ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 24. května 2011
o státní podpoře C 88/97, kterou Francouzská republika poskytla bance Crédit Mutuel
(oznámeno pod číslem K(2011) 3436)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/747/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s tímto článkem (1), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. ŘÍZENÍ
(1)
Dne 25. ledna 1991 podaly „Association française des banques“ („Francouzské sdružení bank“ - dále jen „AFB“), odborová komora lidových bank a banka Crédit Agricole stížnost, podle níž Francie údajně poskytla státní podpory ve prospěch banky Crédit Mutuel.
(2)
První žádost Komise o informace o spořicím účtu „Livret bleu“ byla vyjádřena v dopise ze dne 27. května 1991.
(3)
Dopisem ze dne 6. února 1998 oznámila Komise francouzským orgánům své rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 2 SFEU) ve věci možných opatření podpory obsažených ve spořicím mechanismu účtu „Livret bleu“ (2).
(4)
Dne 8. dubna 1998 francouzské orgány odpověděly na otázky položené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení.
(5)
Dne 18. června 1998 zaslala banka Crédit Mutuel Komisi dopis s vyložením argumentů pro zamítnutí označení opatření uvedených v rozhodnutí o zahájení řízení za státní podporu a dále soubor analytického účetnictví týkajícího se „Livret bleu“. Komise rovněž obdržela připomínky řady zúčastněných stran (viz oddíl 3 a 4, body 48 až 59) a dne 3. září 1998 je předala francouzským orgánům.
(6)
Stěžovatelé zaslali Komisi čtyři podání dopisy ze dne 29. října 1999, 16. května 2000, 16. října 2000 a 19. ledna 2001, které Komise předala francouzským orgánům dne 21. února 2000 a 3. listopadu 2000.
(7)
Dne 5. února 2001 předala Komise francouzským orgánům dokumenty obdržené od AFB.
(8)
Na žádost Komise provedl v období od listopadu 1998 do prosince 1999 konzultant (3) (dále jen „konzultant Komise“) audit analytického účetnictví „Livret bleu“. Zpráva konzultanta Komise byla předložena k přezkumu francouzským orgánům a bance Crédit Mutuel dne 10. ledna 2000. Dne 7. února 2000 byla zorganizována technická konzultační schůzka mezi útvary Komise za přítomnosti jejich konzultanta, francouzskými orgány a bankou Crédit Mutuel věnovaná této zprávě.
(9)
Dopisem ze dne 14. září 1999 si útvary Komise vyžádaly od francouzských orgánů upřesnění ohledně úkolů obecného zájmu, kterými je pověřena banka Crédit Mutuel. Dne 21. února 2000, 3. listopadu 2000 a 5. února 2001 předaly útvary Komise francouzským orgánům k připomínkování různé podklady (4) přidané do spisu stěžovateli a týkající se „přitažlivého účinku“ spořicího účtu „Livret bleu“ (viz pododdíl 7.2.3, body 110 až 118). Francouzské orgány předložily své připomínky dne 1. února 2001.
(10)
Dne 11. dubna 2000 podala u Komise stížnost Bankovní federace Evropské unie (FBE) ohledně podpor poskytnutých francouzským státem ve prospěch banky Crédit Mutuel v podobě výlučné distribuce spořicího účtu „Livret bleu“.
(11)
V květnu roku 2000 pověřila Národní konfederace Crédit Mutuel auditní kancelář Arthur Andersen přezkumem metodiky postupů analytického účetnictví banky Crédit Mutuel a vypracováním provozního účtu spořicího účtu „Livret bleu“. Tento úkol byl ukončen v září roku 2000 předáním podrobné zprávy o provozním účtu „Livret bleu“, jež ocenila výsledek analytického účetnictví „Livret bleu“ na ztrátu před zdaněním ve výši 498 milionů FRF. Tento výsledek byl založen na zohlednění „vyrovnávacích prvků“. Dne 2. února 2001 bylo zorganizováno jednání mezi Komisí a bankou Crédit Mutuel věnované této zprávě. Po připomínkách Komise požádala banka Crédit Mutuel kancelář Arthur Andersen o předání zprávy ze dne 8. února 2001, jež odůvodňovala použití metody zvané „vyrovnání přecenění činnosti IARD [pojištění proti škodám (5) banky Crédit Mutuel]“, která byla zejména předmětem kritiky ze strany útvarů Komise.
(12)
V dubnu roku 2001 požádala Komise svého konzultanta, aby zjistil odchylky mezi svou zprávou a zprávou kanceláře Arthur Andersen a určil změny v údajích a metodice, které by mohly být případně zahrnuty do jeho předchozí zprávy. Nová konečná zpráva konzultanta Komise byla předána dne 23. července 2001. Oceňuje výsledek analytického účetnictví spořicího účtu „Livret bleu“ na kumulovaný nekapitalizovaný zisk ve výši 1,074 miliardy FRF (163,7 milionu EUR). Tato zpráva byla předána stejného dne francouzským orgánům. Během jednání dne 26. července 2001 mezi Komisí, francouzskými orgány, bankou Crédit Mutuel a kanceláří Arthur Andersen vyjádřily banka Crédit Mutuel a kancelář Arthur Andersen svůj nesouhlas s konečnými závěry konzultanta Komise. Kancelář Arthur Andersen trvala na svých předchozích závěrech v dokumentu ze dne 13. září 2001 předaném v příloze zprávy francouzských orgánů ze dne 15. září 2001. Francouzské orgány zaslaly dne 26. října 2001 Komisi novou zprávu s právní analýzou spořicího účtu „Livret bleu“ z hlediska právních předpisů Společenství v oblasti hospodářské soutěže a dne 7. ledna 2002 zprávu o nákladech pověření veřejnou službou, která přebírá číselné údaje již předložené bankou Crédit Mutuel, aniž by přinášela nové skutečnosti.
(13)
Zpráva zaslaná francouzskými orgány Komisi dne 26. října 2001 vysvětlovala, proč, podle jejich názoru, i) režim spořicího účtu „Livret bleu“ nepředstavuje podporu, ii) by se mohlo jednat pouze o stávající podporu, pokud by Komise označení za podporu uznala, a iii) by se v každém případě jednalo o podporu slučitelnou.
(14)
Rozhodnutím ze dne 15. ledna 2002 (6) (dále jen „zrušené rozhodnutí“) Komise prohlásila státní podporu, kterou Francouzská republika poskytla bance Crédit Mutuel, za neslučitelnou s vnitřním trhem.
(15)
Rozhodnutí ze dne 15. ledna 2002 bylo zrušeno rozsudkem Soudu prvního stupně ze dne 18. ledna 2005 (7).
(16)
Komise se proti rozsudku Soudu prvního stupně neodvolala. Podle čl. 266 odst. 1 SFEU je Komise povinna přijmout opatření vyplývající z tohoto rozsudku. V oblasti státní podpory to znamená, že po zrušení rozhodnutí se řízení vrací do fáze formálního vyšetřování.
(17)
Rozhodnutím ze dne 7. června 2006 (8) (dále jen „rozhodnutí o prodloužení“) Komise prodloužila formální vyšetřovací řízení a upřesnila předmět svého posouzení případné podpory.
(18)
Francie sdělila Komisi své připomínky k rozhodnutí o prodloužení dopisy ze dne 1. září 2006 a 7. září 2006.
(19)
Dne 19. září 2006 Komise obdržela stížnost Sdružení obětí banky Crédit Mutuel („Association des Victimes du Crédit Mutuel“).
(20)
Dopisem ze dne 13. října 2006 obdržela Komise připomínky banky Crédit Mutuel.
(21)
Komise předala připomínky banky Crédit Mutuel francouzským orgánům dopisem ze dne 31. října 2006.
(22)
Následkem dvou žádostí Komise o doplňkové informace ze dne 22. září 2006 a 28. listopadu 2006 předložila Francie dodatečné připomínky dopisy ze dne 8. listopadu 2006 a 28. února 2007.
(23)
Komise se setkala s francouzskými orgány dne 19. prosince 2006 a s bankou Crédit Mutuel dne 15. ledna 2007.
(24)
Dne 10. května 2007 přijala Komise rozhodnutí podle čl. 86 odst. 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 106 odst. 3 SFEU) ve spojení s články 43 a 49 Smlouvy o ES (nyní články 49 a 56 SFEU), podle něhož měla Francie zrušit zvláštní práva (9) banky Crédit Mutuel, spořitelny Caisses d’Épargne a banky Banque Populaire na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ (pokud jde o Crédit Mutuel) a vkladních knížek „Livret A“ (pokud jde o Caisses d’Épargne a francouzskou poštu La Poste) (10).
(25)
Jelikož Francie nezrušila zvláštní práva na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ a vkladní knížky „Livret A“ v devítiměsíční lhůtě stanovené rozhodnutím ze dne 10. května 2007, zahájila Komise řízení o porušení smlouvy podle článku 226 Smlouvy o ES (nyní článek 258 SFEU) a dopisem dne 5. června 2008 jí zaslala výzvu kvůli neplnění rozhodnutí.
(26)
Dne 19. září 2009 zaslala Komise Francii žádost o nové informace a Francie na ni odpověděla dne 13. října 2009.
(27)
Dne 8. října 2009 Komise ukončila řízení o porušení smlouvy, protože Francie splnila přijetím reformy ze dne 1. ledna 2009, kterou liberalizovala distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ a vkladní knížky „Livret A“ (11), povinnost zrušit zvláštní práva na distribuci těchto spořicích nástrojů (12).
(28)
Během roku 2010 se Komise pomocí elektronické pošty obrátila na banku Crédit Mutuel s několika dotazy, na které dotčená banka odpověděla rovněž elektronickou poštou.
(29)
Toto rozhodnutí v souladu s článkem 13 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (13), uzavírá řízení ve věci případných prvků podpory obsažených v mechanizmu spořicího účtu „Livret bleu“.
2. POPIS MECHANISMU SPOŘICÍHO ÚČTU „LIVRET BLEU“
2.1 Popis banky Crédit Mutuel
(30)
Crédit Mutuel je decentralizovaná bankovní a pojišťovací skupina, již tvoří celostátní síť bank se statusem družstevních společností s proměnným kapitálem. Crédit Mutuel se řídí zákonem ze dne 10. září 1947, který stanovil zásady spolupráce. Banka je organizována na třech úrovních: místní, regionální a celostátní.
(31)
Skupina Crédit Mutuel má pod dvojím označením skupiny (Crédit Mutuel a Crédit Industriel et Commercial (dále jen „CIC“) téměř 6 000 poboček a více než 72 000 zaměstnanců. Místní banky Crédit Mutuel jsou součástí 18 regionálních federací, které jsou členy celostátní konfederace bank Crédit Mutuel, jež představuje ústřední orgán sítě. CIC sdružuje 6 regionálních bank a specializované pobočky jak ve Francii, tak ve světě.
(32)
Crédit Mutuel je kromě toho skupinou s jediným vedením a sledující globální politiku. Na úrovni konfederace udržuje vnitřní finanční solidaritu, která zajišťuje hotovost pro regionální federace. Z hlediska práva hospodářské soutěže vykazuje skupina vlastnosti jediného podniku, protože má na ústřední úrovni jediné rozhodovací centrum.
2.2 Popis spořicího účtu „Livret bleu“
(33)
Spořicí účet „Livret bleu“ byl spořicí produkt regulovaný státem a distribuovaný výlučně bankou Crédit Mutuel.
(34)
Podle opraveného finančního zákona na rok 1975 (14) podléhal tento produkt částečnému osvobození od daně. Úroky vyplácené spořitelům z uložených vkladů byly osvobozeny od daně do výše dvou třetin. Stát stanovil pro spořitele hrubou úrokovou míru u „Livret bleu“ tak, aby čistá míra byla po odvedení daně (15) stejná jako u vkladní knížky „Livret A“, která byla od zdanění zcela osvobozena.
(35)
Stát stanovil úrokovou míru u „Livret bleu“ na úroveň přesahující inflaci a tato míra byla upravována podle vývoje na peněžním trhu. Poslední čistá úroková míra u „Livret bleu“ před zrušením tohoto spořicího produktu reformou z 1. ledna 2009 (viz bod 41) byla 4 % (16). Nejvyšší částka, kterou si spořitelé na spořicím účtu „Livret bleu“ mohli uložit, byla ve výši 15 300 EUR. Vklady na účtu „Livret bleu“ se zvýšily z 13 miliard EUR (85 miliard FRF) v roce 1991 na 22 miliard EUR v roce 2008.
(36)
Příznačné vlastnosti spořicího účtu „Livret bleu“, jako byla okamžitá dostupnost prostředků, povolené vklady od 15 EUR výše, absence nákladů (zejména při zakládání účtu), vedly k nahromadění značné hotovosti. Kromě toho bylo možno zřídit si u účtu automatické platby ve prospěch finančního úřadu nebo veřejných podniků jako EDF nebo France Telécom. Spořicí účet „Livret bleu“, jež byl zřízen jako spořicí produkt pro soukromé osoby, se tak v určitých aspektech blížil běžnému účtu.
(37)
Povinnosti ve spojení s použitím prostředků vybraných prostřednictvím „Livret bleu“ se časem vyvíjely.
(38)
V prvním období musela banka Crédit Mutuel přidělovat 50 % prostředků (navýšených v roce 1983 (17) na 65 % prostředků a na 80 % nových vkladů) na použití „v obecném zájmu“ (zejména na financování místních samospráv a jiných veřejných organizací) a se zbytkem mohla nakládat volně (dále jen „volné použití“).
(39)
Tento systém hluboce proměnila vyhláška ze dne 27. září 1991 (18), kterou došlo ke sblížení „Livret bleu“ se systémem vkladních knížek „Livret A“. Počínaje touto vyhláškou byly všechny nové vklady (19) soustředěny u Caisse des Dépôts et Consignation (dále jen „CDC“), která na oplátku vyplácela Crédit Mutuel odměnu za zprostředkování. Tato odměna, jež byla původně stanovena 1,3 % vkladů na účtu „Livret bleu“ uložených u CDC, byla dne 1. ledna 2005 snížena na 1,2 % a dne 1. listopadu 2005 na 1,1 %. CDC používá prostředky shromážděné bankou Crédit Mutuel hlavně na financování sociálního bydlení.
(40)
Tato hluboká reforma systému se kromě toho projevila postupným přerozdělením stávajících vkladů (20). Od vyhlášky ze dne 27. září 1991 až do konce prvního pololetí roku 1999 se část určená na „použití v obecném zájmu“ a část „volného použití“ postupně snižovaly, až byly všechny vklady přiděleny k uložení u CDC.
V miliardách FRF a v %
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Roční průměrné vklady
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
Centralizované použití CDC
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Použití v obecném zájmu
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Volné použití
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Zdroj: Littlejohn Fraser
(41)
Dne 1. ledna 2009 vstoupila v platnost reforma, která umožnila všem bankám nabízet vkladní knížku „Livret A“ a kterou se přestalo rozlišovat mezi vkladními knížkami „Livret A“ a spořicími účty „Livret bleu“. Od 1. ledna 2009 se z „Livret bleu“ banky Crédit Mutuel stala vkladní knížka „Livret A“ nabízená pouze pod jiným názvem. Spořicí účet „Livret bleu“, a s ním výlučné právo banky Crédit Mutuel tento produkt šířit, přestaly k tomuto dni existovat.
2.3 Popis důvodů, které vedly k zahájení/prodloužení řízení
(42)
Jak je rozvedeno v rozhodnutí o prodloužení řízení (21), Komise považovala za možné, že Francie prostřednictvím odměny za zprostředkování poskytla bance Crédit Mutuel podporu.
(43)
Z judikatury Altmark Soudního dvora vyplývá, že vyrovnání za veřejnou službu nepředstavují státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU, pokud splňují určité kumulativní podmínky uvedené v rozsudku ve věci Altmark ze dne 24. července 2003 (22).
(44)
Komise se ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení domnívala, že není možné, aby byla splněna čtvrtá podmínka judikatury Altmark, protože stát nepřidělil úkol veřejné služby spočívající ve shromažďování vkladů určených na sociální nájemné byty nejvýhodnějšímu zájemci prostřednictvím veřejné soutěže, ale přidělil jej vyjednáváním přímo bance Crédit Mutuel, což předem nezaručuje, že odměna poskytnutá bance Crédit Mutuel není vyšší než míra požadovaná dobře spravovaným podnikem. Kromě toho soudila, že francouzské orgány neprokázaly, že výše vyrovnání byla stanovena vzhledem k nákladům středně velkého a dobře spravovaného podniku v odvětví bankovnictví. Pro stanovení, že výše vyrovnání byla určena na základě analýzy nákladů, které by měl dobře spravovaný podnik ve smyslu judikatury Altmark, totiž nestačí, když francouzské orgány zdůrazňují, že banka Crédit Mutuel je dobře spravovaným podnikem.
(45)
Podle Komise představovala odměna za zprostředkování státní prostředek, který mohl poskytnout selektivní zvýhodnění schopné narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy a jehož použití jí nebylo oznámeno. Odměna za zprostředkování tak mohla obsahovat prvky protiprávní podpory.
(46)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení považovala Komise za možné, že toto opatření není slučitelné s čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 106 odst. 2 SFEU), a soudila, že zřejmě není použitelná žádná z odchylek uvedených v čl. 87 odst. 2 a 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU).
(47)
Na základě výpočtů jejího konzultanta se jí totiž jevilo jako možné, že výše vyrovnání přesáhla meze toho, co je nezbytné k pokrytí nákladů vynaložených k plnění povinnosti veřejné služby (shromažďování vkladů určených na sociální nájemné byty) se zohledněním příjmů, které se k ní vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění této povinnosti. Po připomenutí, že výše vyrovnání musí zahrnovat všechna zvýhodnění poskytnutá státem nebo ze státních prostředků, a to v jakékoliv formě, Komise ve svém výpočtu vyrovnání zohlednila nejen čisté náklady na shromažďování vkladů soustředěných v CDC, ale také čistý výsledek (náklady nebo zisk) použití v obecném zájmu a volného použití. Ze zprávy konzultanta Komise vyplývalo nadměrné vyrovnání ve prospěch banky Crédit Mutuel v letech 1991, 1992, 1993 a 1998.
3. ARGUMENTY STĚŽOVATELŮ
(48)
Komise představila argumenty stěžovatelů ve svém rozhodnutí ze dne 6. února 1998 o zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 2 SFEU). Podání předaná od té doby uvádějí následující nové argumenty.
(49)
Zpráva AFB (aktualizovaná koncem února 1999 a předaná Komisi v říjnu roku 1999) o přitažlivém účinku „Livret bleu“ ocenila čistý bankovní produkt vytvořený přitažlivým účinkem „Livret bleu“ na 17 miliard FRF (2,6 miliardy EUR) za předpokladu, že nárůst podílu Crédit Mutuel na trhu ve všech segmentech pocházel v období 1986-1997 výlučně z distribuce „Livret bleu“.
(50)
Studie vypracovaná Caisse Nationale du Crédit Agricole a předložená v květnu roku 2000 provedla analýzu počtu bankovních poboček banky Crédit Mutuel. Ze studie vyplývá, že celkový počet stálých bankovních poboček od roku 1991 do roku 1994 klesal, a potom postupně rostl, až v roce 1998 dosáhl úrovně roku 1990. Vývoj se různil podle jednotlivých regionů: počet stálých bankovních poboček, a poté také nestálých, poklesl v oblastech výrazného tradičního působení banky Crédit Mutuel (Pays de Loire, Bretaň, Alsasko), zatímco v ostatních regionech rostl. Je proto pravděpodobné, že banka Crédit Mutuel omezila své působení ve venkovských oblastech za účelem svého posilnění v oblastech městských. Tyto údaje zřejmě vyvracejí tvrzení banky Crédit Mutuel, podle nichž byla v devadesátých letech minulého století nucena zachovat svou rozsáhlou přítomnost ve venkovských oblastech. Také zřejmě prokazují, že banka Crédit Mutuel je schopna uchovat mimořádně hustou síť i po zrušení jakékoliv kontroly ze strany orgánů veřejné moci.
(51)
AFB zaslala Komisi dopis ze dne 4. června 1998, ve kterém tvrdila, že odměna ve výši 1,3 % z vkladů uložených na spořicím účtu „Livret bleu“ a soustředěných u CDC byla nadměrná, protože spořitelny Caisses d’Épargne a poštovní banka dostávaly ve stejné době od CDC 1,20 % a 1,50 % z prostředků uložených na vkladních knížkách „Livret A“, které byly rovněž soustředěny u CDC. AFB v dopisu uvádí, že v roce 1997 nabídla francouzským orgánům, že zajistí shromažďování vkladů na „Livret bleu“ za odměnu ve výši pouhého 1 %, ale že vláda ponechala tuto nabídku bez odpovědi. AFB zejména zdůraznila, že se ve zprávě poslance Douyèra z dubna 1998 o modernizaci spořitelen Caisses d’Épargne uvádí, že náklady na shromažďování průměrné spořitelny, jako je například spořitelna Burgundska, dosahují výše 0,96 % vkladů a že neexistuje důvod, proč by banka Crédit Mutuel měla mít správní náklady vyšší.
(52)
Rozklad kanceláře Glais ze srpna 2000 předložený na žádost AFB přinesl statistické podklady o údajném konkurenčním zvýhodnění banky Crédit Mutuel díky výlučnému právu distribuce „Livret bleu“. Přezkum časových řad ukazuje, že vklady na spořicím účtu „Livret bleu“ a vklady na jiných účtech vykazovaly až do přelomu let 1985-1987 prudký růst. Růst úvěrů pro domácnosti pokračuje i po tomto období a zůstává výraznější u banky Crédit Mutuel než u jejích hlavních konkurentů. Znalec kanceláře Glais z toho vyvozuje, že „účinek spořicího účtu Livret bleu zřejmě přitahoval zákazníky a od poloviny osmdesátých let zřejmě kladný účinek přetrvával, aniž by vklady rostly. Zdá se, že od tohoto období stála expanzivní strategie banky Crédit Mutuel právě na stálých zákaznicích takto původně získaných“. Na základě použití zejména ukazatele přetrvávání náhodných hospodářských otřesů na proměnné činnosti a modelování jednoduché rovnice poptávky po úvěrech došel znalec k závěru, že činnost banky Crédit Mutuel (hlavně v oblasti úvěrů) zřejmě neprobíhala v souladu s průměrným vývojem na bankovním trhu. Znalec vysvětluje tento jev skutečností, že zákazníci banky Crédit Mutuel byli svému ústavu věrnější než zákazníci jiných bank, a to např. kvůli spořicímu účtu „Livret bleu“.
(53)
V druhém podání (z prosince 2000) předložila kancelář Glais novou ekonometrickou analýzu stupně připoutanosti zákazníků ke každé bankovní síti. Podle znalce potvrzují její výsledky předpoklad, podle něhož mají Crédit Mutuel a Caisses d’Épargne lepší prostředky než ostatní banky, aby ze svých zákazníků učinily zákazníky stálé. Není ale možné určit, zda je důvodem této větší stálosti zákazníků nabídka vkladních knížek osvobozených od daní nebo využívání husté sítě poboček v různých regionech (dva nástroje, které jsou těmto sítím společné).
(54)
Na okraj tohoto řízení obdržela Komise také dodatečné podání předložené stěžovateli, podle nějž mohla banka Crédit Mutuel získat banku CIC, jež byla předtím majetkem veřejné pojišťovací skupiny GAN, při její privatizaci v dubnu 1997 kvůli podporám, jež získala díky spořicímu účtu „Livret bleu“ a díky nimž vzrostl její podíl na trhu vkladů z 2 % v roce 1969 na přibližně 6,9 % v roce 1997. Podle stěžovatelů rostly díky dotčeným podporám rychle vlastní prostředky podniku, a to z 650 milionů FRF (99 milionů EUR) v roce 1974 na 47,3 miliardy FRF (7,2 miliardy EUR) v roce 1997.
(55)
Stížnost podaná Sdružením obětí banky Crédit Mutuel ze dne 19. září 2006 obsahuje pouze tvrzení o údajném „zneužití veřejného spoření k soukromým a obchodním účelům […] na úkor spořitelů a francouzského hospodářství“, a to bez skutečných argumentů nebo důkazů ohledně případné protiprávní státní podpory.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH TŘETÍCH STRAN
(56)
Po zveřejnění rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 6. února 1998 obdržela Komise komentáře od řady zúčastněných třetích stran.
(57)
Někteří konkurenti banky Crédit Mutuel informovali o újmě, o které se domnívají, že ji utrpěli kvůli přidělení výlučného práva na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ bance Crédit Mutuel. Tyto banky uváděly ve většině případů údajný přitažlivý účinek spořicího účtu „Livret bleu“, kvůli kterému přicházejí o zákazníky ve prospěch Crédit Mutuel, a přály si zrušení tohoto výlučného práva. Takové komentáře zaslaly Komisi následující bankovní ústavy:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
Vedle připomínek na obranu banky Crédit Mutuel uvedených v oddílu 4 obdržela Komise připomínky ve prospěch mechanizmu spořicího účtu „Livret bleu“, jež podaly následující třetí strany:
pan Bertholet, poslanec za departement Drôme
pan Blondel, člen generální rady departementu Nord
pan Cabot, ředitel Centre régional Information Jeunesse de Toulouse
pan Cormorèche, starosta Montuel
pan Cornelis, člen generální rady departementu Nord
pan Chavannes, starosta Angoulême
pan Crépeau, poslanec za departement Charente-Maritime
pan Debavelaere, senátor za departement Pas-de-Calais
pan Decool, starosta Brouckerque
pan Delevoye senátor za departement Pas-de-Calais
pan Delnatte, poslanec za departement Nord
pan Dolez, poslanec za departement Nord
pan Ewald, regionální zástupce sdružení Association pour le droit à l’initiative économique
pan Fronton, Union départementale des associations familiales de Haute-Garonne
pan Foy, senátor za departement Nord
pan Galiègue, předseda Caisse de Crédit Mutuel de Solesmes
paní Gournay, starostka Caestre
paní Armelle Guinebertière, poslankyně Evropského parlamentu
pan Hervé, starosta Rennes
pan Humez, předseda Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais
paní Ingelaere, předsedkyně Flandr’action
pan Juppé, poslanec a primátor města Bordeaux
pan Lapalu, předseda sdružení Animation et gestion d’organismes privés
pan Lazaro, poslanec za departement Nord
pan Lebreton, předseda generální rady departementu Côtes d’Armor
pan Ledieu, starosta Cateau-Cambrésis
pan Leleu, člen správní rady Crédit Mutuel Nord
pan Maille, předseda Communauté urbaine de Brest
pan Masclet, člen regionální rady regionu Nord-Pas-de-Calais
pan Méhaignerie, předseda generální rady departementu d’Ille-et-Villaine
pan Mio, člen regionální rady regionu Nord-Pas-de-Calais
paní Novak, předsedkyně sdružení Association pour le droit à l’initiative économique
paní Permuy, členka regionální rady regionu Nord-Pas-de-Calais
pan Albert Rivaux, člen generální rady departementu Pas-de-Calais
pan de Rohan, předseda regionální rady regionu Bretaň
pan Valla, člen generální rady departementu l’Ardèche
pan Vanlerenberghe, starosta Arrasu
pan Villain, starosta Cambrai
pan de Villiers, poslanec za departement Vendée.
(59)
Velká většina třetích stran zdůraznila úlohu, kterou hraje Crédit Mutuel zejména na regionální úrovni při financování sociálního hospodářství, a to hlavně neziskových sdružení. Zdůraznily také doprovodnou úlohu, již plní banka Crédit Mutuel u lidových vrstev, které tvoří důležitou část jejích zákazníků. Řada místních zastupitelů zdůraznila úlohu Crédit Mutuel při vytváření podniků a pracovních příležitostí a ve spojení s místní samosprávou při rozvoji místních iniciativ. Další se domnívaly, že svými decentralizovanými strukturami vyhovuje Crédit Mutuel lépe než centralizované ústavy místním potřebám a nutnosti vyváženého rozvoje území.
5. PŘIPOMÍNKY BANKY CRÉDIT MUTUEL
(60)
Crédit Mutuel vyčítá Komisi mimořádně dlouhé vyřizování záležitosti.
(61)
Vedle toho se podle Crédit Mutuel netýkal rozsudek Soudu prvního stupně pouze chybějícího odůvodnění, ale obsahoval také kritiku uvažování Komise, která nebyla údajně zohledněna v rozhodnutí o prodloužení řízení, a to zejména pokud jde o výpočet případného nadměrného vyrovnání. V tomto ohledu vyčítá Crédit Mutuel Komisi, že pouze sečetla kladné roční zůstatky, aniž od nich odečetla zůstatky z roků se zápornými výsledky, a to v rozporu s metodou doporučovanou rámcem Společenství pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (dále jen „rámec Společenství z roku 2005“) (23).
(62)
Podle banky splňuje odměna za zprostředkování čtyři podmínky judikatury Altmark:
a)
pokud jde o první podmínku, byla banka Crédit Mutuel údajně pověřena dvěma službami obecného hospodářského zájmu, a to jednak zachováním dostatečného počtu bankovních poboček ve venkovském prostředí z důvodů územního rozvoje a jednak shromažďováním vkladů určených na financování sociálního bydlení. Pokud jde o zachování bankovních poboček na venkově, banka popírá závěr Komise, podle nějž je znění francouzských právních a jiných předpisů příliš neurčité na to, aby pověřilo Crédit Mutuel podobným úkolem, a aby tak byla splněna první podmínka judikatury Altmark. Podle Crédit Mutuel dospěla Komise k tomuto závěru na základě skutečnosti, že tyto dokumenty neuložily bance Crédit Mutuel konkrétní povinnosti, protože platí pro bankovnictví jako celek. Banka Crédit Mutuel se domnívá, že se Komise pokouší vnutit jí důkazní břemeno, aby prokázala, že je splněna první podmínka judikatury Altmark, s čímž dotčená judikatura údajně nepočítá;
b)
pokud jde o druhou podmínku, Crédit Mutuel zdůrazňuje, že odměna za zprostředkování byla zavedena současně s povinností soustředit finanční prostředky u CDC a že způsoby výpočtu této odměny byly stanoveny objektivním a transparentním způsobem;
c)
pokud jde o třetí podmínku, banka se domnívá, že odměna není dostačující na pokrytí nákladů na shromažďování finančních prostředků, protože činnost spojená s jejich centralizovaným použitím u CDC údajně vykazuje záporný zůstatek za celé období 1991-2005;
d)
Crédit Mutuel se domnívá, že je splněna i čtvrtá podmínka. Výše odměny za zprostředkování byla údajně stanovena podle skutečných nákladů, které banka měla v souvislosti s distribucí „Livret bleu“. Banka Crédit Mutuel je ve smyslu judikatury Altmark údajně dobře spravovaným podnikem, protože její správní náklady patří k nejnižším. Komise to údajně ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení uznala (24). Banka se domnívá, že Komise nerozvedla dostatečně důvody, kvůli nimž se domnívá, že tato podmínka nebyla splněna.
(63)
Banka Crédit Mutuel se každopádně domnívá, že opatření je slučitelné s vnitřním trhem ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU. Crédit Mutuel kritizuje zejména metodu výpočtu nadměrného vyrovnání, o níž se zmiňuje rozhodnutí o prodloužení řízení. Podle banky se Komise nejprve dopustila v posouzení celkového hospodářského výsledku provozního účtu „Livret bleu“ chyb ve výpočtu, protože převzala chybné závěry svého konzultanta, a to bez ohledu na skutečnost, že sporné body mezi konzultantem Komise a konzultantem Crédit Mutuel nebyly vyřešeny (25).
(64)
Crédit Mutuel dále popírá přístup na ročním základě zvolený Komisí (tzn. skutečnost vzít v úvahu pouze částky u roků, v nichž došlo k nadměrnému vyrovnání, a nevyrovnat je částkami za roky, kdy vyrovnání bylo nedostatečné), což je údajně v rozporu s některými předchozími případy, zrušeným rozhodnutím a podle banky také s rámcem Společenství z roku 2005 (26). Komise by měla postupovat podle komplexního přístupu (tzn. vyrovnat celkovou částku za roky nadměrného vyrovnání částkou za roky nedostatečného vyrovnání), a to jednak pro celé období 1991-1998 a jednak pro celé období počínaje rokem 1999.
(65)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení Komise navíc nezohlednila správně přiměřený zisk. Své posouzení přiměřeného zisku založila na výši nákladů povinného vlastního kapitálu odhadovaných na 6 %, zatímco tyto náklady představují v analytickém účetnictví zatížení a ne ziskové rozpětí. Komise měla zohlednit míru návratnosti kapitálu, jak doporučuje společnost Arthur Andersen (27). Navíc postavila výpočet přiměřeného zisku na pomíjivém základě, který se v okamžiku úplné centralizace vkladů u CDC stává nulovým, protože tyto vklady nemají žádné náklady z hlediska povinného vlastního kapitálu. Crédit Mutuel zdůrazňuje, že ukazatel zvolený Komisí vede k tomu, že banku připravuje u „Livret bleu“ o veškeré běžné ziskové rozpětí. Podle Crédit Mutuel musí mít každá banka možnost dosahovat běžné ziskové rozpětí, a to i u centralizovaného použití, jež nemá žádné náklady vlastního kapitálu v úzce pojatém předpisovém chápání míry solventnosti.
(66)
Komise také řádně nezohlednila náklady spojené s dalším úkolem obecného zájmu, o kterém se banka Crédit Mutuel domnívá, že ho plní, a to zachováním bankovních poboček na venkově za účelem podněcování lidového spoření na celém území usnadněním přístupu k bankovním službám co největšímu počtu osob.
(67)
Crédit Mutuel nakonec odmítá existenci přitažlivého účinku. Připomíná, že Komise ve svém zrušeném rozhodnutí uznala, že se tento přitažlivý účinek nepodařilo formálně prokázat, a soudí, že od té doby se neobjevila žádná nová skutečnost.
(68)
Pokud jde o postup, odmítá Crédit Mutuel jakékoliv vracení případné podpory s odvoláním na několik obecných zásad práva Společenství, a to zejména zásadu legitimního očekávání a dodržení přiměřené lhůty.
6. PŘIPOMÍNKY FRANCIE
(69)
Francie soudí, že podmínky judikatury Altmark jsou splněny:
a)
pokud jde o první podmínku, zdůrazňuje, že Komise uznala, že banka Crédit Mutuel byla pověřena úkolem služby obecného hospodářského zájmu, a to shromažďováním vkladů určených na financování sociálního bydlení. Připomíná, že Komise ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení uvedla, že zachování bankovních poboček ve venkovské oblasti z důvodů územního rozvoje lze považovat za službu obecného hospodářského zájmu (28), ale neodpovídá na argumenty uvedené Komisí ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení, podle nichž není první podmínka judikatury Altmark splněna, protože neexistují vnitrostátní právní a jiné předpisy, které by jasným způsobem přidělovaly úkol ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU (29);
b)
pokud jde o druhou podmínku, Francie se domnívá, že parametry vyrovnání byly stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem;
c)
pokud jde o třetí podmínku, tvrdí, že výše vyrovnání (odměna za zprostředkování) nepřesahovala míru nutnou k pokrytí nákladů systému a odkazuje přitom na analytický výkaz zisků a ztrát účtu „Livret bleu“ za období 1999-2005;
d)
čtvrtá podmínka je také údajně splněna, protože Francie tvrdí, že správa banky Crédit Mutuel splňuje požadovaná kritéria účinnosti (30).
(70)
Pokud jde o podmínky existence podpory, Francie odkazuje na argumenty uvedené před zrušením rozhodnutí z roku 2002:
a)
podmínka státních prostředků není splněna, protože zisky banky Crédit Mutuel z vkladů nesoustředěných u CDC (volné použití a použití v obecném zájmu) pocházely ze soukromých zdrojů (peněžní částky uložené spořiteli) a orgány veřejné moci s nimi nemohly disponovat;
b)
výměna mezi členskými státy nemohla být ovlivněna před ukončením jednotného trhu bankovních a finančních činností dne 1. ledna 1993 po přijetí druhé směrnice Rady 89/646/EHS ze dne 15. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti úvěrových institucí a jejího výkonu a o změně směrnice 77/780/EHS (dále jen „druhá bankovní směrnice“) (31). Počínaje tímto dnem se francouzské orgány domnívaly, že kvůli skutečnosti, že neexistoval evropský status družstevních společností, a kvůli omezením, jež tento stav měl na přeshraniční rozvoj společností se statusem družstev jako Crédit Mutuel, nevyvíjely bankovní pobočky Crédit Mutuel činnost mimo vnitrostátní hranice. Účty „Livret bleu“ otevřené nerezidentům k tomu navíc představovaly méně než 0,1 % vkladů. Francouzské orgány také soudily, že se zahraniční bankovní ústavy ve Francii zaměřovaly na zcela jiný trh, než byl trh Crédit Mutuel;
c)
odměna za zprostředkování placená CDC bance Crédit Mutuel u centralizovaných vkladů na účtu „Livret bleu“ nemohla představovat podporu, ale pouze odměnu za službu poskytovanou bankou, jejíž výše byla smluvně stanovena v roce 1991 na 1,3 %. Francouzské orgány trvaly na závažnosti správních nákladů u „Livret bleu“ kvůli počtu spořicích účtů, na nichž byl vklad nižší než 5 000 FRF (762 EUR). Odvolávaly se na studie analytického účetnictví provedené Crédit Mutuel (po zavedení dotčeného opatření), aby dospěly k závěru, že tato výše odměny byla plně odůvodněná. Tvrdily, že každé zvýhodnění, které by měl obsahovat spořicí účet „Livret bleu“, je nutno posuzovat z hlediska nákladů spojených s cílem obecného hospodářského zájmu. V tomto ohledu upozornily Komisi na rostoucí přerozdělování vkladů na účtu na finanční použití v obecném zájmu, jehož podíl vzrostl z 50 % vkladů na „Livret bleu“ v období 1975 až 1983 na 65 % v období 1983 až 1991 a na 100 % vkladů soustředěných u CDC v roce 1998;
d)
za předpokladu, že by se skutečně jednalo o podporu, jednalo by se v každém případě o podporu stávající, protože režim „Livret bleu“ byl zaveden před liberalizací bankovního trhu dne 1. ledna 1993 (uplynutí lhůty pro provedení druhé bankovní směrnice).
(71)
Ve zprávě ze dne 26. října 2001 uvádějí francouzské orgány důvod, proč by se v případě, že by Komise označila opatření za podporu, jednalo v každém případě o podporu slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 106 odst. 3 SFEU. Vytýkají Komisi, že se dopustila chyb při výpočtu celkového výsledku provozního účtu „Livret bleu“, protože nepostupovala podle metody doporučené konzultantem banky Crédit Mutuel (32). Tvrdí také, že Komise musí zohlednit přiměřený zisk, jehož výši odhadují na […] (33).
(72)
Ve svých připomínkách k rozhodnutí o prodloužení řízení vytýkají francouzské orgány Komisi, že postupovala „asymetricky“, když nevyrovnala částky z let, kdy došlo k nadměrnému vyrovnání (1991, 1992, 1993 a 1998), částkami za roky, kdy došlo k vyrovnání nedostatečnému (1994 až 1997), a že v příloze 1 rozhodnutí o prodloužení řízení převzala plně závěry svého konzultanta ohledně tří bodů, u nichž existuje mezi Francií a Komisí rozdílný názor. Francie upřesnila, že během celého období 1999-2005 docházelo u systému „Livret bleu“ k nedostatečnému vyrovnání ze strany státu. Výše odměny za zprostředkování tak nepřesáhla míru nutnou k pokrytí nákladů spojených s distribucí „Livret bleu“ v podobě zanesené do analytického účetnictví „Livret bleu“, jež bylo vypracováno společně s Komisí (s výhradou dvou úprav (34)) a jež vyhovuje požadavkům směrnice Komise 80/723/EHS ze dne 25. června 1980 o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky a o finanční průhlednosti uvnitř určitých podniků (35). Francie také vysvětlila, že k nedávným snížením odměny za zprostředkování došlo hlavně kvůli uspokojení potřeb subjektů činných ve financování sociálního bydlení (36).
(73)
Francouzské orgány upřesňují, že od roku 1999 existuje mechanismus vracení případného nadměrného vyrovnání.
(74)
Francie také vysvětlila, že riziko chybějící hotovosti do jednoho měsíce nesla banka Crédit Mutuel a že riziko chybějící hotovosti nad jeden měsíc nesla CDC. Upřesnila také, že u částek shromážděných na účtu „Livret bleu“ se míra vyvážení rizik pro výpočet potřeby vlastního kapitálu nutného pro míru solventnosti rovnala nule. Uvedla, že vyvážení rizika z hlediska potřeby vlastního kapitálu Crédit Mutuel se v období 1999 až 2005 u jiných produktů spoření a jiných prostředků kromě „Livret bleu“ pohybovalo od […] do […] %. Francouzské orgány upřesnily, že kvůli tomu, že uplatnění evropské míry solventnosti se počínaje plným soustředěním vkladů u CDC v roce 1999 nejevilo jako náležité, zahrnula banka Crédit Mutuel pro výpočet přiměřeného zisku u „Livret bleu“ náklady vlastního kapitálu, jež byly stanoveny vzhledem k nákladům jiných produktů spoření a jiných zdrojů, přičemž je omezila (na […] až […] % mezi rokem 1999 a rokem 2005). Na žádost Komise Francie také poskytla upřesnění ohledně rozpětí odměny související s vytvořením povinných rezerv u francouzské národní banky Banque de France.
7. POSOUZENÍ
7.1 Existence podpory
(75)
V rozhodnutí o prodloužení řízení Komise soudila, že odměna za zprostředkování vyplácená CDC bance Crédit Mutuel představuje jediné dotčené opatření, jež by mohlo obsahovat prvky podpory (37).
(76)
Případná podpora, kterou v sobě obsahuje odměna za zprostředkování, byla zavedena dne 27. září 1991 vyhláškou ze stejného dne a v tomto rozhodnutí je analyzována až do uvolnění distribuce vkladní knížky „Livret A“ a harmonizace „Livret bleu“ s touto vkladní knížkou dne 1. ledna 2009 (38).
7.1.1 Podmínky judikatury Altmark nejsou splněny
(77)
Je nutno zdůraznit, že podle judikatury Altmark (39) nepředstavují vyrovnání vyplácená na oplátku za úkoly veřejné služby státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud jsou splněny čtyři kumulativní podmínky.
(78)
Ve svých připomínkách k rozhodnutí o prodloužení řízení uvádějí francouzské orgány a banka Crédit Mutuel existenci dvou služeb obecného hospodářského zájmu, a to zachování dostatečného počtu bankovních poboček ve venkovském prostředí z důvodů územního rozvoje a shromažďování vkladů určených na financování sociálního bydlení.
(79)
Ovšem již před zavedením dotčeného opatření nebyla banka Crédit Mutuel povinna udržovat své pobočky ve venkovském prostředí, protože zákon o zřizování a zavírání bankovních poboček byl zrušen v roce 1987 a kontrolní režim (údajně nadále platný pro Crédit Mutuel v období 1987 až 1991) dne 1. července 1991 (40). Francouzské orgány a Crédit Mutuel ostatně nepopíraly závěr rozhodnutí o prodloužení řízení, podle kterého „neexistuje po roce 1991 [to znamená k 1. červenci 1991] žádný akt, na jehož základě by byla banka Crédit Mutuel pověřena ve smyslu čl. 86 Smlouvy o ES [nyní článek 106 SFEU] úkolem uvedeným ve výše uvedeném bodě 24 pod písmenem iii) [zachování poboček na venkově z důvodů územního rozvoje]“ (41).
(80)
Z tohoto důvodu je nutno ověřit, zda je judikatura Altmark použitelná, pouze u úkolu shromažďovat vklady za účelem financování sociálního bydlení.
(81)
Komise připomíná, že členské státy mají širokou posuzovací pravomoc týkající se povahy služeb, které lze označit za služby obecného hospodářského zájmu. Domnívá se, že prováděcí nařízení k ustanovením článku 9 opraveného finančního zákona na rok 1975 (42) a článku 24 opraveného finančního zákona na rok 1982 (43), a zejména pak vyhláška ze dne 27. září 1991, svěřují jasně Crédit Mutuel úkol (v podobě definované v článcích R 323-10 a R 331-14 stavebního a bytového zákoníku) shromažďovat finanční prostředky, které se převádějí na CDC a umožňují posledně jmenovanému subjektu financovat sociální bydlení. Komise soudí, že se Francie nedopustila zjevně nesprávného posouzení, když označila tento úkol za službu obecného hospodářského zájmu.
(82)
Podle čtvrté podmínky judikatury Altmark, „není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby, v konkrétním případě učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky umožňujícího vybrat zájemce schopného poskytovat tyto služby za nejmenších nákladů pro územně správní celek, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by vynaložil průměrný podnik, správně řízený […], aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností“ (44).
(83)
Komise soudí, že čtvrtá podmínka není splněna, pokud jde o úkol shromažďovat vklady soustředěné u CDC za účelem financování sociálního bydlení. Je nutno poznamenat, že stát nepověřil tímto úkolem nejvýhodnějšího zájemce v rámci veřejné soutěže, ale přímým vyjednáváním s Crédit Mutuel. Výše odměny za zprostředkování nebyla stanovena vzhledem k nákladům spojeným s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu, které by měl průměrný a správně řízený podnik. Výše odměny za zprostředkování stanovená na 1,3 % nemohla vycházet ze skutečných nákladů Crédit Mutuel při poskytování služby obecného hospodářského zájmu, protože v září 1991 neexistovalo oddělené účetnictví pro „Livret bleu“, jež by umožnilo zpětně dohledat v účetnictví banky náklady spojené výlučně s „Livret bleu“. Oddělené účetnictví „Livret bleu“ bylo vytvořeno až po několika letech a pro období před rokem 1991 bylo vypracováno zpětně. Nic proto neukazuje, že míra odměny za zprostředkování byla stanovena s ohledem na náklady průměrného a správně řízeného podniku, který poskytuje dotčený úkol obecného zájmu. Francouzské orgány tvrdí, že banka Crédit Mutuel je obecně dobře spravována. Toto tvrzení ovšem skutečně nedokládají a odkazují hlavně na bod 13 rozhodnutí o prodloužení řízení, v němž Komise pouze uvádí finanční výsledky Crédit Mutuel v roce 2004 (bilanční suma, čistý hospodářský výsledek, poměr mezi náklady a výnosy, kapitál a míra solventnosti). Pokud by členský stát stanovil výši vyrovnání na základě analýzy nákladů průměrného a správně řízeného podniku, neměl by žádném případě potíže prokázat to Komisi a vysvětlit jí použitou metodiku, což Francie v tomto konkrétním případě neučinila. Skutečnost, že od uvolnění distribuce vkladních knížek „Livret A“ a spořicích účtů „Livret bleu“ k 1. lednu 2009 klesla odměna za zprostředkování banky Crédit Mutuel z 1,1 % na 0,6 %, zřejmě ukazuje na to, že výše této odměny byla vyšší než v případě, že by tato odměna byla určena na základě nákladů průměrného a správně řízeného podniku zajišťujícího stejný úkol obecného zájmu.
(84)
Vzhledem k tomu, že podmínky judikatury Altmark jsou kumulativní, stačí, že jedna z podmínek není splněna, aby judikatura nebyla použitelná a dotčené opatření mohlo případně představovat státní podporu. Z předcházejícího vyplývá, že dotčené opatření nesplňuje čtvrtou podmínku judikatury Altmark. Judikatura Altmark tak není použitelná a je nutno prověřit, zda opatření skutečně představuje státní podporu (45) (46).
7.1.2 Podmínky existence podpory jsou splněny
(85)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
7.1.2.1 Přičitatelnost státu a státní prostředky
(86)
CDC vyplácela bance Crédit Mutuel odměnu za zprostředkování ročně (47) podle úmluvy mezi státem a Crédit Mutuel, která stanovila způsoby provádění nařízení ze dne 27. září 1991. Výši odměny za zprostředkování stanovuje stát jako vyrovnávací platbu za plnění povinností veřejné služby. CDC je navíc veřejným podnikem, jehož jednání je přičitatelné státu (48). Podmínka přičitatelnosti státu a státních prostředků je tak splněna.
7.1.2.2 Selektivita
(87)
Odměna za zprostředkování byla poskytována výlučně bance Crédit Mutuel na oplátku za shromažďování spoření, jež bylo soustředěno u CDC za účelem financování sociálního bydlení, a to prostřednictvím spořicího účtu „Livret bleu“, na jehož distribuci měla banka Crédit Mutuel výlučné právo. Toto opatření mělo proto selektivní povahu.
7.1.2.3 Ověření existence výhody narušující hospodářskou soutěž, jelikož podmínky judikatury Altmark nejsou použitelné
(88)
Odměna za zprostředkování zlepšila konkurenční postavení Crédit Mutuel vůči jejím konkurentům, protože představovala převod státních prostředků pouze ve prospěch této banky. Podle judikatury Soudního dvora představuje zlepšení konkurenčního postavení určitého podniku v důsledku státní podpory obvykle důkaz narušení hospodářské soutěže s ostatními podniky, které podobnou podporu nezískaly (49).
7.1.2.4 Ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(89)
Podle ustálené judikatury dochází k ovlivnění obchodu mezi členskými státy, pokud podnik-příjemce podpory vyvíjí činnost v oblasti otevřené hospodářské soutěži, v níž dochází k obchodu mezi členskými státy (50). Ovšem počínaje rokem 1979 dosáhl podíl zahraničních bank na trhu výše 8 % u úvěrové činnosti (4 % u poboček bez vlastní právní subjektivity a 4 % u dceřiných společností s francouzskou právní subjektivitou) a 4,5 % u přijímání vkladů (2 % a 2,5 %). Vzhledem ke všem zahraničním bankám dosáhl podíl nefrancouzských evropských bank u úvěrů 50 % a u vkladů 70 %. Banka Crédit Mutuel tak byla počínaje sedmdesátými lety vystavena na francouzském území hospodářské soutěži zahraničních bankovních sítí. Ve zvažovaném období přitom byl již trh hotovostního bankovního spoření, který zahrnuje také spořicí nástroje jako Codevi, LEP (vkladní knížka lidového spoření), „Livret jeune“ (spoření mladých), spořicí účty na běžných vkladních knížkách a CEL (spořicí účet bydlení) (51), otevřen hospodářské soutěži.
(90)
Komise tak dochází k závěru, že čtyři podmínky nutné k prokázání existence podpory jsou splněny.
7.1.2.5 Protiprávnost opatření podpory
(91)
Opatření podpory je protiprávní, protože nebylo oznámeno Komisi v souladu čl. 108 odst. 3 SFEU a bylo prováděno poté, co ve Francii vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství.
(92)
Jako odpověď na argument uváděný francouzskými orgány, podle nějž se údajně jedná o stávající podporu, protože byla přijata před koncem lhůty na provedení druhé bankovní směrnice dne 1. ledna 1993, Komise zdůrazňuje, že tato směrnice měla za cíl uskutečnění vnitřního trhu v odvětví úvěrových institucí z hlediska svobody usazování a volného poskytování služeb. Neznamenala, že dotčený trh byl před přijetím odměny za zprostředkování uzavřen hospodářské soutěži, ale pouze to, že v odvětví bankovnictví dosud přetrvávaly určité překážky pro svobodu usazování a volné poskytování služeb. Rozhodnutí ze dne 10. května 2007 zjišťuje, že spořicí účet „Livret bleu“ patří k „trhu“ bankovního spoření v hotovosti, což znamená otevření dotčené činnosti hospodářské soutěži, a v žádném bodě nepotvrzuje argument francouzských orgánů, podle nějž byla dotčená činnost otevřena hospodářské soutěži až v roce 1993. Rozhodnutí se naopak odvolává na existenci „vyzrálého“ trhu (52).
7.2 Slučitelnost podpory s vnitřním trhem
(93)
Jelikož dotčené opatření obsahuje prvky státní podpory, musí Komise analyzovat jeho slučitelnost s vnitřním trhem.
(94)
Podle čl. 106 odst. 2 SFEU: „podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu […] podléhají pravidlům obsaženým ve Smlouvách, zejména pravidlům hospodářské soutěže, pokud uplatnění těchto pravidel nebrání právně nebo fakticky plnění zvláštních úkolů, které jim byly svěřeny. Rozvoj obchodu nesmí být dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie“.
(95)
V souladu s judikaturou Soudního dvora, praxí Komise a rámcem Společenství z roku 2005 čl. 106 odst. 2 SFEU znamená, že státní podpora poskytnutá podniku pověřenému správou služby obecného hospodářského zájmu může být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud opatření podpory splňuje následující podmínky:
a)
poskytovaná služba vykazuje příznačné vlastnosti služby obecného hospodářského zájmu;
b)
podnik byl státem skutečně pověřen poskytováním této služby obecného hospodářského zájmu prostřednictvím jednoho nebo více úředních aktů;
c)
jsou dodrženy zásady nezbytné nutnosti a proporcionality; a
d)
rozvoj obchodu není dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie.
(96)
Podmínky a) a b) jsou splněny z důvodů uvedených v bodě 81.
(97)
Pokud jde o podmínku d), Komise nemá žádné údaje, které by naznačovaly, že byl obchod uvnitř Společenství dotčen v tak závažné míře, že by podpora tuto podmínku nesplňovala. Rozhodnutí ze dne 10. května 2007 zejména požadovalo, aby bylo zrušeno výlučné právo na distribuci „Livret bleu“, protože zvláštní práva spojená s distribucí „Livret bleu“ představovala omezení volného poskytování služeb uvnitř Společenství (53). Pokud odměna za zprostředkování nepředstavovala nadměrné vyrovnání za úkoly služby obecného hospodářského zájmu svěřené Crédit Mutuel, nelze soudit, že by ovlivňovala rozvoj obchodu v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie.
(98)
Komise proto dále přezkoumává, zda byly skutečně dodrženy zásady nezbytné nutnosti a proporcionality, tzn. zda výše vyrovnání představovaná odměnou za zprostředkování nepřesáhla částku nezbytně nutnou k pokrytí nákladů vyvolaných plněním povinností veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k ní vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto povinností (54).
(99)
Při ověřování neexistence případného nadměrného vyrovnání (viz pododdíl 7.2.5) používá Komise pro období od 27. září 1991 (viz pododdíl 7.2.1) do 31. prosince 2005 komplexní přístup (viz pododdíl 7.2.2). Zohledňuje všechna zvýhodnění spojená s „Livret bleu“, aniž do nich zahrnuje případný přitažlivý účinek, jehož rozsah se nepodařilo určit (viz pododdíl 7.2.3). Je zohledněn přiměřený zisk (viz pododdíl 7.2.4), a to včetně u vkladů soustředěných u CDC.
7.2.1 Začátek zvažovaného období dne 27. září 1991
(100)
V rozhodnutí o prodloužení řízení zahrnoval výpočet čistého hospodářského výsledku spořicího účtu „Livret bleu“, provedený za účelem posouzení existence případného nadměrného vyrovnání, hospodářský výsledek za celý rok 1991 (55). Jinak řečeno, čisté příjmy vytvořené jak volnými použitími, tak použitími v obecném zájmu byly zohledněny od 1. ledna 1991.
(101)
Jak bylo vysvětleno v bodech 75 a 76, jediné opatření, kterého se tato záležitost týká, je odměna za zprostředkování, jejíž podstata byla zavedena dne 27. září 1991, a to ve stejné době, kdy byla banka Crédit Mutuel pověřena soustředit své vklady u CDC za účelem financování sociálního bydlení. Před tímto dnem neexistovala ani odměna za zprostředkování, ani soustředění vkladů u CDC. Komise proto musí zahájit posuzování přiměřenosti podpory počínaje tímto dnem.
(102)
Náklady a příjmy spojené s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu nemohou proto pocházet z období před dnem 27. září 1991. Jinými slovy, náklady a příjmy spojené s poskytováním služby obecného zájmu financované dotyčnou podporou lze zohlednit až ode dne zavedení tohoto opatření podpory (odměny za zprostředkování). Komise dospívá k závěru, že její rozhodnutí o prodloužení řízení obsahovalo nesrovnalost v tom smyslu, že sice omezilo opatření podpory pouze na odměnu za zprostředkování zavedenou dne 27. září 1991, ale nadále zohledňovalo čisté příjmy ze spořicích účtů „Livret bleu“ i za období od 1. ledna 1991 do 27. září 1991.
(103)
Jelikož je banka Crédit Mutuel schopna sdělit čisté hospodářské výsledky u použití v obecném zájmu a u volných použití pouze na celoročním základě, Komise se domnívá, že pro rok 1991 je nutno zohlednit čisté hospodářské výsledky pouze za období od 27. září 1991 do 31. prosince 1991, přičemž je nutno vzít z celkového hospodářského výsledku za rok 1991 v potaz pouze jeho poměrnou část odpovídající počtu dotčených dní, tzn. 96/365. Hospodářský výsledek za rok 1991 u vkladů soustředěných u CDC lze zohlednit celý, protože toto soustředění, jak je uvedeno v bodě 101, bylo zavedeno právě dne 27. září 1991, což již samo o sobě znamená, že se žádná část tohoto výsledku netýká období od 1. ledna 1991 do 27. září 1991.
7.2.2 Komplexní přístup až do konce roku 2005 a přístup na ročním základě následně
(104)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení Komise doporučovala pro posouzení existence případného nadměrného vyrovnání použít přístup na ročním základě. Tento přístup vychází z rámce Společenství z roku 2005 a představuje změnu oproti její předchozí praxi. Pokud totiž Komise musela před schválením rámce Společenství z roku 2005 posuzovat existenci případného nadměrného vyrovnání, používala přístup, který lze označit za „komplexní“ a při němž bylo možno vyrovnat, a to bez omezení, částky za roky nadměrného vyrovnání částkami za roky, kdy došlo k vyrovnání nedostatečnému (56).
(105)
Podle bodu 26 rámce Společenství z roku 2005 uplatní Komise na neoznámené podpory ustanovení uvedeného rámce, pokud byla podpora poskytnuta po zveřejnění rámce v Úředním věstníku Evropské unie, a na ostatní případy ustanovení platná v okamžiku poskytnutí podpory. Dotčená podpora je poskytována na ročním základě (57) a nebyla oznámena. Ke zveřejnění rámce Společenství z roku 2005 v Úředním věstníku Evropské unie došlo dne 29. listopadu 2005. Proto je nutno na období před rokem 2006 použít pravidla platná v okamžiku poskytnutí podpory a pro období od 1. ledna 2006 do konce platnosti opatření dne 31. prosince 2008 rámec Společenství z roku 2005.
(106)
Rámec Společenství z roku 2005 doporučuje přístup „na ročním základě“ v tom smyslu, že výpočet případného nadměrného vyrovnání se má provádět za rok, aniž lze částku nadměrné vyrovnávací platby převést na další rok kromě případu, kdy tato částka nepřesahuje 10 % výše roční vyrovnávací platby (58).
(107)
Ovšem před přijetím rámce Společenství z roku 2005 používala Komise v případech, kdy ověřovala, zda podnik nedostal nadměrné vyrovnání za plnění úkolů veřejné služby, „komplexní přístup“ (viz bod 104) (59).
(108)
Při komplexním přístupu jsou čisté výsledky za každý rok, sčítané rok po roku, aktualizovány k 1. lednu každého roku uplatněním referenční sazby pro Francii (60).
7.2.3 Zohledněné výhody
(109)
Podle první věty bodu 17 rámce Společenství z roku 2005 „musí výnosy, které mají být zohledněny, zahrnovat alespoň veškeré výnosy z poskytování služeb obecného hospodářského zájmu“. Při ověřování absence případného nadměrného vyrovnání je tedy nutno zohlednit čistý výsledek použití v obecném zájmu a volného použití během šetřeného období. Komise soudí, že tyto výsledky představují příjmy zavedené Francií počínaje dnem 27. září 1991 ve prospěch Crédit Mutuel v rámci poskytování služby obecného zájmu spočívající ve financování sociálního bydlení prostřednictvím CDC. Tato použití jsou v analytickém účetnictví postavena na konkrétním zdroji, a to vkladech shromážděných díky distribuci spořicího účtu „Livret bleu“. V konkurenčních tržních podmínkách (bez zvláštního práva distribuovat produkt spoření osvobozený od daně) by si banka Crédit Mutuel nebyla pravděpodobně schopna opatřit tento zdroj za stejných nákladů, a proto použití a související prostředky musí být v obecné struktuře systému „Livret bleu“ zohledněny. Francie ostatně sama potvrdila existenci vazby mezi těmito použitími, spořicím účtem „Livret bleu“ a úkolem financování sociálního bydlení tím, že počínaje rokem 1991 převedla vklady určené na tato použití na CDC (61). Jinými slovy, když Francie dne 27. září 1991 přiděluje bance Crédit Mutuel službu obecného hospodářského zájmu spočívající ve shromažďování vkladů soustředěných u CDC a určených na financování sociálního bydlení, potvrzuje, že jí přiděluje distribuci spořicího účtu „Livret bleu“. Zisk plynoucí z použití finančních prostředků uložených na tomto účtu je tedy nutno považovat počínaje tímto dnem za příjem přidělený Crédit Mutuel za poskytování služby obecného hospodářského zájmu.
(110)
Stěžovatel a jiné orgány či organizace (Rada pro hospodářskou soutěž a zprávy poslanců nebo výzkumných organizací (62)) soudí, že výlučné právo na distribuci „Livret bleu“ vyvolalo „přitažlivý účinek“, protože umožnilo Crédit Mutuel přilákat zákazníky, učinit z nich své stálé zákazníky a prodávat jim jiné bankovní produkty než pouze „Livret bleu“. V rozhodnutí o prodloužení řízení Komise nevyloučila, že spořicí účet „Livret bleu“ mohl přitažlivým účinkem vytvořit nepřímé příjmy (63), ale připomenula, že se tyto příjmy dosud nepodařilo kvantifikovat (64).
(111)
Na konci vyšetřování této záležitosti dospívá Komise ke zjištění, že existenci přitažlivého účinku sice nelze vyloučit, ovšem údaje, které shromáždila, jí v tomto konkrétním případě neumožňují kvantifikovat případný přitažlivý účinek dostatečně podloženým způsobem.
(112)
Dokumenty předložené stěžovateli předpokládají existenci přitažlivých účinků, ale formálně je nedokládají a nedokáží přesně ocenit jejich finanční důsledky.
(113)
Pokud jde o studie kanceláře Glais (viz body 52 a 53), Komise zjišťuje, že Crédit Mutuel může právem tvrdit, že tyto statistické analýzy neposkytují žádný jistý důkaz kvantifikovatelného přitažlivého účinku.
(114)
V připomínkách stěžovatelů byla navržena tři subjektivní posouzení. Nejprve, vzhledem ke skutečnosti, že ostatní banky nabídly distribuovat „Livret bleu“ za odměnu ve výši 1 %, stěžovatelé navrhli odhadnout řádově přibližný přitažlivý účinek tím, že se vypočte rozdíl mezi mírou odměny placenou bance Crédit Mutuel a touto sazbou ve výši 1 %, což činí 0,3 % a odpovídá přibližně 300 milionům FRF za rok. Nic ovšem neumožňuje prokázat, že by konkurenti Crédit Mutuel byli schopni během zvažovaného období plnit tyto úkoly při uvedené míře odměny ve výši 1 %. Tento první argument navíc neprokazuje existenci přitažlivého účinku, ale zřejmě se spíše vrací k tvrzení, že banka Crédit Mutuel údajně dostala nadměrné vyrovnání, k čemuž, jak bude prokázáno dále, nedošlo. Nic neumožňuje prokázat, že přitažlivý účinek odpovídá rozdílu mezi odměnou za zprostředkování a údajnou nižší odměnou, za kterou se konkurenti Crédit Mutuel nabízeli distribuovat „Livret bleu“ sami.
(115)
Podle druhé metody, kterou stěžovatelé navrhli, by se přitažlivý účinek měřil podle růstu podílu Crédit Mutuel na trhu. Podobnou metodu nelze přijmout, protože vychází z předpokladu, že ke zvýšení podílu na trhu došlo výlučně kvůli „Livret bleu“, což není nijak objektivně doloženo.
(116)
Třetí posouzení výlučného distribučního práva je založeno na výpadku daňových příjmů kvůli osvobození „Livret bleu“ od daně. Pokud by si banka Crédit Mutuel přála nabízet bez daňového osvobození vkladní knížku a nabízela přitom bez ohledu na daňové postavení spořitelů stejný čistý výnos jako u „Livret bleu“, skutečně by zaplatila slevu rovnající se výši pomyslné daně, kterou by (případně) spořitelé platili. Podle stěžovatelů je nutno považovat kumulované daňové zvýhodnění za období 1991-1997 ve výši 4,5 miliardy FRF za výhodu, jež vznikla bance Crédit Mutuel, a to ve stejné výši. Toto uvažování nelze přijmout, protože banka Crédit Mutuel by s největší pravděpodobností nedistribuovala „Livret bleu“ za stejných podmínek, pokud by musela nést v plné míře náklady na osvobození od daně, jehož ostatně přímo využívají společníci společnosti.
(117)
Dotyčné případné výhody lze obtížně prokázat a kvantifikovat. Přímá hospodářská výhoda z provozování „Livret bleu“ je přímo měřitelná z účetnictví „Livret bleu“. Hospodářská výhoda z prodeje jiných produktů nebo služeb zákazníkům, kteří se stali stálými díky „Livret bleu“, by naopak šla zjistit v analytickém účetnictví těchto produktů, pokud by bylo možno okamžitě odlišit, co se prodává zákazníkům, kteří se stali stálými zákazníky Crédit Mutuel nebo byli k bance přilákány díky „Livret bleu“, a tím, co se prodává zákazníkům, kteří se na Crédit Mutuel obrátili z jiných důvodů, což nelze. Z těchto důvodů nebyl konzultant Komise schopen posoudit případný přitažlivý účinek podle účetní metody použité na ocenění všech přímých hospodářských výhod získaných z „Livret bleu“.
(118)
Důmyslnější pokusy konzultanta Komise o posouzení přitažlivého účinku nebyly úspěšné. Komise proto soudí, že v ověřovacím výpočtu absence případného nadměrného vyrovnání nemůže zohlednit případnou výhodu plynoucí z přitažlivého účinku.
7.2.4 Výpočet přiměřeného zisku
(119)
Při ověřování absence nadměrného vyrovnání ve prospěch podniku pověřeného službou obecného hospodářského zájmu je nutno zohlednit přiměřený zisk (65). Rámec Společenství z roku 2005 upřesňuje, že „přiměřeným ziskem by se měla rozumět míra návratnosti vlastního kapitálu, která zohledňuje riziko nebo absenci rizika vyplývající pro dotčený podnik […]. Tato míra nesmí běžně přesáhnout průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech“ (66).
(120)
V rozhodnutí o prodloužení řízení (67) se Komise domnívala, že je vhodné uplatnit u použití v obecném zájmu a u volných použití přiměřený zisk v průměrné výši 6 % vlastního kapitálu na tato použití. Tato míra, která se rok od roku liší a dosahuje v průměru 6 %, odpovídá míře návratnosti vlastního kapitálu původně doporučované bankou Crédit Mutuel: banka zvolila za náklady vlastního kapitálu výši dividend skutečně rozdělovaných během dotyčného roku. Pokud jde o zohlednění přiměřeného zisku v rámci ověření absence případného nadměrného vyrovnání, Komise se v tomto rozhodnutí neodchyluje, co se týče volných použití a použití v obecném zájmu, od přístupu, podle kterého již postupovala v rozhodnutí o prodloužení řízení a který je popsán v oddíle 7.2.5.
(121)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení (68) se ale Komise domnívala, že tento přiměřený zisk není nutno uplatňovat na vklady soustředěné u CDC, protože tyto vklady nemají žádné náklady vlastního kapitálu z hlediska obezřetnostních pravidel, jelikož tyto vklady Crédit Mutuel neinvestuje, ale pouze je převádí na CDC. Ovšem z obezřetnostního hlediska je úvěrové riziko vkladů soustředěných u CDC považováno za rovné riziku vystavení státu (Francouzské republiky), jedná se tak o rizikové vyrovnání rovnající se nule a nevyžadující tudíž vlastní kapitál.
(122)
Nevzít v úvahu žádný přiměřený zisk u vkladů soustředěných u CDC by znamenalo, že se celkový přiměřený zisk (na jedné straně zisk z použití v obecném zájmu a z volných použití a na straně druhé zisk z vkladů soustředěných u CDC) od roku 1991 do roku 1999 snižuje a až počínaje rokem 2000 v důsledku soustředění všech vkladů u CDC v roce 1999 zcela mizí (69).
(123)
V dopise ze dne 1. září 2006, v němž francouzské orgány předložily své připomínky v reakci na rozhodnutí o prodloužení řízení, tyto orgány potvrdily, že finanční prostředky soustředěné u CDC nespotřebovávaly povinný vlastní kapitál. Nicméně, podle francouzských orgánů, „vzhledem k tomu, že se od úplného soustředění vkladů u CDC v roce 1999 nejevilo použití evropské míry solventnosti jako náležité, [navrhla] banka Crédit Mutuel zahrnout do výpočtu přiměřeného zisku u ‚Livret bleu‘ náklady vlastního kapitálu získané pomocí odkazu na náklady vlastního kapitálu u ostatních produktů spoření a jiných prostředků“. Komise nepovažuje podobný přístup za uspokojivý, protože vede k umělému uplatnění na finanční prostředky soustředěné u CDC kapitálových požadavků, jež jsou závislé na průměrných kapitálových požadavcích jiných aktiv Crédit Mutuel, které jsou na „Livret bleu“ zcela nezávislé.
(124)
Neexistence požadavku na povinný kapitál svědčí o absenci rizika úvěrových ztrát, což je případ vkladů soustředěných u CDC. Shromažďování vkladů pro CDC nepředstavuje ani riziko nedostatku hotovosti (kromě rizika v rámci měsíce) a ani transformaci splatnosti, protože částka převáděná na CDC se každý měsíc upravuje podle vývoje vkladů a úrok placený CDC je okamžitě převáděn na vkladatele. Je tedy zřejmé, že tato služba obecného hospodářského zájmu představuje pro Crédit Mutuel nízkou míru rizika. Existují ale jiné druhy rizik, jako je provozní riziko, hospodářské riziko (riziko, že míra odměny nepokryje vzniklé náklady), právní riziko a riziko pro pověst banky. Ostatně jiné bankovní činnosti, jako je distribuce sdružených finančních prostředků, správa majetku nebo prodej finančních produktů (akcií a dluhopisů), nespotřebovávají povinný vlastní kapitál a přesto jsou velmi ziskové. Neexistuje tak přímá vazba mezi ziskem očekávaným u určité činnosti a spotřebou povinného vlastního kapitálu, která se vypočítává na základě obezřetnostních pravidel a jejímž konkrétním cílem není v žádném případě posouzení ziskovosti určité činnosti.
(125)
V tomto konkrétním případě je ale nutno uznat, že pokud Komise povolí bance Crédit Mutuel získávat přiměřený zisk u části vkladů soustředěných u CDC, uznává, že stanovení odpovídající míry tohoto zisku představuje výkon s komplexním hospodářským posouzením. „Livret bleu“ je totiž netypický bankovní produkt, v němž se mísí vlastnosti produktu spoření a běžných účtů a u nějž jsou vklady soustředěny u orgánu veřejné moci. Přímo srovnatelné produkty, které by mohly sloužit jako ukazatel pro přiměřený zisk u podobné činnosti, jako takové neexistují.
(126)
Při neexistenci produktu dostatečně srovnatelného s „Livret bleu“ se Komise domnívá, že může v tomto konkrétním případě použít dva ukazatele, které umožňují posoudit, zda lze u vkladů soustředěných u CDC považovat určitý zisk za přiměřený. Tyto dva ukazatele jsou následující:
a)
ziskové rozpětí ve francouzském bankovním odvětví, tzn. hospodářský výsledek před zdaněním podělený obchodním obratem (v tomto konkrétním případě představuje obchodní obrat bank jejich provozní výsledek). Při použití údajů francouzského bankovního odvětví za zvažované období (od 27. září 1991 do konce roku 2008) dosahuje toto ziskové rozpětí v průměru výše 23 % za rok;
b)
míra návratnosti kapitálu francouzského bankovního odvětví, tzn. hospodářský výsledek před zdaněním podělený výší aktiv. Průměrná roční míra návratnosti kapitálu za celé zvažované období je 45 bazických bodů (0,45 %).
(127)
Následující tabulka (70) uvádí ziskové rozpětí a míru návratnosti kapitálu francouzského bankovního odvětví za období 1993-2008 (údaje za období před rokem 1993 nejsou k dispozici):
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Výsledek před zdaněním (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Provozní výsledek (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Ziskové rozpětí
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Průměrné ziskové rozpětí
22,8 %
Aktiva (71)
není k dispozici
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Míra návratnosti
není k dispozici
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Průměrná míra návratnosti
0,45 %
(128)
Pokud jde o shromažďování vkladů soustředěných u CDC, používá Komise pro výpočet ziskového rozpětí a míry návratnosti kapitálu Crédit Mutuel následující hodnoty:
a)
jako jmenovatele ziskového rozpětí příjmy získané za shromažďování vkladů soustředěných u CDC, tzn. roční výši odměny za zprostředkování;
b)
jako jmenovatele míry návratnosti kapitálu vklady převedené na CDC;
c)
u čitatele, tzn. hospodářského výsledku před zdaněním, se Komise domnívá, že při zohlednění ziskového rozpětí ve výši 4,2 % u shromažďování vkladů soustředěných u CDC, tzn. hospodářského výsledku před zdaněním odpovídajícímu 4,2 % odměny za zprostředkování placené CDC, jako přiměřeného zisku nedostala banka Crédit Mutuel žádné nadměrné vyrovnání (viz bod 132).
(129)
Pokud jde o druhý ukazatel (míra návratnosti kapitálu) Komise konstatuje, že banka Crédit Mutuel nezískala žádné nadměrné vyrovnání za správu „Livret bleu“ během zvažovaného období, pokud se jako přiměřený zisk za shromažďování vkladů soustředěných u CDC zohlední míra návratnosti kapitálu ve výši 5 bazických bodů, tzn. hospodářský výsledek před zdaněním odpovídající 0,05 % celkové výše vkladů převedených na CDC.
(130)
Podle rámce Společenství z roku 2005 nesmí přiměřený zisk přesáhnout průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech. Povolit ziskové rozpětí ve výši 4,2 % znamená povolit méně než pětinu průměrného ziskového rozpětí bankovního odvětví (22,8 %). Vzhledem k tomu, že se, jak bylo vysvětleno v bodě 124, u shromažďování vkladů soustředěných u CDC jedná o činnost s nízkým rizikem, a tudíž s nízkou výnosností, domnívá se Komise, že zisk ve výši 4,2 % není zjevně přehnaný a v tomto konkrétním případě ho lze považovat za přiměřený.
(131)
Stejně tak se Komise domnívá, že zohlednění zisku ve výši 5 bazických bodu u vkladů soustředěných u CDC je vzhledem k průměrné míře návratnosti kapitálu ve výši 45 bazických bodů zaznamenané ve francouzském bankovním odvětví během zvažovaného období přiměřené a představuje spodní a konzervativní práh toho, co je v tomto konkrétním případě možno považovat za zisk, který není zjevně nepřiměřený. Tato nízká úroveň zisku ostatně vhodným způsobem odráží úroveň rizika, jíž byla banka Crédit Mutuel vystavena při shromažďování vkladů pro CDC a která je nízká, jak je vysvětleno v bodě 124.
7.2.5 Ověření absence nadměrného vyrovnání
(132)
Na základě předchozích úvah přistoupila Komise k ověření absence nadměrného vyrovnání podle metody vysvětlené v pododdílech 7.2.1 a 7.2.4 (73). Toto ověření je uvedeno v následující tabulce:
(v mil. EUR)
VYROVNÁNÍ
NADMĚRNÉ ČI NEDOSTATEČNÉ VYROVNÁNÍ
Rok
Odměna za zprostředkování
(roční)
Komplexní přístup (74)
(až do konce roku 2005)
Přístup na ročním základě (75)
(počínaje rokem 2006)
1991 (od 27.9.1991 do 31.12.1991)
1,5
43,8
Nepoužije se
(až do roku 2005 se používá komplexní přístup - viz pododdíl 7.2.2)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
(…)
-39,1
2007
(…)
-24,3
2008
(…)
-6,1
(133)
Je možno konstatovat, že nadměrné vyrovnání na konci roku 2005 (15 milionů EUR) nepřesahuje 10 % vyrovnání za rok 2005 (196,7 milionů EUR). Podle bodu 21 rámce z roku 2005 lze tuto částku převést na následující rok. Konečný hospodářský výsledek vykazuje na konci roku 2008 pro celé zvažované období nedostatečné vyrovnání ve výši -6,1 milionu EUR.
(134)
Komise tak může dospět k závěru, že odměna za zprostředkování nepředstavovala nadměrné vyrovnání ve prospěch banky Crédit Mutuel za službu obecného hospodářského zájmu, která jí byla svěřena v období od 27. září 1991 až do konce roku 2008.
8. ZÁVĚR
(135)
Komise konstatuje, že Francouzská republika provedla dotčené opatření protiprávně a porušila tím čl. 108 odst. 3 SFEU. Podporu lze ale považovat za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 106 odst. 2 SFEU, protože vyrovnání placené státem nepřesáhlo částku nezbytně nutnou k pokrytí nákladů vyvolaných plněním povinností veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k ní vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto povinností,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora poskytnutá Francouzskou republikou ve prospěch Crédit Mutuel na základě vyhlášky ze dne 27. září 1991, kterým se stanoví použití v obecném zájmu pro banku Crédit Mutuel, je slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 24. května 2011.
COMMISSION DECISION
of 24 May 2011
on State aid C 88/97 implemented by France in favour of Crédit Mutuel
(notified under document C(2011) 3436)
(Only the French text is authentic)
(Text with EEA relevance)
(2011/747/EU)
THE EUROPEAN COMMISSION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular Article 108(2), first subparagraph, thereof,
Having regard to the Agreement on the European Economic Area, and in particular Article 62(1)(a) thereof,
Having given interested parties notice to submit their comments pursuant to those Articles (1), and having regard to those comments,
Whereas:
1. PROCEDURE
(1)
On 25 January 1991 the Association française des banques (AFB), the Chambre syndicale des banques populaires and Crédit Agricole lodged a complaint alleging that France had granted State aid to Crédit Mutuel.
(2)
The Commission first requested information concerning the Livret bleu in a letter dated 27 May 1991.
(3)
By letter dated 6 February 1998, the Commission informed the French authorities that it had decided to initiate the procedure laid down in Article 88(2) of the EC Treaty (now Article 108(2) TFEU) in respect of the potential aid measures contained in the Livret bleu savings vehicle (2).
(4)
On 8 April 1998 the French authorities replied to the questions raised by the Commission in its opening Decision.
(5)
Crédit Mutuel sent a letter to the Commission on 18 June 1998 setting out arguments to reject the description of the measures covered by the opening Decision as State aid, together with a cost account files concerning the Livret bleu. A number of interested parties also submitted their comments to the Commission (see Sections 3 and 4, recitals 48 to 59), which forwarded them to the French authorities on 3 September 1998.
(6)
The complainants sent four additional written statements to the Commission by letters dated 29 October 1999, 16 May 2000, 16 October 2000 and 19 January 2001, which the Commission forwarded to the French authorities on 21 February 2000 and 3 November 2000.
(7)
On 5 February 2001, the Commission forwarded to France the documents received from the AFB.
(8)
From November 1998 to December 1999, at the Commission’s request, a consultant (3) (hereinafter: ‘the Commission’s consultant’) carried out an audit of the cost accounts of the Livret bleu. The consultant’s report was submitted to the French authorities and to Crédit Mutuel for examination on 10 January 2000. A technical meeting on the report was organised on 7 February 2000 for the Commission, assisted by its consultant, the French authorities and Crédit Mutuel.
(9)
By letter dated 14 September 1999, the Commission asked the French authorities to explain the general interest tasks entrusted to Crédit Mutuel. On 21 February 2000, 3 November 2000 and 5 February 2001, the Commission sent to the French authorities for comment various documents (4) submitted to the file by the complainants concerning the potential ‘pull effect’ of the Livret bleu (see subsection 7.2.3, recitals 110-118). The French authorities presented their comments on 1 February 2001.
(10)
On 11 April 2000, the European Banking Federation (EBF) lodged a complaint with the Commission against the aid granted by the French State to Crédit Mutuel in the form of exclusive rights to distribute the Livret bleu.
(11)
In May 2000 the Confédération nationale du Crédit Mutuel commissioned the Arthur Andersen accountancy firm to review the methodology used in the Crédit Mutuel cost accounts and to draw up the operating statement for the Livret bleu. This task was completed in September 2000 with the submission of a detailed report on the Livret bleu operating statement, which assessed the result of the Livret bleu cost accounts at a pre-tax loss of FRF 498 million. This conclusion was based on the taking into account of ‘adjustments’. A meeting on this report was organised on 2 February 2001 for the Commission and Crédit Mutuel. Following observations by the Commission, Crédit Mutuel asked Arthur Andersen to forward a memo dated 8 February 2001 justifying the method used, namely ‘correction of the excess weighting granted to the IARD insurance activity (Crédit Mutuel’s general insurance business (5))’, which had been criticised by the Commission.
(12)
In April 2001 the Commission asked its consultant to identify the differences between its report and that of Arthur Andersen and to determine the changes to data or methodology that could, if necessary, be included in its previous report. A new final report from the Commission consultant was handed over on 23 July 2001. It evaluates the result of the Livret bleu cost accounts at a cumulated non-capitalised profit of FRF 1,074 billion (EUR 163,7 million). The report was sent to the French authorities on the same day. At a meeting on 26 July 2001 between the Commission, the French authorities, Crédit Mutuel and Arthur Andersen, Crédit Mutuel and Arthur Andersen announced that they disagreed with the final conclusions of the Commission’s consultant. Arthur Andersen defended its earlier conclusions in a document dated 13 September 2001, forwarded as an annex to a memo by the French authorities dated 15 September 2001. The French authorities sent the Commission a new memo on 26 October 2001 containing a legal analysis of the Livret bleu from the perspective of Community competition law, as well as a memo of 7 January 2002 concerning the cost of the public-service task, reiterating the figures already presented by Crédit Mutuel without providing any new information.
(13)
The memo sent to the Commission by the French authorities on 26 October 2001 explained why, according to them, (i) the Livret bleu scheme did not constitute State aid; (ii) if the Commission did classify the scheme as aid, it could only be existing aid, and (iii) in any event it was compatible aid.
(14)
By Decision of 15 January 2002 (6) (hereinafter: ‘the annulled Decision’), the Commission declared the State aid granted by France to Crédit Mutuel incompatible with the common market.
(15)
The Decision of 15 January 2002 was annulled by judgment of the Court of First Instance on 18 January 2005 (7).
(16)
The Commission did not appeal against the judgment. In accordance with Article 266(1) TFEU, the Commission is required to take the necessary measures to comply with the judgment. With regard to State aid, this means that, following the annulment of the Decision, the procedure is returned to the formal investigation stage.
(17)
By Decision of 7 June 2006 (8) (hereinafter: ‘the extension Decision’), the Commission extended the formal investigation procedure and clarified the purpose of its assessment of potential aid.
(18)
France submitted its comments on the extension Decision to the Commission by letters dated 1 September 2006 and 7 September 2006.
(19)
On 19 September 2006 the Commission received a complaint from the Association des Victimes du Crédit Mutuel (Association of Victims of Crédit Mutuel).
(20)
The Commission received the comments of Crédit Mutuel by letter dated 13 October 2006.
(21)
By letter dated 31 October 2006, the Commission forwarded the observations by Crédit Mutuel to the French authorities.
(22)
Following two requests for further information from the Commission dated 22 September 2006 and 28 November 2006, France submitted additional comments by letters dated 8 November 2006 and 28 February 2007.
(23)
The Commission met the French authorities on 19 December 2006 and Crédit Mutuel on 15 January 2007.
(24)
On 10 May 2007 the Commission adopted a decision pursuant to Article 86(3) of the EC Treaty (now Article 106(3) TFEU) in conjunction with Articles 43 and 49 of the EC Treaty (now Articles 49 and 56 TFEU) requiring France to put an end to the special rights (9) of Crédit Mutuel, Caisses d’Épargne and Banque Populaire for the distribution of the Livret bleu (Crédit Mutuel) and Livret A (Caisses d’Épargne and Banque Postale) (10).
(25)
Since France did not put an end to the special rights for the distribution of the Livret A and Livret bleu within the nine-month deadline set by the Decision of 10 May 2007, the Commission opened infringement proceedings pursuant to Article 226 of the EC Treaty (now Article 258 TFEU) by sending France on 5 June 2008 a letter of formal notice for not complying with the Decision.
(26)
On 19 September 2009 the Commission asked France for more information, which was provided on 13 October 2009.
(27)
On 8 October 2009 the Commission terminated the infringement proceedings because France, by adopting the reform of 1 January 2009 liberalising the distribution of the Livret A and Livret bleu (11), had complied with its obligation to put an end to the special rights for the distribution of the livrets (12).
(28)
Over the course of 2010 the Commission sent e-mails with several questions to Crédit Mutuel, to which e-mailed replies were received.
(29)
This Decision closes, pursuant to Article 13 of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty (13), the procedure relating to the potential aid contained in the Livret bleu savings vehicle.
2. DESCRIPTION OF THE LIVRET BLEU SAVINGS VEHICLE
2.1. Description of Crédit Mutuel
(30)
Crédit Mutuel is a decentralised banking and insurance group consisting of a national network of branches with the status of cooperative companies with open-ended capital. Crédit Mutuel is governed by the law of 10 September 1947, which laid down the principles of cooperation. It is organised on three levels: local, regional and national.
(31)
The Crédit Mutuel group, under the group’s two trade names (Crédit Mutuel and Crédit Industriel et Commercial (hereinafter: ‘CIC’)), has almost 6 000 outlets and more than 72 000 employees. Crédit Mutuel’s local branches are attached to 18 regional federations that are members of Crédit Mutuel’s national confederation, the central body of the network. The CIC federates 6 regional banks and specialised subsidiaries in France and abroad.
(32)
Crédit Mutuel is a group with a single management that pursues a global policy. It maintains internal financial solidarity at the level of the confederation, which ensures the liquidity of the regional federations. The group has the features of a single undertaking from the perspective of competition law because is has a single decision-making body at central level.
2.2. Description of the Livret bleu
(33)
The Livret bleu was a savings product regulated by the State and distributed exclusively by Crédit Mutuel.
(34)
The product was partially tax-exempt under the terms of the Amending Finance Act for 1975 (14). The interest on sums deposited paid to savers qualified for a tax exemption to the tune of two thirds. The State set the gross interest rate on the Livret bleu for savers in such a way that, after deduction of tax (15), the net rate was identical to that earned on the Livret A, which was fully tax-exempt.
(35)
The State set the interest rate on the Livret bleu at a level above inflation, indexed to the money market. The last net rate of remuneration on the Livret bleu before this savings product was discontinued by the reform of 1 January 2009 (see recital 41) was 4 % (16). The maximum amount that savers could deposit in their Livret bleu account was EUR 15 300. The amount invested in the Livret bleu rose from EUR 13 billion (FRF 85 billion) in 1991 to EUR 22 billion in 2008.
(36)
The Livret bleu’s features - immediate availability of funds, minimum initial deposit authorised from EUR 15, no costs (in particular on opening the account), etc. - led to great liquidity. In addition, it was possible to set up direct debits from the Livret bleu account to the national exchequer or public companies such as EDF or France Télécom. The Livret bleu, which was a savings product aimed at the general public, was therefore similar in some respects to a current account.
(37)
The obligations associated with the use of the funds collected through the Livret bleu changed over time.
(38)
Initially Crédit Mutuel was obliged to allocate 50 % of the resources (in 1983 (17) this proportion was increased to 65 % of the resources and 80 % for new deposits) to general-interest uses (notably the financing of local authorities and other public bodies), with the balance being left to the bank to dispose of freely (hereinafter: ‘non-earmarked uses’).
(39)
The system was radically reformed by a Decree of 27 September 1991 (18) to bring the Livret bleu gradually into line with the Livret A system. After the Decree was adopted, all new deposits (19) were centralised with the Caisse des Dépôts et Consignations (hereinafter: ‘CDC’) which, in return, paid Crédit Mutuel a brokerage commission. This commission, which was initially set at 1,3 % of the Livret bleu deposits allocated to the CDC, was reduced to 1,2 % on 1 January 2005, then to 1,1 % on 1 November 2005. The CDC uses the funds collected by Crédit Mutuel mainly to finance social housing.
(40)
Moreover, this radical reform of the system was reflected in a gradual reallocation of existing deposits (20). Since the Decree of 27 September 1991 until the end of the first half of 1999, the share of existing ‘general-interest uses’ and ‘non-earmarked uses’ fell until all the deposits were allocated to the CDC.
FRF billion and %
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Annual average deposits
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
Centralised allocation CDC
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
General-interest uses
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Non-earmarked uses
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Source: Littlejohn Frazer.
(41)
On 1 January 2009 a reform of the Livret A and Livret bleu came into force that granted all banking institutions the right to distribute Livret A accounts and ended the distinction between the Livret A and Livret bleu accounts. Since 1 January 2009, the Crédit Mutuel Livret bleu has simply been a Livret A marketed under a different name. On that date the Livret bleu ceased to exist, and so did the exclusive right of distribution by the Crédit Mutuel.
2.3. Reasons for initiating the procedure/extending the procedure
(42)
As set out in the extension Decision (21), the Commission took the view that it was possible that France had granted aid to Crédit Mutuel through the brokerage commission.
(43)
The Altmark case-law of the Court of Justice holds that public-service compensation does not constitute State aid within the meaning of Article 107 TFEU if it satisfies certain cumulative conditions referred to in the Altmark judgment of 24 July 2003 (22).
(44)
In its extension Decision, the Commission took the view that the fourth condition under the Altmark case-law might not be satisfied where the State did not assign this public-service task of collecting deposits intended for social rented housing to the highest bidder in a tendering procedure, but entrusted it directly through negotiations with Crédit Mutuel, which does not allow for any guarantee, by deduction, that the remuneration awarded to Crédit Mutuel is not higher than the amount required by a well-run undertaking. The Commission also took the view that the French authorities had not demonstrated that the level of compensation had been determined by reference to the costs of a typical, well-run undertaking in the banking sector. It is not enough for the French authorities to highlight that Crédit Mutuel is a well-run undertaking to establish that the level of compensation has been determined on the basis of an analysis of the costs which a typical undertaking, within the meaning of the Altmark case-law, would have incurred.
(45)
The Commission’s view is that the brokerage commission was a state resource that could constitute a selective advantage likely to distort competition and affect trade between Member States, which had not been notified. The brokerage commission could therefore contain elements of unlawful aid.
(46)
In its extension Decision, the Commission thought it possible that the measure was not compatible with Article 86(2) of the EC Treaty (now Article 106(2) TFEU) and took the view that none of the exceptions referred to in Article 87(2) and (3) of the EC Treaty (now Article 107(2) and (3) TFEU) seemed to apply.
(47)
It seemed possible to the Commission, on the basis of the calculations by its consultant, that the amount of the compensation had exceeded what was necessary to cover the costs incurred in discharging the public service obligations (the collection of deposits intended for social rented housing), taking into account the related income and a reasonable profit for discharging that obligation. The Commission, having reiterated that the amount of the compensation had to include all the advantages granted by the State or through state resources in any form whatsoever, took account in the calculation of the compensation not only of the net cost of collecting the deposits centralised with the CDC, but also of the net result (cost or profit) of the general-interest uses and non-earmarked uses. The report by the Commission’s consultant revealed over-compensation to Crédit Mutuel for the years 1991, 1992, 1993 and 1998.
3. THE COMPLAINANTS’ ARGUMENTS
(48)
The complainants’ arguments were presented by the Commission in its Decision of 6 February 1998 on the initiation of proceedings pursuant to Article 88(2) of the EC Treaty (now Article 108(2) TFEU). The additional written statements submitted since then contain the following new arguments.
(49)
A paper (updated at the end of February 1999 and communicated to the Commission in October 1999) on the pull effect of the Livret bleu assessed the net banking income generated by this effect at FRF 17 billion (EUR 2,6 billion), assuming that the increase in Crédit Mutuel’s market shares in every segment over the period 1986 to 1997 was exclusively the result of distributing the Livret bleu.
(50)
A study conducted by Caisse Nationale du Crédit Agricole, submitted in May 2000, analysed developments in the number of Crédit Mutuel branches. It emerges that the overall number of permanent branches fell between 1991 and 1994, and then increased gradually to reach, in 1998, the same level as in 1990. This trend differed according to the regions: the number of permanent, and subsequently non-permanent, branches of Crédit Mutuel dropped in the regions in which Crédit Mutuel was traditionally very strong (Loire Region, Brittany and Alsace), while the number of branches in other regions grew. It is therefore likely that Crédit Mutuel reduced its establishments in rural areas in order to concentrate on urban areas. These figures appear to refute Crédit Mutuel’s allegations that it was obliged to maintain a large number of branches in rural areas in the 1990s. They also tend to show that Crédit Mutuel is capable of maintaining an exceptionally dense network of branches even after the removal of all controls by the authorities.
(51)
On 4 June 1998 the AFB sent the Commission a letter stating that the commission of 1,3 % on Livret bleu deposits centralised with the CDC was excessive given that, at the same time, the Caisses d’Épargne and la Poste received 1,2 % and 1,5 % respectively on Livret A savings, which were also held centrally by the CDC. The AFB pointed out in this letter that it proposed to the French authorities in 1997 that it would ensure the collection of Livret bleu deposits for a charge of only 1 %, but that the Government had not replied to this offer. The AFB underlined in particular that the April 1998 report by Mr Douyère, a member of parliament, on the modernisation of the Caisses d’épargne indicated that the cost of collecting savings for an average Caisse d’épargne such as that of Burgundy was 0,96 % of its total funds, and that there was no reason why Crédit Mutuel’s management costs should be higher.
(52)
A memorandum produced by the Glais consultancy dated August 2000, submitted at the request of the AFB, contains statistics concerning the competitive advantage thought to be enjoyed by Crédit Mutuel as a result of the exclusive rights to distribute the Livret bleu. An examination of time-series data shows the total amount of Livret bleu deposits and the total amount of other deposits increased considerably until a turning point in 1985 to 1987. The growth in loans to households continues after that date and remains stronger for Crédit Mutuel than for its main competitors. The Glais consultancy expert deduced that ‘the Livret bleu effect therefore seems to have worked by attracting customers and, from the mid-1980s, the positive effect seems to have continued without an increase in deposits. Thus the customers who remained loyal appear to have been the ones who financed Crédit Mutuel’s expansionist strategy from that period on’. The expert concluded that Crédit Mutuel’s (essentially credit) activities appear to have been unrelated to average developments in the banking market, notably on the basis of an indicator of the persistence of random economic shocks on activity variables and by creating a model based on a simple credit-demand equation. The expert explains this phenomenon by the fact that Crédit Mutuel’s customers remain much more loyal than those of other banking networks, for example because of the Livret bleu.
(53)
In a second memorandum (December 2000), the Glais consultancy proposed a new econometric analysis of the degree of loyalty of each set of customers to each banking network. According to the expert, the figures corroborate the hypothesis that Crédit Mutuel and Caisses d’Épargne have much better means of retaining their customers’ loyalty than other banks. But it is impossible to determine whether the offer of a tax-free savings account or the use of a dense network of branches in different regions (two instruments shared by these networks) is the reason for the greater customer loyalty.
(54)
On a matter incidental to these proceedings, the Commission also received an additional statement from the complainants which stated that the purchase by Crédit Mutuel in April 1997 of Crédit Industriel et Commercial (CIC), when the latter was being privatised (it had previously been owned by the public insurance group GAN), had been possible because of the aid it had received for the Livret bleu, which increased its market share of savings from 2 % in 1969 to approximately 6,9 % in 1997. According to the complainants, the undertaking’s own funds had increased rapidly because of the aid in question, rising from FRF 650 million (EUR 99 million) in 1974 to FRF 47,3 billion (EUR 7,2 billion) in 1997.
(55)
Finally, the complaint by the Association of Victims of Crédit Mutuel dated 19 September 2006 contains a simple allegation of ‘diversion of public savings for private and commercial ends […] to the detriment of savers and of the French economy’, which is not backed up by any serious arguments or evidence relating to potential unlawful State aid.
4. COMMENTS FROM THIRD PARTIES
(56)
Following the publication of the opening Decision of 6 February 1998, the Commission received comments from numerous third parties.
(57)
Some of Crédit Mutuel’s competitors cited the damage they had suffered as a result of exclusive distribution rights for the Livret bleu being granted to Crédit Mutuel. These banks generally argued that the Livret bleu generated a pull factor making them lose clients to Crédit Mutuel and they wanted to see the end of this exclusive right. The following establishments sent comments to this effect to the Commission:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
At the same time, in addition to the comments in defence of Crédit Mutuel, presented in Section 4, the Commission received comments from the following third parties which were in favour of the Livret bleu vehicle:
M. Mr Bertholet, MP (Drôme Department)
Mr Blondel, Member of the General Council of the Nord Department
Mr Cabot, Director of the Regional Youth Information Centre of Toulouse
Mr Cormorèche, Mayor of Montluel
Mr Cornelis, Member of the General Council of the Nord Department
Mr Chavannes, Mayor of Angoulême
Mr Crépeau, MP (Charente Maritime Department)
Mr Debavelaere, Senator (Pas-de-Calais Department)
Mr Decool, Mayor of Brouckerque
Mr Delevoye, Senator (Pas-de-Calais Department)
Mr Delnatte, MP (Nord Department)
M. Mr Dolez, MP (Nord Department)
M. Mr Ewald, Regional Delegate of the Association pour le Droit à l’Initiative Economique
Mr Fronton, Union Départementale des Associations Familiales de Haute-Garonne
Mr Foy, Senator (Nord Department)
Mr Galiègue, President of the Solesmes Caisse de Crédit Mutuel
Ms Gournay, Mayor of Caëstre
Ms Armelle Guinebertière, Member of the European Parliament
Mr Hervé, Mayor of Rennes
Mr Humez, President of the Pas-de-Calais Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose
Ms Ingelaere, President of Flandr’action
Mr Juppé, Mayor of and MP for Bordeaux
Mr Lapalu, President of the Association Animation et Gestion d’Organismes Privés
Mr Lazaro, MP (Nord Department)
Mr Lebreton, President of the General Council of Côtes d’Armor Department
M. Mr Ledieu, Mayor of Le Cateau-Cambrésis
Mr Leleu, Director of Crédit Mutuel Nord
Mr Maille, President of the Brest urban area
Mr Masclet, Member of the Nord-Pas-de-Calais Regional Council
Mr Méhaignerie, President of the General Council of the Ille et Vilaine Department
Mr Mio, Member of the Nord-Pas-de-Calais Regional Council
Ms Novak, President of the Association pour le Droit à l’Initiative Economique
Ms Permuy, Member of the Nord-Pas-de-Calais Regional Council
M. Mr Albert Rivaux, Member of the General Council of the Pas-de-Calais Department
Mr de Rohan, President of the Brittany Regional Council
Mr Valla, Member of the General Council of the Ardèche Department
Mr Vanlerenberghe, Mayor of Arras
Mr Villain, Mayor of Cambrai
Mr de Villiers, MP (Vendée Department).
(59)
The vast majority of third parties underlined the role played by Crédit Mutuel, particularly at regional level, in financing the social economy, especially non-profit-making organisations. They also stressed the supporting role it plays with respect to people in lower income groups, from which a large part of its customers come. Several local elected representatives emphasised Crédit Mutuel’s role in setting up undertakings and creating jobs, and in developing local initiatives in conjunction with the local authorities. Others considered that because of its decentralised structures, Crédit Mutuel was better able than centralised institutions to meet local needs and respond to the requirement of balanced regional development.
5. CRÉDIT MUTUEL’S COMMENTS
(60)
Crédit Mutuel criticises the Commission for having taken a particularly long time in dealing with the case.
(61)
Furthermore, according to Crédit Mutuel, the judgment by the Court of First Instance, in addition to stressing the failure to state valid grounds, contained criticism of the argument presented by the Commission, which was not taken into account in the extension Decision, in particular as far as the calculation of any overcompensation was concerned. In this respect, Crédit Mutuel accuses the Commission of adding together the positive full-year amounts without deducting the figure for the negative full-year amounts, contrary to the method put forward in the Community framework for State aid in the form of public service compensation (hereafter ‘the 2005 Community framework’) (23).
(62)
According to the bank, the brokerage commission fulfils the four conditions of the Altmark case-law:
(a)
With respect to the first condition, Crédit Mutuel was engaged in the provision of two services of general economic interest, firstly by maintaining a significant branch presence in rural areas for regional development purposes and secondly by gathering deposits intended to finance social housing. As far as maintaining branches in rural areas is concerned, it disputes the Commission’s conclusion that French laws and regulations remain too vague to entrust Crédit Mutuel with any such role and thus for the first condition of the Altmark case-law to be fulfilled. According to Crédit Mutuel, the Commission draws this conclusion from the fact that this legislation did not place any specific constraints on Crédit Mutuel since it applied to the banking sector as a whole. Crédit Mutuel also holds that the Commission is trying to transfer to it the burden of proof that the first condition of the Altmark case-law has been met, which is not what is laid down in the case-law in question.
(b)
With respect to the second condition, Crédit Mutuel stresses that the brokerage commission was created at the same time as the obligation to centralise to centralise deposits with the CDC and that the conditions for calculating the commission were drawn up in an objective and transparent manner.
(c)
As for the third condition, the bank states that the compensation was not sufficient to cover the costs of gathering deposits, since the activity relating to the funds transferred to the CDC posted a loss over the whole of the 1991-2005 period.
(d)
Crédit Mutuel further holds that the fourth condition was met. The level of the brokerage commission was based on the costs actually incurred by Crédit Mutuel in distributing the Livret blue. Crédit Mutuel is a well-run undertaking within the meaning of the Altmark case-law, since its administrative costs are amongst the lowest. The Commission is, moreover, said to have acknowledged this in its extension Decision (24); It is of the opinion that the Commission has not provided sufficient grounds to underpin its view that this condition has not been met.
(63)
In any event, Crédit Mutuel holds that the measure is compatible with the internal market on the basis of Article 106(2) TFEU. Crédit Mutuel criticises, inter alia, the method used to calculate the overcompensation to which reference was made in the extension Decision. In its view, the Commission made calculation errors in its assessment of gross operating profit for the Livret bleu by making its own the mistaken conclusions of its consultant, despite the areas of disagreement outstanding between the Commission’s consultant and Crédit Mutuel’s consultant (25).
(64)
Crédit Mutuel also disagrees with the annual approach used by the Commission (that is the fact of taking into account only the amounts relating to years of overcompensation, without offsetting them with the amounts for years of undercompensation), which it believes runs counter to a number of precedents, the annulled Decision and, in its view, the Community framework of 2005 (26). The Commission should adopt an overall approach (that is offsetting all of the amounts relating to years of overcompensation by those for years of undercompensation) for the whole of the 1991-98 period, on the one hand, and for the whole of the period beginning in 1999, on the other.
(65)
In addition, in its extension Decision the Commission did not take reasonable profit into account properly. It based its assessment of reasonable profit on the costs of regulatory capital, estimated at 6 %, whereas these costs represent a cost accounting expense, not a margin. The Commission should have taken into account the return on equity recommended by Arthur Andersen (27). Moreover, the calculation of reasonable profit was made on the basis of a rapidly diminishing base, which falls to zero on the complete centralisation of deposits with the CDC, since such deposits incur no cost in terms of regulatory capital. Crédit Mutuel emphasises that the indicator used by the Commission leads to it being deprived of any normal margin on the Livret bleu. In its view, any bank must be able to generate a normal margin, even on a centralised use incurring no cost of capital within the strict regulatory meaning of the solvency ratio.
(66)
Nor did the Commission correctly take into account the expenses arising from the other service of general economic interest which Crédit Mutuel regards itself as providing, that is maintaining a branch presence in rural areas with a view to encouraging saving by the general public throughout the country’s territory by facilitating access to banking services to the greatest number of people.
(67)
Crédit Mutuel also denies that there was ever any pull factor. It notes that the Commission had acknowledged in its annulled Decision that there was no formal evidence attesting to a pull factor and is of the view that no new evidence has appeared since then.
(68)
With respect to the proceedings, Crédit Mutuel relies on a number of general principles of Community law to dispute the recovery of potential aid, inter alia, the principle of legitimate expectation and the duty to act within a reasonable time.
6. COMMENTS BY FRANCE
(69)
France is of the opinion that the conditions of the Altmark case-law have been met:
(a)
With respect to the first condition, it emphasises that the Commission has acknowledged that Crédit Mutuel was attributed the task of providing a service of general economic interest by gathering deposits to finance social housing. It recalls that the Commission stated in its extension Decision that maintaining branches in rural areas for regional development purposes could also be regarded as a service of general economic interest (28), but does not react to the arguments raised by the Commission in its extension Decision that the first condition of the Altmark case-law has not been met because there is no national legislation or regulations requiring, in a sufficiently clear manner, the institution to perform this task pursuant to Article 106(2) TFEU (29).
(b)
With respect to the second condition, France is of the opinion that the parameters for calculating the compensation were established in advance in an objective and transparent manner.
(c)
As for the third condition, it argues that the amount of compensation (the brokerage commission) did not exceed what was necessary to cover the costs of the system and refers in this respect to Crédit Mutuel’s detailed profit-and-loss accounts for the Livret bleu for the years 1999 to 2005.
(d)
The fourth condition is also fulfilled, with France stating that Crédit Mutuel’s management meets the efficiency requirements (30).
(70)
With respect to the conditions relating to the existence of aid, France refers to the arguments it put forward before the annulment of the 2002 Decision:
(a)
The state resources condition is not fulfilled since the income derived by Crédit Mutuel from the deposits not centralised with the CDC (non-earmarked uses and general-interest uses) arose from resources of private origin (monies deposited by savers) which were not at the disposal of the public authorities.
(b)
Trade between Member States could not have been affected before completion of the single market for banking and financial activities on 1 January 1993, following the adoption of Second Council Directive 89/646/EEC of 15 December 1989 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to the taking up and pursuit of the business of credit institutions and amending Directive 77/780/EEC (hereinafter ‘the Second Banking Directive’) (31) The French authorities considered that, after that date, given the absence of an official European statute for cooperative societies and the constraints that this situation produced in terms of the cross-border expansion of cooperative societies such as Crédit Mutuel, the latter’s constituent regional entities did not operate across national borders. Moreover, the Livret bleu accounts opened for non-residents represented less than 0,1 % of the total. The French authorities also stated that foreign banks in France were targeting a very different market to that of Crédit Mutuel.
(c)
The brokerage commission paid by the CDC to Crédit Mutuel on the total Livret bleu deposits centralised with it did not constitute aid, but rather remuneration for a service rendered by the bank, the price of which had been set in 1991 at 1,3 %. The French authorities underlined the scale of the management costs for the Livret bleu because of the number of accounts with deposits totalling less than FRF 5 000 (EUR 762). They referred to the cost accounts produced by Crédit Mutuel (after the measure at hand was adopted), concluding that this level of remuneration was fully justified. The French authorities argued that the advantages which Crédit Mutuel received from the Livret bleu should be examined in the light of the costs relating to a general economic interest objective. In this respect, they drew the attention of the Commission to the increase in the attribution of the deposits to financing objectives of general interest, for which the proportion rose from 50 % of Livret bleu deposits between 1975 and 1983, to 65 % between 1983 and 1991, to 100 % of deposits centralised with the CDC from 1998 onwards.
(d)
Even assuming that there had been aid, it would have been existing aid as the Livret bleu scheme was set up before the liberalisation of the banking sector on 1 January 1993 (the deadline for transposing the Second Banking Directive).
(71)
In their letter of 26 October 2001, the French authorities provided the reason why, were the Commission to conclude the existence of aid, that aid would in any event be compatible with the internal market in accordance with Article 106(3) TFEU. They criticise the Commission for making mistakes in its calculation of the gross operating profit from the Livret bleu by not following the method put forward by Crédit Mutuel’s consultant (32). They also contend that the Commission should take into account a reasonable profit, which they estimate at […] (33).
(72)
In their comments on the extension Decision, the French authorities also criticise the Commission for its ‘asymmetrical reasoning’, in that it did not offset the amounts for years in which overcompensation was found (1991, 1992, 1993 and 1998) by those for years of undercompensation (1994 to 1997) and for repeating in their entirety in Annex 1 to the extension Decision the conclusions of its consultant on the three areas of disagreement between France and the Commission. France specified that for the whole of the 1999-2005 period the system relating to the Livret bleu was undercompensated by the state. The amount of the brokerage commission did not exceed what was required to cover the distribution costs of the Livret bleu as reflected in the cost accounts for the Livret bleu, which were drawn up in partnership with the Commission (subject to two adaptations (34)) and meet the requirements of Commission Directive 80/723/EEC of 25 June 1980 on the transparency of financial relations between Member States and public undertakings as well as on financial transparency within certain undertakings (35). France also explained that the recent reductions in the brokerage commission were made to meet the requirements of those engaged in financing social housing (36).
(73)
The French authorities explained that a mechanism for the repayment of any overcompensation has existed since 1999.
(74)
France also explained that the risk of a lack of liquidity for the first month was borne by Crédit Mutuel and the risk of a lack of liquidity beyond that was borne by the CDC. With respect to deposits collected for Livret bleu accounts, France further explained that the risk-weighting percentage for the calculation of capital requirements needed for the solvency margin was zero. It pointed out that the risk weighting for Crédit Mutuel’s capital requirements for other savings products and resources other than the Livret bleu ranged from […]% to […]% from 1999 to 2005. The French authorities specified that, given the irrelevance of applying the European solvency ratio after the complete transfer of the deposits to the CDC in 1999, in order to calculate the reasonable profit corresponding to the Livret bleu, Crédit Mutuel factored in a cost of capital in reference to its other savings products and resources, which it capped ([…]% to […]% between 1999 and 2005). At the Commission’s request, France also provided precise information on the margin of compensation relating to the establishment of a compulsory reserve fund with the Banque de France.
7. ASSESSMENT
7.1. Existence of aid
(75)
In the extension Decision the Commission considered that the only measure at issue likely to contain aid elements was the brokerage commission paid to Crédit Mutuel by the CDC (37).
(76)
Such aid as may be hidden in the brokerage commission was introduced on 27 September 1991 by the Order of the same date and, in the present Decision, is analysed up to the liberalisation of the distribution of the Livret A and the harmonisation of the Livret bleu with it on 1 January 2009 (38).
7.1.1. The conditions of the Altmark judgment are not met
(77)
According to the Altmark case law (39) compensation paid in consideration of public-service tasks does not constitute State aid within the meaning of Article 107(1) TFEU if four cumulative conditions are met.
(78)
In their comments in response to the extension Decision the French authorities and Crédit Mutuel invoke the existence of two services of general economic interest, namely the maintenance of a significant branch presence in rural areas for regional development purposes and the gathering of deposits intended for social housing financing.
(79)
However, even before the measure at issue was introduced, Crédit Mutuel was no longer under any obligation to maintain rural branches since the 1987 repeal of the Bank Branches (opening and closing) Act (loi relative à l’ouverture et à la fermeture des agences bancaires) and the abolition on 1 July 1991 of the supervision arrangements (which were kept in place with respect to Crédit Mutuel from 1987 to 1991) (40). Moreover, neither the French authorities nor Crédit Mutuel challenged the conclusion in the extension Decision that, after 1991 (or, to be precise, 1 July 1991), there was no longer any instrument in force on the basis of which Crédit Mutuel might have been entrusted, within the meaning of Article 86 EC (now Article 106 TFEU), with the task mentioned in paragraph 24, point (iii) of the extension Decision (maintenance of branches in rural areas for regional development purposes) (41).
(80)
It is therefore only as regards the task of gathering deposits with a view to financing social housing that it falls to be examined whether the Altmark case law applies.
(81)
The Commission would recall that Member States have a wide margin of discretion as to the nature of services which may be classified as services of general economic interest. It considers that the Decrees implementing the provisions of Article 9 of the Amending Finance Act for 1975 (42) and of Article 24 of the Amending Finance Act for 1982 (43), and in particular the Order of 27 September 1991, clearly entrust to Crédit Mutuel the task (as defined in Articles R 323-10 and R 331-14 of the Construction and Housing Code) of gathering funds for transfer to the CDC in order that the latter might finance social housing. The Commission is of the opinion that, in classifying this task as a service of general economic interest, France has not committed a manifest error of assessment.
(82)
According to the fourth condition of the Altmark judgment, ‘where the undertaking which is to discharge public service obligations, in a specific case, is not chosen pursuant to a public procurement procedure which would allow for the selection of the tenderer capable of providing those services at the least cost to the community, the level of compensation needed must be determined on the basis of an analysis of the costs which a typical undertaking, well run […] so as to be able to meet the necessary public service requirements, would have incurred in discharging those obligations, taking into account the relevant receipts and a reasonable profit for discharging the obligations’ (44).
(83)
The Commission considers that the fourth condition is not met in the case of the task of gathering deposits to be centralised with the CDC for the purpose of financing social housing. It should be noted that the State assigned this task, not to the highest bidder via a public procurement procedure, but directly by negotiation with Crédit Mutuel. The level of brokerage commission was not determined by reference to the costs connected with the performance of the service of general economic interest incurred by a typical, well-run undertaking. The brokerage commission of 1,3 % could not be based on the actual costs incurred by Crédit Mutuel in performing the service of general economic interest because there was no separate accounting for the Livret bleu in September 1991 making it possible to trace the costs linked specifically to the Livret bleu in the bank’s accounts. The separate accounting for the Livret bleu was developed several years later and applied retroactively for the years up to 1991. There is therefore nothing to indicate that the level of brokerage commission was determined by reference to the costs of a typical, well-run undertaking performing the general-interest task in question. The French authorities argue that Crédit Mutuel is, on the whole, well run. However, they do not really back up this claim, but instead refer mainly to paragraph 13 of the extension Decision, where the Commission simply mentions the overall financial results (balance-sheet size, net profit or loss, cost/income ratio, equity capital and solvency ratio) of Crédit Mutuel in 2004. At all events, if a Member State has determined the level of compensation on the basis of an analysis of the costs of a typical, well-run undertaking, it should have no difficulty proving it to the Commission and outlining the methodology followed - something which France has not done in this case. Finally, the fact that, as soon as the distribution of Livrets A and Livrets bleus was liberalised on 1 January 2009, Crédit Mutuel’s brokerage commission went down from 1,1 % to 0,6 % seems to indicate that the level of that commission was higher than it would have been had it been based on the costs of a typical, well-run undertaking performing the same general-interest task.
(84)
In so far as the conditions of the Altmark judgment are cumulative, it is enough that only one of the conditions is not met for the case law not to apply and for the measure at issue to be able to constitute State aid. It follows from the above that the measure at issue does not meet the fourth condition of the Altmark judgment. The Altmark case law therefore does not apply and it needs to be considered whether the measure does in fact constitute State aid (45) (46).
7.1.2. The conditions relating to the existence of aid are met
(85)
Article 107(1) TFEU provides that any aid granted by a Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods shall, in so far as it affects trade between Member States, be incompatible with the internal market.
7.1.2.1. Imputability to the State and state resources
(86)
The brokerage commission was paid annually (47) to Crédit Mutuel by the CDC under an agreement between the State and Crédit Mutuel laying down detailed rules for implementing the Order of 27 September 1991. The amount of brokerage commission is set by the State to compensate for the public service obligations. Moreover, the CDC is a public undertaking the conduct of which is imputable to the State (48). The condition concerning imputability to the State and state resources is therefore met.
7.1.2.2. Selectivity
(87)
The brokerage commission was granted exclusively to Crédit Mutuel in return for its gathering savings, to be centralised with the CDC for the purpose of financing social housing, by means of the Livret bleu, for which Crédit Mutuel held an exclusive right of distribution. This measure is therefore selective in nature.
7.1.2.3. The conditions of the Altmark judgment being inapplicable, examination as to the existence of an advantage distorting competition
(88)
Given that it constituted a transfer of state resources for the benefit of Crédit Mutuel alone, the brokerage commission improved the competitive position of that bank compared with its competitors. According to the case law of the Court of Justice, an improvement in the competitive position of an undertaking as a result of State aid generally constitutes proof that competition with other undertakings which have not received similar aid is being distorted (49).
7.1.2.4. Effect on trade between Member States
(89)
Moreover, according to settled case law, there is an effect on trade between Member States where the undertaking in receipt of aid carries on its activities in a sector which is open to competition and in which there is trade between Member States (50). From 1979, the share of the market held by foreign banks reached 8 % in the case of lending business (4 % for branches without legal personality, 4 % for subsidiaries constituted under French law) and 4,5 % in the case of deposit business (2 % and 2,5 % respectively). The share held by non-French European banks compared with all foreign banks was 50 % in the case of loans and 70 % for deposits. Crédit Mutuel has therefore been faced since the 1970s with competition from foreign networks on French soil. Moreover, the liquid bank savings market to which the Livret bleu belonged, and which also includes the Codevi, the LEP, the Livret jeune, ordinary savings accounts and the CEL (51), was already open to competition during the period considered.
(90)
The Commission concludes, therefore, that the four necessary preconditions for the existence of aid are met.
7.1.2.5. Unlawfulness of the aid measure
(91)
Lastly, the aid measure is unlawful because it was not notified to the Commission in accordance with Article 108(3) TFEU and was implemented after the entry into force in France of the Treaty establishing the European Economic Community.
(92)
In answer to the French authorities’ argument that the aid is existing aid since it was adopted before the expiry of the time limit for transposal of the second Banking Directive, namely 1 January 1993, the Commission would point out that that Directive sought to complete the internal market in the area of credit institutions from the point of view of freedom of establishment and freedom to provide services. It does not imply that the relevant market was closed to competition before the brokerage commission was adopted, but simply that there were still certain obstacles to freedom of establishment and freedom to provide services in the banking sector. The Decision of 10 May 2007 states that the Livret bleu belongs to a ‘market’ for liquid bank savings, which implies that the activity in question is open to competition and in no way supports the French authorities’ argument that that activity was not opened to competition until 1993. On the contrary, the Decision refers to the existence of a ‘mature’ market (52).
7.2. Compatibility of the aid with the internal market
(93)
Since the measure at issue contains elements of State aid, the Commission must analyse the compatibility of the said measure with the internal market.
(94)
Article 106(2) TFEU provides that: ‘Undertakings entrusted with the operation of services of general economic interest […] shall be subject to the rules contained in the Treaties, in particular to the rules on competition, in so far as the application of such rules does not obstruct the performance, in law or in fact, of the particular tasks assigned to them. The development of trade must not be affected to such an extent as would be contrary to the interests of the Union’.
(95)
According to the case law of the Court of Justice, the decision-making practice of the Commission and the 2005 Community framework, Article 106(2) TFEU signifies that State aid to an undertaking entrusted with the operation of a service of general economic interest may be declared compatible with the internal market if the aid measure fulfils the following conditions:
(a)
the service provided has the features of a service of general economic interest;
(b)
the undertaking is actually required to perform this service of general economic interest by the State by means of one or more official acts;
(c)
the principles of necessity and proportionality are respected; and
(d)
the development of trade must not be affected to such an extent as would be contrary to the Union’s interests.
(96)
Conditions (a) and (b) are fulfilled for the reasons set out in recital 81.
(97)
As far as condition (d) is concerned, there is no evidence in the Commission’s possession to suggest that intra-Community trade has been affected to such an extent that the aid does not satisfy this condition. In particular, the Decision of 10 May 2007 asked for an end to the exclusivity of the right of distribution of the Livret bleu since the special rights connected with the distribution of the Livret bleu constituted a restriction on freedom to provide services within the Community (53). Nevertheless, provided that it has not overcompensated the general interest service entrusted to Crédit Mutuel, the brokerage commission cannot be considered as affecting the development of trade to an extent contrary to the Union’s interests.
(98)
The Commission examines, therefore, below whether the principles of necessity and proportionality have in fact been respected, that is to say, whether the amount of the compensation which the brokerage commission constitutes has not exceeded what is necessary to cover the costs incurred in discharging the public service obligations, taking into account the relevant receipts and a reasonable profit for discharging those obligations (54).
(99)
In verifying the absence of any overcompensation (see subsection 7.2.5), the Commission follows - for the period from 27 September 1991 (see subsection 7.2.1) to 31 December 2005 - a global approach (see subsection 7.2.2). It takes account of all the advantages connected with the Livret bleu, without, however, including a possible pull effect whose scope could not be established (see subsection 7.2.3). A reasonable profit is taken into account (see subsection 7.2.4), including for deposits centralised with the CDC.
7.2.1. Beginning of the period considered (27 September 1991)
(100)
In the extension Decision, the calculation of the net results of the Livret bleu for the purpose of assessing whether there was any overcompensation included the results for the whole of 1991 (55). In other words, the net revenue from non-earmarked uses and general-interest uses was factored in as of 1 January 1991.
(101)
As stated in recitals 75 and 76, the only measure at issue in the present case is the brokerage commission, the principle of which was established on 27 September 1991, at the same time as Crédit Mutuel was tasked with centralising its deposits with the CDC with a view to financing social housing. Before that date, neither the brokerage commission nor the centralisation with the CDC existed. Consequently, the Commission must begin its assessment of the proportionality of the aid as from that date.
(102)
The costs and revenues connected with the performance of the service of general economic interest cannot therefore predate 27 September 1991. In other words, it is only as from the creation of the aid measure at issue (the brokerage commission) that account can be taken of the costs and revenues connected with the performance of the general economic interest service financed by that aid. The Commission considers in conclusion that its extension Decision was inconsistent in limiting the aid measure to the brokerage commission created on 27 September 1991 while continuing to take into account the net revenue from Livret bleu accounts during the period from 1 January 1991 to 27 September 1991.
(103)
In view of the fact that Crédit Mutuel is able to communicate the net results of general-interest uses and non-earmarked uses only on an annual basis, the Commission considers that, for the year 1991, account must be taken only of the net results corresponding to the period from 27 September 1991 to 31 December 1991, based on the proportion between the number of relevant days and the net results for the whole of 1991, i.e. 96/365. The net results for deposits centralised with the CDC for the year 1991 can be taken into account in their entirety since, as explained in recital 101, such centralisation was in fact introduced after 27 September 1991, with the result that, by definition, no part of these results relates to the period from 1 January 1991 to 27 September 1991.
7.2.2. Global approach up to the end of 2005 and each year thereafter
(104)
In its extension Decision, the Commission advocated the adoption of an annual approach to assessing the existence of any overcompensation. This approach stems from the 2005 Community framework and represents a change compared with its previous practice. When, prior to the adoption of the 2005 Community framework, the Commission had to assess the existence of any overcompensation, it followed an approach which may be described as ‘global’ whereby the amounts relating to the years of overcompensation could, without limit, be offset by the amounts for the years of undercompensation (56).
(105)
Pursuant to point 26 of the 2005 Community framework, the Commission will apply the framework’s provisions to non-notified aid if the aid was granted after publication of the framework in the Official Journal of the European Union and the provisions in force at the time the aid was granted, in all other cases. The aid at issue was granted annually (57) and was not notified. The 2005 Community framework was published in the Official Journal of the European Union on 29 November 2005. It is therefore necessary to apply the rules in force at the time the aid was granted with respect to the period before 2006 and the 2005 Community framework with respect to the period from 1 January 2006 to the measure’s termination on 31 December 2008.
(106)
The 2005 Community framework advocates an ‘annual’ approach inasmuch as the calculation of any overcompensation has to be done annually without it being possible to carry forward the amount of any annual overcompensation to the next year, save where that amount does not exceed 10 % of the amount of annual compensation (58).
(107)
On the other hand, prior to the adoption of the 2005 Community framework, where the Commission checked whether the undertaking had not been overcompensated for the performance of the public-service task, it followed a ‘global’ approach (see recital 104) (59).
(108)
In the global approach, the net results for each year, cumulated year on year, are discounted by applying the reference rate for France on 1 January of each year (60).
7.2.3. Advantages taken into account
(109)
According to the first sentence of point 17 of the 2005 Community framework, ‘The revenue to be taken into account must include at least the entire revenue earned from the service of general economic interest’. When checking for the absence of any overcompensation, it is necessary, therefore, to take account of the net result of general-interest uses and non-earmarked uses during the investigation period. The Commission considers that these results are revenue introduced by France as from 27 September 1991 in favour of Crédit Mutuel for its performing the general-interest service of financing social housing through the CDC. These uses are, in cost accounting, backed by a specific resource, the deposits gathered thanks to the distribution of the Livret bleu. In competitive market conditions (without the special right to distribute a tax-free savings product), Crédit Mutuel might not have been able to procure that resource at the same cost, with the result that the corresponding uses and resources must be taken into account in the overall structure of the Livret bleu system. Moreover, France has itself confirmed the existence of a link between these uses, the Livret bleu and the task of financing social housing by redirecting the amounts relating to these uses to the CDC as from 1991 (61). In other words, when on 27 September 1991 it entrusted to Crédit Mutuel the general economic interest service consisting in gathering deposits centralised with the CDC and intended for financing social housing, France confirmed the entrustment to Crédit Mutuel of the distribution of the Livret bleu. The profit resulting from the use of funds deposited on the latter must therefore be considered as from that date to be revenue granted to Crédit Mutuel for the provision of the service of general economic interest.
(110)
The complainants and other authorities or bodies (the Competition Council and reports by parliamentarians or research organisations (62) consider that the exclusive right to distribute the Livret bleu has had a ‘pull effect’ by enabling Crédit Mutuel to attract and retain customers to whom it has sold banking products other than the Livret bleu. In its extension Decision the Commission did not rule out the possibility that the Livret bleu may have generated indirect revenue via the pull effect (63), but it pointed out that such revenue had so far not been quantified (64).
(111)
Following its investigation into this case, the Commission would observe that, while the existence of a pull effect cannot be ruled out, the data it has collected do not enable it in this case to quantify the potential pull effect in a sufficiently precise manner.
(112)
The documents submitted by the complainants presume the existence of pull effects but do not formally prove their existence and succeed even less in precisely determining the financial impact of such effects.
(113)
As for the studies by the Glais consultancy (see recitals 52 and 53), the Commission would observe that Crédit Mutuel is right to assert that these statistical analyses provide no certain proof of a quantifiable pull effect.
(114)
Three subjective evaluations have been proposed in the complainants’ comments. First of all, in view of the fact that other banks had offered to distribute the Livret bleu in return for a 1 % commission, the complainants proposed an approximate order of magnitude for the pull effect by calculating the difference between the level of commission charged by Crédit Mutuel and this rate of 1 %, i.e. 0,3 %, which corresponds to approximately FRF 300 million a year. However, there is no evidence to suggest that, during the period considered, Crédit Mutuel’s competitors could have performed this task under the same conditions at this level of remuneration of 1 %. Moreover, this first argument does not demonstrate the pull effect but seems to amount to alleging that Crédit Mutuel was overcompensated, which, as will be shown, is not the case. There is no evidence to suggest that the pull effect corresponds to the difference between the brokerage commission and a hypothetical lower commission which Crédit Mutuel’s competitors proposed to charge in return for their distributing the Livret bleu.
(115)
According to the second method proposed by the complainants, the pull effect would be measured by reference to the growth in Crédit Mutuel’s market share. Such an evaluation method cannot be adopted as it is based on the assumption that the gains in market share are due solely to the Livret bleu, whereas there is no objective basis for this assumption.
(116)
The third evaluation of the exclusive distribution right is based on the tax revenue loss due to the tax exemption allowed under the Livret bleu. If Crédit Mutuel had wished to distribute a savings account without any tax exemption by offering, irrespective of the saver’s tax position, the same net yield as the Livret bleu, it would in fact have incurred an opportunity cost equal to the amount of the notional tax (potentially) payable by the saver. According to the complainants, the cumulated tax advantage of the order of FRF 4,5 billion over the period 1991-97 must be considered as having accrued to Crédit Mutuel advantages worth the same amount. This reasoning cannot be accepted as Crédit Mutuel would probably not have distributed the Livret bleu under the same conditions if it had had to bear the full cost of the tax exemption, which, besides, benefits members directly.
(117)
The advantages in question, if any, are difficult to prove and to quantify. The direct financial advantage deriving from the operation of the Livret bleu is directly measurable from the Livret bleu’s accounts. However, the financial advantage arising from the sale of other products or services to customers who remained loyal because of the Livret bleu would be observable in the cost accounts of these other products if it were possible to distinguish immediately between what was sold to customers who remained because of, or were attracted by, the Livret bleu, and what was sold to customers who came to Crédit Mutuel for other reasons, which is not the case. For these reasons, the Commission’s consultant was unable to evaluate the potential pull effect using the accounting method applied to assess all the direct financial advantages deriving from the Livret bleu.
(118)
The more sophisticated attempts by the Commission’s consultant at evaluating the pull effect were unsuccessful. Consequently, the Commission considers that it cannot take into account the advantage, if any, due to the pull effect in the calculation of whether or not there is any overcompensation.
7.2.4. Calculation of a reasonable profit
(119)
When checking for the absence of overcompensation of an undertaking entrusted with a service of general economic interest, account must be taken of a reasonable profit (65). The 2005 Community framework states that ‘ “reasonable profit” should be taken to mean a rate of return on own capital that takes account of the risk, or absence of risk, incurred by the undertaking […] This rate must normally not exceed the average rate for the sector concerned in recent years’ (66).
(120)
The Commission considered in the extension Decision (67) that there should be applied to general-interest uses and non-earmarked uses a reasonable profit amounting to on average 6 % of the capital devoted to those uses. This rate, which varies from year to year and averages 6 %, corresponds to the rate of return originally advocated by Crédit Mutuel: Crédit Mutuel had taken as the cost of capital the amount of the dividends actually distributed during the year in question. In this Decision, as regards the taking into account of a reasonable profit when checking for the absence of any overcompensation, the Commission does not deviate, in the case of non-earmarked uses and general-interest uses, from the approach already followed in the extension Decision, described in Section 7.2.5.
(121)
In its extension Decision (68), the Commission considered, however, that it did not have to apply this reasonable profit to deposits centralised with the CDC in so far as they have no cost of capital from the point of view of the prudential rules, such deposits being not so much invested by Crédit Mutuel as simply assigned to the CDC. From a prudential point of view, the credit risk connected with deposits centralised with the CDC is considered equal to the exposure vis-à-vis the State (the French Republic), i.e. a risk weighting equal to zero and hence requiring no capital.
(122)
If it were to be assumed that no reasonable profit is to be derived from deposits centralised with the CDC, this would mean that the total reasonable profit (that relating to general-interest uses and non-earmarked uses and that relating to deposits centralised with the CDC) decreased from 1991 to 1999, disappearing altogether from 2000 following the centralisation with the CDC of the entire stock of deposits in 1999 (69).
(123)
In their letter of 1 September 2006 presenting their comments in reply to the extension Decision, the French authorities confirmed that the funds centralised with the CDC consumed no regulatory capital. Nevertheless, according to the French authorities, ‘in view of the lack of relevance of the application of the European solvency ratio from the time of full centralisation with the CDC in 1999, Crédit Mutuel [proposes to] include, in order to calculate the reasonable profit in the Livret bleu, a cost of capital obtained by reference to that of the other savings products and other resources’. The Commission does not consider such an approach to be satisfactory as it results in applying artificially to the resources centralised with the CDC a regulatory capital need dependent on the average capital need of Crédit Mutuel’s other assets, which are completely independent of the Livret bleu.
(124)
The absence of a regulatory capital need illustrates the absence of a credit loss risk, which is the case with the deposits centralised with the CDC. The activity of gathering deposits on behalf of the CDC likewise does not present a liquidity risk (apart from the intra-month risk) or a risk of maturity transformation, since the amount made over to the CDC is adjusted each month in the light of the trend in deposits and the interest paid by the CDC is immediately transferred to depositors. It is therefore certain that this general economic interest service presents a low level of risk to Crédit Mutuel. However, some other types of risk, such as the operational risk, the economic risk (the risk that the level of remuneration will not cover the costs incurred), the legal risk and the risk to reputation, do exist. Moreover, other banking activities such as the distribution of mutualised funds, asset management or the selling of financial products (such as shares and bonds) do not consume any regulatory capital but are nonetheless highly profitable. There is therefore no direct link between the consumption of regulatory capital - calculated on the basis of prudential rules the specific aim of which is in no way to evaluate the profitability of an activity - and the profit expected from an activity.
(125)
In the present case, while the Commission authorises Crédit mutuel to earn a reasonable profit in respect of that part of deposits which is centralised with the CDC, it acknowledges that determining the appropriate level of that profit is an exercise which involves a complex economic assessment. The Livret bleu is an atypical banking product with the mixed characteristics of a savings product and a current account, the gathered deposits of which are centralised with a public authority. There are therefore no directly comparable products as such which might give an indication of a reasonable profit for a similar activity.
(126)
For want of a product sufficiently comparable to the Livret bleu, the Commission considers that it can in the present case use two indicators making it possible to evaluate whether, with respect to deposits centralised with the CDC, a given profit may be considered reasonable. The two indicators are:
(a)
the profit margin of the French banking sector, that is, the profit before tax divided by turnover (in the present case, the banks’ turnover is represented by their operating results). Using the French banking sector’s figures for the period considered (from 27 September 1991 to the end of 2008), the profit margin is on average 23 % a year;
(b)
the rate of return of the French banking sector, that is, the profit before tax divided by assets. The average annual rate of return throughout the period considered is 45 basis points (0,45 %).
(127)
The following table (70) shows the profit margin and the rate of return of the French banking sector for the period 1993-2008 (pre-1993 data are unavailable):
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Profit before tax (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Operating profit (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Profit margin
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Average profit margin
22,8 %
Assets (71)
Unavailable
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Rate of return
Unavailable
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Average rate of return
0,45 %
(128)
To calculate Crédit Mutuel’s profit margin and rate of return in respect of the activity of gathering deposits centralised with the CDC, the Commission uses the following values:
(a)
for the profit margin denominator, the revenue earned from the activity of gathering deposits centralised with the CDC, that is to say, the annual amount of the brokerage commission;
(b)
for the rate of return denominator, the deposits transferred to the CDC;
(c)
for the numerator, that is to say, the profit before tax, the Commission considers that, by taking into account as a reasonable profit a margin of 4,2 % on the activity of gathering deposits centralised with the CDC, that is to say, a pre-tax profit amounting to 4,2 % of the brokerage commission received from the CDC, Crédit Mutuel does not receive any overcompensation (see the table in recital 132).
(129)
As regards the second indicator (the rate of return), the Commission would point out that, if a rate of return of 5 basis points is taken as a reasonable profit from the activity of gathering deposits centralised with the CDC, that is to say, if account is taken of a pre-tax profit equivalent to 0,05 % of the total amount of deposits transferred to the CDC, then Crédit Mutuel did not receive any overcompensation for administering the Livret bleu during the period considered.
(130)
According to the 2005 Community framework, the reasonable profit must not exceed the average rate for the sector concerned during the relevant period. A profit margin of 4,2 % represents less than one fifth of the average profit margin of the banking sector (22,8 %). Since, as was stated in recital 124, the activity of gathering deposits centralised with the CDC is a low-risk, and hence low-return, activity, the Commission considers that a profit margin of 4,2 % is not manifestly excessive and may be deemed in this case to be a reasonable profit.
(131)
Similarly, the Commission considers that a profit of 5 basis points for deposits centralised with the CDC is reasonable in the light of the average return of 45 basis points of the French banking sector for the relevant period and represents a low, conservative threshold for what may be considered a profit which is not manifestly unreasonable in this case. Moreover, this low profit level reflects appropriately the level of risk incurred by Crédit Mutuel on its activity of gathering deposits for the CDC, which, as indicated in recital 124, is low.
7.2.5. Verification of the absence of overcompensation
(132)
On the basis of the above considerations the Commission has carried out a verification - set out in the table below - of the absence of overcompensation in accordance with the method outlined in subsections 7.2.1 to 7.2.4 (73):
(EUR million)
COMPENSATION
OVER- OR UNDERCOMPENSATION
Year
(Annual) brokerage commission
Global approach (74)
(up to the end of 2005)
Annual approach (75)
(from 2006)
1991 (from 27.9.1991 to 31.12.1991)
1,5
43,8
Not applicable
(the global approach was applied until 2005, see subsection 7.2.2)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
[…]
-39,1
2007
[…]
-24,3
2008
[…]
-6,1
(133)
It can be seen that the overcompensation at the end of 2005 (EUR 15 million) is less than 10 % of the compensation for 2005 (EUR 196,7 million). By virtue of point 21 of the 2005 framework this amount may be carried forward to the next year. The final result is undercompensation of EUR - 6,1 million at the end of 2008 for the whole of the period considered.
(134)
The Commission can therefore conclude that the brokerage commission has not overcompensated Crédit Mutuel for the service of general economic interest which was entrusted to it from 27 September 1991 until the end of 2008.
8. CONCLUSION
(135)
The Commission finds that France has unlawfully implemented the measure at issue in infringement of Article 108(3) TFEU. However, the aid may be considered compatible with the internal market under Article 106(2) TFEU, inasmuch as the compensation paid by the State has not exceeded what is necessary to cover the costs occasioned by the discharge of public service obligations, having regard to the revenues relating thereto and a reasonable profit for discharging those obligations,
HAS ADOPTED THIS DECISION:
Article 1
The State aid implemented by France in favour of Crédit Mutuel on the basis of the Decree of 27 September 1991 defining the general-interest uses of Crédit Mutuel is compatible with the internal market.
Article 2
This Decision is addressed to the French Republic.
Done at Brussels, 24 May 2011.