced by Decree-Law No 244/2003 provides for the gradual transfer of responsibility for and financing of the services to operators in the sector, the Commission considers that the aid can be classified as short term and that it complies with the polluter pays principle in the long term. In line with its previous practice, it also considers that, in the present case, the aid under point 47 of the TSE guidelines could, exceptionally, be granted to other operators in the sector, namely slaughterhouses and cutting plants, and also to importers and intra-Community operators in the sector.
(177)
As the Commission noted for service-providers, the aid was granted in accordance with the principles laid down in point 47 of the TSE guidelines.
(178)
With regard to slaughterhouses and cutting plants, importers and intra-Community operators in the sector, the Commission can therefore conclude that the aid granted can benefit from the derogation laid down in Article 107(3)(c) TFEU.
(179)
With regard to livestock farmers, the Commission also concludes that, bearing in mind the points made in recital 160 et seq. of this Decision, the aid was granted in accordance with the principles laid down in point 47 of the TSE guidelines and can benefit from the derogation laid down in Article 107(3)(c) TFEU.
3.2. FINANCING OF THE AID
(180)
Since October 2002, when Decree-Law No 197/2002 entered into force, the cost of the collection, transportation, processing and destruction of mammalian meat and poultrymeat by-products has been financed by revenue from a parafiscal charge imposed on slaughterhouses, importers of bone-in beef, veal and pigmeat, and intra-Community operators, i.e. bone-in beef, veal and pigmeat operators/receivers.
(181)
In accordance with the case-law of the Court of Justice (53), the Commission normally considers that the financing of State aid through compulsory charges may affect the aid by having a protective effect which goes beyond aid properly speaking. The contributions in question are in fact compulsory charges. In view of the case-law, the Commission considers that aid cannot be financed through parafiscal charges which are also imposed on products imported from other Member States.
(182)
In view of the case-law and of the fact that the aid was granted through State resources and therefore constitutes State aid, as defined in Article 107 TFEU, it should be examined whether this aid may be discriminatory, contrary to Article 110 TFEU, insofar as products from other Member States must also pay the charge.
(183)
According to the Portuguese authorities, the imposition of charges on imported bone-in meat is justified by the fact that, insofar as bone-in meat generates by-products benefiting from the collection, transportation, processing and destruction services, these imported products may benefit from the system in the same way as domestic products.
(184)
According to the information available to the Commission, the charges were imposed on slaughterhouses and importers of bovine and pig carcasses, half-carcasses and other bone-in parts (see Article 2(2) of Decree-Law No 197/2002), and were used to finance the services of collection, transportation, processing and destruction of mammalian meat and poultrymeat by-products (Article 1(1) of Decree-Law No 197/2002).
(185)
This information made the Commission doubt that the charges imposed on those liable for the charge corresponded to the services from which they benefited. The Commission considered that it could not rule out the existence of a potentially discriminatory system in relation to products imported from other Member States, on which the charge was also imposed.
(186)
Subsequently, the Portuguese authorities gave an assurance that the services of collection, transportation, processing and destruction of poultrymeat by-products were not financed by charges imposed on slaughterhouses and importers of bovine and pig carcasses, half-carcasses and other bone-in parts, but, in accordance with Annex 1 to Decree-Law No 197/2002, by charges imposed on poultrymeat slaughterhouses which did not collect, transport, process and destroy all the by-products generated in the slaughter of poultry. Poultry carcass importers and operators were exempt from the charge, due to the fact that most imported poultry carcasses do not generate by-products.
(187)
However, with regard to importers and operators of bovine and pig carcasses, half-carcasses and other bone-in parts, the Portuguese authorities demonstrated that these imported bone-in parts did generate by-products.
(188)
In the information injunction and subsequently on initiating the procedure, the Commission asked the Portuguese authorities to give an assurance that imported products could benefit from the mechanism in the same way as domestic products and to prove, in a quantified manner, that, during a given reference period, the charges imposed on bone-in beef, veal and pigmeat products from other Member States were financially equivalent to the costs of the services from which these products exclusively benefited (see paragraph 37(h) of the Decision initiating the procedure).
(189)
The Portuguese authorities gave an assurance that imported bone-in parts did benefit in the same way from the meat by-product collection, transportation, processing and destruction services as domestic products, but they did not provide precise and supporting figures in this respect.
(190)
The information provided to the Commission does not therefore enable it to conclude that the charge introduced by Decree-Law No 197/2002, applied to imported products, was equivalent to the cost of the services from which the by-products generated by these imported products benefited and that, consequently, imported products could benefit from the services financed through the aid measure in the same way as domestic products.
(191)
Under Article 3(2) of Decree-Law No 244/2003, slaughterhouses, cutting plants, hatcheries and egg production facilities had to pay the charges set in Annex 1 to Decree-Law No 197/2002, except for those entities benefiting from the alternative scheme provided for in the Decree-Law, which, until the plan for the destruction of Category 3 material was approved, had to pay the charges set in Annex 2. With regard to Category 1 and 2 material, until a plan was approved, they had to pay EUR 0,35 per kilogram of material (Article 5(1) of Decree-Law No 244/2003).
(192)
With regard to the amendments made by Decree-Law No 244/2003 to the charging system, the Commission asked the Portuguese authorities to prove that imported products could benefit from these services in the same way as domestic products.
(193)
The Portuguese authorities confirmed that the charge introduced by Decree-Law No 244/2003 was based on the by-products actually generated and that imported products could benefit in the same way from the services in question. The Commission notes, however, that the Portuguese authorities have not provided any quantified data in support of these assertions.
(194)
In the absence of evidence, the Commission cannot therefore conclude that the charge introduced by Decree-Law No 244/2003 was equivalent to the cost of the services from which the by-products generated by these imported products benefited and that, consequently, imported products could benefit from the services financed through the aid measure in the same way as domestic products.
(195)
The Commission considers that the charging system applied based on Decree-Law No 197/2002 and on the transitional scheme introduced by Articles 3(2) and 5(2) of Decree-Law No 244/2003 does not comply with Article 110 TFEU, due to the existence of a potentially discriminatory system in relation to products imported from other Member States, on which the charge was also imposed.
VI. CONCLUSIONS
(196)
The Commission regrets that Portugal should have unlawfully granted aid for the collection, transportation, processing and destruction of slaughterhouse waste, contrary to Article 108(3) TFEU.
(197)
The aid for the collection, transportation, processing and destruction of slaughterhouse waste complied with the applicable Community provisions in terms of the beneficiaries. However, the financing of this aid through the charging system applied based on Decree-Law No 197/2002 and on the transitional scheme introduced by Articles 3(2) and 5(2) of Decree-Law No 244/2003 is incompatible with the internal market, due to the potentially discriminatory effect in relation to products imported from other Member States, on which the charge was also imposed.
(198)
The Commission considers it appropriate in the present case to adopt a conditional decision using the possibility offered by Article 7(4) of Regulation (EC) No 659/1999, according to which the Commission may attach to a positive decision conditions subject to which an aid may be considered compatible with the common market and may lay down obligations to enable compliance with the decision to be monitored.
(199)
In order to make good the breach of Article 110 TFEU and thus retrospectively remove the potential discrimination, Portugal must repay part of the charge imposed on products from other Member States within a time limit and under conditions set by the Commission. Making good this breach will make the aid concerned compatible with the Treaty.
(200)
The conditions to be met for such repayment shall be laid down by the Commission. Portugal must thus repay to the persons who paid the charge that part of the charge imposed on products from other Member States between the date when the charge laid down in Decree-Law No 197/2002 was first imposed and the date when it was last imposed prior to the end of the transitional scheme introduced by Decree-Law No 244/2003. To that end, Portugal will ensure that the following conditions are met:
-
If they can provide evidence that the charge was imposed on products imported from other Member States, the persons who paid the charge can claim the repayment of the proportion of the revenue from the charge intended to finance the part of the aid exclusively benefiting domestic products. These claims for repayment shall be made within a time limit set in accordance with national law and in no case less than 6 months from the publication of this Decision.
-
Portugal must establish the extent of any discrimination affecting imported products. To that end, Portugal must check, during a reference period, the financial equivalence between the amounts levied overall on domestic products by way of the charge concerned and the advantages from which these products exclusively benefit.
-
Repayment must be made within a maximum time limit of 6 months from the submission of the request.
-
The amounts repaid must include interest calculated as from the date on which they were levied up until the date of actual repayment. This interest shall be calculated on the basis of the Commission’s reference rate laid down by the method for setting the reference and discount rates (54).
-
The Portuguese authorities shall accept any reasonable evidence from the payers of the charge paid in respect of products from other Member States.
-
The right to repayment cannot be made subject to other conditions, particularly that of the charge not having been passed on.
-
Where the charge has not yet been paid, the Portuguese authorities shall formally waive payment of the proportion of the charge imposed on products imported from other Member States and intended to finance the part of the aid exclusively benefiting domestic products. The Portuguese authorities shall also waive any interest on late payment of this part.
-
Where the Commission so requests, Portugal shall undertake to submit a full report proving the proper implementation of the repayment measure.
-
If a charge with similar objectives has been imposed in another Member State on the same products which have been made subject to the charge in Portugal, the Portuguese authorities shall undertake to repay those persons who have paid the charge for that part of it which affected products from that other Member State.
-
Portugal undertakes to make this Decision known to all potential payers of the charge.
HAS ADOPTED THIS DECISION:
Article 1
The State aid granted by Portugal based on Decree-Law No 393-B/98 of 4 December 1998 is compatible with the internal market.
Article 2
1. The State aid granted by Portugal based on Decree-Law No 197/2002 of 25 September 2002 and on the transitional scheme introduced by Article 3(2) of Decree-Law No 244/2003 of 7 October 2003 is compatible with the internal market, provided that Portugal repays those persons who have paid the charge for that part of it which affected products from other Member States between the date when the charge laid down in Decree-Law No 197/2002 was first imposed and the date when it was last imposed prior to the end of the transitional scheme introduced by Decree-Law No 244/2003.
2. To that end, Portugal will ensure that the following conditions are met:
-
If they can provide evidence that the charge was imposed on products imported from other Member States, the persons who paid the charge can claim the repayment of the proportion of the revenue from the charge intended to finance the part of the aid exclusively benefiting domestic products. These claims for repayment shall be made within a time limit set in accordance with national law and in no case less than 6 months from the publication of this Decision.
-
Portugal must establish the extent of any discrimination affecting imported products. To that end, Portugal must check, during a reference period, the financial equivalence between the amounts levied overall on domestic products by way of the charge concerned and the advantages from which these products exclusively benefit.
-
Repayment must be made within a maximum time limit of 6 months from the submission of the request.
-
The amounts repaid must include interest calculated as from the date on which they were levied up until the date of actual repayment. This interest shall be calculated on the basis of the Commission’s reference rate laid down by the method for setting the reference and discount rates (55).
-
The Portuguese authorities shall accept any reasonable evidence from the payers of the charge paid in respect of products from other Member States.
-
The right to repayment cannot be subjected to other conditions, particularly that of the charge not having been passed on.
-
Where the charge has not yet been paid, the Portuguese authorities shall formally waive payment of the proportion of the charge imposed on products imported from other Member States and intended to finance the part of the aid exclusively benefiting domestic products. The Portuguese authorities shall also waive any interest on late payment of this part.
-
Where the Commission so requests, Portugal shall undertake to submit a full report proving the proper implementation of the repayment measure.
-
If a charge with similar objectives has been imposed in another Member State on the same products which have been made subject to the charge in Portugal, the Portuguese authorities shall undertake to repay those persons who have paid the charge for that part of it which affected products from that other Member State.
-
Portugal undertakes to make this Decision known to all potential payers of the charge.
Article 3
Portugal shall inform the Commission, within a time limit of 2 months from notification of this Decision, of the measures it has taken to comply with it.
Article 4
This Decision is addressed to the Portuguese Republic.
Done at Brussels, 13 July 2011.