SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2011/61/EU
ze dne 8. června 2011
o správcích alternativních investičních fondů a o změně směrnic 2003/41/ES a 2009/65/ES a nařízení (ES) č. 1060/2009 a (EU) č. 1095/2010
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 53 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Správci alternativních investičních fondů (dále jen „správci“) odpovídají za správu významného objemu investovaných aktiv v Unii, odpovídají za významné objemy obchodu na trzích finančních nástrojů a mohou vykonávat důležitý vliv na trhy a společnosti, do kterých investují.
(2)
Vliv správců na trhy, na kterých působí, je převážně prospěšný, avšak nedávné finanční obtíže ukázaly, jak mohou činnosti správců také vést k rozšíření či prohloubení rizik ve finančním systému. Nekoordinované reakce členských států ztěžují účinné řízení těchto rizik. Cílem této směrnice je proto stanovit společné požadavky upravující udělování povolení správcům a dohled nad nimi za účelem zajištění soudržného přístupu k souvisejícím rizikům a jejich dopadu na investory a trhy v Unii.
(3)
Nedávné obtíže na finančních trzích zdůraznily, že mnohé strategie správců jsou zranitelné vůči některým významným rizikům ve vztahu k investorům, jiným účastníkům trhu a trhům samotným. K zajištění komplexních a společných opatření pro dohled je nezbytné stanovit rámec, který bude schopen na tato rizika reagovat s ohledem na řadu rozmanitých investičních strategií a postupů používaných správci. V důsledku toho by se tato směrnice měla vztahovat na správce, kteří spravují všechny typy fondů, které nespadají do oblasti působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES ze dne 13. července 2009 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) (4), a to bez ohledu na právní nebo smluvní způsob, jakým je správcům tato činnost svěřena. Správce by neměl mít právo spravovat SKIPCP ve smyslu směrnice 2009/65/ES na základě povolení podle této směrnice.
(4)
Cílem této směrnice je vytvořit vnitřní trh pro správce a poskytnout harmonizovaný a přísný regulační a dohledový rámec pro činnost všech správců vykonávanou v Unii, včetně správců se sídlem v některém z členských států (dále jen „unijní správce“) i správců se sídlem v třetí zemi (dále jen „mimounijní správce“). Vzhledem k tomu, že praktické důsledky a případné obtíže vyplývající z harmonizovaného regulačního rámce a vnitřního trhu pro mimounijní správce spravující nebo nabízející alternativní investiční fondy v Unii a pro unijní správce spravující mimounijní alternativní investiční fondy jsou nejasné a je obtížné je předem stanovit s ohledem na nedostatek zkušeností v této oblasti, měl by být stanoven mechanismus pro přezkum. Po uplynutí přechodného období dvou let a po vstupu aktu v přenesené pravomoci přijatého Komisí týkajícího se harmonizovaného režimu pasu v platnost, by měl být tento režim uplatňován na mimounijní správce vykonávající činnost správy nebo nabízení v Unii nebo nabízející tyto fondy v Unii a na unijní správce spravující mimounijní alternativní investiční fondy. Tento harmonizovaný režim by měl existovat během dalšího přechodného období tří let souběžně s vnitrostátními režimy členských států za určitých minimálních harmonizovaných podmínek. Po tomto tříletém období souběžné existence by měla skončit platnost vnitrostátních režimů a to poté, co vstoupí v platnost další akt Komise v přenesené pravomoci.
(5)
Čtyři roky od uplynutí lhůty pro provedení této směrnice by měla Komise provést přezkum uplatňování a rozsahu působnosti této směrnice s přihlédnutím k jejím cílům a měla by zhodnotit, zda unijní harmonizovaný přístup nezpůsobil trvající závažné narušení trhu a zda tato směrnice funguje efektivně s ohledem na zásady vnitřního trhu a rovných tržních podmínek.
(6)
Oblast působnosti této směrnice by měla být omezena na subjekty spravující alternativní investiční fondy, které získávají kapitál od většího množství investorů s cílem investovat tento kapitál ve prospěch těchto investorů v souladu s vymezenou investiční politikou, jako svou pravidelnou obchodní činnost bez ohledu na to, jedná-li se o otevřený nebo uzavřený alternativní investiční fond, bez ohledu na právní formu alternativního investičního fondu a na to, zda se jedná nebo nejedná o kótovaný alternativní investiční fond.
(7)
Investiční podniky, jako jsou fondy rodinného majetku (family office vehicles), které investují soukromé bohatství investorů, aniž by získávaly kapitál z vnějších zdrojů, by neměly být považovány za alternativní investiční fondy podle této směrnice.
(8)
Subjekty, které nejsou považovány za správce podle této směrnice, nespadají do oblasti její působnosti. Proto by se tato směrnice neměla vztahovat na holdingové společnosti stanovené v této směrnici, avšak správci fondů soukromého kapitálu (private equity funds) ani správci spravující alternativní investiční fondy, jejichž akcie jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu, by z oblasti působnosti této směrnice být vyloučeni neměli. Dále by se tato směrnice neměla vztahovat na správu penzijních fondů, programy účasti zaměstnanců nebo spoření zaměstnanců, nadnárodní instituce, národní centrální banky, státní orgány, regionální a místní samosprávy a instituce, které spravují fondy sociálního zabezpečení a důchodové systémy, sekuritizační účelové subjekty nebo pojistné smlouvy a společné podniky (joint ventures).
(9)
Investiční podniky povolené podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů (5) a úvěrové instituce povolené podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES ze dne 14. června 2006 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu (6) by neměly mít povinnost získat povolení podle této směrnice, aby mohly poskytovat investiční služby, jako je obhospodařování majetku zákazníka ve vztahu k alternativním investičním fondům. Investiční podniky by však měly být oprávněny přímo nebo nepřímo nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu investorům v Unii nebo je u nich umísťovat pouze za předpokladu, že tyto podílové jednotky nebo akcie mohou být nabízeny v souladu s touto směrnicí. Při provádění této směrnice ve vnitrostátním právu by členské státy měly zohlednit regulační účel uvedeného požadavku a měly by zajistit, aby se na investiční podniky usazené ve třetí zemi, které mohou v souladu s příslušnými vnitrostátními předpisy poskytovat investiční služby ve vztahu k alternativním investičním fondům, také vztahoval tento požadavek. Poskytování investičních služeb těmito subjekty ve vztahu k alternativním investičním fondům by však nikdy nemělo vést k faktickému obcházení této směrnice tím, že se správce stane subjektem typu „poštovní schránka“ bez ohledu na to, zda je usazen v Unii nebo ve třetí zemi.
(10)
Tato směrnice nereguluje alternativní investiční fondy. Alternativní investiční fondy by proto měly být i nadále regulovány a dohled nad nimi by měl být vykonáván na vnitrostátní úrovni. Bylo by nepřiměřené upravovat strukturu či složení portfolií alternativních investičních fondů, které jsou spravovány správci, na úrovni Unie a bylo by obtížné stanovit tak rozsáhlou harmonizaci vzhledem k velkým odlišnostem mezi jednotlivými typy alternativních investičních fondů, které správci spravují. Tato směrnice proto nebrání členským státům v přijetí nebo pokračujícím uplatňování vnitrostátních požadavků ve vztahu k alternativním investičním fondům usazeným na jejich území. Skutečnost, že členský stát může k požadavkům platným v jiných členských státech stanovit dodatečné požadavky na alternativní investiční fondy usazené na jeho území, by neměla bránit správcům povoleným podle této směrnice v jiných členských státech ve výkonu práv při nabízení profesionálním investorům v Unii některých alternativních investičních fondů usazených mimo členský stát, který dodatečné požadavky stanovil, a které proto nepodléhají těmto dodatečným požadavkům ani je nemusí splňovat.
(11)
Některá ustanovení této směrnice vyžadují od správců, aby zajistili soulad s požadavky, za něž není v určitých typech fondů odpovědný správce. Jedná se například o fondy, v nichž depozitáře jmenuje alternativní investiční fond nebo jiný subjekt, který jedná jménem alternativního investičního fondu. V těchto případech nemá správce konečnou kontrolu nad tím, zda je depozitář skutečně jmenován, nejde-li o samosprávný alternativní investiční fond. Vzhledem k tomu, že tato směrnice nereguluje alternativní investiční fondy, nemůže požadovat po alternativním investičním fondu, aby jmenoval depozitáře. Nezajistí-li správce, aby alternativní investiční fond nebo jiný subjekt jednající jeho jménem splňovaly příslušné požadavky, měly by příslušné orgány vyžadovat, aby správce přijal nezbytná opatření k nápravě situace. Není-li i přes tato opatření splnění požadavků dosaženo a jedná-li se o unijního správce nebo povoleného mimounijního správce spravujícího unijní alternativní investiční fond, měl by se správce vzdát správy tohoto alternativního investičního fondu. Pokud se správce nevzdá správy alternativního investičního fondu sám, měly by to od něj vyžadovat příslušné orgány jeho domovského členského státu a nabízení alternativního investičního fondu v Unii by mělo být zakázáno. Stejný zákaz by měl platit pro povolené mimounijní správce, kteří nabízejí mimounijní alternativní investiční fondy v Unii.
(12)
Není-li stanoveno jinak, jestliže tato směrnice odkazuje na zájmy investorů alternativního investičního fondu, rozumějí se tím zájmy investorů jakožto investorů alternativního investičního fondu, nikoli jejich individuální zájmy.
(13)
Aniž jsou dotčeny výjimky a omezení stanovené touto směrnicí, tato směrnice by se měla použít na všechny unijní správce spravující unijní alternativní investiční fondy nebo mimounijní alternativní investiční fondy bez ohledu na to, zda jsou nabízeny v Unii, či nikoli, a na mimounijní správce spravující unijní alternativní investiční fondy bez ohledu na to, zda jsou nabízeny v Unii, či nikoli, a na mimounijní správce nabízející unijní alternativní investiční fondy nebo mimounijní alternativní investiční fondy v Unii.
(14)
Tato směrnice stanoví požadavky na způsob, jakým by správci měli spravovat alternativní investiční fondy, za které jsou odpovědní. Pokud jde o mimounijní správce, požadavky se omezují na správu unijních alternativních investičních fondů a dalších alternativních investičních fondů, jejichž podílové jednotky nebo akcie jsou nabízeny také profesionálním investorům v Unii.
(15)
Povolení unijních správců podle této směrnice se vztahuje na správu unijních alternativních investičních fondů usazených v domovském členské státě správce. S výhradou dalších požadavků týkajících se oznamovacích povinností zahrnuje toto povolení rovněž nabízení unijních alternativních investičních fondů spravovaných unijními správci profesionálním investorům v Unii a správu unijních alternativních investičních fondů usazených v členském státě, který není domovským členským státem správce. Tato směrnice stanoví také podmínky, za nichž mohou povolení unijní správci nabízet mimounijní alternativní investiční fondy profesionálním investorům v Unii, a podmínky, za nichž mohou mimounijní správci získat povolení ke správě unijních alternativních investičních fondů nebo k nabízení alternativních investičních fondů profesionálním investorům v Unii s pasem. Během určitého období, jež by mělo být přechodné, by měly mít členské státy i také možnost dovolit unijním správcům nabízet mimounijní alternativní investiční fondy pouze na jejich území nebo mohou povolit mimounijním správcům spravovat unijní alternativní investiční fondy nebo nabízet alternativní investiční fondy na jejich území podle vnitrostátních předpisů za předpokladu, že jsou splněny určité minimální podmínky podle této směrnice.
(16)
Tato směrnice by se neměla použít na správce, pokud spravují alternativní investiční fondy, jejichž jedinými investory jsou správci sami nebo jejich mateřské nebo dceřiné podniky nebo jiné dceřiné podniky jejich mateřských podniků a jestliže tito investoři sami nejsou alternativními investičními fondy.
(17)
Tato směrnice dále stanoví mírnější režim pro správce, pokud souhrnná hodnota spravovaných alternativních investičních fondů nedosáhne 100 milionů EUR, a pro správce, kteří spravují pouze alternativní investiční fondy, které nevyužívají pákový efekt a které nepřiznávají investorům práva na odkup po období pěti let, a souhrnná hodnota spravovaných alternativních investičních fondů nedosáhne 500 milionů EUR. Přestože činnosti dotyčného správce nebudou mít pravděpodobně v jednotlivých případech významné důsledky pro finanční stabilitu, mohou v souhrnu vyvolat tyto činnosti systémová rizika. Na tyto správce by se proto neměl vztahovat celý povolovací postup, nýbrž by tito správci měli být registrováni ve svém domovském členském státě a měli by mimo jiné svým příslušným orgánům poskytovat relevantní informace o hlavních nástrojích, s nimiž obchodují, a o hlavních expozicích a nejvýznamnějších koncentracích alternativních investičních fondů, které spravují. Aby však tito menší správci mohli požívat práv podle této směrnice, mělo by jim být umožněno stejné zacházení jako se správci, pokud zvolí postup „opt-in“ podle této směrnice. Tato výjimka by neměla omezovat možnost členských států stanovit přísnější požadavky pro uvedené správce, kteří nezvolili postup „opt-in“.
(18)
Žádný unijní správce by neměl spravovat nebo nabízet unijní alternativní investiční fondy profesionálním investorům v Unii, pokud mu k tomu nebylo uděleno povolení v souladu s touto směrnicí. Správce, kterému bylo uděleno povolení v souladu s touto směrnicí, by měl neustále splňovat podmínky pro udělení povolení stanovené touto směrnicí.
(19)
Je-li to podle této směrnice možné, měl by mimounijní správce, který hodlá spravovat nebo nabízet unijní alternativní investiční fondy v Unii s pasem, nebo unijní správce, který hodlá nabízet mimounijní alternativní investiční fondy v Unii s pasem, získat také povolení v souladu s touto směrnicí. Alespoň během přechodného období by měly mít členské státy možnost dovolit mimounijním správcům nabízet alternativní investiční fondy na jejich území a udělit povolení unijnímu správci k nabízení mimounijních alternativních investičních fondů za předpokladu, že jsou splněny určité minimální podmínky podle této směrnice.
(20)
V závislosti na jejich právní formě by mělo být umožněno, aby byly alternativní investiční fondy buď nesamosprávné, nebo samosprávné. Za samosprávný by měl být alternativní investiční fond považován tehdy, jestliže úkoly správy vykonává řídící orgán nebo jiný interní zdroj alternativního investičního fondu. Umožňuje-li právní forma alternativního investičního fondu samosprávu a rozhodne-li se řídící orgán alternativního investičního fondu nejmenovat správce nesamosprávného alternativního investičního fondu, je alternativní investiční fond totožný se správcem a měl by proto splňovat veškeré požadavky, které tato směrnice klade na správce, a měl by být povolován jako správce. Správce, který je samosprávným alternativním investičním fondem, by však neměl být povolen jako správce jiných nesamosprávných alternativních investičních fondů. Za nesamosprávný by měl být alternativní investiční fond považován tehdy, jestliže byla jím nebo jeho jménem do funkce správce jmenována externí právnická osoba, která na základě tohoto jmenování odpovídá za správu alternativního investičního fondu. Je-li za účelem správy konkrétního alternativního investičního fondu jmenován správce nesamosprávného alternativního investičního fondu, neměl by být považován za správce poskytujícího správu portfolia ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 9 směrnice 2004/39/ES, nýbrž za správce poskytujícího kolektivní správu portfolií podle této směrnice.
(21)
Správou alternativního investičního fondu by se mělo rozumět poskytování alespoň služeb správy investic. Jedinému správci jmenovanému podle této směrnice by nemělo být nikdy povoleno poskytovat správu portfolií, aniž by zároveň poskytoval řízení rizik a naopak. Za podmínek stanovených v této směrnici by však nemělo být povolenému správci bráněno ve výkonu administrativních činností a nabízení alternativních investičních fondů nebo ve výkonu činností souvisejících s aktivy alternativních investičních fondů. Správci nesamosprávného alternativního investičního fondu by nemělo být bráněno ani v poskytování služeb v oblasti správy investičních portfolií, a to v rámci pověření od investorů s prostorem pro vlastní uvážení a individuálně, včetně investičních portfolií ve vlastnictví penzijních fondů a institucí zaměstnaneckého penzijního pojištění podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/41/ES ze dne 3. června 2003 o činnostech institucí zaměstnaneckého penzijního pojištění a dohledu nad nimi (7), nebo v poskytování vedlejších služeb v oblasti investičního poradenství, v oblasti úschovy a správy ve vztahu k podílovým jednotkám subjektů kolektivního investování, přijímání a předávání příkazů. Na základě povolení podle směrnice 2009/65/ES by měla být správci nesamosprávného alternativního investičního fondu povolena správa SKIPCP.
(22)
Je nezbytné zajistit, aby činnost správců podléhala přísné kontrole řízení. Správci by měli být řízeni a organizováni tak, aby se minimalizovalo riziko střetu zájmů. Organizační požadavky stanovené touto směrnicí by se neměly dotýkat systémů ani kontrol zavedených podle vnitrostátního práva pro registraci osob zaměstnaných v subjektu správce nebo pro něj pracujících.
(23)
Je nezbytné stanovit použití minimálního kapitálového požadavku, aby byl zajištěn nepřerušený a řádný výkon správy alternativních investičních fondů poskytovaný správci a aby se řešilo možné vystavení správců profesní odpovědnosti v souvislosti s jejich veškerou činností, včetně výkonu správy alternativních investičních fondů prováděné na základě zmocnění. Správce by měl mít možnost zvolit si, zda bude potenciální rizika profesní odpovědnosti řešit pomocí dodatečného kapitálu nebo z pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
(24)
Pro účely řešení potenciálně škodlivých účinků špatně navržených struktur odměňování na řádné řízení rizik a kontrolu rizikového chování jednotlivců by měla být pro správce výslovně stanovena povinnost vytvořit a udržovat pro ty kategorie pracovníků, jejichž profesní činnosti mají podstatný dopad na rizikový profil spravovaných alternativních investičních fondů, zásady a postupy odměňování, které jsou v souladu s řádným a účinným řízením rizik. Tyto kategorie pracovníků by měly zahrnovat přinejmenším vrcholné vedení, zaměstnance odpovědné za činnosti spojené s podstupováním rizik a zaměstnance ve vnitřních kontrolních funkcích a všechny zaměstnance, jejichž celková odměna je řadí do stejné třídy odměňování jako vrcholné vedení a zaměstnance odpovědné za činnosti, s nimiž je spojeno podstupování rizik.
(25)
Principy, jimiž se řídí zásady odměňování, by měly uznávat, že správci mohou uplatňovat tyto zásady rozdílně v závislosti na své velikosti a velikosti spravovaných alternativních investičních fondů, své vnitřní organizaci a povaze, rozsahu a složitosti svých činností.
(26)
Principy týkající se řádné politiky odměňování uvedené v doporučení Komise 2009/384/ES ze dne 30. dubna 2009 o politice odměňování v odvětví finančních služeb (8) jsou v souladu se zásadami podle této směrnice a tyto principy doplňují.
(27)
Na podporu sbližování dohledu při hodnocení zásad a postupů odměňování by měl Evropský orgán dohledu (Evropský orgán pro cenné papíry a trhy) zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 (9) (dále jen „orgán pro cenné papíry a trhy“) zajistit, aby ve vztahu ke správcům existovaly obecné pokyny pro zásady řádného odměňování. Při vypracovávání těchto obecných pokynů by měl být nápomocen Evropský orgán dohledu (Evropský orgánu pro bankovnictví) zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 (10) (dále jen „orgán pro bankovnictví“).
(28)
Ustanoveními o odměňování by nemělo být dotčeno plné uplatňování základních práv, které zaručují Smlouvy, zejména čl. 153 odst. 5 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“), obecných zásad vnitrostátního smluvního a pracovního práva, příslušných právních předpisů týkajících se práv a účasti akcionářů a obecných povinností správních orgánů a orgánů dohledu dotčených institucí, ani případných práv sociálních partnerů při uzavírání a prosazování kolektivních smluv podle vnitrostátního práva a zvyklostí.
(29)
Spolehlivé a objektivní ocenění aktiv je zásadní pro ochranu zájmů investora. Správci používají různé metody a systémy pro oceňování aktiv, a to v závislosti na aktivech a trzích, na kterých převážně investují. Je vhodné tyto rozdíly uznat, avšak i přesto vždy požadovat, aby správci zavedli postupy oceňování, které vedou k řádnému ocenění aktiv alternativních investičních fondů. Postup oceňování aktiv a výpočtu čisté hodnoty aktiv by měl být funkčně nezávislý na správě portfolia a zásadách odměňování správce a další opatření by měly zajistit, aby nedocházelo ke střetu zájmů a předešlo se nepatřičnému ovlivňování zaměstnanců. Za určitých podmínek by měl mít správce možnost jmenovat externího znalce pro účely provádění oceňování.
(30)
Za přísných omezení a požadavků, včetně existence objektivních důvodů, by měl mít správce možnost v souladu s touto směrnicí pověřit jinou osobu výkonem některých svých úkolů s cílem zvýšit efektivnost své činnosti. Za stejných podmínek by mělo být povoleno další pověření. Správce by však měl i nadále v každém okamžiku odpovídat za řádné plnění takových úkolů a za dodržování této směrnice.
(31)
Pověření úkoly investiční správy stanovenými v příloze I by mělo podléhat přísným omezením a požadavkům, které jsou stanoveny pro pověření úkoly správce. Pověření dalšími doprovodnými úkoly, jako jsou administrativní a technické úkoly prováděné správcem v rámci jeho správcovské činnosti, by nemělo podléhat konkrétním omezením a požadavkům stanoveným v této směrnici.
(32)
Nedávný vývoj zdůraznil zásadní potřebu oddělit od sebe činnosti úschovy aktiv a jejich správy a potřebu oddělit aktiva investorů od aktiv správce. Ačkoli správci spravují alternativní investiční fondy s různými obchodními modely a mechanismy mimo jiné v oblasti úschovy aktiv, je nezbytné, aby byl pro plnění úkolů depozitáře ve vztahu k alternativnímu investičnímu fondu jmenován depozitář odlišný od správce.
(33)
Ustanovení této směrnice týkající se jmenování a činnosti depozitáře by se měla vztahovat na všechny alternativní investiční fondy, které správce spravuje, na něž se vztahuje tato směrnice, a tudíž na všechny obchodní modely alternativních investičních fondů. Měly by však být přizpůsobeny specifickým vlastnostem různých obchodních modelů. Pro některé obchodní modely jsou určité činnosti depozitáře důležitější, než pro jiné, v závislosti na typu aktiv, do kterých alternativní investiční fondy investují, a na činnostech spojených s těmito aktivy.
(34)
V případě alternativních investičních fondů bez práv na odkup uplatnitelných v prvních pěti letech od počáteční investice, které v souladu se svou hlavní investiční politikou běžně neinvestují do aktiv, která musí být podle této směrnice v úschově, nebo zpravidla investují do subjektů emitenta nebo nekótovaných společností s cílem získat potenciálně kontrolu nad těmito společnostmi v souladu s touto směrnicí, jako například fondy soukromého kapitálu (private equity funds), fondy rizikového kapitálu (venture capital funds) a nemovitostní fondy, by měly mít členské státy možnost povolit, aby byl notář, advokát nebo registrátor či jiný subjekt pověřen plněním úkolů depozitáře. V tomto případě by plnění úkolů depozitáře mělo být součástí profesní či obchodní činnosti pověřené osoby, v souvislosti s níž podléhá povinné profesní registraci podle právních předpisů nebo regulačních opatření či pravidel pro výkon povolání, a jež může poskytnout dostatečné finanční a profesní záruky, že je schopna efektivně plnit příslušné úkoly depozitáře a závazky, které z těchto úkolů vyplývají. Tato možnost zohledňuje stávající praxi v oblasti určitých typů uzavřených fondů. V případě jakýchkoli dalších alternativních investičních fondů by však s ohledem na důležitost úschovy měla být depozitářem úvěrová instituce, investiční podnik nebo jiný subjekt schválený podle směrnice 2009/65/ES. Pouze v případě mimounijních alternativních investičních fondů by mělo být možné, aby byla depozitářem také úvěrová instituce nebo jiný subjekt stejné povahy jako subjekty uvedené v tomto bodě odůvodnění za předpokladu, že tato instituce podléhá účinným obezřetnostním pravidlům a dohledu, které jsou rovnocenné právním předpisům Unie a jsou účinným způsobem prosazovány.
(35)
Depozitář by měl mít své sídlo nebo pobočku ve stejné zemi jako alternativní investiční fond. V případě mimounijních alternativních investičních fondů by měl mít depozitář možnost mít své sídlo v příslušné třetí zemi, pouze pokud jsou splněny určité další podmínky. Na základě kritérií stanovených v aktech v přenesené pravomoci by Komise měla mít pravomoc přijímat prováděcí opatření, v nichž stanoví, že obezřetnostní pravidla a dohled třetí země jsou rovnocenné právním předpisům Unie a jsou účinným způsobem prosazovány. Kromě toho by se postupy pro urovnávání sporů stanovené v článku 19 nařízení (EU) č. 1095/2010 měly použít v případě, že se příslušné orgány neshodnou na správném uplatňování dalších dodatečných podmínek. Alternativně by měl mít depozitář v případě mimounijních alternativních investičních fondů možnost být usazen v domovském členském státě nebo případně v referenčním členském státě správce, který alternativní investiční fond spravuje.
(36)
Komise se vyzývá, aby přezkoumala možnost předložení příslušného horizontálního legislativního návrhu vymezujícího úkoly a odpovědnost depozitáře a upravujícího právo depozitáře z jednoho členského státu poskytovat své služby v jiném členském státě.
(37)
Úkolem depozitáře by mělo být řádné sledování peněžních toků alternativního investičního fondu, a zejména zajištění toho, aby peníze investora a peněžní prostředky, které jsou majetkem alternativního investičního fondu, nebo správce, jenž jedná jménem alternativního investičního fondu, byly řádně vloženy na účty, které jsou vedeny na jméno alternativního investičního fondu nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, případně depozitáře, jenž jedná jménem alternativního investičního fondu. Úkolem depozitáře by měla být též úschova aktiv alternativního investičního fondu, včetně úschovy finančních nástrojů, které mohou být uschovány na účtu finančních nástrojů zřízeném v evidenci depozitáře, a všech finančních nástrojů, které mohou být fyzicky doručeny depozitáři, a ověřování vlastnictví všech dalších aktiv alternativního investičního fondu a správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu. Při ověřování, zda jsou peníze investora vloženy na peněžní účet, by měl depozitář zohlednit zásady stanovené v článku 16 směrnice Komise 2006/73/ES ze dne 10. srpna 2006, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES, pokud jde o organizační požadavky a provozní podmínky investičních podniků a o vymezení pojmů pro účely zmíněné směrnice (11).
(38)
Depozitář by měl jednat čestně, spravedlivě, profesionálně, nezávisle a v zájmu alternativního investičního fondu, případně investorů alternativního investičního fondu.
(39)
Úschovou aktiv by depositář mohl pověřit třetí osobu, která by tímto úkolem mohla následně pověřit další osobu. Pověřování a další pověřování by však mělo být objektivně odůvodněno a mělo by podléhat přísným požadavkům z hlediska vhodnosti třetí osoby, která je tímto úkolem pověřována, a z hlediska patřičné dovednosti, péče a opatrnosti, jež by měl depozitář při volbě, jmenování a kontrole této třetí osoby vynaložit.
(40)
Třetí osobě pověřené úschovou aktiv by mělo být umožněno vést společný účet pro několik alternativních investičních fondů (tzv. souhrnný účet).
(41)
Pokud je úschovou aktiv pověřen provozovatel systému vypořádání obchodů s cennými papíry, jak je stanoveno pro účely směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/26/ES ze dne 19. května 1998 o neodvolatelnosti zúčtování v platebních systémech a v systémech vypořádání obchodů s cennými papíry (12), nebo je poskytováním podobných služeb pověřen provozovatel systému vypořádání obchodů s cennými papíry ve třetích zemích, nemělo by to být považováno za pověření úschovou aktiv.
(42)
Přísná omezení a požadavky, kterým podléhá pověření úkoly depozitáře, by se měla použít na pověření specifickými úkoly depozitáře, totiž sledování peněžních toků, úschova aktiv a výkon dohledu. Pověření doprovodnými úkoly, které jsou spojeny s činností depozitáře, jako jsou administrativní a technické úkoly prováděné depozitářem v rámci jeho činnosti, nepodléhá konkrétním omezením a požadavkům stanoveným v této směrnici.
(43)
Tato směrnice také zohledňuje skutečnost, že mnoho alternativních investičních fondů, a zejména hedgeové fondy, využívají v současné době hlavní makléře. Tato směrnice zajišťuje, aby alternativními investičními fondy mohly i nadále využívat hlavních makléřů. Není-li činnost depozitáře funkčně a hierarchicky oddělena od činnosti hlavního makléře a nejsou-li řádně rozpoznány, řešeny a oznámeny investorům alternativního investičního fondu případné střety zájmů, neměl by být žádný hlavní makléř jmenován depozitářem, neboť hlavní makléři jednají jako protistrany alternativních investičních fondů, a nemohou tudíž současně jednat v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu, jak se vyžaduje od depozitáře. Depozitářům by mělo být umožněno pověřit úschovou jednoho nebo více hlavních makléřů nebo jednu nebo více třetích osob. Hlavnímu makléři by mělo být povoleno kromě úschovy též zajišťovat pro alternativní investiční fond makléřské služby. Tyto makléřské služby by neměly být součástí pověření.
(44)
Depozitář by měl nést odpovědnost za ztráty vzniklé správci, alternativnímu investičnímu fondu a investorům. Tato směrnice rozlišuje mezi ztrátami finančních nástrojů, které jsou v úschově, a jinými ztrátami. Pokud jde o jiné ztráty, než jsou ztráty finančních nástrojů v úschově, měl by být depozitář odpovědný v případě úmyslného nebo nedbalostního jednání. Jestliže depozitář drží aktiva v úschově a tato aktiva jsou ztracena, měl by být za tuto ztrátu odpovědný, není-li schopen prokázat, že ke ztrátě došlo v důsledku vnějších okolností, které nejsou rozumně zvladatelné a jejichž následkům by nemohl zabránit ani při vynaložení veškerého přiměřeného úsilí. V tomto ohledu by depozitář neměl mít možnost se odvolávat na některé interní situace, jako je podvodný čin zaměstnance, aby se zprostil odpovědnosti.
(45)
V případě, že depozitář pověří úschovou třetí osobu a tato třetí osoba ztratí finanční nástroje držené v úschově, měl by být za ztrátu odpovědný depozitář. Avšak za předpokladu, že depozitáři je výslovně povoleno zprostit se odpovědnosti, je-li tato odpovědnost smluvně přenesena na třetí osobu na základě písemné dohody mezi depozitářem a alternativním investičním fondem, případně správcem, který jedná jménem alternativního investičního fondu, v níž je zproštění odpovědnosti objektivně odůvodněno, a třetí osoba může nést odpovědnost za ztrátu na základě dohody mezi depozitářem a třetí osobou, měl by mít depozitář možnost zprostit se odpovědnosti, pokud může prokázat, že vykonával své povinnosti s patřičnou dovedností, péčí a opatrností a že jsou splněny konkrétní podmínky pro pověření. Tato směrnice stanovením podmínek pro smluvní přenesení odpovědnosti na třetí osobu usiluje o to, aby tato smlouva měla účinek navenek, čímž činí třetí osobu přímo odpovědnou alternativnímu investičnímu fondu nebo investorům alternativního investičního fondu za ztrátu finančních nástrojů držených v úschově.
(46)
Kromě toho pokud právní předpisy třetí země vyžadují, aby určité finanční nástroje byly drženy v úschově místním subjektem, a neexistují žádné místní subjekty, které splňují všechny požadavky na pověření funkcí depozitáře, měl by mít depozitář možnost zprostit se odpovědnosti za předpokladu, že: statut fondu nebo zakládací dokumenty příslušného alternativního investičního fondu výslovně povolují takové zproštění odpovědnosti; investoři byli před vložením svých investic řádně informováni o tomto zproštění odpovědnosti a o okolnostech, které toto zproštění odůvodňují; alternativní investiční fond nebo správce jménem alternativního investičního fondu nařídil depozitáři, aby pověřil úschovou finančních nástrojů místní subjekt; depozitář a alternativní investiční fond nebo správce, který jménem alternativního investičního fondu jedná, uzavřeli písemnou smlouvu, jež zproštění odpovědnosti výslovně umožňuje; a existuje písemná dohoda mezi depozitářem a třetí osobou, která výslovně přenáší odpovědnost depozitáře na třetí osobu a umožňuje alternativnímu investičnímu fondu nebo správci, který jedná jménem alternativního investičního fondu, uplatňovat nárok vůči třetí osobě v případě ztráty finančních nástrojů nebo umožňuje, aby tento nárok uplatňoval jejich jménem depozitář.
(47)
Touto směrnicí by neměla být dotčena žádná budoucí legislativní opatření týkající se depozitáře ve směrnici 2009/65/ES, neboť SKIPCP a alternativní investiční fondy jsou odlišné jak z hlediska svých investičních strategií, tak z hlediska investorů, kterým jsou určeny.
(48)
Správce by měl pro každý unijní alternativní investiční fond, který spravuje, a každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii, zveřejnit výroční zprávu za každý účetní rok, a to nejpozději do šesti měsíců od skončení účetního roku v souladu s touto směrnicí. Touto šestiměsíční lhůtou by nemělo být dotčeno právo členských států stanovit kratší lhůtu.
(49)
Vzhledem k tomu, že správci mohou využít pákového efektu a mohou za určitých podmínek přispět k růstu systémového rizika či rizika chaotických trhů, měly by být stanoveny zvláštní požadavky na správce využívající pákový efekt. Informace nezbytné ke zjištění a sledování těchto rizik a k reakci na ně nebyly doposud v Unii shromažďovány jednotným způsobem, ani nebyly předávány všem členským státům, aby byly rozpoznány zdroje možných rizik pro stabilitu finančních trhů v Unii. K nápravě této situace je třeba, aby se na správce, kteří ve velké míře využívají pákového efektu na úrovni alternativního investičního fondu, vztahovaly zvláštní požadavky. Tito správci by měli mít povinnost poskytovat informace týkající se celkové síly pákové efektu, která byla využita, pákového efektu z půjčky peněžních prostředků nebo cenných papírů a pákového efektu spočívajícího ve finančních derivátech, použití aktiv a hlavních zdrojů pákového efektu v jejich alternativním investičním fondu. Informace získané příslušnými orgány by měly být předány ostatním orgánům v Unii, orgánu pro cenné papíry a trhy a Evropské radě pro systémová rizika zřízené nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1092/2010 ze 24. listopadu 2010 o makroobezřetnostním dohledu nad finančním systémem na úrovni Evropské unie a o zřízení Evropské rady pro systémová rizika (13), aby byla usnadněna kolektivní analýza dopadu pákového efektu u všech alternativních investičních fondů, které správce spravuje, na finanční systém Unie a rovněž společná reakce. Pokud by jeden nebo více alternativních investičních fondů spravovaných jedním správcem mohlo potenciálně představovat významný zdroj rizika selhání protistrany ve vztahu k úvěrové instituci nebo jiné systémově významné instituci v jiných členských státech, měla by být tato informace také sdílena s příslušnými orgány.
(50)
S cílem zajistit řádné hodnocení rizik vzniklých v důsledku využívání pákového efektu správci s ohledem na alternativní investiční fondy, které spravují, by správce měl prokázat, že limity pákového efektu u každého alternativního investičního fondu, který spravuje, jsou přiměřené, a že tyto limity v každém okamžiku dodržuje. Pokud by mohlo dojít k ohrožení stability a integrity finančního systému, mělo by být příslušným orgánům domovského členského státu správce umožněno stanovit limity na sílu pákového efektu, který by mohli správci využívat v rámci alternativních investičních fondů, které spravují. O opatřeních přijatých v tomto ohledu by měl být informován orgán pro cenné papíry a trhy a Evropskou radu pro systémová rizika.
(51)
Také se považuje za nezbytné dovolit orgánu pro cenné papíry a trhy, aby mohl, poté co zohlední radu Evropské rady pro systémová rizika, určit, zda pákový efekt využitý správci nebo skupinou správců představuje riziko pro stabilitu a integritu finančních systémů, a vypracovat radu pro příslušné orgány, v níž blíže určí nápravná opatření, která je nutné přijmout.
(52)
Je nezbytné zajistit, aby příslušné orgány domovského členského státu správce, společnosti, nad nimiž vykonávají alternativní investiční fondy, které správci spravují, kontrolu, a zaměstnanci těchto společností měli k dispozici informace, které jsou pro uvedené společnosti nezbytné k posouzení toho, jaký dopad má tato kontrola na jejich situaci.
(53)
Pokud správci spravují alternativní investiční fondy, které vykonávají kontrolu nad emitentem, jehož akcie jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu, je třeba zveřejnit informace podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/25/ES ze dne 21. dubna 2004 o nabídkách převzetí (14) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/109/ES ze dne 15. prosince 2004 o harmonizaci požadavků na průhlednost týkajících se informací o emitentech, jejichž cenné papíry jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu (15). Na správce spravující alternativní investiční fondy, které vykonávají kontrolu nad nekótovanou společností, by se měly vztahovat zvláštní požadavky. Aby byla zajištěna transparentnost v souvislosti s kontrolovanou společností, měly by být rozšířeny požadavky na transparentnost, zveřejňování informací a podávání zpráv Dále by výroční zprávy příslušných alternativních investičních fondů měly být doplněny o informace týkající se kontrolované společnosti, nebo by tyto dodatečné informace měly být zahrnuty do výroční zprávy kontrolované společnosti. Poté by tyto informace měly být zpřístupněny zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo zaměstnancům a investorům investujícím do příslušných alternativních investičních fondů.
(54)
Požadavek na poskytnutí konkrétních informací zaměstnancům určitých společností se uplatňuje v případě, že alternativní investiční fond získal kontrolu nad takovými společnostmi v souladu s touto směrnicí. Avšak správci ve většině případů, s výjimkou samosprávných alternativních investičních fondů, nevykonávají žádnou kontrolu nad alternativními investičními fondy. V souladu s obecnými zásadami práva obchodních společností rovněž neexistuje žádný přímý vztah mezi akcionáři a zástupci zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo těmito zaměstnanci. Proto nemůže být podle této směrnice pro akcionáře nebo jeho správce, totiž alternativní investiční fondy a správce, stanoven žádný přímý požadavek na poskytování informací zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo zaměstnancům. Pokud jde o požadavek na poskytování informací zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo zaměstnancům, tato směrnice by měla pro správce stanovit povinnost vynaložit veškeré úsilí s cílem zajistit, aby představenstvo dotčené společnosti poskytlo příslušné informace zástupcům zaměstnanců, a pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo zaměstnancům.
(55)
Komise se vyzývá, aby přezkoumala potřebu a případné možnosti obecné úpravy požadavků týkajících se poskytování a zveřejňování informací podle této směrnice v případě kontroly nekótovaných společností nebo emitentů bez ohledu na typ investora.
(56)
Pokud správce spravuje jeden nebo více alternativních investičních fondů, které získají kontrolu nad nekótovanou společností, měl by mít správce povinnost poskytovat příslušným orgánům svého domovského členského státu informace o financování získání této kontroly. Tuto povinnost poskytnout informace o financování by měl mít také v případě, že spravuje alternativní investiční fondy, které získají kontrolu nad emitentem cenných papírů, jehož akcie jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu.
(57)
Pokud správce spravuje jeden nebo více alternativních investičních fondů, které získají kontrolu nad nekótovanou společností, neměl by mít tento správce po dobu 24 měsíců od získání kontroly alternativními investičními fondy nad společností podle této směrnice možnost zaprvé usnadnit, podpořit nebo nařídit rozdělení zisku, snížení kapitálu, odkup akcií nebo nabývání vlastních akcií v jakémkoli rozsahu,; za druhé, pokud je správce oprávněn hlasovat jménem alternativních investičních fondů na zasedáních řídících orgánů společnosti, nesmí v souladu s touto směrnicí hlasovat pro rozdělení zisku, snížení kapitálu, odkup akcií nebo nabývání vlastních akcií společností; a za třetí tento správce musí v souladu s touto směrnicí v každém případě vynaložit veškeré úsilí o zabránění rozdělení zisku, snížení kapitálu, odkupu akcií nebo nabývání vlastních akcí společností. Při provádění této směrnice ve vnitrostátním právu by členské státy měly zohlednit regulační účel kapitoly V oddílu 2 této směrnice a řádně podle toho zohlednit potřebu rovných podmínek pro unijní a neunijní alternativní investiční fondy při získávání kontroly ve společnostech usazených v Unii.
(58)
Na požadavky týkající se oznamování a poskytování informací a na konkrétní ochranná opatření proti vyvedení aktiv v případě kontroly nad nekótovanou společností nebo emitentem by se měla vztahovat obecná výjimka týkající se kontroly nad malými a středními podniky a účelovými společnostmi založenými za účelem koupě, vlastnictví a správy nemovitostí. Kromě toho cílem těchto požadavků není zveřejnit důvěrné obchodní informace, což by znevýhodnilo správce vůči potenciálním konkurentům jako jsou státní investiční fondy (sovereign wealth funds), nebo konkurentům, kteří mohou chtít informace využít ve svůj prospěch s cílem ukončit obchodní činnost cílové společnosti. Oznamovací povinnost a povinnost zveřejnit informace by proto měla být uplatňována v souladu s podmínkami a omezeními týkajícími se důvěrných informací podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/14/ES ze dne 11. března 2002, kterou se stanoví obecný rámec pro informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci v Evropském společenství (16), a aniž jsou dotčeny směrnice 2004/25/ES a 2004/109/ES. Členské státy by ovšem měly zajistit, aby podle omezení a podmínek stanovených ve vnitrostátním právu zástupcům zaměstnanců a jakýmkoli odborníkům, kteří jim jsou nápomocni, nebylo povoleno vyzrazovat zaměstnancům a třetím osobám jakékoli informace, které se dotýkají legitimního zájmu společnosti, a které jim byly poskytnuty jako výslovně důvěrné. Členské státy by měly mít možnost pověřit zástupce zaměstnanců a odborníky, které jim jsou nápomocni, aby předali důvěrné informace zaměstnancům a třetím osobám, které jsou vázáni povinností mlčenlivosti. Členské státy by měly stanovit, že příslušní správci by neměli vyžadovat, aby představenstvo sdělovalo informace zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo zaměstnancům, je-li povaha těchto informací taková, že by podle objektivních kritérií výrazně poškodily fungování příslušné společnosti nebo by měly na společnost škodlivý vliv. Požadavky týkající se oznamování a zveřejňování informací a konkrétní ochranná opatření proti vyvedení aktiv by se měly uplatňovat, aniž jsou dotčeny jakékoli přísnější předpisy přijaté členskými státy.
(59)
Tato směrnice stanoví rovněž podmínky, za nichž mohou unijní správci nabízet podílové jednotky a akcie unijních alternativních investičních fondů profesionálním investorům v Unii. Unijním správcům by mělo být dovoleno takto nabízet alternativní investiční fondy pouze v případě, že správce dodržuje tuto směrnici a nabízí alternativní investiční fond s pasem, aniž je dotčeno nabízení alternativních investičních fondů, které nedosahují hodnot stanovených touto směrnicí, správci. Členské státy by měly mít možnost dovolit správcům nabízet alternativní investiční fondy nedosahující uvedených hodnot v souladu s vnitrostátními předpisy.
(60)
Podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu by mohly být kótovány na regulovaném trhu v Unii nebo nabízeny na trhu či umisťovány třetími osobami, které jednají jménem správce v daném členském státě, pouze pokud správce, který spravuje alternativní investiční fond, má sám povoleno nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu v tomto členském státě. Kromě toho se na prodej alternativních investičních fondů investorům v Unii mohou vztahovat také jiné vnitrostátní a unijní právní předpisy, jako například směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/71/ES ze dne 4. listopadu 2003 o prospektu, který má být zveřejněn při veřejné nabídce nebo přijetí cenných papírů k obchodování (17) a směrnice 2004/39/ES.
(61)
Velký počet unijních správců v současnosti spravuje mimounijní alternativní investiční fondy. Je vhodné dovolit unijním správcům, kterým bylo uděleno povolení k činnosti, aby spravovali mimounijní alternativní investiční fondy, které nenabízejí v Unii, aniž by se na ně vztahovaly přísné požadavky týkající se depozitáře a výročních zpráv stanovené v této směrnici, neboť tyto požadavky byly do směrnice začleněny v zájmu ochrany unijních investorů.
(62)
Poté, co vstoupí akt v přenesené pravomoci přijatý za tímto účelem Komisí v platnost, a který by měl být vydán zpravidla s přihlédnutím k radě poskytnuté orgánu pro cenné papíry a trhy dva roky od uplynutí lhůty pro provedení této směrnice, by měli být unijní správci, kterým bylo uděleno povolení k činnosti a kteří hodlají nabízet mimounijní alternativními investičními fondy profesionálním investorům v jejich domovském členském státě nebo v jiných členských státech, oprávněni tuto činnost vykonávat za předpokladu, že mají pas a dodržují tuto směrnici. Na toto oprávnění by se měly vztahovat oznamovací postupy a měly by být splněny podmínky ve vztahu k třetím zemím mimounijních alternativních investičních fondů.
(63)
Během přechodného období, v němž se zpravidla zohlední rada poskytnutá orgánem pro cenné papíry a trhy a které skončí přijetím aktu v přenesené pravomoci tři roky poté, co bude zaveden pas pro mimounijní správce, by mělo být unijním správcům, kteří hodlají nabízet mimounijní alternativními investičními fondy v některých členských státech, avšak bez pasu, dovoleno příslušnými členskými státy provozovat tuto činnost za předpokladu, že dodržují tuto směrnici s výjimkou požadavků týkajících se depozitáře. Tito unijní správci by však měli zajistit, aby byl jmenován jeden nebo více subjektů, které budou plnit povinnosti depozitáře. Mezi příslušnými orgány domovského členského státu správce a orgány dohledu třetích zemí, v nichž jsou usazeny mimounijní alternativní investiční fondy, by dále měly být uzavřeny dohody o spolupráci pro účely dohledu nad systémovými riziky, které by měly být v souladu s mezinárodními standardy, aby se zajistila účinná výměna informací, která umožní příslušným orgánům domovského členského státu správce plnit úkoly podle této směrnice. Dohody o spolupráci by neměly být využity ke znemožnění nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členském státě. Kromě toho třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, by neměla být uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu.
(64)
Poté, co vstoupí akt v přenesené pravomoci přijatý za tímto účelem Komisí v platnost a který by měl být vydán zpravidla s přihlédnutím k radě poskytnuté orgánu pro cenné papíry a trhy dva roky od uplynutí lhůty pro provedení této směrnice, by mělo být hlavní zásadou této směrnice to, že mimounijní správce může využívat práva podle této směrnice, jako například právo nabízet podílové jednotky a akcie alternativního investičního fondu po celé Unii na základě pasu, pokud dodržuje tuto směrnici. To by mělo zajistit rovné podmínky pro unijní správce a mimounijní správce. Tato směrnice proto stanoví postup pro udělení povolení mimounijnímu správci, který se použije poté, co vstoupí akt v přenesené pravomoci přijatý za tímto účelem Komisí v platnost. Za účelem zajištění dodržování této směrnice, by mělo být dodržování této směrnice vymáháno příslušnými orgány členského státu. Pro mimounijní správce by měly být příslušnými orgány dohledu příslušné orgány referenčního členského státu, jak je stanoveno v této směrnici.
(65)
Pokud tedy hodlá mimounijní správce spravovat unijní alternativní investiční fondy nebo nabízet alternativní investiční fondy v Unii s pasem, měl by mít také povinnost dodržovat tuto směrnici, aby se na něj vztahovaly stejné povinnosti jako na unijní správce. Ve výjimečným případech, pokud je dodržování této směrnice neslučitelné s dodržováním právních předpisů, které se vztahují na mimounijní správce nebo na mimounijní alternativní investiční fondy nabízené v Unii, by mohla být mimounijnímu správci povolena výjimka z povinnosti dodržovat příslušné ustanovení této směrnice, pokud může prokázat, že: není možné současně dodržet ustanovení této směrnice a kogentní ustanovení právních předpisů, které se vztahují na mimounijní správce nebo na mimounijní alternativní investiční fondy nabízené v Unii; právní předpisy, které se vztahují na mimounijní správce nebo mimounijní alternativní investiční fondy, stanoví rovnocenná pravidla, která mají stejný regulační účel a poskytují investorům příslušného alternativního investičního fondu stejnou úroveň ochrany; a mimounijní správce nebo mimounijní alternativní investiční fond dodržuje tato rovnocenná pravidla.
(66)
Dále by mimounijní správci, kteří hodlají spravovat unijní alternativní investiční fondy nebo nabízet alternativní investiční fondy v Unii s pasem, měli být podrobeni specifickému postupu pro udělení povolení a měly by být splněny některé specifické požadavky týkající se třetí země mimounijního správce a případně třetí země mimounijního alternativního investičního fondu.
(67)
Orgán pro cenné papíry a trhy by měl poskytnout radu ohledně určení referenčního členského státu a případně ohledně výjimky v případě neslučitelnosti s rovnocennými pravidly. Měly by se uplatnit specifické požadavky týkající se výměny informací mezi příslušnými orgány referenčního členského státu příslušnými orgány hostitelských členského státu správce. Kromě toho by se měly použít postupy pro urovnávání sporů stanovené v článku 19 nařízení (EU) č. 1095/2010 v případě, že se příslušné orgány členských států neshodnou na určení referenčního členského státu, uplatňování výjimky v případě neslučitelnosti dodržování této směrnice s dodržováním rovnocenných pravidel třetí země nebo posouzení, zda jsou splněny specifické požadavky týkajících se třetí země mimounijního správce a případně třetí země mimounijního alternativního investičního fondu.
(68)
Orgán pro cenné papíry a trhy by měl provést jednou ročně srovnávací hodnocení výkonu dohledových činností příslušných orgánů, pokud jde o udělování povolení mimounijním správcům a na dohled nad nimi za účelem dalšího sjednocování výsledků dohledu v souladu s článkem 30 nařízení (EU) č. 1095/2010.
(69)
Během přechodného období, v němž se zohlední rada poskytnutá orgánem pro cenné papíry a trhy a které zpravidla skončí na základě aktu v přenesené pravomoci tři roky poté, co bude zaveden pas pro mimounijní správce, by mělo být unijním správcům, kteří hodlají nabízet mimounijní alternativní investiční fondy v některých členských státech, avšak bez pasu, příslušnými členskými státy dovoleno provozovat tuto činnost za předpokladu, že jsou splněny určité minimální požadavky. Na tyto mimounijní správce by se měly vztahovat alespoň pravidla podobná těm, která se použijí na unijní správce spravující unijní alternativní investiční fondy, pokud jde o zveřejňování informací investorům. S cílem umožnit sledování systémového rizika by se na mimounijní správce měla vztahovat povinnost podávat informace příslušným orgánům členského státu, v němž jsou alternativní investiční fondy nabízeny. Tito správci by proto měli dodržovat požadavky transparentnosti stanovené touto směrnicí a povinnosti správce spravující alternativní investiční fondy, které získaly kontrolu nad nekótovanými společnostmi a emitenty. Kromě toho by v souladu s mezinárodními standardy měly být za účelem dohledu nad systémovým rizikem uzavřeny dohody o spolupráci mezi příslušnými orgány členských států, v nichž jsou alternativní investiční fondy nabízeny, případně příslušnými orgány dotčených unijních alternativních investičních fondů a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní správce usazen, případně orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, aby se zajistila účinná výměna informací, která příslušným orgánům dotyčných členských států umožní plnit jejich úkoly podle této směrnice. Dohody o spolupráci by neměly znemožňovat nabízení fondů z třetích zemí v některém členském státě. Třetí země, v níž je mimounijní správce a případně mimounijní alternativní investiční fond usazen, by neměla být uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu.
(70)
Tato směrnice by neměla ovlivnit stávající situaci, kdy profesionální investor usazený v Unii může z vlastního podnětu investovat do alternativního investičního fondu bez ohledu na to, kde je usazen správce nebo alternativní investiční fond.
(71)
Členské státy by měly mít možnost povolit nabízení všech nebo některých typů alternativních investičních fondů spravovaných správci neprofesionálním investorům na svém území. Jestliže členský stát umožní nabízení určitých typů alternativních investičních fondů, měl by provádět hodnocení, zda by konkrétní alternativní investiční fond mohl být považován za typ alternativního investičního fondu, který je možné nabízet neprofesionálním investorům na jeho území, případ od případu. Aniž je dotčeno uplatňování jiných nástrojů práva Unie, měly by mít členské státy možnost, pokud jde o podmínky nabízení alternativních investičních fondů neprofesionálním investorům, stanovit pro alternativní investiční fondy a správce přísnější požadavky, než je tomu v případě alternativních investičních fondů nabízených na jejich území profesionálním investorům, a to bez ohledu na to, zda jsou alternativní investiční fondy nabízeny v daném členském státě nebo přeshraničně. Pokud členský stát povolí nabízení alternativních investičních fondů neprofesionálním investorům na svém území, měla by být tato možnost k dispozici bez ohledu na členský stát, ve kterém je správce spravující alternativní investiční fondy usazen, a členský stát by neměl stanovit přísnější nebo dodatečné požadavky pro unijní alternativní investiční fondy usazené v jiném členském státě a nabízené přeshraničně, než které stanovil pro alternativní investiční fondy nabízené vnitrostátně. Kromě toho by měli správci, investiční podniky povolené podle směrnice 2004/39/ES a úvěrové instituce povolené podle směrnice 2006/48/ES, které poskytují investiční služby neprofesionálním klientům, při posuzování, zda je alternativní investiční fond pro jednotlivé neprofesionální klienty vhodný nebo přiměřený, nebo zda se jedná o komplexní či nekomplexní finanční nástroje, zohlednit veškeré další požadavky.
(72)
Je nutné vyjasnit pravomoci a povinnosti příslušných orgánů odpovědných za provádění této směrnice a posílit mechanismy nezbytné k zajištění účinné přeshraniční spolupráce v oblasti dohledu. Za určitých okolností by mělo být příslušným orgánům hostitelských členských států správce umožněno, aby bezprostředně vykonávaly dohled nad dodržováním ustanovení spadajících do jejich působnosti. V případě ostatních ustanovení by měly být příslušné orgány hostitelských členských států za určitých okolností oprávněny požadovat přijetí opatření od příslušných orgánů domovského členského státu a zasáhnout v případě, že tato opatření nejsou prováděna.
(73)
Tato směrnice dále stanoví obecnou koordinační roli orgánu pro cenné papíry a trhy, jakož i možnost využít závazné mediace pro urovnání sporů mezi příslušnými orgány pod vedením orgánu pro cenné papíry a trhy.
(74)
Orgán pro cenné papíry a trhy by měl vypracovat návrhy regulačních technických norem týkajících se obsahu dohod o spolupráci, které musí být uzavřeny mezi domovským členským státem, nebo případně referenčním členským státem správce, a příslušnými orgány dohledu třetí země, jakož i postupů při výměně informací. Návrhy regulačních technických norem by měly zajistit, aby v souladu s těmito dohodami o spolupráci byly příslušným orgánům domovských i hostitelských členských států poskytovány všechny nezbytné informace, které jim umožní vykonávat jejich dohledové a vyšetřovací pravomoci podle této směrnice. Orgán pro cenné papíry a trhy by měl také plnit usnadňující roli při vyjednání a uzavírání dohod o spolupráci. Orgán pro cenné papíry a trhy by měl například využít usnadňující roli k tomu, aby vytvořil standardní podobu takových dohod o spolupráci.
(75)
Členské státy by měly stanovit sankce za porušení této směrnice a zajistit jejich uplatňování. Tyto sankce by měly být účinné, přiměřené a odrazující.
(76)
Tato směrnice dodržuje základní práva a ctí zásady uznané zejména Smlouvou o fungování EU a Listinou základních práv Evropské unie (dále jen „Listina základních práv“), především právo na ochranu osobních údajů podle článku 16 Smlouvy o fungování EU a článku 8 Listiny základních práv. Jakákoliv výměna nebo přenos informací mezi příslušnými orgány by měly odpovídat pravidlům o předávání osobních údajů stanoveným směrnicí Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (18). Veškerá výměna nebo přenos informací orgánem pro cenné papíry a trhy by měly být v souladu s pravidly pro předávání osobních údajů stanovenými v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (19), které by se mělo v plném rozsahu použít na zpracování osobních údajů pro účely této směrnice.
(77)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení této směrnice by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, jež by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (20).
(78)
Komise by měla být tam, kde je to v této směrnici výslovně stanoveno, zmocněna k přijímání aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU. Komise by měla být zejména zmocněna k přijetí aktů v přenesené pravomoci blíže vymezujících metody využití pákového efektu stanovené v této směrnici, včetně jakýchkoli finančních nebo právních struktur zahrnujících třetí osoby, jež jsou kontrolovány příslušným alternativním investičním fondem, tam kde jsou struktury, na než se odkazuje, strukturami vytvořenými konkrétně k tomu účelu, aby přímo nebo nepřímo vytvářely pákový efekt na úrovni alternativního investičního fondu. V případě fondů soukromého kapitálu a fondů rizikového kapitálu by pákový efekt existující na úrovni společnosti v jejich portfoliu neměl být zahrnut, pokud se hovoří o těchto finančních a právních strukturách.
(79)
Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty k bližšímu určení toho, jakým způsobem se vypočítají mezní hodnoty pro mírnější režim a jak se nakládá se správci, u nichž aktiva, která spravují, včetně aktiv získaných s využitím pákového efektu, v jednom či více kalendářních letech příležitostně překročila příslušnou mezní hodnotu, nebo pod ní klesla, a k bližšímu vymezení povinnosti registrace pro správce, u nichž aktiva nedosahují těchto mezních hodnot, povinnosti poskytovat informace za účelem účinného sledování systémového rizika a povinnosti správců oznámit příslušným orgánům skutečnost, že již nesplňují podmínky pro uplatňování mírnějšího režimu.
(80)
Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty za účelem: vymezení metody pákového efektu, včetně jakýchkoliv finančních nebo právních struktur zahrnujících třetí osoby kontrolované příslušnými alternativními investičními fondy, a způsobu, jakým se pákový efekt vypočítává; bližšího vymezení rizik, která musí být kryta dodatečným kapitálem nebo pojištěním odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, podmínek, na jejichž základě se stanoví vhodnost dodatečného kapitálu, nebo krytí z pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání a způsob stanovení probíhající úpravy dodatečného kapitálu nebo krytí z pojištění odpovědnosti za škody při výkonu povolání. Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty za účelem: stanovení kritérií, která příslušné orgány použijí při posuzování toho, zda správci plní své povinnosti, pokud jde o výkon jejich obchodní činnosti a také jejich povinnost jednat v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů nebo investorů alternativních investičních fondů, které spravují, a v zájmu integrity trhu; získávání a účinného uplatňování zdrojů a postupů, které jsou nezbytné pro řádný výkon jejich činnosti; přijetí veškerých vhodných opatření k předcházení střetu zájmů a, není-li možné střetu zájmů předejít, k rozpoznání, řešení a sledování a případně oznámení těchto střetů zájmů s cílem zabránit tomu, aby nežádoucím způsobem ovlivnily zájmy alternativních investičních fondů a jejich investorů a aby se zajistilo, že s alternativními investičními fondy, které spravují, je nakládáno spravedlivě; dodržování všech regulačních požadavků na výkon jejich obchodní činnosti v nejlepším možném zájmu alternativních investičních fondů, které správce spravuje, nebo jejich investorů a v zájmu integrity trhu; spravedlivého zacházení se všemi investory alternativního investičního fondu.
(81)
Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty za účelem stanovení druhu střetů zájmů, které musí správci rozpoznat, jakož i přiměřených opatření, které by správci měli učinit v rámci struktur a vnitřních a organizačních postupů, aby bylo možné rozpoznat, předcházet, řešit, sledovat a oznámit střety zájmů. Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty k bližšímu určení: řízení rizik, které je třeba uplatnit; přiměřené frekvence přezkumu systému řízení rizik; způsobu, jakým by se měla funkčně a hierarchicky oddělit činnost řízení rizik od provozních jednotek, včetně činnosti správy portfolií; konkrétních ochranných opatření proti střetu zájmů; požadavků v oblasti řízení rizik, které má správce uplatňovat. Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty ke stanovení systémů řízení likvidity a postupů, které má správce používat, a k vymezení vzájemného souladu investiční strategie, likviditního profilu a pravidel pro zpětný odkup. Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty za účelem vymezení požadavků, které musí původci, sponzoři nebo původní věřitelé sekuritizačních nástrojů splňovat, aby správci bylo umožněno investovat do těchto nástrojů vydaných po 1. lednu 2011.
(82)
Dále by akty v přenesené pravomoci měly být přijaty za účelem stanovení: požadavků, které musí správci splňovat, když investují do těchto sekuritizačních nástrojů; stanovení administrativních a účetních postupů a kontrolních a ochranných opatřeních při elektronickém zpracovávání dat, jakož i příslušných mechanismů vnitřní kontroly; stanovení postupů pro řádné ocenění aktiv alternativního investičního fondu a výpočet hodnoty jejich podílových jednotek a akcií, odborných záruk, které musí být externí znalec schopen poskytovat, a vhodných pravidelných intervalů pro oceňování u otevřených alternativních investičních fondů.
(83)
Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty za účelem: stanovení podmínek, za nichž by mělo být schváleno pověření úkoly správce, jakož i situací, z nichž vyplývá, že správce pověřil svými úkoly třetí osobu v rozsahu, který z něj činí subjekt typu „poštovní schránka“, a tedy znemožňuje, aby mohl být dále považován za správce; pokud jde o depozitáře, stanovení kritérií pro posouzení toho, zda obezřetnostní pravidla a dohled třetích zemí, v nichž je depozitář usazen, mají stejný účinek jako právní předpisy Unie a jsou účinně prosazována, stanovení podrobností, které je nutné zahrnout do standardní smlouvy, stanovení podmínek pro výkon činnosti depozitáře, včetně typu finančních nástrojů, které by měly být zahrnuty mezi nástroje, které spravuje depozitář v rámci svých úkolů spojených s úschovou, stanovení podmínek, které depozitáře opravňují k úschově finančních nástrojů, jež jsou registrovány u hlavního depozitáře, a podmínky, za nichž depozitář uchovává finanční nástroje, které jsou emitovány v nominální podobě a registrovány u emitenta nebo registrátora, stanovení povinnosti depozitářů jednat s patřičnou opatrností a povinnosti oddělení, stanovení podmínek a okolností, za nichž by finanční nástroje svěřené do úschovy měly být považovány za ztracené, stanovení vnějších okolností, které nejsou rozumně zvladatelné a jejichž následkům by se nemohlo zabránit ani při vynaložení veškerého přiměřeného úsilí, jakož podmínek a okolností, za nichž existuje objektivní důvod pro zproštění odpovědnosti. Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty za účelem stanovení obsahu a formy výroční zprávy, kterou musí správci zpřístupnit za každý alternativní investiční fond, který spravují, jakož i stanovení povinností správců informovat investory a požadavků na podávání zpráv příslušným orgánům a jejich četnost.
(84)
Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty ke stanovení toho, kdy se má za to, že pákový efekt je využíván systematicky, a ke stanovení zásad, které by příslušné orgány měly uplatnit v případě, že zvažují zavést limity na sílu pákového efektu, který může správce využívat. Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty ke stanovení obsahu dohod o spolupráci ve vztahu k mimounijním správcům nebo mimounijním alternativním investičním fondům, aby mohl být vytvořen společný rámec usnadňující uzavírání těchto dohod o spolupráci se třetími zeměmi. Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty ke stanovení toho, jaké informace týkající se správců mají být vyměňovány mezi příslušnými orgány a jaké mají být poskytovány orgánu pro cenné papíry a trhy.
(85)
V závislosti na radě poskytnuté orgánem pro cenné papíry a trhy a podle kritérií stanovených v této směrnici by akt v přenesené pravomoci měl být přijat rovněž za účelem rozšíření působnosti pasu na unijní správce nabízející mimounijní alternativní investiční fondy v Unii a na mimounijní správce spravující nebo nabízející alternativní investiční fondy v Unii, a další akt v přenesené pravomoci by měl být přijat za účelem ukončení platnosti vnitrostátního režimu soukromého umísťování.
(86)
Evropský parlament nebo Rada by měly mít možnost vyslovit námitky proti aktu v přenesené pravomoci ve lhůtě tří měsíců od jeho oznámení. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady by mohla být tato lhůta prodloužena o tři měsíce v případě, že se jedná o oblasti důležitého zájmu. Evropský parlament a Rada by mohly informovat ostatní orgány o svém úmyslu námitky nevyslovit. Toto brzké schválení aktů v přenesené pravomoci má význam zejména s ohledem na dodržení stanovených lhůt, například aby se členským státům případně umožnilo provést akty v přenesené pravomoci ve lhůtě pro provedení stanovené touto směrnicí.
(87)
Prohlášením k článku 290 Smlouvy o fungování Evropské unie připojeným k závěrečnému aktu mezivládní konference, která přijala Lisabonskou smlouvu, konference vzala na vědomí záměr Komise konzultovat při vypracování návrhů aktů v přenesené pravomoci v oblasti finančních služeb odborníky jmenované členskými státy v souladu se svými zavedenými postupy.
(88)
Dva roky od uplynutí lhůty pro provedení této směrnice by měl orgán pro cenné papíry a trhy vydat stanovisko k fungování pasu, který v té době již bude platit, a k fungování vnitrostátních režimů neveřejného nabízení. Měl by také poskytnout radu týkající se rozšíření působnosti pasu na unijní správce nabízející mimounijní alternativní investiční fondy v Unii a na mimounijní správce spravující nebo nabízející alternativní investiční fondy v Unii. Komise by měla přijmout akt v přenesené pravomoci do tří měsíců od obdržení stanoviska a rady orgánu pro cenné papíry a trhy a s přihlédnutím ke kritériím a cílům stanoveným v této směrnici, jako jsou mimo jiné vnitřní trh, ochrana investorů a účinné sledování systémového rizika, který stanoví datum, od kterého by měla ustanovení této směrnice týkající se rozšíření působnosti pasu vstoupit v platnost pro všechny členské státy.
(89)
V dubnu 2009 se na summitu v Londýně dohodli vedoucí představitelé států G20, že hedgeové fondy a jejich správci by měli být registrováni a měli by mít povinnost průběžně poskytovat příslušné informace orgánům dohledu a regulačním orgánům. Měli by podléhat dohledu, aby bylo zajištěno, že mají odpovídají řízení rizika. V červnu 2010 vedoucí představitelé států G20 v Torontu znovu potvrdili svůj závazek a zároveň se zavázali urychlit provádění přísných opatření na zlepšení transparentnosti a regulačního dohledu ve vztahu k hedgeovým fondům, která budou jednotná na mezinárodní úrovni a budou nediskriminační. Ve snaze podpořit cíle států G20 vydala v červnu 2009 Mezinárodní organizace komisí pro cenné papíry obecné principy pro dohled nad hedgeovými fondy s cílem poskytnout vodítka pro rozvoj mezinárodně konzistentní úpravy v této oblasti. Dne 16. září 2010 se Evropská rada dohodla na tom, že Evropa potřebuje v kontextu vnějších vztahů Unie prosazovat své zájmy a hodnoty důrazněji a v duchu vzájemnosti i vzájemného prospěchu a proto musí podniknout kroky s cílem, mimo jiné, zlepšit přístup na trh pro evropské podniky a prohloubit spolupráci v oblasti regulace s významnými obchodními partnery. Komise bude usilovat o to, aby tyto závazky byly plněny podobným způsobem mezinárodními partnery Unie.
(90)
Tři roky od vstupu aktu v přenesené pravomoci, na jehož základě se bude používat pas pro správce, v platnost, by měl orgán pro cenné papíry a trhy vydat stanovisko k fungování pasu, který v té době bude již platit, a k fungování vnitrostátních režimů neveřejného nabízení. Měl by rovněž poskytnout radu týkající se ukončení těchto vnitrostátních režimů. Komise by měla přijmout akt v přenesené pravomoci do tří měsíců od obdržení stanoviska a rady orgánu pro cenné papíry a trhy a s přihlédnutím ke kritériím a cílům stanoveným v této směrnici, jako jsou mimo jiné vnitřní trh, ochrana investorů a účinné sledování systémového rizika, který stanoví datum, ke kterému skončí platnost vnitrostátních režimů uvedených v této směrnici ve všech členských státech.
(91)
Čtyři roky od uplynutí lhůty pro provedení této směrnice by měla Komise na základě veřejné konzultace a po projednání s příslušnými orgány zahájit přezkum uplatňování této směrnice, jakož i oblasti její působnosti. Tento přezkum by měl analyzovat zkušenosti získané při uplatňování této směrnice, její dopad na investory, alternativní investiční fondy nebo správce v Unii i ve třetích zemích, míru, v jaké bylo dosaženo cílů této směrnice, a v případě potřeby by měl obsahovat návrhy vhodných změn. Tento přezkum by měl zahrnovat obecné hodnocení fungování pravidel stanovených touto směrnicí a zkušeností získaných při jejich uplatňování. Komise by měla přezkoumat, jak plní své funkce orgán pro cenné papíry a trhy a příslušné orgány Unie při zajišťování účinného dohledu nad všemi správci, kteří provozují správu na trzích Unie v kontextu této směrnice, a zároveň, mimo jiné, podle nařízení (EU) č. 1095/2010, které svěřuje orgánu pro cenné papíry a trhy další úkoly v oblasti dohledu, pokud jde o udělení povolení mimounijním správcům a dohled nad nimi. V tomto ohledu by měla Komise posoudit náklady a výhody spojené s pověřením orgánu pro cenné papíry a trhy těmito úkoly.
(92)
Cílem této směrnice je vytvořit rámec, který bude schopen řešit případná rizika, která mohou nastat v důsledku činnosti správců, a zajistí účinné sledování těchto rizik prostřednictvím příslušných orgánů v Unii. Je nezbytné vytvořit přísný regulační rámec a rámec dohledu, který nedovolí právní mezery v regulaci finančních trhů. V tomto ohledu se odkazuje na stávající požadavky týkající se patřičné opatrnosti použitelné na profesionální investory podle příslušného nařízení vztahujícího se na tyto investory. Komise se vyzývá, aby provedla přezkum příslušných právních předpisů týkajících se profesionálních investorů s cílem posoudit, zda je potřebné zavést přísnější požadavky na náležitou opatrnost uplatňovanou profesionálními investory v Unii, když z vlastní iniciativy investují do mimounijních finančních produktů, jako jsou mimo jiné mimounijní alternativní investiční fondy.
(93)
Po skončení přezkumu by Komise měla předložit zprávu Evropskému parlamentu a Radě, případně včetně navrhovaných změn, přičemž zohlední cíle této směrnice a možný dopad na investory, alternativní investiční fondy nebo správce v Unii i ve třetích zemích.
(94)
Jelikož cílů této směrnice, totiž zajistit vysokou úroveň ochrany investorů stanovením společného rámce pro udělování povolení správcům a dohled nad nimi, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, jak dokládají nedostatky ve stávajících vnitrostátních právních předpisech a v dohledu nad těmito subjekty, a proto jich může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(95)
Směrnice 2003/41/ES a 2009/65/ES, nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1060/2009 ze dne 16. září 2009 o ratingových agenturách (21) a nařízení (EU) č. 1095/2010 by proto měly být odpovídajícím způsobem změněny,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Tato směrnice stanoví pravidla pro udělování povolení, činnost a transparentnost správců alternativních investičních fondů (dále jen „správci“), kteří spravují nebo nabízejí alternativní investiční fondy v Unii.
Článek 2
Oblast působnosti
1. S výhradou odstavce 3 tohoto článku a článku 3 se tato směrnice vztahuje na:
a)
unijní správce, kteří spravují jeden nebo více alternativních investičních fondů, bez ohledu na to zda jsou tyto alternativní investiční fondy unijní nebo mimounijní alternativní investiční fondy;
b)
mimounijní správce, kteří spravují jeden nebo více unijních alternativních investičních fondů, a
c)
mimounijní správce, kteří nabízejí jeden nebo více alternativních investičních fondů v Unii, bez ohledu na to, zda jsou tyto alternativní investiční fondy unijní nebo mimounijní alternativní investiční fondy.
2. Pro účely odstavce 1 je bezpředmětné:
a)
zda se jedná o otevřený nebo uzavřený alternativní investiční fond;
b)
zda je alternativní investiční fond zřízen podle smluvního práva, podle trustového práva či podle jiných právních předpisů nebo zda má alternativní investiční fond jinou právní formu;
c)
jaká je právní struktura správce.
3. Tato směrnice se nevztahuje na následující subjekty:
a)
holdingové společnosti;
b)
instituce zaměstnaneckého penzijního pojištění, na něž se vztahuje směrnice 2003/41/ES včetně případných povolených subjektů odpovědných za správu těchto institucí a jednajících jejich jménem, které jsou uvedeny v čl. 2 odst. 1 uvedené směrnice, nebo investičních správců jmenovaných podle čl. 19 odst. 1 uvedené směrnice, pokud nespravují alternativní investiční fondy;
c)
nadnárodní instituce, jako jsou Evropská centrální banka, Evropská investiční banka, Evropský investiční fond, evropské finanční rozvojové instituce a bilaterální rozvojové banky, Světová banka, Mezinárodní měnový fond a jiné nadnárodní instituce a podobné mezinárodní organizace, jestliže tyto instituce nebo organizace spravují alternativní investiční fondy, pokud tyto alternativní investiční fondy slouží veřejnému zájmu;
d)
národní centrální banky;
e)
státní orgány, regionální a místní samosprávy a orgány nebo jiné instituce, které spravují fondy podporující systémy sociálního zabezpečení a důchodové systémy;
f)
programy účasti zaměstnanců nebo programy spoření zaměstnanců;
g)
sekuritizační účelové subjekty.
4. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby správci uvedení v odstavci 1 vždy dodržovali tuto směrnici.
Článek 3
Výjimky
1. Tato směrnice se nevztahuje na správce, pokud spravují jeden nebo více alternativních investičních fondů, jejichž jedinými investory jsou správce nebo jeho mateřské nebo dceřiné podniky nebo jiné dceřiné podniky jeho mateřských podniků, jestliže žádný z těchto investorů není alternativním investičním fondem.
2. Aniž je dotčen článek 46, použijí se na následující správce pouze odstavce 3 a 4 tohoto článku:
a)
správce, který buď přímo, nebo nepřímo prostřednictvím společnosti, s níž je správce spojen společným vedením nebo kontrolou, či podstatnou přímou nebo nepřímou účastí, spravuje portfolia alternativních investičních fondů, jejichž spravovaná aktiva, včetně aktiv nabytých s využitím pákového efektu, v souhrnu nepřevyšují hodnotu 100 milionů EUR, nebo
b)
správce, který buď přímo, nebo nepřímo prostřednictvím společnosti, s níž je správce spojen společným vedením nebo kontrolou, či podstatnou přímou nebo nepřímou majetkovou účastí, spravuje portfolia alternativních investičních fondů, jejichž spravovaná aktiva v souhrnu nepřevyšují hodnotu 500 milionů EUR, pokud se portfolia alternativních investičních fondů skládají z alternativních investičních fondů, které nevyužívají pákový efekt, a neumožňují odkup v prvních pěti letech od počáteční investice do každého alternativního investičního fondu.
3. Členské státy zajistí, aby správci uvedení v odstavci 2 alespoň:
a)
podléhali registraci u příslušných orgánů svého domovského členského státu;
b)
v době registrace poskytli příslušným orgánům svého domovského členského státu své identifikační údaje i údaje o alternativních investičních fondech, které spravují;
c)
v době registrace poskytli příslušným orgánům svého domovského členského státu informace o investičních strategiích alternativních investičních fondech, které spravují;
d)
pravidelně poskytovali příslušným orgánům svého domovského členského státu informace o hlavních nástrojích, s nimiž obchodují, a o hlavních expozicích riziku a nejvýznamnějších koncentracích alternativních investičních fondů, které spravují, aby příslušným orgánům umožnili účinným způsobem sledovat systémové riziko, a
e)
oznámili příslušným orgánům svého domovského členského státu skutečnost, že již dále nesplňují podmínky stanovené v odstavci 2.
Tento odstavec a odstavec 2 se použijí, aniž jsou dotčena přísnější pravidla členských států s ohledem na správce uvedené v odstavci 2.
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby v případě, že podmínky stanovené v odstavci 2 již nejsou splňovány, dotčený správce požádal o povolení do 30 kalendářních dnů, a to příslušnými postupy stanovenými v této směrnici.
4. Správci uvedení v odstavci 2 nemohou požívat práv podle této směrnice, ledaže se rozhodnou, že se na ně bude vztahovat tato směrnice (opt-in). V takovém případě se na správce použije tato směrnice v plném rozsahu.
5. Komise přijme prováděcí akty, jimiž vymezí postupy pro správce, kteří se rozhodnou, že se na ně bude vztahovat tato směrnice podle odstavce 4. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 59 odst. 2.
6. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
způsob výpočtu mezní hodnoty uvedené v odstavci 2 a zacházení se správci, kteří spravují alternativní investiční fondy, jejichž aktiva včetně aktiv získaných s využitím pákového efektu, příležitostně překročila příslušnou mezní hodnotu, nebo pod ní klesla ve stejném kalendářním roce;
b)
povinnost registrace a povinnost poskytovat informace za účelem umožnění účinného sledování systémového rizika, jak je stanoveno v odstavci 3, a
c)
oznamovací povinnost vůči příslušným orgánům podle odstavce 3.
Článek 4
Definice
1. Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
„alternativním investičním fondem“ subjekt kolektivního investování včetně jeho podfondů, který:
i)
získává kapitál od většího počtu investorů s cílem investovat jej v souladu s určitou investiční politikou ve prospěch těchto investorů,
ii)
není povinen získat povolení podle článku 5 směrnice 2009/65/ES;
b)
„správcem“ právnická osoba, jejímž předmětem podnikatelské činnosti je správa jednoho nebo více alternativních investičních fondů;
c)
„pobočkou“ ve vztahu ke správci provozovna, která je součástí správce, nemá právní subjektivitu a poskytuje služby, k jejichž poskytování získal správce povolení; všechny provozovny zřízené v témže členském státě správcem se sídlem v jiném členském státě nebo v třetí zemi se považují za jedinou pobočku;
d)
„odměnou za zhodnocení kapitálu“ podíl na zisku alternativního investičního fondu připsaný správci jako odměna za správu alternativního investičního fondu s výjimkou jakéhokoli podílu na zisku alternativního investičního fondu připsaného správci jako výnos z jakýchkoli investic správce do alternativního investičního fondu;
e)
„úzkými vazbami“ stav, kdy jsou dvě nebo více fyzických či právnických osob spojeny:
i)
účastí, zejména vlastnictvím, přímým nebo prostřednictvím kontroly, nejméně 20 % hlasovacích práv nebo základního kapitálu některého podniku,
ii)
kontrolou, zejména vztahem mezi mateřským a dceřiným podnikem ve smyslu článku 1 sedmé směrnice Rady 83/349/EHS ze dne 13. června 1989 o konsolidovaných účetních závěrkách (22), nebo obdobným vztahem mezi fyzickou či právnickou osobou a podnikem; pro účely tohoto bodu se dceřiný podnik jiného dceřiného podniku považuje rovněž za dceřiný podnik mateřského podniku.
Stav, kdy jsou dvě nebo více fyzických či právnických osob trvale spojeny s touž osobou vztahem kontroly, se rovněž považuje za „úzkou vazbu“ mezi těmito osobami;
f)
„příslušnými orgány“ vnitrostátní orgány členských států, které jsou podle právních předpisů orgány dohledu nad správci;
g)
„příslušnými orgány“ ve vztahu k depozitáři:
i)
pokud je depozitářem úvěrová instituce povolená podle směrnice 2006/48/ES, příslušné orgány ve smyslu v čl. 4 bodě 4 uvedené směrnice,
ii)
pokud je depozitářem investiční podnik povolený podle směrnice 2004/39/ES, příslušné orgány ve smyslu v čl. 4 odst. 1 bodě 22 uvedené směrnice,
iii)
pokud depozitář spadá do kategorie institucí uvedené v čl. 21 odst. 3 prvním pododstavci písm. c) této směrnice, vnitrostátní orgány domovského členského státu depozitáře, které jsou podle právních předpisů orgány dohledu nad touto kategorií institucí,
iv)
pokud je depozitářem subjekt uvedený v čl. 21 odst. 3 třetím pododstavci této směrnice, vnitrostátní orgány členského státu, v němž má tento subjekt sídlo, a jež jsou podle právních předpisů orgány dohledu nad tímto subjektem, nebo úřední orgán, který je příslušný k registraci tohoto subjektu nebo nad ním vykonávat dohled podle pravidel profesního jednání, které se na něj vztahují,
v)
pokud je depozitář jmenován depozitářem mimounijního alternativního investičního fondu podle čl. 21 odst. 5 písm. b) této směrnice a nespadá do působnosti bodů i) až iv) tohoto písmene, příslušné vnitrostátní orgány třetí země, v níž má tento depozitář své sídlo;
h)
„příslušnými orgány unijních alternativních investičních fondů“ vnitrostátní orgány členského státu, které jsou podle právních předpisů orgány dohledu nad alternativními investičními fondy;
i)
„kontrolou“ kontrola ve smyslu článku 1 směrnice 83/349/EHS;
j)
„usazeným“
i)
v případě správce „se sídlem v“,
ii)
v případě alternativního investičního fondu „povolený nebo registrovaný v“ nebo není-li alternativní investiční fond povolený nebo registrovaný v dané zemi „se sídlem v“,
iii)
v případě depozitáře „se sídlem nebo pobočkou v“,
iv)
v případě právního zástupce, který je právnickou osobou, „se sídlem nebo pobočkou v“,
v)
v případě právního zástupce, který je fyzickou osobou, „s bydlištěm v“;
k)
„unijním alternativním investičním fondem“
i)
alternativní investiční fond, který je povolen nebo registrován v členském státě podle příslušných vnitrostátních právních předpisů, nebo
ii)
alternativní investiční fond, který není povolen nebo registrován v členském státě, ale má sídlo nebo správní ústředí v členském státě;
l)
„unijním správcem“ správce, který má sídlo v členském státě;
m)
„podřízeným alternativním investičním fondem“ alternativní investiční fond, který:
i)
investuje nejméně 85 % svých aktiv do podílových jednotek nebo akcií jiného alternativního investičního fondu (dále jen „řídící alternativní investiční fond“), nebo
ii)
investuje nejméně 85 % svých aktiv do více řídících alternativních investičních fondů, kde tyto řídící alternativní investiční fondy mají shodné investiční strategie, nebo
iii)
má expozici vůči riziku nejméně 85 % svých aktiv vůči jednomu řídícímu alternativnímu investičnímu fondu;
n)
„finančním nástrojem“ nástroj ve smyslu přílohy I oddílu C směrnice 2004/39/ES;
o)
„holdingovou společností“ společnost s podílem na akciích v jedné nebo více jiných společnostech, jejímž obchodním účelem je provádět obchodní strategii nebo strategie prostřednictvím svých dceřiných podniků, přidružených společností nebo účastí za účelem přispění k jejich dlouhodobé hodnotě, a která:
i)
buď vykonává činnost na vlastní účet a její akcie jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu v Unii, nebo
ii)
není zřízena především za účelem tvorby zisku pro investory prodejem svých dceřiných podniků nebo přidružených společností, jak je doloženo ve výroční zprávě nebo jiných úředních dokumentech;
p)
„domovským členským státem alternativního investičního fondu“
i)
členský stát, v němž je alternativní investiční fond povolen nebo registrován podle příslušných vnitrostátních právních předpisů, nebo v případě vícenásobných povolení nebo registrací členský stát, v němž byl alternativní investiční fond povolen nebo registrován poprvé, nebo
ii)
není-li alternativní investiční fond povolen ani registrován v členském státě, členský stát, ve kterém má alternativní investiční fond své sídlo nebo správní ústředí;
q)
„domovským členským státem správce“ členský stát, v němž má správce své sídlo; v případě mimounijních správců se každým odkazem na „domovský členský stát správce“ rozumí „referenční členský stát“, jak je stanoveno v kapitole VII;
r)
„hostitelským členským státem správce“:
i)
členský stát, který není jeho domovským členským státem, v němž unijní správce spravuje unijní alternativní investiční fondy,
ii)
členský stát, který není jeho domovským členským státem, v němž unijní správce nabízí podílové jednotky nebo akcie unijního alternativního investičního fondu,
iii)
členský stát, který není jeho domovským členským státem, v němž unijní správce nabízí podílové jednotky nebo akcie mimounijního alternativního investičního fondu,
iv)
členský stát, který není jeho referenčním členským státem, v němž mimounijní správce spravuje unijní alternativní investiční fondy, nebo
v)
členský stát, který není jeho referenčním členským státem, v němž mimounijní správce nabízí podílové jednotky nebo akcie unijního alternativního investičního fondu, nebo
vi)
členský stát, který není jeho referenčním členským státem, v němž mimounijní správce nabízí podílové jednotky nebo akcie mimounijního alternativního investičního fondu;
s)
„počátečním kapitálem“ finanční prostředky uvedené v čl. 57 prvním pododstavci písm. a) a b) směrnice 2006/48/ES;
t)
„emitentem“ emitent ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. d) směrnice 2004/109/ES, pokud má emitent své sídlo v Unii a pokud jsou jeho akcie přijaty k obchodování na regulovaném trhu ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 14 směrnice 2004/39/ES;
u)
„právním zástupcem“ fyzická osoba, která má bydliště v Unii nebo právnická osoba, která má sídlo v Unii a která na základě výslovného pověření mimounijním správcem jedná jeho jménem s orgány, klienty, subjekty a protistranami mimounijního správce v Unii, pokud jde o povinnosti mimounijního správce vyplývající z této směrnice;
v)
„pákovým efektem“ jakákoli metoda, kterou správce zvyšuje expozici vůči riziku jím spravovaného alternativního investičního fondu, ať už se jedná o půjčku peněžních prostředků nebo cenných papírů, nebo pákový efekt vtělený v derivátových pozicích nebo jiný způsob;
w)
„správou alternativních investičních fondů“ vykonávání alespoň činností spojených se správou investic, které jsou uvedeny v bodě 1 písm. a) nebo b) přílohy I, pro jeden nebo více alternativních investičních fondů;
x)
„nabízením“ přímé nebo nepřímé primární nabízení nebo umisťování podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu, které správce spravuje, investorům s bydlištěm nebo se sídlem v Unii z podnětu správce nebo jeho jménem;
y)
„řídícím alternativním investičním fondem“ alternativní investiční fond, do něhož další alternativní investiční fond investuje nebo vůči němuž má expozici podle písmene m).
z)
„referenčním členským státem“ členský stát určený v souladu s čl. 37 odst. 4;
aa)
„mimounijním alternativním investičním fondem“ alternativní investiční fond, který není unijním alternativním investičním fondem;
ab)
„mimounijním správcem“ správce, který není unijním správcem;
ac)
„nekótovanou společností“ společnost, která má sídlo v Unii a jejíž akcie nejsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 14 směrnice 2004/39/ES;
ad)
„kapitálem“ kapitál ve smyslu článků 56 až 67 směrnice 2006/48/ES;
ae)
„mateřským podnikem“ mateřský podnik ve smyslu článků 1 a 2 směrnice 83/349/EHS;
af)
„hlavním makléřem“ úvěrová instituce, regulovaný investiční podnik nebo jiný subjekt, jenž podléhá obezřetnostní regulaci a stálému dohledu, nabízející služby profesionálním investorům především za účelem financování nebo provádění transakcí s finančními nástroji jako protistrana a která také může poskytovat další služby, jako jsou clearingové služby a vypořádání obchodů, služby úschovy, půjčování cenných papírů, technologie na míru a služby podpory provozu;
ag)
„profesionálním investorem“ investor, který je považován za profesionálního klienta nebo s nímž může být na požádání jako s profesionálním klientem zacházeno ve smyslu přílohy II směrnice 2004/39/ES;
ah)
„kvalifikovanou účastí“ přímá nebo nepřímá účast na správci představující nejméně 10 % základního kapitálu podniku nebo hlasovacích práv v souladu s články 9 a 10 směrnice 2004/109/ES při zohlednění podmínek týkajících se sčítání účastí stanovených v čl. 12 odst. 4 a 5 uvedené směrnice, nebo umožňující uplatňovat podstatný vliv na řízení správce, jehož se daná účast týká;
ai)
„zástupci zaměstnanců“ zástupci zaměstnanců ve smyslu čl. 2 písm. e) směrnice 2002/14/ES;
aj)
„neprofesionálním investorem“ investor, který není profesionálním investorem;
ak)
„dceřiným podnikem“ dceřiný podnik ve smyslu článků 1 a 2 směrnice 83/349/EHS;
al)
„orgány dohledu“ ve vztahu k mimounijním alternativním investičním fondům vnitrostátní orgány třetí země, které jsou podle právních předpisů orgány dohledu nad alternativními investičními fondy;
am)
„orgány dohledu“ ve vztahu k mimounijním správcům vnitrostátní orgány třetí země, které jsou podle právních předpisů orgány dohledu nad správcem;
an)
„sekuritizační účelovým subjektem (securitisation special purpose entity)“ subjekt, jehož jediným účelem je provádět sekuritizaci nebo sekuritizace ve smyslu čl. 1 odst. 2 nařízení Evropské centrální banky (ES) č. 24/2009 ze dne 19. prosince 2008 o statistice aktiv a pasiv účelových finančních společností zapojených do sekuritizačních transakcí (23) a další činnosti, které jsou vhodné pro naplnění tohoto účelu;
ao)
„SKIPCP“ subjekt kolektivního investování do převoditelných cenných papírů povolený podle článku 5 směrnice 2009/65/ES.
2. Pro účely odst. 1 písm. ad) tohoto článku se obdobně použijí články 13 až 16 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/49/ES ze dne 14. června 2006 o kapitálové přiměřenosti investičních podniků a úvěrových institucí (24).
3. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
metody pákového efektu ve smyslu odst. 1 písm. v) včetně jakýchkoli finančních nebo právních struktur zahrnujících třetí osoby kontrolované dotčeným alternativním investičním fondem a
b)
jak má být pákový efekt vypočítán.
4. Orgán pro cenné papíry a trhy vypracuje návrhy regulačních technických norem za účelem stanovení typů správců tam, kde je to při uplatňování této směrnice důležité, a za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování této směrnice.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 5
Určení správce
1. Členské státy zajistí, aby každý alternativní investiční fond spravovaný podle této směrnice měl jednoho správce, který bude odpovědný za zajištění dodržování této směrnice. Správcem musí být buď:
a)
správce nesamosprávného alternativního investičního fondu jako právnická osoba jmenovaná alternativním investičním fondem nebo jeho jménem a která je na základě tohoto jmenování odpovědná za správu alternativního investičního fondu (dále jen „správce nesamosprávného alternativního investičního fondu“), nebo
b)
samosprávný alternativní investiční fond s povolením správce, umožňuje-li právní forma alternativního investičního fondu samosprávu a rozhodne-li se řídící orgán alternativního investičního fondu nejmenovat správce nesamosprávného alternativního investičního fondu.
2. V případě, že není správce nesamosprávného alternativního investičního fondu schopen zajistit dodržování požadavků této směrnice, za které je alternativní investiční fond nebo jiný subjekt jeho jménem odpovědný, neprodleně tuto skutečnost oznámí příslušným orgánům svého domovského členského státu a případně příslušným orgánům dotyčného unijního alternativního investičního fondu. Příslušné orgány domovského členského státu správce požádají správce, aby přijal nezbytná opatření k nápravě situace.
3. Není-li navzdory přijatým opatřením uvedeným v odstavci 2 dosaženo souladu s touto směrnicí a jedná-li se o unijního správce nebo unijní alternativní investiční fond, požádají příslušné orgány domovského členského státu správce tohoto správce, aby se vzdal správy tohoto alternativního investičního fondu. V tomto případě nesmí být dotyčný alternativní investiční fond dále nabízen v Unii. Jedná-li se o mimounijního správce spravujícího mimounijní alternativní investiční fond, nesmí být tento alternativní investiční fond dále nabízen v Unii. Příslušné orgány domovského členského státu správce o tom neprodleně informují příslušné orgány hostitelského členského státu správce.
KAPITOLA II
UDĚLOVÁNÍ POVOLENÍ SPRÁVCŮM
Článek 6
Podmínky pro zahájení činnosti správce
1. Členské státy zajistí, aby žádný správce nemohl spravovat žádný alternativní investiční fond, pokud mu nebylo uděleno povolení v souladu s touto směrnicí.
Správce, kterému bylo uděleno povolení v souladu s touto směrnicí, musí v každém okamžiku splňovat podmínky pro udělení povolení stanovené touto směrnicí.
2. Členské státy vyžadují, aby žádný správce nesamosprávného alternativního investičního fondu nevykonával jiné činnosti než činnosti uvedené v příloze I této směrnice a dodatečnou správu SKIPCP na základě povolení podle směrnice 2009/65/ES.
3. Členské státy vyžadují, aby žádný samosprávný alternativní investiční fond nemohl provádět jiné činnosti než vnitřní správu tohoto alternativního investičního fondu v souladu s přílohou I.
4. Odchylně od odstavce 2 mohou členské státy povolit, aby správce nesamosprávného alternativního investičního fondu poskytoval tyto služby:
a)
správu jednotlivých investičních portfolií, včetně portfolií penzijních fondů a institucí zaměstnaneckého penzijního pojištění v souladu s čl. 19 odst. 1 směrnice 2003/41/ES s prostorem pro vlastní uvážení v rámci pověření od investorů;
b)
vedlejší služby zahrnující:
i)
investiční poradenství,
ii)
úschovu a správu v souvislosti s akciemi nebo podílovými jednotkami subjektů kolektivního investování,
iii)
přijímání a předávání pokynů v souvislosti s finančními nástroji.
5. Správci nesmí být podle této směrnice povoleno poskytovat:
a)
pouze služby uvedené v odstavci 4;
b)
vedlejší služby uvedené v odst. 4 písm. b) bez současného povolení k poskytování služeb uvedených v odst. 4 písm. a);
c)
pouze činnosti uvedené v bodě 2 přílohy I nebo
d)
služby uvedené v bodě 1 písm. a) přílohy I, aniž by rovněž poskytoval služby podle bodu 1 písm. b) přílohy I, a naopak.
6. Na poskytování služeb uvedených v odstavci 4 tohoto článku správcem se použijí čl. 2 odst. 2 a články 12, 13 a 19 směrnice 2004/39/ES.
7. Členské státy vyžadují, aby správci poskytovali příslušným orgánům svého domovského členského státu informace, jež vyžadují k průběžné kontrole dodržování podmínek uvedených v této směrnici.
8. Investiční podniky povolené podle směrnice 2004/39/ES a úvěrové instituce povolené podle směrnice 2006/48/ES nemusí mít pro poskytování investičních služeb, jako je například individuální správa portfolií alternativních investičních fondů, povolení podle této směrnice. Investiční podniky však mohou v souvislosti s alternativními investičními fondy nabízet přímo či nepřímo podílové jednotky či akcie alternativních investičních fondů investorům v Unii nebo je u takových investorů umísťovat, pouze pokud tyto podílové jednotky nebo akcie mohou být nabízeny v souladu s touto směrnicí.
Článek 7
Žádost o povolení
1. Členské státy vyžadují, aby správce žádal o udělení povolení příslušné orgány svého domovského členského státu.
2. Členské státy vyžadují, aby správce, který žádá o povolení, předložil příslušným orgánům svého domovského členského státu tyto informace týkající se správce:
a)
informace o osobách, jež skutečně řídí činnost správce;
b)
údaje o totožnosti akcionářů nebo podílníků správce s kvalifikovanou účastí, ať přímých či nepřímých, fyzických či právnických osob, a výši jednotlivých účastí;
c)
plán činnosti, který obsahuje organizační strukturu správce, včetně informací, jak chce správce plnit povinnosti podle kapitol II, III, IV a podle okolností i povinnosti podle kapitol V, VI, VII a VIII;
d)
informace o zásadách a postupech odměňování podle článku 13;
e)
informace o opatřeních přijatých pro účely pověření a dalšího pověření třetí osoby plněním úkolů podle článku 20.
3. Členské státy vyžadují, aby správce, který žádá o povolení, dále předložil příslušným orgánům svého domovského členského státu tyto informace o alternativních investičních fondech, které hodlá spravovat:
a)
informace o investičních strategiích včetně typů podkladových fondů, pokud je alternativní investiční fond fondem fondů, včetně politiky správce, pokud jde o využití pákového efektu, a o rizikových profilech a jiných charakteristikách alternativního investičního fondu, které spravuje nebo hodlá spravovat, včetně uvedení členských států nebo třetích zemí, v nichž jsou nebo by měly být tyto alternativní investiční fondy usazeny;
b)
informace o sídle řídícího alternativního investičního fondu, pokud je daný alternativní investiční fond podřízeným alternativním investičním fondem;
c)
statut fondu nebo zakládací dokumenty každého alternativního investičního fondu, který hodlá správce spravovat;
d)
informace o opatřeních přijatých za účelem jmenování depozitáře v souladu s článkem 21, a to za každý alternativní investiční fond, který hodlá správce spravovat;
e)
veškeré další informace uvedené v čl. 23 odst. 1 za každý alternativní investiční fond, který správce spravuje nebo hodlá spravovat.
4. Pokud bylo správcovské společnosti uděleno povolení podle směrnice 2009/65/ES (dále jen „správcovská společnost SKIPCP“) a žádá o povolení pro správce podle této směrnice, příslušné orgány nepožadují po správcovské společnosti SKIPCP, aby předkládala informace či dokumenty, které již předložila spolu s žádostí o povolení podle směrnice 2009/65/ES, a to za předpokladu, že jsou tyto informace či dokumenty stále aktuální.
5. O povoleních vydaných či odejmutých podle této kapitoly informují příslušné orgány čtvrtletně orgán pro cenné papíry a trhy.
Orgán pro cenné papíry a trhy vede centrální veřejný rejstřík všech správců, jimž bylo uděleno povolení podle této směrnice, seznam alternativních investičních fondů, jež tito správci spravují nebo nabízejí v Unii, přičemž u každého správce je uveden příslušný orgán. Tento rejstřík je zpřístupněn veřejnosti v elektronické podobě.
6. Za účelem zajištění důsledné harmonizace tohoto článku, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy regulačních technických norem k upřesnění informací, které mají být příslušným orgánům poskytnuty spolu s žádostí o udělení povolení pro správce, včetně plánu jeho činnosti.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
7. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem pro standardní formuláře, šablony a postupy pro poskytování informací uvedených v odst. 6 prvním pododstavci.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 8
Podmínky pro udělení povolení
1. Příslušné orgány domovského členského státu správce neudělí povolení, pokud:
a)
nejsou přesvědčeny, že správce bude schopen plnit podmínky této směrnice;
b)
správce nemá dostatečný počáteční kapitál a kapitál v souladu s článkem 9;
c)
osoby, které skutečně řídí činnost správce, nemají dostatečně dobrou pověst a dostatečné zkušenosti i v souvislosti s investičními strategiemi spravovaných alternativních investičních fondů, přičemž jména těchto osob, jakož i všech osob, které je ve funkci nahradí, musí být neprodleně sdělena příslušným orgánům domovského členského státu správce, a o činnosti správce musí rozhodovat alespoň dvě osoby, které takové podmínky splňují;
d)
akcionáři nebo společníci správce s kvalifikovanou účastí nejsou vhodní s ohledem na nutnost zajistit řádné a obezřetné řízení správce a
e)
správní ústředí i sídlo správce se nacházejí ve stejném členském státě.
Povolení je platné ve všech členských státech.
2. Před udělením povolení správci jsou konzultovány příslušné orgány jiného dotčeného členského státu, pokud je tento správce:
a)
dceřiným podnikem jiného správce, správcovské společnosti SKIPCP, investičního podniku, úvěrové instituce nebo pojišťovny, kterým bylo uděleno povolení v jiném členském státě;
b)
dceřiným podnikem mateřského podniku jiného správce, správcovské společnosti SKIPCP, investičního podniku, úvěrové instituce nebo pojišťovny, kterým bylo uděleno povolení v jiném členském státě, nebo
c)
společností kontrolovanou týmiž fyzickými nebo právnickými osobami, které kontrolují jiného správce, správcovskou společnost SKIPCP, investiční podnik, úvěrovou instituci nebo pojišťovnu, kterým bylo uděleno povolení v jiném členském státě.
3. Příslušné orgány domovského členského státu správce odmítnou udělit povolení, pokud jim v účinném výkonu dohledu brání:
a)
úzké vazby mezi správcem a jinými fyzickými nebo právnickými osobami;
b)
právní a správní předpisy třetí země vztahující se na fyzické či právnické osoby, s nimiž má správce úzké vazby, nebo
c)
překážky spojené s prosazováním těchto právních a správních předpisů.
4. Příslušné orgány domovského členského státu správce mohou rozsah povolení omezit, především pokud jde o investiční strategie alternativních investičních fondů, které správce může spravovat.
5. Příslušné orgány domovského členského státu správce písemně informují žadatele do tří měsíců od podání úplné žádosti, zda povolení bylo či nebylo uděleno. Příslušné orgány mohou tuto lhůtu prodloužit až o další tři měsíce, pokud to považují za nezbytné vzhledem ke zvláštním okolnostem případu, přičemž správce o tomto rozhodnutí předem informují.
Pro účely tohoto odstavce se žádost považuje za úplnou, pokud správce poskytl alespoň informace uvedené v čl. 7 odst. 2 písm. a) až d) a v čl. 7 odst. 3 písm. a) a b).
Správce může zahájit správu alternativního investičního fondu s investičními strategiemi uvedenými v žádosti v souladu s čl. 7 odst. 3 písm. a) ve svém domovském členské státě, jakmile získá povolení, avšak ne dříve než jeden měsíc od předložení veškerých chybějících informací uvedených v čl. 7 odst. 2 písm. e) a v čl. 7 odst. 3 písm. d) a e).
6. Za účelem zajištění důsledné harmonizace tohoto článku, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy regulačních technických norem, v nichž upřesní:
a)
požadavky na správce podle odstavce 3;
b)
požadavky na akcionáře a společníky s kvalifikovanou účastí podle odst. 1 písm. d);
c)
překážky, jež mohou bránit příslušným orgánům v účinném výkonu dohledu.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 9
Počáteční kapitál a kapitál
1. Členské státy vyžadují, aby správce, který je samosprávným alternativním investičním fondem, měl počáteční kapitál alespoň ve výši 300 000 EUR.
2. Pokud je správce jmenován jako správce nesamosprávného alternativního investičního fondu, musí mít správce počáteční kapitál alespoň ve výši 125 000 EUR.
3. Jestliže hodnota portfolií alternativních investičních fondů spravovaných správcem přesáhne 250 milionů EUR, zajistí správce dodatečný kapitál. Výše tohoto dodatečného kapitálu se rovná 0,02 % částky, o niž hodnota portfolií správce přesahuje částku 250 milionů EUR, avšak požadovaný součet počátečního kapitálu a dodatečného kapitálu nesmějí přesáhnout 10 milionů EUR.
4. Pro účely odstavce 3 se za portfolia správce považují alternativní investiční fondy, které správce spravuje, včetně alternativních investičních fondů, u nichž správce pověřil plněním svých úkolů jinou osobu podle článku 20, avšak s výjimkou portfolií alternativních investičních fondů, která správce spravuje na základě pověření.
5. Bez ohledu na odstavec 3 nesmí kapitál správce nikdy klesnout pod částku stanovenou v článku 21 směrnice 2006/49/ES.
6. Členské státy mohou správcům dovolit, že nemusí zajistit až 50 % dodatečného kapitálu podle odstavce 3, pokud mají k dispozici záruku ve stejné výši poskytnutou úvěrovou institucí nebo pojišťovnou se sídlem v členském státě nebo ve třetí zemi, v níž podléhá obezřetnostním pravidlům, jež příslušné orgány považují za rovnocenná pravidlům stanoveným právními předpisy Unie.
7. Aby byla pokryta rizika spojená s profesní odpovědností vyplývající z činnosti, kterou může správce provozovat v souladu s touto směrnicí, jsou samosprávné alternativní investiční fondy i správci nesamosprávných alternativních investičních fondů povinni:
a)
mít dodatečný kapitál v odpovídající výši, aby bylo zajištěno krytí rizik spojených s profesní odpovědností, nebo
b)
mít sjednáno pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, které je úměrné rizikům, jež má krýt.
8. Kapitál, včetně dodatečného kapitálu podle odst. 7 písm. a), musí být investován do likvidních aktiv nebo do aktiv snadno směnitelných na hotovost a nesmí zahrnovat spekulativní pozice.
9. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření týkající se odstavce 7 tohoto článku, jimiž se blíže stanoví:
a)
rizika, jež musí být kryta dodatečným kapitálem nebo pojištěním odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání;
b)
podmínky, na jejichž základě se stanoví přiměřenost dodatečného kapitálu či krytí pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, a
c)
způsob, jakým se stanoví průběžné úpravy dodatečného kapitálu či krytí pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
10. S výjimkou odstavců 7 a 8 a aktů v přenesené pravomoci přijatých podle odstavce 9, se tento článek nevztahuje na správce, kteří jsou rovněž správcovské společnosti SKIPCP.
Článek 10
Změny v rozsahu povolení
1. Členské státy vyžadují, aby správci sdělili příslušným orgánům svých domovských členských států veškeré podstatné změny podmínek pro udělení původního povolení, zejména podstatné změny informací poskytnutých v souladu s článkem 7, a to před provedením těchto změn.
2. Pokud se příslušné orgány domovského členského státu rozhodnou tyto změny omezit nebo zamítnout, oznámí to správci do jednoho měsíce od obdržení tohoto sdělení. Příslušné orgány mohou uvedenou lhůtu prodloužit až o jeden měsíc, pokud to považují za nezbytné vzhledem ke zvláštním okolnostem případu, a pokud o tom správce předem informují. Změny se provedou, pokud dotčené příslušné orgány během uvedené lhůty pro posouzení tyto změny nenapadnou.
Článek 11
Odnětí povolení
Příslušné orgány domovského členského státu správce mohou odejmout povolení vydané správci, pokud:
a)
správce nevyužije povolení do 12 měsíců, výslovně se povolení vzdá nebo v předchozích šesti měsících nevykonává činnost, na niž se vztahuje tato směrnice, ledaže dotyčný členský stát stanoví, že povolení v takových případech zaniká;
b)
správce získal povolení na základě nepravdivého prohlášení nebo pomocí jakýchkoli jiných protiprávních prostředků;
c)
správce již nesplňuje podmínky, za nichž bylo povolení uděleno;
d)
správce již nedodržuje směrnici 2006/49/ES, jestliže se její povolení vztahuje i na správu portfolií na základě vlastní úvahy podle čl. 6 odst. 4 písm. a) této směrnice;
e)
správce závažným způsobem nebo systematicky poruší ustanovení přijatá podle této směrnice nebo
f)
u správce nastane situace, pro kterou vnitrostátní právní předpisy stanoví odnětí povolení v souvislosti se záležitostmi mimo oblast působnosti této směrnice.
KAPITOLA III
PODMÍNKY PROVOZOVÁNÍ ČINNOSTI SPRÁVCE
ODDÍL 1
Obecné požadavky
Článek 12
Obecné zásady
1. Členské státy zajistí, aby správci vždy:
a)
jednali při výkonu svých činností spravedlivě s patřičnou dovedností, péčí a opatrností;
b)
jednali v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů či investorů alternativních investičních fondů, které spravují, a v zájmu integrity trhu;
c)
měli k dispozici a skutečně využívali prostředky a postupy, které jsou nezbytné pro řádný výkon jejich obchodních činností;
d)
podnikli veškeré přiměřené kroky k předcházení střetům zájmů, a není-li možné střetům zájmů předejít, k rozpoznání, řešení a sledování a případně oznámení těchto střetů zájmů s cílem zabránit tomu, aby nežádoucím způsobem ovlivnily zájmy alternativních investičních fondů a jejich investorů, a zajistit poctivé zacházení s alternativními investičními fondy, které spravují;
e)
dodržovali všechny předpisy vztahující se na provozování jejich obchodních činností v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů nebo investorů alternativních investičních fondů, které spravují, a v zájmu integrity trhu;
f)
zacházeli se všemi investory alternativních investičních fondů spravedlivě.
Žádný investor alternativního investičního fondu nepožívá zvláštních výhod, ledaže jsou tyto výhody uvedeny ve statutu nebo zakládacích dokumentech příslušného alternativního investičního fondu.
2. Správce, jehož povolení se vztahuje rovněž na správu portfolií s prostorem pro vlastní uvážení podle čl. 6 odst. 4 písm. a):
a)
nesmí investovat celé portfolio klienta nebo jeho část do podílových jednotek nebo akcií jím spravovaných alternativních investičních fondů, pokud k tomu klient předem nedal všeobecný souhlas;
b)
se řídí, pokud jde o služby podle čl. 6 odst. 4, směrnicí Evropského parlamentu a Rady 97/9/ES ze dne 3. března 1997 o systémech pro odškodnění investorů (25).
3. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví kritéria, která příslušné orgány použijí při posuzování toho, zda správce plní své povinnosti podle odstavce 1.
Článek 13
Odměňování
1. Členské státy vyžadují, aby měli správci pro ty kategorie pracovníků, včetně členů vrcholného vedení, zaměstnanců odpovědných za činnosti spojené s podstupováním rizik, zaměstnanců v kontrolních funkcích a zaměstnanců, jejichž celková odměna je řadí do stejné příjmové skupiny jako vrcholné vedení a zaměstnance odpovědné za činnosti spojené s podstupováním rizik, jejichž činnosti mají podstatný vliv na rizikový profil spravovaných alternativních investičních fondů, zavedeny zásady a postupy odměňování, které jsou v souladu s řádným a účinným řízením rizik, toto řízení rizik podporují a nepovzbuzují k podstupování rizik, která nejsou slučitelná s rizikovým profilem, statutem nebo zakládacími dokumenty alternativních investičních fondů, které spravují.
Správce stanoví zásady a postupy odměňování v souladu s přílohou II.
2. Orgán pro cenné papíry a trhy zajistí vydání obecných pokynů pro zásady řádného odměňování, které jsou v souladu s přílohou II. Tyto obecné pokyny rovněž zohlední zásady řádného odměňování stanovené v doporučení 2009/384/ES o politice odměňování v odvětví finančních služeb, velikost správců a alternativních investičních fondů, které spravují, jejich vnitřní organizaci a povahu, rozsah a složitost jejich činnosti. Orgán pro cenné papíry a trhy úzce spolupracuje s Evropským orgánem dohledu (Evropským orgánem pro bankovnictví) (dále jen „orgán pro bankovnictví“).
Článek 14
Střety zájmů
1. Členské státy vyžadují, aby správci přijali veškerá přiměřená opatření k rozpoznávání střetů zájmů, které vznikají při správě alternativních investičních fondů mezi:
a)
správcem, včetně jeho řídících pracovníků, zaměstnanců nebo jakékoli osoby spojené se správcem přímo či nepřímo kontrolou, a jím spravovaným alternativním investičním fondem nebo investory tohoto alternativního investičního fondu;
b)
jedním alternativním investičním fondem či investory tohoto alternativního investičního fondu a jiným alternativním investičním fondem či investory tohoto alternativního investičního fondu;
c)
alternativním investičním fondem či investory tohoto alternativního investičního fondu a jiným klientem správce;
d)
alternativním investičním fondem či investory tohoto alternativního investičního fondu a SKIPCP spravovaným správcem či investory tohoto SKIPCP nebo
e)
dvěma klienty správce.
Správci musí používat účinné organizační a administrativní postupy, aby mohli přijmout veškerá nezbytná opatření k rozpoznání, předcházení, řešení a sledování střetů zájmů s cílem zabránit tomu, aby nežádoucím způsobem ovlivnily zájmy alternativních investičních fondů a jejich investorů.
Správci musí v rámci vlastního provozního systému od sebe oddělit úkoly a povinnosti, které je možno považovat za vzájemně neslučitelné nebo které mohou vyvolat systémové střety zájmů. Správci posoudí, zda podmínky provozování jejich činnosti mohou vyvolat jiné podstatné střety zájmů, a sdělí je investorům alternativních investičních fondů.
2. Pokud organizační opatření přijatá správcem k rozpoznání, předcházení, řešení a sledování střetů zájmů nejsou dostatečná k tomu, aby s přiměřenou jistotou zajistila, že rizika poškození zájmů investorů budou odvrácena, správce jasně oznámí obecnou povahu nebo zdroje střetů zájmů investorům předtím, než provede obchod jejich jménem, a přijme vhodné zásady a postupy.
3. Využívá-li správce jménem alternativního investičního fondu služeb hlavního makléře, musí být podmínky této činnosti stanoveny v písemné smlouvě. V této smlouvě musí být zejména upravena možnost převodu a použití aktiv alternativního investičního fondu a nakládat s nimi, a to v souladu se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu. Ve smlouvě se rovněž stanoví, že o ní musí být informován depozitář.
Správce jedná při výběru a jmenování hlavního makléře, s nímž bude uzavřena smlouva, s patřičnou dovedností, péčí a opatrností.
4. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
druhy střetů zájmů podle odstavce 1;
b)
přiměřená opatření, která by měl správce v rámci svých struktur a organizačních a administrativních postupů přijmout k rozpoznávání, předcházení, řešení, sledování a oznamování střetů zájmů.
Článek 15
Řízení rizik
1. Správce musí funkčně a hierarchicky oddělit činnosti řízení rizik od provozních jednotek, včetně od činností správy portfolia.
Funkční a hierarchické oddělení činností řízení rizik podle prvního pododstavce přezkoumají příslušné orgány domovského členského státu správce v souladu se zásadou proporcionality, přičemž správce musí být za všech okolností schopen prokázat, že přijatá zvláštní opatření k předcházení střetu zájmů umožňují nezávislé provádění činností řízení rizik a že proces řízení rizik průběžně splňuje požadavky tohoto článku a je účinný.
2. Správce zavede přiměřené systémy řízení rizik, aby mohl zjišťovat, měřit, řídit a sledovat veškerá rizika související s investiční strategií každého alternativního investičního fondu a rizika, kterým je nebo smí být každý alternativní investiční fond vystaven.
Správce přezkoumá systémy řízení rizik v přiměřených intervalech, avšak nejméně jedenkrát ročně, a upravuje je v případě potřeby.
3. Správce musí alespoň:
a)
uplatňovat při investování jménem alternativního investičního fondu vhodné, zdokumentované a pravidelně aktualizované postupy náležité opatrnosti podle investiční strategie, cílů a rizikového profilu alternativního investičního fondu;
b)
zajistit, aby rizika spojená s každou investiční pozicí alternativního investičního fondu a jejich celkový dopad na portfolio alternativního investičního fondu mohly být průběžně řádně rozpoznávány, měřeny, řešeny a sledovány, mimo jiné i pomocí vhodných zátěžových testů;
c)
zajistit, aby rizikový profil alternativního investičního fondu odpovídal velikosti, struktuře portfolia a investičním strategiím a cílům alternativního investičního fondu stanoveným ve statutu nebo v zakládacích dokumentech, v prospektu a v dokumentech souvisejících s nabízením alternativního investičního fondu.
4. Správce stanoví maximální sílu pákového efektu, kterou může využít jménem každého jím spravovaného alternativního investičního fondu, a rozsah práva použití kolaterálu nebo záruky, jež mohou být poskytnuty v rámci využití pákového efektu, přičemž zohlední mimo jiné:
a)
typ alternativního investičního fondu;
b)
investiční strategii alternativního investičního fondu;
c)
zdroje pákového efektu využívaného alternativním investičním fondem;
d)
jakékoli další provázání či relevantní vztah s jinými institucemi poskytujícími finanční služby, jež by mohly představovat systémové riziko;
e)
nutnost omezit expozici vůči jedné protistraně;
f)
rozsah zajištění kolaterálem v rámci pákového efektu;
g)
poměr majetku a závazků;
h)
rozsah, povahu a míru činnosti správce na daných trzích.
5. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
systémy řízení rizik, které má správce používat ve vztahu k rizikům jež podstupuje jménem jím spravovaného alternativního investičního fondu;
b)
přiměřené intervaly přezkumu systému řízení rizik;
c)
způsob, jak se má funkčně a hierarchicky oddělit činnost řízení rizik od provozních jednotek, včetně činnosti správy portfolia;
d)
zvláštní opatření podle odst. 1 druhého pododstavce k předcházení střetu zájmů;
e)
požadavky uvedené v odstavci 3.
Článek 16
Řízení likvidity
1. Správci musí používat pro každý jimi spravovaný alternativní investiční fond, nejedná-li se o uzavřený alternativní investiční fond, který nevyužívá pákového efektu, vhodný systém řízení likvidity a přijmout postupy, které jim umožní sledovat riziko likvidity alternativního investičního fondu a zajistit, aby charakteristika investic alternativního investičního fondu z hlediska likvidity odpovídala jeho souvisejícím závazkům.
Správci musí pravidelně provádět zátěžové testy za podmínek běžných i mimořádných potřeb likvidity, které jim umožní posoudit riziko likvidity alternativního investičního fondu a na jejich základě sledují riziko likvidity alternativních investičních fondů.
2. Správci zajistí, aby u každého jimi spravovaného alternativního investičního fondu byly ve vzájemném souladu investiční strategie, povaha investic alternativního investičního fondu z hlediska likvidity a pravidla pro zpětný odkup podílových jednotek nebo akcií.
3. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
systémy a postupy řízení likvidity a
b)
způsoby dosahování vzájemného souladu mezi investiční strategií, povahou investic alternativního investičního fondu z hlediska likvidity a pravidly pro zpětný odkup podle odstavce 2.
Článek 17
Investování do sekuritizovaných pozic
Za účelem zajištění souladu v celém odvětví a odstranění nesouladu mezi zájmy podniků, které transformují úvěry na obchodovatelné cenné papíry, a původců ve smyslu čl. 4 bodu 41 směrnice 2006/48/ES a zájmy správců, kteří jménem alternativních investičních fondů do těchto cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů investují, přijme Komise prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se stanoví požadavky v těchto oblastech:
a)
požadavky, které musí splnit původce, sponzor nebo původní věřitel, aby směl správce jménem alternativních investičních fondů investovat do cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů tohoto typu vydaných po 1. lednu 2011, včetně požadavků, které zajistí, že si původce, sponzor nebo původní věřitel ponechá čistý ekonomický podíl ve výši nejméně 5 %;
b)
kvalitativní požadavky, které musí splnit správce, který jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů investuje do těchto cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů.
ODDÍL 2
Organizační požadavky
Článek 18
Obecné zásady
1. Členské státy vyžadují, aby správce vždy využíval vhodné a přiměřené lidské a technické zdroje, které jsou nezbytné pro řádnou správu alternativních investičních fondů.
Příslušné orgány domovského členského státu správce, rovněž s ohledem na charakter jím spravovaných alternativních investičních fondů, zejména vyžadují, aby tento správce uplatňoval řádné administrativní a účetní postupy a kontrolní a ochranná opatření při elektronickém zpracovávání dat, jakož i příslušné mechanismy vnitřní kontroly, mezi něž patří zejména pravidla pro osobní transakce prováděné jeho zaměstnanci a pro držení nebo správu investic s cílem investovat na vlastní účet, a jež přinejmenším zajišťují, aby každá transakce, do níž jsou alternativní investiční fondy zapojeny, mohla být rekonstruována podle svého původu, podle zúčastněných stran, povahy, doby, kdy byla uskutečněna, a místa, kde byla uskutečněna, a aby aktiva alternativních investičních fondů spravovaných tímto správcem byla investována v souladu se statutem či zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu a v souladu s platnými právními předpisy.
2. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví postupy a opatření uvedené v odstavci 1.
Článek 19
Oceňování
1. Správce zajistí, aby pro každý jím spravovaný alternativní investiční fond byly zavedeny vhodné a konzistentní postupy řádného a nezávislého ocenění aktiv alternativního investičního fondu v souladu s tímto článkem, s příslušnými vnitrostátními právními předpisy a se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu.
2. Pravidla oceňování aktiv a výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii alternativního investičního fondu stanoví právo země, v níž je alternativní investiční fond usazen, nebo statut nebo zakládací dokumenty alternativního investičního fondu.
3. Správce rovněž zajistí výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii alternativního investičního fondu a zpřístupnění této hodnoty investorům v souladu s tímto článkem, příslušnými vnitrostátními právními předpisy a statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu.
Postupy oceňování musí zajistit oceňování aktiv a výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii alespoň jednou ročně.
V případě otevřeného alternativního investičního fondu se tato ocenění a tyto výpočty provádějí rovněž v intervalech odpovídajících povaze aktiv držených alternativním investičním fondem a četnosti jeho emisí a odkupu podílových jednotek nebo akcií.
V případě uzavřeného alternativního investičního fondu se tato ocenění a tyto výpočty provádějí rovněž v případě navýšení nebo snížení kapitálu příslušným alternativním investičním fondem.
Investoři jsou o těchto oceněních a výpočtech informováni způsobem uvedeným ve statutu nebo zakládacích dokumentech příslušného alternativního investičního fondu.
4. Správce zajistí, aby oceňování prováděl buď:
a)
externí znalec, který je právnickou nebo fyzickou osobou nezávislou na alternativním investičním fondu, správci nebo na jiné osobě s úzkou vazbou na alternativní investiční fond nebo správce, nebo
b)
správce, pokud je oceňování funkčně odděleno od správy portfolia a pokud zásady odměňování a další opatření zajišťují omezení střetů zájmů a brání nepřípustnému ovlivňování zaměstnanců.
Externím znalcem alternativního investičního fondu nelze jmenovat depozitáře tohoto fondu, pokud není činnost depozitáře funkčně a hierarchicky oddělena od činnosti externího znalce a pokud nejsou potenciální střety zájmů řádně rozpoznávány, řešeny a sledovány a oznamovány investorům daného alternativního investičního fondu.
5. Provádí-li oceňování externí znalec, musí správce prokázat, že:
a)
tento externí znalec podléhá ze zákona povinné profesní registraci nebo je jeho činnost upravena právními předpisy nebo profesními pravidly a
b)
tento externí znalec poskytuje dostatečné profesní záruky pro to, aby byl schopen efektivně provádět příslušné oceňování v souladu s odstavci 1, 2 a 3, a
c)
jmenování tohoto externího znalce splňuje požadavky čl. 20 odst. 1 a 2 a aktů v přenesené pravomoci přijatých podle čl. 20 odst. 7.
6. Jmenovaný externí znalec nesmí prováděním oceňování pověřit třetí osobu.
7. Správce oznámí jmenování externího znalce příslušným orgánům svého domovského členského státu, které mohou požadovat, aby byl na jeho místo jmenován jiný externí znalec, nejsou-li splněny podmínky stanovené v odstavci 5.
8. Oceňování musí být prováděno nestranně a s patřičnou dovedností, péčí a opatrností.
9. V případě, že oceňování neprovádí nezávislý externí znalec, mohou příslušné orgány domovského členského státu správce vyžadovat, aby správce nechal ověřit své postupy oceňování nebo svá ocenění externím znalcem, nebo, je-li to vhodné, auditorem.
10. Za řádné ocenění aktiv alternativního investičního fondu a za výpočet čisté hodnoty aktiv alternativního investičního fondu a za její zveřejnění odpovídá správce. Odpovědnost správce vůči alternativnímu investičnímu fondu a jeho investorům proto není dotčena skutečností, že správce jmenoval pro oceňování externího znalce.
Aniž je tím dotčen první pododstavec a bez ohledu na případná odchylná smluvní ujednání, je externí znalec odpovědný správci za veškeré škody, které správci vzniknou v důsledku toho, že externí znalec z nedbalosti nebo úmyslně nesplní své povinnosti.
11. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
kritéria týkající se postupů řádného oceňování aktiv a výpočtu čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii;
b)
odborné záruky, které musí externí znalec poskytovat, aby mohl účinně provádět oceňování;
c)
intervaly, v nichž otevřené alternativní investiční fondy provádějí oceňování, které odpovídá povaze aktiv držených alternativním investičním fondem a jeho politice emisí a pravidlům pro zpětný odkup.
ODDÍL 3
Pověření jiné osoby úkoly správce
Článek 20
Pověření jiné osoby
1. Správce, který hodlá pověřit třetí osobu, aby jeho jménem vykonávala jeho úkoly, tuto skutečnost oznámí příslušným orgánům svého domovského členského státu, a to dříve, než toto pověření nabyde účinku. Přitom musí být splněny tyto podmínky:
a)
správce musí být schopen odůvodnit rozsah a objektivní důvody pověření;
b)
pověřená osoba musí disponovat dostatečnými zdroji k plnění příslušných úkolů a osoby, které fakticky vykonávají činnost pověřené osoby, musí mít dostatečně dobrou pověst a dostatečné zkušenosti;
c)
pokud se pověření týká správy portfolia nebo řízení rizik, musí být pověření uděleno pouze podnikům, které mají v povolení nebo registraci povolenu správu majetku a které podléhají dohledu, nebo pokud tato podmínka nemůže být splněna, pokud tento podnik získal předchozí souhlas příslušných orgánů domovského členského státu správce;
d)
pokud se pověření týká správy portfolia nebo řízení rizik a pokud je těmito úkoly pověřen podnik se sídlem ve třetí zemi, musí být kromě požadavků uvedených v písmenu c) zajištěna spolupráce mezi příslušnými orgány domovského členského státu správce a orgánem dohledu, který provádí dohled nad daným podnikem;
e)
pověření nesmí bránit účinnému dohledu nad správcem, a zejména nesmí bránit správci v jednání a spravování alternativního investičního fondu v nejlepším zájmu jeho investorů;
f)
správce musí být schopen prokázat, že pověřená osoba má odbornou kvalifikaci a je způsobilá k plnění svěřených úkolů, že byla vybrána s veškerou patřičnou péčí a že je správce schopen kdykoli účinně zkontrolovat výkon svěřené činnosti, vydávat pověřené osobě další pokyny a že je schopen pověření s okamžitou účinností zrušit, je-li to v zájmu investorů.
Správce průběžně kontroluje služby, které jednotlivé pověřené osoby poskytují.
2. Správou portfolia nebo řízením rizik nelze pověřit:
a)
depozitáře nebo osobu pověřenou plněním úkolů depozitáře nebo
b)
jiný subjekt, jehož zájmy se mohou dostat do střetu se zájmy správce nebo investorů alternativního investičního fondu, pokud nemá tento subjekt funkčně a hierarchicky oddělenou činnost správy portfolia či řízení rizik od svých dalších činností, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, a pokud nejsou tyto potenciální střety zájmů řádně rozpoznávány, řešeny a sledovány a oznamovány investorům daného alternativního investičního fondu.
3. Odpovědnost správce vůči alternativnímu investičnímu fondu a jeho investorům není dotčena skutečností, že pověřil svými úkoly třetí osobu nebo že tato třetí osoba dále pověřila těmito úkoly jinou osobu, ani nesmí pověřit svými úkoly třetí osobu v takovém rozsahu, že ho nelze nadále považovat za správce, ale za subjekt typu „poštovní schránka“.
4. Třetí osoba může úkoly, kterými byla pověřena, pověřit jinou osobu, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
správce toto další pověření předem odsouhlasil;
b)
správce toto další pověření oznámil příslušným orgánům svého domovského členského státu před tím, než nabylo účinku;
c)
podmínky stanovené v odstavci 1, přičemž veškeré odkazy na „pověřenou osobu“ se považují za odkazy na tuto „dále pověřenou osobu“.
5. Správou portfolia nebo řízením rizik nelze dále pověřit:
a)
depozitáře nebo osobu pověřenou plněním úkolů depozitáře nebo
b)
jiný subjekt, jehož zájmy se mohou dostat do střetu se zájmy správce nebo investorů alternativního investičního fondu, pokud nemá tento subjekt funkčně a hierarchicky oddělen výkon činnost správy portfolia či řízení rizik od svých dalších činností, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, a pokud nejsou tyto potenciální střety zájmů řádně rozpoznány, řešeny a sledovány a oznamovány investorům daného alternativního investičního fondu.
Pověřená osoba průběžně kontroluje služby, které jednotlivé dále pověřené osoby poskytují.
6. Pokud dále pověřená jiná osoba pověří plněním svých úkolů další osobu, platí obdobně podmínky stanovené v odstavci 4.
7. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
podmínky pro splnění požadavků uvedených v odstavcích 1, 2, 4 a 5;
b)
situace, z nichž vyplývá, že správce pověřil plněním svých úkolů třetí osobu v rozsahu, který z něj činí subjekt typu „poštovní schránka“, a tudíž jej nelze nadále považovat za správce, jak je uvedeno v odstavci 3.
ODDÍL 4
Depozitář
Článek 21
Depozitář
1. Správce zajistí, aby byl pro každý alternativní investiční fond, který spravuje, jmenován jeden depozitář v souladu s tímto článkem.
2. Jmenování depozitáře musí být doloženo písemnou smlouvou. Tato smlouva upravuje mimo jiné předávání informací nezbytných pro plnění úkolů svěřených alternativním investičním fondem depozitáři, v souladu s touto směrnicí a s dalšími příslušnými právními a správními předpisy.
3. Depozitář musí být:
a)
úvěrovou institucí se sídlem v Unii a povolenou v souladu se směrnicí 2006/48/ES, nebo
b)
investičním podnikem se sídlem v Unii, který podléhá požadavkům na kapitálovou přiměřenost podle čl. 20 odst. 1 směrnice 2006/49/ES, včetně kapitálových požadavků k operačnímu riziku, povoleným v souladu se směrnicí 2004/39/ES a který rovněž poskytuje doplňkovou službu úschovy a správy finančních nástrojů na účet klientů v souladu s přílohou I oddílem B bodem 1 uvedené směrnice; kapitál takového investičního podniku nesmí být v žádném případě nižší než počáteční kapitál podle článku 9 směrnice 2006/49/ES, nebo
c)
jinou kategorií institucí, která podléhá pravidlům obezřetnosti a průběžnému dohledu a která ke dni 21. července 2011 spadá do kategorie institucí, jež mohou v souladu s rozhodnutím členských států vykonávat funkci depozitáře podle čl. 23 odst. 3 směrnice 2009/65/ES.
Pouze v případě mimounijních alternativních investičních fondů a aniž tím je dotčen odst. 5 písm. b), může činnost depozitáře vykonávat také úvěrová instituce nebo jiný subjekt stejné povahy jako subjekty uvedené v prvním pododstavci písm. a) a b) tohoto odstavce za předpokladu, že jsou splněny podmínky v odst. 6 písm. b).
Kromě toho mohou členské státy povolit, že ve vztahu k alternativním investičním fondům, které nemají práva na zpětný odkup akcií nebo podílových jednotek uplatnitelná v prvních pěti letech od počáteční investice a které v souladu se svou hlavní investiční politikou obecně neinvestují do aktiv, které musí být dány do úschovy v souladu s odst. 8 písm. a) nebo obecně investují do emitentů nebo nekótovaných společností s cílem potenciálně získat kontrolu nad těmito společnostmi v souladu s článkem 26, může činnost depozitáře vykonávat subjekt, který vykonává činnosti depozitáře v rámci své profesní či obchodní činnosti, v souvislosti s nimiž ze zákona podléhá povinné profesní registraci, nebo jejichž výkon je upraven právními předpisy či profesními pravidly, a který může poskytnout dostatečné finanční a profesní záruky, jež mu umožní účinně vykonávat příslušné úkoly depozitáře a plnit závazky, které z této činnosti vyplývají.
4. Aby nedocházelo ke střetu zájmů mezi depozitářem, správcem, alternativním investičním fondem a jeho investory:
a)
nesmí činnost depozitáře vykonávat správce;
b)
nesmí činnost depozitáře vykonávat pro alternativní investiční fond hlavní makléř, který je protistranou tohoto alternativního investičního fondu, pokud není výkon činnosti depozitáře funkčně a hierarchicky oddělen od činnosti hlavního makléře a pokud nejsou potenciální střety zájmů řádně rozpoznány, řešeny, sledovány a oznamovány investorům daného alternativního investičního fondu; depozitář může tohoto hlavního makléře pověřit úschovou v souladu s odstavcem 11, jsou-li splněny příslušné podmínky.
5. Depozitář musí být usazen:
a)
v případě unijního alternativního investičního fondu v domovském členském státě alternativního investičního fondu nebo
b)
v případě mimounijního alternativního investičního fondu ve třetí zemi, v níž je alternativní investiční fond usazen, nebo v domovském členském státě správce tohoto alternativního investičního fondu, nebo v referenčním členském státě správce tohoto alternativního investičního fondu.
6. Aniž tím jsou dotčeny požadavky uvedené v odstavci 3, jmenování depozitáře usazeného ve třetí zemi vždy podléhá těmto podmínkám:
a)
příslušné orgány členských států, v nichž mají být nabízeny podílové jednotky nebo akcie mimounijního alternativního investičního fondu, a pokud je odlišný, domovského členského státu správce podepsaly s příslušnými orgány depozitáře dohody o spolupráci a výměně informací;
b)
depozitář podléhá účinným pravidlům obezřetnostního dohledu,včetně minimálních kapitálových požadavků, a účinnému dohledu, jež mají stejný účinek jako právo Unie a jež jsou účinně vymáhány;
c)
třetí země, v níž je depozitář usazen, není uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu;
d)
členské státy, v nichž mají být nabízeny podílové jednotky nebo akcie mimounijního alternativního investičního fondu, a pokud je odlišný, domovský členský stát správce podepsaly se třetí zemí, v níž je depozitář usazen, dohodu, která je zcela v souladu se zásadami stanovenými v článku 26 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku a zajišťuje účinnou výměnu informací v oblasti daní včetně mnohostranných dohod o daních;
e)
depozitář je smluvně odpovědný alternativnímu investičnímu fondu nebo investorům alternativního investičního fondu v souladu s odstavci 12 a 13 tohoto článku a výslovně se zavazuje dodržovat odstavec 11.
Pokud příslušné orgány jiného členského státu nesouhlasí s tím, jak příslušné orgány domovského členského státu správce posoudily splnění podmínek uvedených v prvním pododstavci písm. a), c) nebo e), mohou věc předložit orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Na základě kritérií uvedených v odst. 17 písm. b) přijme Komise prováděcí akty, v nichž stanoví, že pravidla obezřetnosti a dohled třetí země mají stejný účinek jako právo Unie a že jsou účinně vymáhány. Tyto akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 59 odst. 2.
7. Depozitář obecně zajišťuje, aby byly řádně sledovány peněžní toky alternativních investičních fondů, a zejména to, aby všechny platby učiněné investory nebo jejich jménem při upisování podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu byly doručeny a aby veškeré peněžní prostředky alternativního investičního fondu byly vloženy na hotovostní účty vedené na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce alternativního investičního fondu, který za alternativní investiční fond jedná, nebo na jméno depozitáře, který za alternativní investiční fond jedná, u subjektu uvedeného v čl. 18 odst. 1 písm. a), b) a c) směrnice 2006/73/ES, či u jiného subjektu stejné povahy působícího na příslušném trhu, v jehož rámci jsou vyžadovány hotovostní účty, pokud tento subjekt podléhá účinným pravidlům obezřetnosti a účinnému dohledu, jež mají stejný účinek jako právo Unie a jež jsou účinně vymáhány, a to v souladu se zásadami stanovenými v článku 16 směrnice 2006/73/ES.
Pokud jsou hotovostní účty vedeny na jméno depozitáře, který jedná jménem alternativního investičního fondu, nesmí být na tyto účty vkládány žádné peněžní prostředky subjektu uvedeného v prvním pododstavci ani žádné vlastní peněžní prostředky depozitáře.
8. Aktiva alternativního investičního fondu nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, musí být dána depozitáři do úschovy takto:
a)
finanční nástroje, které lze dát do úschovy:
i)
depozitář přijme do úschovy veškeré finanční nástroje, které lze zapsat na účet finančních nástrojů vedený v evidenci depozitáře, a veškeré finanční nástroje, které lze depozitáři fyzicky předat,
ii)
pro tyto účely depozitář zajistí, aby všechny finanční nástroje, které lze zapsat na účet finančních nástrojů vedený v evidenci depozitáře, byly v jeho evidenci zapsány na oddělených účtech v souladu článkem 16 směrnice 2006/73/ES, které jsou vedeny na jméno alternativního investičního fondu, případně na jméno správce, jenž jedná jménem alternativního investičního fondu, aby bylo v souladu s příslušnými právními předpisy vždy zřejmé, že patří danému alternativnímu investičnímu fondu;
b)
ostatní aktiva:
i)
depozitář ověří, že tato aktiva vlastní alternativní investiční fond nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, a vede v evidenci ta aktiva, u nichž je prokázáno, že jsou ve vlastnictví alternativního investičního fondu, případně správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu,
ii)
vlastnictví alternativního investičního fondu nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, se posuzuje na základě informací či dokumentů předložených alternativním investičním fondem nebo správcem a na základě dostupných vnějších podkladů,
iii)
depozitář musí tuto evidenci průběžně aktualizovat.
9. Kromě úkolů uvedených v odstavcích 7 a 8 depozitář:
a)
zajišťuje, aby byly prodej, emise, odkup, vyplácení a zrušení podílových jednotek nebo akcií prováděny v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy a statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu;
b)
zajišťuje, aby byla hodnota podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu vypočítávána v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy, se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu a s postupy stanovenými v článku 19;
c)
plní pokyny správce, pokud nejsou v rozporu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy nebo se statutem či zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu;
d)
zajišťuje, aby u operací s aktivy alternativního investičního fondu byla protiplnění alternativnímu investičnímu fondu poskytována v obvyklých lhůtách;
e)
zajišťuje, aby byly příjmy alternativního investičního fondu využity v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy a se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu.
10. Správce a depozitář musí jednat ve své funkci čestně, spravedlivě, odborně, nezávisle a v zájmu alternativního investičního fondu a jeho investorů.
Depozitář nesmí vykonávat s ohledem na alternativní investiční fond nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, činnost, při níž může docházet ke střetu zájmů mezi alternativním investičním fondem, investory alternativního investičního fondu, správcem a jím samotným, pokud není funkčně a hierarchicky oddělen výkon činnosti depozitáře od ostatních činností, u nichž může hrozit střet zájmů, a pokud nejsou potenciální střety zájmů řádně rozpoznány, řešeny, sledovány a oznamovány investorům alternativního investičního fondu.
Depozitář nesmí použít aktiva podle odstavce 8 bez předchozího souhlasu alternativního investičního fondu, případně správce, který jménem alternativního investičního fondu jedná.
11. Kromě úkolů uvedených v odstavci 8 nesmí depozitář pověřit plněním svých úkolů uvedených v tomto článku třetí osoby.
Úkoly uvedenými v odstavci 8 může depozitář pověřit třetí osoby pouze za těchto podmínek:
a)
třetí osoby nejsou pověřeny těmito úkoly s cílem vyhnout se požadavkům této směrnice a
b)
depozitář je schopen doložit objektivní důvod pro pověření těmito úkoly;
c)
depozitář při výběru a jmenování třetí osoby, kterou hodlá pověřit plněním některých svých úkolů, jedná s patřičnou dovedností, péčí a opatrností a s patřičnou dovedností, péčí a opatrností rovněž provádí pravidelné kontroly a průběžné sledování třetí osoby, kterou pověřil plněním některých svých úkolů, a jednání této třetí osoby v souvislosti s úkoly, kterými byla pověřena, a
d)
depozitář zajistí, že příslušná třetí osoba splňuje následující podmínky po celou dobu plnění úkolů, které jí byly svěřeny:
i)
třetí osoba má odpovídající struktury a odborné znalosti, jež jsou úměrné povaze a složitosti aktiv alternativního investičního fondu nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, jež jí byla svěřena,
ii)
pokud jde o činnosti úschovy podle odst. 8 písm. a), podléhá třetí osoba účinným pravidlům obezřetnostního dohledu, včetně minimálních kapitálových požadavků, a účinnému dohledu ze strany příslušných orgánů a pravidelnému vnějšímu auditu, který ověřuje, že jsou příslušné finanční nástroje v jejím vlastnictví,
iii)
třetí osoba odděluje aktiva klientů depozitáře od svých vlastních aktiv a od aktiv depozitáře tak, aby bylo vždy zřejmé, že daná aktiva patří klientům příslušného depozitáře,
iv)
třetí osoba nesmí tato aktiva využívat bez předchozího souhlasu alternativního investičního fondu, nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, a aniž by předem informovala depozitáře, a
v)
třetí osoba splňuje obecné povinnosti a dodržuje zákazy stanovené v odstavcích 8 a 10.
Bez ohledu na druhý pododstavec písm. d) bod ii), pokud právní předpisy třetí země vyžadují, aby určité finanční nástroje byly drženy v úschově místním subjektem, a neexistují žádné místní subjekty, které splňují požadavky týkající se pověření stanovené v v uvedeném bodě, může depozitář svými úkoly pověřit takový místní subjekt v rozsahu nezbytném podle právních předpisů třetí země, a pouze pokud neexistují žádné místní subjekty, které splňují požadavky týkající se pověření, a jsou-li splněny následující požadavky:
a)
investoři příslušného alternativního investičního fondu musí být před vložením svých investic řádně informováni o tomto pověření, které je nezbytné vzhledem k omezením vyplývajícím z právních předpisů třetí země, a o okolnostech odůvodňujících toto pověření a
b)
alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem alternativního investičního fondu musí dát depozitáři pokyn, aby pověřil úschovou finančních nástrojů místní subjekt.
Třetí osoba může těmito úkoly dále pověřit jinou osobu, pokud jsou splněny stejné požadavky. V takovém případě se na příslušné strany vztahuje obdobně odstavec 13.
Pro účely tohoto odstavce se za pověření výkonem úschovy nepovažuje poskytování služeb podle směrnice 98/26/ES v systémech vypořádání obchodů s cennými papíry pro účely uvedené směrnice ani poskytování podobných služeb systémy vypořádání obchodů s cennými papíry třetích zemí.
12. Depozitář odpovídá alternativnímu investičnímu fondu nebo investorům alternativního investičního fondu za ztrátu finančních nástrojů, které byly dány do úschovy depozitáři nebo třetí osobě, která byla úschovou pověřena, v souladu s odst. 8 písm. a).
V případě ztráty finančního nástroje, který mu byl svěřen do úschovy, vrátí depozitář neprodleně finanční nástroj stejného typu nebo odpovídající částku alternativnímu investičnímu fondu, či správci, který jménem alternativního investičního fondu jedná. Depozitář neodpovídá, prokáže-li, že ke ztrátě došlo vlivem vnějších okolností, jež nebylo možné ovlivnit a jejichž důsledky by i přes veškeré vynaložené úsilí, které lze spravedlivě požadovat, byly nevyhnutelné.
Depozitář odpovídá alternativnímu investičnímu fondu nebo investorům alternativního investičního fondu i za veškeré další ztráty, které jim vzniknou v důsledku toho, že z nedbalosti nebo úmyslně neplnil řádným způsobem své povinnosti vyplývající z této směrnice.
13. Odpovědnost depozitáře není dotčena pověřením další osoby podle odstavce 11.
Bez ohledu na první pododstavec tohoto odstavce se však depozitář může v případě ztráty finančních nástrojů, které má v úschově třetí osoba podle odstavce 11, zprostit své odpovědnosti, pokud prokáže, že:
a)
jsou splněny všechny požadavky týkající se pověření úschovou podle odst. 11 druhého pododstavce;
b)
depozitář a třetí osoba uzavřeli písemnou smlouvu, která výslovně přenáší odpovědnost depozitáře na tuto třetí osobu a umožňuje, aby vůči ní alternativní investiční fond, nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, uplatnil nárok na náhradu škody v souvislosti se ztrátou finančních nástrojů či aby vůči ní tento nárok uplatnil depozitář jejich jménem, a
c)
písemná smlouva mezi depozitářem a alternativním investičním fondem nebo správcem alternativního investičního fondu, který jedná jménem alternativního investičního fondu, výslovně umožňuje zproštění depozitáře odpovědnosti a stanoví objektivní důvody tohoto zproštění.
14. Kromě toho pokud právní předpisy třetí země vyžadují, aby určité finanční nástroje byly drženy v úschově místním subjektem, a neexistují žádné místní subjekty, které splňují požadavky týkající se pověření stanovené v odst. 11 písm. d) bodě ii), může se depozitář zprostit odpovědnosti za předpokladu, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
statut nebo zakládací dokumenty příslušného alternativního investičního fondu výslovně umožňují zproštění odpovědnosti za podmínek stanovených v tomto odstavci;
b)
investoři příslušného alternativního investičního fondu byli o zproštění odpovědnosti a okolnostech, které toto zproštění odůvodňují, řádně informováni předtím, než vložili své investice;
c)
alternativní investiční fond nebo správce jménem alternativního investičního fondu dal depozitáři pokyn, aby pověřil úschovou finančních nástrojů místní subjekt;
d)
depozitář a alternativní investiční fond, nebo správce, který jménem alternativního investičního fondu jedná, uzavřeli písemnou smlouvu, jež zproštění odpovědnosti výslovně umožňuje;
e)
depozitář a třetí osoba uzavřeli písemnou smlouvu, která výslovně přenáší odpovědnost depozitáře na tento místní subjekt a umožňuje, aby vůči němu alternativní investiční fond, nebo správce, který jménem alternativního investičního fondu jedná, uplatnil nárok na náhradu škody v souvislosti se ztrátou finančních nástrojů či aby vůči němu tento nárok uplatnil depozitář jejich jménem.
15. Odpovědnost vůči investorům alternativního investičního fondu lze uplatňovat buď přímo, nebo nepřímo prostřednictvím správce v závislosti na právní povaze vztahu mezi depozitářem, správcem a investory.
16. Depozitář poskytne svým příslušným orgánům na požádání všechny informace, které získal při plnění svých povinností a které mohou příslušné orgány alternativního investičního fondu nebo správce potřebovat. Jsou-li příslušné orgány alternativního investičního fondu nebo správce odlišné od příslušných orgánů depozitáře, předají příslušné orgány depozitáře informace, které obdržely, neprodleně příslušným orgánům alternativního investičního fondu a správce.
17. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
informace, které mají být uvedeny v písemné smlouvě podle odstavce 2;
b)
obecná kritéria pro posouzení toho, zda mají pravidla obezřetnostního dohledu a dohled třetích zemí podle odst. 6 písm. b) stejný účinek jako právo Unie a zda jsou účinně vymáhány;
c)
podmínky pro výkon činnosti depozitáře podle odstavců 7, 8 a 9 včetně:
i)
typu finančních nástrojů, které jsou zahrnuty do rozsahu povinností depozitáře spojených s úschovou podle odst. 8 písm. a),
ii)
podmínek, za nichž může depozitář plnit své povinnosti spojené s úschovou finančních nástrojů registrovaných u centrálního depozitáře,
iii)
podmínek, za nichž depozitář zajišťuje v souladu s odst. 8 písm. b) úschovu finančních nástrojů vydaných na jméno a registrovaných u emitenta nebo registrátora;
d)
povinnosti depozitářů jednat s patřičnou péčí podle odst. 11 písm. c);
e)
povinnost oddělit aktiva podle odst. 11 písm. d) bodu iii);
f)
podmínky a okolnosti, za nichž se finanční nástroje svěřené do úschovy považují za ztracené;
g)
co se rozumí vnějšími okolnostmi podle odstavce 12, jež nebylo možné ovlivnit a jejichž důsledky by i přes veškeré vynaložené úsilí, které lze spravedlivě požadovat, byly nevyhnutelné;
h)
podmínky a okolnosti podle odstavce 13, které odůvodňují smluvní zproštění odpovědnosti.
KAPITOLA IV
POŽADAVKY NA TRANSPARENTNOST
Článek 22
Výroční zpráva
1. Správce poskytne za každý jím spravovaný unijní alternativní investiční fond a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii, výroční zprávu za každé účetní období nejpozději šest měsíců po skončení účetního období. Výroční zpráva je na požádání poskytnuta investorům. Výroční zpráva je poskytnuta příslušným orgánům domovského členského státu správce a podle okolností domovského členského státu alternativního investičního fondu.
Pokud je alternativní investiční fond povinen zveřejnit výroční finanční zprávu v souladu se směrnicí 2004/109/ES, je nutné poskytnout investorům na požádání pouze doplňující informace uvedené v odstavci 2, a to buď odděleně, nebo jako doplněk výroční finanční zprávy. V posledně uvedeném případě se výroční finanční zpráva zveřejní nejpozději čtyři měsíce po skončení účetního období.
2. Výroční zpráva musí obsahovat alespoň následující informace:
a)
rozvahu nebo výkaz aktiv a pasiv;
b)
rozpis příjmů a výdajů za účetní období;
c)
zprávu o činnosti v účetním období;
d)
všechny podstatné změny údajů uvedených v článku 23, k nimž došlo v účetním období, na které se vztahuje výroční zpráva;
e)
celkovou výši odměn za účetní období, rozdělenou na pevnou a pohyblivou složku odměny vyplacenou správcem jeho pracovníkům, počet příjemců a případně odměnu za zhodnocení kapitálu, kterou alternativní investiční fond vyplatil;
f)
souhrnnou výši odměn rozčleněnou na vrcholné vedení a pracovníky správce, jejichž činnost má podstatný vliv na rizikový profil alternativního investičního fondu.
3. Účetní údaje uvedené ve výroční zprávě jsou zpracovány v souladu s účetními standardy domovského členského státu alternativního investičního fondu, nebo v souladu s účetními standardy třetí země, kde je alternativní investiční fond usazen, a s pravidly pro vedení účetnictví stanovenými ve statutu nebo zakládacích dokumentech alternativního investičního fondu.
Účetní údaje obsažené ve výroční zprávě musí být auditovány jednou nebo více osobami zmocněnými zákonem k provádění auditu účtů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES ze dne 17. května 2006 o povinném auditu ročních a konsolidovaných účetních závěrek (26). Zpráva auditora včetně případných výhrad se přetiskuje v plném znění ve výroční zprávě.
Odchylně od druhého pododstavce mohou členské státy povolit, aby správci, kteří nabízejí mimounijní alternativní investiční fondy, podrobili výroční zprávy těchto alternativních investičních fondů auditu podle mezinárodních účetních standardů platných v zemi, kde má alternativní investiční fond sídlo.
4. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimž se blíže stanoví obsah a forma výroční zprávy. Tato opatření se upraví podle typů alternativních investičních fondů, na které se použijí.
Článek 23
Informování investorů
1. Správce za každý jím spravovaný unijní alternativní investiční fond a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii, poskytne investorům alternativního investičního fondu způsobem uvedeným ve statutu či zakládacích dokumentech alternativního investičního fondu a před uskutečněním investice následující informace, jakož i jejich podstatné změny:
a)
popis investiční strategie a cílů alternativního investičního fondu, informace o tom, kde je každý řídící alternativní investiční fond usazen a kde jsou usazeny podkladové fondy, je-li alternativní investiční fond fondem fondů, popis typů aktiv, do nichž může alternativní investiční fond investovat, postupů, které může používat, všech souvisejících rizik, příslušných omezení pro investování, okolností, za nichž může alternativní investiční fond využívat pákový efekt, povolených typů pákového efektu a jeho zdrojů, jakož i souvisejících rizik, omezení využití tohoto efektu a jakýchkoli dohod o použití kolaterálu nebo aktiv a informace o maximální síle pákového efektu, kterou může správce využívat jménem alternativního investičního fondu;
b)
popis postupů, kterými může alternativní investiční fond změnit investiční strategii nebo investiční politiku nebo obojí;
c)
popis hlavních právních důsledků smluvního vztahu uzavřeného za účelem investování, včetně informace o soudní příslušnosti, rozhodném právu a existenci či neexistenci právních nástrojů upravujících uznání a výkon soudních rozhodnutí na území, na němž je alternativní investiční fond usazen;
d)
totožnost správce, depozitáře alternativního investičního fondu, auditora a jiných subjektů, které alternativnímu investičnímu fondu poskytují služby, a popis jejich povinností, jakož i práv investorů;
e)
popis toho, jak správce plní požadavky stanovené v čl. 9 odst. 7;
f)
popis toho, jakými činnostmi správy podle přílohy I byla třetí osoba správcem pověřena a popis toho, jakými činnostmi úschovy byla třetí osoba depozitářem pověřena, totožnost pověřené osoby a identifikace všech případných střetů zájmů, které by na základě těchto pověření mohly vzniknout;
g)
popis postupu oceňování alternativního investičního fondu a metod oceňování aktiv včetně metod používaných k oceňování těžko ocenitelných aktiv v souladu s článkem 19;
h)
popis řízení rizika likvidity alternativního investičního fondu, včetně práv na odkup za běžných a mimořádných okolností a stávajících ujednání s investory o odkupu;
i)
popis všech poplatků, výdajů a srážek, které přímo či nepřímo hradí investoři, a jejich maximální výše;
j)
popis toho, jakým způsobem správce zajišťuje spravedlivé zacházení s investory, kdykoli některý z investorů získá zvláštní výhody nebo právo na zvláštní výhody, popis těchto zvláštních výhod, typů investorů, kteří tyto zvláštní výhody získávají a jejich právních a ekonomických vazeb na alternativní investiční fond nebo na správce;
k)
poslední výroční zprávu podle článku 22;
l)
postup a podmínky vydávání a upisování podílových jednotek nebo akcií;
m)
poslední čistou hodnotu aktiv alternativního investičního fondu nebo poslední tržní cenu podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu v souladu s článkem 19;
n)
dosavadní výsledky alternativního investičního fondu pokud jsou dostupné;
o)
totožnost hlavního makléře a popis významných dohod alternativního investičního fondu s jeho hlavními makléři a způsobu řízení střetů zájmů v souvislosti s nimi a ustanovení smlouvy s depozitářem o možnosti převodu a použití aktiv alternativního investičního fondu a informace o přenesení odpovědnosti na hlavního makléře;
p)
popis způsobu a doby zveřejnění požadovaných informací podle odstavců 4 a 5.
2. Správce informuje investory ještě předtím, než investují do alternativního investičního fondu, o všech smlouvách, jimiž se depozitář zprostil odpovědnosti v souladu s čl. 21 odst. 13. Správce investory bezodkladně informuje rovněž o všech změnách, které s odpovědností depozitáře souvisejí.
3. Pokud má alternativní investiční fond povinnost zveřejnit prospekt v souladu se směrnicí 2003/71/ES nebo v souladu s vnitrostátními právními předpisy, je nutné zvlášť nebo jako doplňující údaje k prospektu zveřejnit pouze informace, jež jsou uvedeny v odstavcích 1 a 2 a jež doplňují informace uvedené v prospektu.
4. Správce pravidelně investorům poskytuje za každý unijní alternativní investiční fond, který spravuje, a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii, tyto informace:
a)
procentní podíl aktiv alternativního investičního fondu, která podléhají zvláštním opatřením v důsledku jejich nelikvidnosti;
b)
jakákoli nová opatření k řízení likvidity alternativního investičního fondu;
c)
současný rizikový profil alternativního investičního fondu a systémy řízení rizik, které správce k řízení uvedených rizik používá.
5. Správce, který spravuje unijní alternativní investiční fondy, jež využívají pákového efektu, nebo který nabízí v Unii alternativní investiční fondy, jež využívají pákového efektu, za každý takový alternativní investiční fond pravidelně zveřejňuje tyto informace:
a)
veškeré změny maximální síly pákového efektu, kterou může správce jménem alternativního investičního fondu využít, jakož i veškeré změny práv na použití kolaterálu nebo záruky poskytnutých v rámci využití pákového efektu;
b)
celkový rozsah pákového efektu využitého tímto alternativním investičním fondem.
6. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimž se blíže stanoví informační povinnost správce uvedená v odstavcích 4 a 5 a rovněž četnost poskytování informací uvedených v odstavci 5. Tato opatření se upraví podle typu správců, na které se vztahují.
Článek 24
Povinnost podávat zprávy příslušným orgánům
1. Správce pravidelně podává zprávy příslušným orgánům svého domovského členského státu o hlavních trzích a nástrojích, s nimiž obchoduje jménem alternativních investičních fondů, které spravuje.
Poskytuje informace o hlavních nástrojích, s nimiž obchoduje, o trzích, jichž je členem nebo na nichž aktivně obchoduje, a o hlavních investicích nesoucích riziko a nejvýznamnějších koncentracích rizik za každý jím spravovaný alternativní investiční fond.
2. Správce podává příslušným orgánům svého domovského členského státu za každý unijní alternativní investiční fond, který spravuje, a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii, tyto informace:
a)
procentní podíl aktiv alternativního investičního fondu, která podléhají zvláštním opatřením v důsledku jejich nelikvidnosti;
b)
jakákoli nová opatření k řízení likvidity alternativního investičního fondu;
c)
současný rizikový profil alternativního investičního fondu a systémy řízení rizik, které správce používá k řízení tržního rizika, rizika likvidity, rizika selhání protistrany a dalších rizik včetně operačního rizika;
d)
informace o hlavních kategoriích aktiv, do nichž alternativní investiční fond investoval, a
e)
výsledky zátěžových testů provedených v souladu s čl. 15 odst. 3 písm. b) a čl. 16 odst. 1 druhým pododstavcem.
3. Správce předkládá příslušným orgánům svého domovského členského státu na požádání následující dokumenty:
a)
výroční zprávu každého jím spravovaného unijního alternativního investičního fondu a každého alternativního investičního fondu jím nabízeného v Unii za každé účetní období v souladu s čl. 22 odst. 1;
b)
ke konci každého čtvrtletí podrobný seznam všech jím spravovaných alternativních investičních fondů.
4. Správce, který spravuje alternativní investiční fondy využívající ve vysoké míře pákový efekt, poskytne příslušným orgánům svého domovského členského státu informace o celkové síle pákového efektu, kterou každý jím spravovaný alternativní investiční fond využívá, informace o tom, jakou část představuje pákový efekt z půjček peněžních prostředků nebo cenných papírů a jakou část pákový efekt spočívající ve finančních derivátech, a jaký je rozsah použití aktiv alternativního investičního fondu v rámci pákového efektu.
Uvedené informace zahrnují údaje o totožnosti pěti největších zdrojů půjčených peněžních prostředků nebo cenných papírů za každý alternativní investiční fond, který správce spravuje, a objem půjčky z každého z těchto zdrojů za každý takový alternativní investiční fond.
V případě mimounijních správců se informační povinnost uvedená v tomto odstavci omezuje na jimi spravované unijní alternativní investiční fondy a na mimounijní alternativní investiční fondy, které tito správci nabízejí v Unii.
5. Je-li to nezbytné k účinnému sledování systémového rizika, mohou příslušné orgány domovského členského státu vyžadovat informace nad rámec informací popsaných v tomto článku, a to jak pravidelně, tak podle aktuální potřeby. O požadavcích na poskytnutí dodatečných informací informují příslušné orgány orgán pro cenné papíry a trhy.
Za mimořádných okolností a je-li to v zájmu zajištění stability a integrity finančního systému nebo dlouhodobého udržitelného růstu, může orgán pro cenné papíry a trhy požadovat rozšíření povinnosti podávat zprávy příslušným orgánům domovského členského státu.
6. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
pro účely odstavce 4 situace, za nichž se využití pákového efektu považuje za jeho využití ve vysoké míře, a
b)
povinnost podávat zprávy a informace podle tohoto článku.
V těchto opatřeních se zohlední nutnost vyhnout se nadměrné administrativní zátěži příslušných orgánů.
KAPITOLA V
SPRÁVCI SPRAVUJÍCÍ ZVLÁŠTNÍ TYPY ALTERNATIVNÍCH INVESTIČNÍCH FONDŮ
ODDÍL 1
Správci spravující alternativní investiční fondy využívající pákový efekt
Článek 25
Použití informací příslušnými orgány, spolupráce v oblasti dohledu a limity na pákový efekt využitý správci
1. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány domovského členského státu správců používaly informace získané podle článku 24 pro účely stanovení rozsahu, v jakém využívání pákového efektu přispívá k růstu systémového rizika ve finančním systému, rizika chaotických trhů nebo rizik pro dlouhodobý růst hospodářství.
2. Příslušné orgány domovského členského státu správce zajistí, aby veškeré informace získané podle článku 24 ve vztahu ke všem správcům, nad nimiž vykonávají dohled, a informace získané podle článku 7 byly sděleny příslušným orgánům jiných dotčených členských států, orgánu pro cenné papíry a trhy a Evropské radě pro systémová rizika, a to postupy podle článku 50 o spolupráci v oblasti dohledu. Těmito postupy rovněž bezodkladně na dvoustranném základě poskytují informace příslušným orgánům jiných přímo dotčených členských států v případě, že by se správce spadající do jejich působnosti nebo jím spravovaný alternativní investiční fond mohl potenciálně stát významným zdrojem rizika selhání protistrany ve vztahu k úvěrové instituci nebo jiné systémově významné instituci v jiných členských státech.
3. Správce prokáže, že jím stanové limity pákového efektu pro všechny alternativními investičními fondy, které spravuje, jsou přiměřené a že tyto limity dodržuje v každém okamžiku. Příslušné orgány posoudí rizika, jež by mohla být spojena s využitím pákového efektu správcem ve vztahu k alternativním investičním fondům, které spravuje, a pokud se to jeví nezbytné v zájmu zajištění stability a integrity finančního systému, stanoví příslušné orgány domovského členského státu správce poté, co to oznámí orgánu pro cenné papíry a trhy, Evropské radě pro systémová rizika a příslušným orgánům dotčeného alternativního investičního fondu, limity na sílu pákového efektu, který může správce využívat nebo jiná omezení správy daného alternativního investičního fondu spravovaného tímto správcem, a to za účelem omezení rozsahu, v jakém využívání pákového efektu přispívá k růstu systémového rizika ve finančním systému nebo rizika chaotických trhů. Příslušné orgány domovského členského státu správce řádně informují orgán pro cenné papíry a trhy, Evropskou radu pro systémová rizika a příslušné orgány vykonávající dohled nad alternativním investičním fondem o opatřeních přijatých za tímto účelem, a to postupy uvedenými v článku 50.
4. Oznámení podle odstavce 3 musí být učiněno nejpozději deset pracovních dnů předtím, než má navrhované opatření nabýt účinku nebo než má být obnoveno. Oznámení obsahuje podrobnosti o navrhovaném opatření, důvody pro jeho přijetí a datum, kdy má toto opatření nabýt účinku. Ve výjimečných případech mohou příslušné orgány domovského členského státu správce rozhodnout, že navrhované opatření nabývá účinku v době uvedené v první větě.
5. Pokud jde o opatření navrhovaná příslušnými orgány podle odstavce 3, je úkolem usnadňovat a koordinovat postupy pověřen orgán pro cenné papíry a trhy, který má zejména usilovat o to, aby příslušné orgány byly ve svém přístupu konzistentní.
6. Po obdržení oznámení podle odstavce 3 poskytne orgán pro cenné papíry a trhy příslušným orgánům domovského členského státu správce radu k navrženému či přijatému opatření. Tato rada se může týkat zejména toho, zda se zdají být podmínky pro přijetí opatření splněny. Dále se může týkat vhodnosti opatření a doby jeho platnosti.
7. Na základě informací obdržených v souladu s odstavcem 2 a s ohledem na radu Evropské rady pro systémová rizika, může orgán pro cenné papíry a trhy určit, že pákový efekt využívaný správcem nebo skupinou správců, představuje významné riziko pro stabilitu a integritu finančního systému a může příslušným orgánům poskytnout radu, jaká nápravná opatření je třeba přijmout, včetně stanovení limitů na sílu pákového efektu, který může daný správce nebo skupina správců využívat. Orgán pro cenné papíry a trhy o každém takovém určení okamžitě informuje příslušné orgány, Evropskou radu pro systémová rizika a Komisi.
8. Pokud příslušný orgán navrhne přijmout opatření, která jsou v rozporu s radou orgánu pro cenné papíry a trhy uvedenou v odstavcích 6 a 7, informuje o tom tento orgán a uvede své důvody. Orgán pro cenné papíry a trhy může zveřejnit skutečnost, že příslušný orgán nepostupuje nebo nehodlá postupovat podle jeho rady. Orgán pro cenné papíry a trhy může v jednotlivých případech rovněž rozhodnout o tom, že zveřejní důvody, které příslušný orgán vedly k tomu, že se danou radou neřídil. Dotčené orgány jsou o takovém zveřejnění předem informovány.
9. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví zásady upřesňující okolnosti, za nichž příslušné orgány uplatňují odstavec 3, a to s ohledem na různé strategie alternativního investičního fondu, rozdílné tržní podmínky, v nichž alternativní investiční fondy vykonávají svou činnost, a možné procyklické účinky vyplývající z uplatňování uvedeného odstavce.
ODDÍL 2
Povinnosti správců spravujících alternativní investiční fondy, které získávají kontrolu nad nekótovanými společnostmi a emitenty
Článek 26
Oblast působnosti
1. Tento oddíl se vztahuje na:
a)
správce spravující jeden nebo více alternativních investičních fondů, které buď jednotlivě, nebo společně na základě dohody, jejímž účelem je získání kontroly, získají kontrolu nad nekótovanou společností podle odstavce 5;
b)
správce, kteří spolupracují s jedním nebo více správci na základě dohody, podle níž alternativní investiční fondy spravované společně těmito správci získají kontrolu nad nekótovanou společnosti podle odstavce 5.
2. Tento oddíl se nepoužije, pokud dotyčnými nekótovanými společnostmi jsou:
a)
malé a střední podniky ve smyslu čl. 2 odst. 1 přílohy doporučení Komise 2003/361/ES ze dne 6. května 2003 o definici mikropodniků a malých a středních podniků (27) nebo
b)
účelové společnosti založené k nákupu, vlastnictví nebo ke správě nemovitostí.
3. Aniž jsou dotčeny odstavce 1 a 2 tohoto článku, použije se čl. 27 odst. 1 i na správce spravující alternativní investiční fondy, které získají nekontrolní podíl v nekótovaných společnostech.
4. Čl. 28 odst. 1, 2 a 3 a článek 30 se použijí i na správce spravující alternativní investiční fondy, které získají kontrolu nad emitenty. Pro účely uvedených článků se odstavce 1 a 2 tohoto článku použijí obdobně.
5. Pro účely tohoto oddílu se kontrolou nad nekótovanou společností rozumí více než 50 % hlasovacích práv v této společnosti.
Při výpočtu procenta hlasovacích práv držených příslušným alternativním investičním fondem se kromě hlasovacích práv, která drží přímo dotčený alternativní investiční fond, zohledňují, pokud je dosažena kontrola ve smyslu prvního pododstavce, také hlasovací práva těchto subjektů:
a)
podniků kontrolovaných alternativním investičním fondem a
b)
fyzických nebo právnických osob, které jednají svým jménem, ovšem na účet alternativního investičního fondu nebo podniku kontrolovaného alternativním investičním fondem.
Procento hlasovacích práv se vypočítá na základě všech akcií, s nimiž jsou hlasovací práva spojena i v případě, že je jejich výkon pozastaven.
Bez ohledu na čl. 4 odst. 1 písm. i) je kontrola pro účely čl. 28 odst. 1, 2 a 3 a článku 30 v případě emitentů definována v souladu s čl. 5 odst. 3 směrnice 2004/25/ES.
6. Tento oddíl podléhá podmínkám a omezením stanoveným v článku 6 směrnice 2002/14/ES.
7. Tento oddíl se použije, aniž jsou dotčena přísnější pravidla přijatá členskými státy v souvislosti s nabýváním účasti v nekótovaných společnostech a emitentech na území těchto států.
Článek 27
Oznámení získání významné účasti a kontroly nad nekótovanými společnostmi
1. Členské státy vyžadují, aby v případě, že alternativní investiční fond získá akcie nekótované společnosti, nakládá s nimi nebo je drží, správce spravující tento alternativní investiční fond informoval příslušné orgány svého domovského členského státu o podílu alternativního investičního fondu na hlasovacích právech v této nekótované společnosti vždy, když tento podíl dosáhne 10 %, 20 %, 30 %, 50 % a 75 %, nebo tuto výši podílu překročí nebo pod ni klesne.
2. Členské státy vyžadují, aby v případě, že alternativní investiční fond sám nebo společně s jiným subjektem získá kontrolu nad nekótovanou společností podle čl. 26 odst. 1 ve spojení s čl. 26 odst. 5, oznámil správce spravující takový alternativní investiční fond skutečnost, že alternativní investiční fond získal tuto kontrolu:
a)
nekótované společnosti;
b)
akcionářům, jejichž totožnost a adresy má správce k dispozici nebo je může získat od této nekótované společnosti, nebo z rejstříku, do nějž správce má nebo může získat přístup, a
c)
příslušným orgánům domovského členského státu správce.
3. Oznámení vyžadované podle odstavce 2 obsahuje tyto dodatečné informace:
a)
výslednou situaci, pokud jde o hlasovací práva;
b)
podmínky, za nichž byla kontrola získána, včetně informací o totožnosti různých zúčastněných akcionářů, fyzických či právnických osob oprávněných k výkonu hlasovacích práv jejich jménem, a podle okolností řetězec podniků, jejichž prostřednictvím se těmito hlasovacími právy skutečně disponuje;
c)
datum, ke kterému byla kontrola získána.
4. Ve svém oznámení nekótované společnosti musí správce požádat představenstvo této společnosti, aby bez zbytečného odkladu informovalo zástupce zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo tyto zaměstnance o tom, že kontrolu nad společností získal alternativní investiční fond spravovaný správcem, a poskytlo jim informace uvedené v odstavci 3. Správce vyvine veškeré úsilí k zajištění toho, že představenstvo zástupce zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo tyto zaměstnance náležitě informuje v souladu s tímto článkem.
5. Oznámení uvedená v odstavcích 1, 2 a 3 musí být učiněna co nejdříve, nejpozději však deset pracovních dnů ode dne, kdy alternativní investiční fond získal příslušnou výši podílu na hlasovacích právech, překročil ji nebo pod ni klesl nebo kdy získal kontrolu nad nekótovanou společností.
Článek 28
Informování v případě získání kontroly
1. Členské státy vyžadují, aby v případě, že alternativní investiční fond sám nebo společně s jiným subjektem získá kontrolu nad nekótovanou společností nebo emitentem podle čl. 26 odst. 1 ve spojení s čl. 26 odst. 5, správce spravující takový alternativní investiční fond zpřístupnil informace uvedené v odstavci 2 tohoto článku:
a)
dotčené společnosti;
b)
akcionářům, jejichž totožnost a adresy má správce k dispozici nebo je může získat od této společnosti, nebo z rejstříku, do nějž správce má nebo může získat přístup, a
c)
příslušným orgánům domovského členského státu správce.
Členské státy mohou vyžadovat, aby informace uvedené v odstavci 2 byly rovněž zpřístupněny příslušným orgánům nekótované společnosti, které mohou členské státy za tím účelem určit.
2. Správce zpřístupní:
a)
totožnost správců, kteří samostatně nebo na základě dohody s jinými správci spravují alternativní investiční fondy, které získaly kontrolu;
b)
zásady a postupy předcházení a řešení střetů zájmů, především mezi správcem, alternativním investičním fondem a dotyčnou společností, včetně informací o konkrétních ochranných opatřeních, které mají zajistit, aby každá dohoda mezi správcem nebo alternativním investičním fondem a společností byla uzavřena mezi navzájem nezávislými stranami, a
c)
zásady a postupy vnější a vnitřní komunikace společnosti, zejména vzhledem k zaměstnancům.
3. Ve svém oznámení společnosti podle odst. 1 písm. a) musí správce požádat představenstvo této společnosti, aby bez zbytečného odkladu poskytlo zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo těmto zaměstnancům informace uvedené v odstavci 1. Správce vyvine veškeré úsilí k zajištění toho, že představenstvo zástupce zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo tyto zaměstnance náležitě informuje v souladu s tímto článkem.
4. Členské státy vyžadují, aby v případě, že alternativní investiční fond sám nebo společně s jiným subjektem získá kontrolu nad nekótovanou společností podle čl. 26 odst. 1 ve spojení s čl. 26 odst. 5, správce tohoto alternativního investičního fondu informoval, nebo zajistil, že tento alternativní investiční fond informuje o svých záměrech ohledně budoucího podnikání nekótované společnosti a o pravděpodobných dopadech na zaměstnance, včetně všech podstatných změn pracovních podmínek:
a)
danou nekótovanou společnost a
b)
akcionáře nekótované společnosti, jejichž totožnost a adresy má správce k dispozici nebo je může získat od této nekótované společnosti nebo z rejstříku, do nějž správce alternativního investičního fondu má nebo může získat přístup.
Dále správce spravující dotčený alternativní investiční fond vyžaduje a vyvine veškeré úsilí k zajištění toho, aby představenstvo nekótované společnosti zpřístupnilo informace stanovené v prvním pododstavci zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo těmto zaměstnancům nekótované společnosti.
5. Členské státy vyžadují, aby, jakmile alternativní investiční fond získá kontrolu nad nekótovanou společností podle čl. 26 odst. 1 ve spojení s čl. 26 odst. 5, poskytl správce spravující tento alternativní investiční fond příslušným orgánům svého domovského členského státu a investorům tohoto alternativního investičního fondu informace o tom, jak bylo získání kontroly financováno.
Článek 29
Zvláštní ustanovení týkající se výroční zprávy alternativního investičního fondu vykonávajícího kontrolu nad nekótovanými společnostmi
1. Členské státy vyžadují, aby v případě, že alternativní investiční fond sám nebo společně s jiným subjektem získá kontrolu nad nekótovanou společností podle čl. 26 odst. 1 ve spojení s čl. 26 odst. 5, správce spravující tento alternativní investiční fond:
a)
buď požadoval a vyvinul veškeré úsilí k zajištění toho, aby představenstvo společnosti zpřístupnilo výroční zprávu nekótované společnosti vypracovanou v souladu s odstavcem všem zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo těmto zaměstnancům nekótované společnosti, a to ve lhůtě, v níž musí být tato výroční zpráva vypracována podle příslušných vnitrostátních právních předpisů, nebo
b)
za každý takový alternativní investiční fond uvedl ve výroční zprávě podle článku 22 informace uvedené v odstavci 2 týkající se příslušné nekótované společnosti.
2. Součástí dodatečných informací, které má výroční zpráva společnosti nebo výroční zpráva alternativního investičního fondu podle odstavce 1 obsahovat, musí být alespoň poctivé zhodnocení vývoje obchodní činnosti společnosti vypovídající o situaci na konci období, jehož se výroční zpráva týká. Zpráva musí rovněž obsahovat rámcové informace o:
a)
všech důležitých událostech, k nimž došlo po skončení účetního období;
b)
pravděpodobném budoucím vývoji společnosti a
c)
údajích o nabytí vlastních akcií podle čl. 22 odst. 2 směrnice Rady 77/91/EHS (28).
3. Správce spravující dotyčný alternativní investiční fond:
a)
vyžaduje a vyvine veškeré své úsilí k zajištění toho, aby představenstvo nekótované společnosti zpřístupnilo informace uvedené v odst. 1 písm. b) týkající se dotyčné společnosti všem zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo těmto zaměstnancům této společnosti, a to ve lhůtě uvedené v čl. 22 odst. 1, nebo
b)
zpřístupní informace uvedené v odst. 1 písm. a), které má již k dispozici, investorům alternativního investičního fondu ve lhůtě uvedené v čl. 22 odst. 1 a v každém případě nejpozději ke dni, k němuž byla výroční zpráva nekótované společnosti vypracována v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy.
Článek 30
Vyvedení aktiv
1. Členské státy vyžadují, aby v případě, že alternativní investiční fond sám nebo společně s jiným subjektem získá kontrolu nad nekótovanou společností nebo emitentem podle čl. 26 odst. 1 ve spojení s čl. 26 odst. 5, správce spravující tento alternativní investiční fond po dobu 24 měsíců od okamžiku, kdy alternativní investiční fond získal nad danou společností kontrolu:
a)
nesměl usnadnit, podpořit ani nařídit rozdělení zisku, snížení základního kapitálu, odkup akcií nebo nabývání vlastních akcií touto společností, jak je uvedeno v odstavci 2;
b)
nesměl hlasovat pro rozdělení zisku, snížení základního kapitálu, odkup akcií nebo nabývání vlastních akcií touto společností, jak je uvedeno v odstavci 2, do té míry, do jaké je správce oprávněn hlasovat jménem alternativního investičního fondu na jednáních řídících orgánů společností, a
c)
musel za všech okolností vynaložit veškeré úsilí k tomu, aby zabránil rozdělení zisku, snížení základního kapitálu, odkupu akcií nebo nabývání vlastních akcií touto společností, jak je uvedeno v odstavci 2.
2. Povinnosti uložené správci podle odstavce 1 se vztahují na:
a)
jakékoliv rozdělení zisku akcionářům v situaci, kdy je k rozvahovému dni posledního účetního období čisté obchodní jmění podle roční účetní závěrky společnosti nižší nebo by bylo v důsledku tohoto rozdělení zisku nižší než výše upsaného základního kapitálu zvýšená o rezervní fondy, které nelze podle právních předpisů nebo stanov rozdělit s tím, že výše upsaného základního kapitálu se snižuje o výši dosud nesplaceného upsaného základního kapitálu, pokud není dosud zahrnut v aktivech uvedených v rozvaze;
b)
jakékoliv rozdělení zisku akcionářům v částce přesahující částku zisku na konci posledního účetního období zvýšenou o zisk z předchozích období a platby z rezervních fondů určených k tomuto účelu a sníženou o ztráty z předchozích období a o platby vložené do rezervních fondů v souladu s právními předpisy nebo stanovami;
c)
nabývání vlastních akcií společností do té míry, do jaké je takové nabývání povoleno, a to včetně akcií, které společnost nabyla již dříve a jež vlastní, a akcií pořízených osobou jednající svým jménem, ale na účet společnosti, které by vedly ve svém důsledku k poklesu čistého obchodního jmění pod výši základního kapitálu uvedenou v písmenu a).
3. Pro účely odstavce 2:
a)
výraz „rozdělení zisku“ uvedený v odst. 2 písm. a) a b) zahrnuje zejména výplatu dividend a úroků vztahujících se k akciím;
b)
ustanovení o snížení základního kapitálu se nevztahují na snížení upsaného základního kapitálu, jehož cílem je vyrovnat utrpěné ztráty nebo zahrnout peněžní částky do nerozdělitelných rezervních fondů, pod podmínkou, že po této operaci výše těchto rezervních fondů nepřesáhne 10 % sníženého upsaného základního kapitálu, a
c)
se na omezení podle odst. 2 písm. c) použijí čl. 20 odst. 1 písm. b) až h) směrnice 77/91/EHS.
KAPITOLA VI
PRÁVO UNIJNÍCH SPRÁVCŮ NABÍZET A SPRAVOVAT UNIJNÍ ALTERNATIVNÍ INVESTIČNÍ FONDY V UNII
Článek 31
Nabízení podílových jednotek nebo akcií unijních alternativních investičních fondů v domovském členském státě správce
1. Členské státy zajistí, aby povolený unijní správce směl nabízet podílové jednotky nebo akcie jakéhokoli unijního alternativního investičního fondu, který spravuje, profesionálním investorům v domovském členském státě správce, jakmile jsou splněny podmínky stanovené v tomto článku.
Pokud se jedná o unijní alternativní investiční fond, který je podřízeným alternativním investičním fondem, je právo nabízet uvedené v prvním pododstavci podmíněno tím, že je řídící alternativní investiční fond rovněž unijním alternativním investičním fondem a je spravován povoleným unijním správcem.
2. Správce předloží příslušným orgánům svého domovského členského státu oznámení o každém unijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze III.
3. Příslušné orgány domovského členského státu správce sdělí správci do 20 pracovních dnů od přijetí oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 2, zda může zahájit nabízení alternativního investičního fondu určeného v oznámení podle odstavce 2. Příslušné orgány domovského členského státu zakáží správci nabízet alternativní investiční fond pouze v případě, že správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem není nebo nebude v souladu s touto směrnicí nebo že správce jinak nedodržuje nebo nebude dodržovat tuto směrnici. Je-li přijato kladné rozhodnutí, může správce zahájit nabízení alternativního investičního fondu ve svém domovském členském státě ode dne, kdy byl o tomto rozhodnutí informován příslušnými orgány.
V případě, že se jedná o odlišné orgány, příslušné orgány domovského členského státu správce informují rovněž příslušné orgány alternativního investičního fondu o tom, že správce může zahájit nabízení podílových jednotek nebo akcií tohoto alternativního investičního fondu.
4. V případě podstatné změny kterékoli z informací sdělených v souladu s odstavcem 2 oznámí správce tuto změnu písemně příslušným orgánům svého domovského členského státu nejpozději jeden měsíc před jejím provedením, jedná-li se o změny plánované správcem, nebo jedná-li se o neplánované změny, oznámí tuto změnu okamžitě poté, co k ní došlo.
Pokud by v důsledku plánované změny správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo pokud by v jejím důsledku již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, příslušné orgány neprodleně oznámí správci, že takovou změnu nesmí provést.
Je-li plánovaná změna provedena bez ohledu na první a druhý pododstavec nebo dojde-li k neplánované změně, v jejímž důsledku správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestane být v souladu s touto směrnicí nebo v jejímž důsledku správce nebude jinak dodržovat tuto směrnici, přijmou příslušné orgány domovského členského státu správce veškerá náležitá opatření podle článku 46, včetně výslovného zákazu nabízení tohoto alternativního investičního fondu, je-li to nezbytné.
5. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem, kterými se stanoví:
a)
forma a obsah vzoru oznámení, uvedeného v odstavci 2 a
b)
forma písemného oznámení uvedeného v odstavci 4.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
6. Aniž je dotčen čl. 43 odst. 1, členské státy vyžadují, aby byly alternativní investiční fondy spravované a nabízené správcem nabízeny pouze profesionálním investorům.
Článek 32
Nabízení podílových jednotek nebo akcií unijních alternativních investičních fondů v jiných členských státech, než je domovský členský stát správce
1. Členské státy zajistí, aby směl povolený unijní správce nabízet podílové jednotky nebo akcie unijního alternativního investičního fondu, který spravuje, profesionálním investorům v jiném členském státě, než je domovský stát správce, jakmile jsou splněny podmínky stanovené v tomto článku.
Pokud se jedná o unijní alternativní investiční fond, který je podřízeným alternativním investičním fondem, je právo nabízet uvedené v prvním pododstavci podmíněno tím, že je řídící alternativní investiční fond rovněž unijním alternativním investičním fondem a je spravován povoleným unijním správcem.
2. Správce předloží příslušným orgánům svého domovského členského státu oznámení o každém unijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze IV.
3. Příslušné orgány domovského členského státu správce předají oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 2 příslušným orgánům členských států, v nichž má být alternativní investiční fond nabízen, a to do 20 pracovních dnů ode dne, kdy oznámení obdržely. K takovému předání dojde pouze tehdy, pokud správa alternativního investičního fondu prováděná správcem je a bude v souladu s touto směrnicí a správce i jinak dodržuje tuto směrnici.
Příslušné orgány domovského členského státu správce přiloží k oznámení prohlášení o tom, že dotyčnému správci bylo uděleno povolení spravovat alternativní investiční fond s danou investiční strategií.
4. Po předání oznámení se všemi nezbytnými dokumenty informují příslušné orgány domovského členského státu správce tohoto správce o jeho předání. Správce smí zahájit nabízení alternativního investičního fondu v hostitelském členském státě ode dne, kdy byl informován o tomto předání.
V případě, že se jedná o odlišné orgány, příslušné orgány domovského členského státu správce informují rovněž příslušné orgány vykonávající dohled nad alternativním investičním fondem o tom, že správce smí zahájit nabízení podílových jednotek nebo akcií tohoto alternativního investičního fondu v hostitelském členském státě správce.
5. Opatření uvedená v příloze IV písm. h) se řídí právními předpisy a podléhají dohledu hostitelského členského státu správce.
6. Členské státy zajistí, aby oznámení správce uvedené v odstavci 2 a prohlášení uvedené v odstavci 3 byly vyhotovovány v jazyce obvyklém v oblasti mezinárodních financí.
Členské státy zajistí, aby jejich příslušné orgány umožnily předávání a uchovávání dokumentů podle odstavce 3 v elektronické podobě.
7. V případě podstatné změny kterékoli z informací poskytovaných podle odstavce 2 oznámí správce tuto změnu písemně příslušným orgánům svého domovského členského státu nejpozději jeden měsíc před jejím provedením, jedná-li se o změnu plánovanou, nebo okamžitě poté, co došlo k neplánované změně.
Pokud by v důsledku plánované změny správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem již přestala být v souladu s touto směrnicí nebo pokud by v jejím důsledku již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, oznámí příslušné orgány neprodleně správci, že takovou změnu nesmí provést.
Je-li plánovaná změna provedena bez ohledu na první a druhý pododstavec nebo dojde-li k neplánované změně, v jejímž důsledku by správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo v jejímž důsledku by správce jinak nedodržoval tuto směrnici, přijmou příslušné orgány domovského členského státu správce veškerá náležitá opatření podle článku 46, včetně výslovného zákazu nabízení tohoto alternativního investičního fondu, je-li to nezbytné.
Pokud jsou změny přijatelné, protože se nedotýkají souladu správy alternativního investičního fondu prováděné dotyčným správcem s touto směrnicí nebo jiného dodržování této směrnice správcem, uvědomí příslušné orgány domovského členského státu správce o těchto změnách neprodleně příslušné orgány jeho hostitelského členského státu.
8. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem, kterými se stanoví:
a)
forma a obsah vzoru oznámení uvedeného v odstavci 2;
b)
forma a obsah vzoru prohlášení uvedeného v odstavci 3;
c)
forma předání uvedeného v odstavci 3 a
d)
forma písemného oznámení uvedeného v odstavci 7.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
9. Aniž je dotčen čl. 43 odst. 1, členské státy vyžadují, aby byly alternativní investiční fondy spravované a nabízené správcem nabízeny pouze profesionálním investorům.
Článek 33
Podmínky správy unijních alternativních investičních fondů usazených v jiných členských státech
1. Členské státy zajistí, aby směl povolený unijní správce spravovat unijní alternativní investiční fondy usazené v jiném členském státě buď přímo, nebo prostřednictvím své pobočky za předpokladu, že správce má povolení ke správě daného typu alternativního investičního fondu.
2. Správce, který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fond usazený v jiném členském státě poprvé, sdělí příslušným orgánům svého domovského členského státu tyto informace:
a)
členský stát, v němž hodlá spravovat alternativní investiční fond přímo nebo prostřednictvím pobočky;
b)
plán obchodních činností, v němž jsou uvedeny zejména služby, které hodlá poskytovat, a určení alternativního investičního fondu, který hodlá spravovat.
3. Pokud správce hodlá zřídit pobočku, poskytne kromě údajů uvedených v odstavci 2 tyto informace:
a)
organizační strukturu pobočky;
b)
adresu v domovském členském státě alternativního investičního fondu, kde lze získat potřebné dokumenty;
c)
jména a kontaktní údaje osob odpovědných za vedení pobočky.
4. Příslušné orgány domovského členského státu správce předají všechny nezbytné dokumenty příslušným orgánům hostitelského členského státu správce, a to do jednoho měsíce ode dne, kdy obdržely dokumenty podle odstavce 2 nebo do dvou měsíců ode dne, kdy obdržely veškeré dokumenty podle odstavce 3. K předání dojde pouze tehdy, pokud správa alternativního investičního fondu prováděná správcem je a bude v souladu s touto směrnicí a pokud správce i jinak dodržuje tuto směrnici.
Příslušné orgány domovského členského státu správce přiloží k dokumentům prohlášení o tom, že dotyčnému správci bylo uděleno povolení.
Příslušné orgány domovského členského státu správce oznámí neprodleně správci předání všech dokumentů.
Po přijetí oznámení o předání dokumentů smí správce zahájit poskytování služeb v hostitelském členském státě.
5. Hostitelský členský stát správce nestanoví pro dotyčného správce žádné další požadavky týkající se záležitostí spadajících do oblasti působnosti této směrnice.
6. V případě změny kterékoli z informací poskytovaných podle odstavce 2 nebo podle odstavce 3 oznámí správce tuto změnu písemně příslušným orgánům svého domovského členského státu nejpozději jeden měsíc před jejím provedením, jedná-li se o změnu plánovanou, nebo okamžitě poté, co došlo k neplánované změně.
Pokud by v důsledku plánované změny správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo pokud by v jejím důsledku již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, oznámí příslušné orgány domovského členského státu správce neprodleně správci, že takovou změnu nesmí provést.
Je-li plánovaná změna provedena bez ohledu na první a druhý pododstavec nebo dojde-li k neplánované změně, v jejímž důsledku by správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo v jejímž důsledku by již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, přijmou příslušné orgány domovského členského státu správce veškerá náležitá opatření podle článku 46.
Pokud jsou změny přijatelné, protože se nedotýkají souladu správy alternativního investičního fondu prováděné dotyčným správcem s touto směrnicí nebo jiného dodržování této směrnice správcem, informují příslušné orgány domovského členského státu správce o těchto změnách bez zbytečného odkladu příslušné orgány jeho hostitelského členského státu.
7. Za účelem zajištění důsledné harmonizace tohoto článku, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy regulačních technických norem upřesňujících informace, jež mají být oznamovány podle odstavců 2 a 3.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
8. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem zavádějících standardní formuláře, šablony a postupy pro předávání informací v souladu s odstavci 2 a 3.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
KAPITOLA VII
ZVLÁŠTNÍ PRAVIDLA VE VZTAHU KE TŘETÍM ZEMÍM
Článek 34
Podmínky pro unijní správce spravující mimounijní alternativní investiční fondy, které nejsou nabízeny v členských státech
1. Členské státy zajistí, aby směl povolený unijní správce spravovat mimounijní alternativní investiční fondy, které nejsou nabízeny v Unii, pod podmínkou, že:
a)
správce ve vztahu k tomuto alternativnímu investičnímu fondu dodržuje všechny požadavky stanovené touto směrnicí s výjimkou článků 21 a 22 a
b)
jsou uzavřeny náležité dohody o spolupráci mezi příslušnými orgány domovského členského státu správce a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, zajišťující alespoň účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům domovského členského státu správce umožní plnit jejich povinnosti podle této směrnice.
2. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření týkající se dohod o spolupráci uvedených v odstavci 1, za účelem vytvoření společného rámce usnadňujícího uzavírání těchto dohod o spolupráci se třetími zeměmi.
3. Za účelem zajištění jednotného uplatňování tohoto článku vypracuje orgán pro cenné papíry a trhy obecné pokyny, kterými stanoví podmínky uplatňování opatření přijatých Komisí v souvislosti s dohodami o spolupráci uvedenými v odstavci 1.
Článek 35
Podmínky, za nichž může být mimounijní alternativní investiční fond spravovaný unijním správcem nabízen v Unii s pasem
1. Členské státy zajistí, aby směl povolený unijní správce nabízet profesionálním investorům v Unii podílové jednotky nebo akcie mimounijních alternativních investičních fondů, které spravuje, jakož i unijního podřízeného alternativního investičního fondu, který nesplňuje podmínky uvedené v čl. 31 odst. 1 druhém pododstavci, jakmile jsou splněny podmínky stanovené v tomto článku.
2. Správci musí splňovat všechny požadavky stanovené touto směrnicí s výjimkou kapitoly VI. Dále musí být splněny tyto podmínky:
a)
jsou uzavřeny náležité dohody o spolupráci mezi příslušnými orgány domovského členského státu správce a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, zajišťující s ohledem na čl. 50 odst. 4 alespoň účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům umožní plnit jejich povinnosti podle této směrnice;
b)
třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, není uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu;
c)
třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, podepsala s domovským členským státem povoleného správce a s každým dalším členským státem, v němž mají být podílové jednotky nebo akcie mimounijního alternativního investičního fondu nabízeny, dohodu, která je plně v souladu se zásadami stanovenými v článku 26 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku a zajišťuje účinnou výměnu informací v oblasti daní, včetně případných mnohostranných daňových dohod.
Pokud příslušné orgány některého členského státu nesouhlasí s tím, jak příslušné orgány domovského členského státu správce posoudily splnění podmínek uvedených v prvním pododstavci písm. a) a b), mohou tyto orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
3. V případě, že správce hodlá nabízet podílové jednotky nebo akcie mimounijních alternativních investičních fondů ve svém domovském členském státě, předloží tento správce příslušným orgánům svého domovského členského státu oznámení o každém mimounijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze III.
4. Příslušné orgány domovského členského státu správce sdělí tomuto správci nejpozději do 20 pracovních dnů od obdržení oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 3, zda může na jeho území zahájit nabízení alternativního investičního fondu určeného v oznámení podle odstavce 3. Příslušné orgány domovského členského státu správce zakáží správci nabízet alternativní investiční fond pouze v případě, že správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem není nebo nebude v souladu s touto směrnicí nebo že správce jinak nedodržuje nebo nebude dodržovat tuto směrnici. Je-li přijato kladné rozhodnutí, může správce zahájit nabízení alternativního investičního fondu ve svém domovském členském státě ode dne, kdy byl o tomto rozhodnutí informován příslušnými orgány.
Příslušné orgány domovského členského státu správce informují rovněž orgán pro cenné papíry a trhy o tom, že správce smí zahájit nabízení podílových jednotek nebo akcií tohoto alternativního investičního fondu ve svém domovském členském státě.
5. Pokud správce hodlá nabízet podílové jednotky nebo akcie mimounijních alternativních investičních fondů v členském státě, který není jeho domovským členským státem, předloží tento správce příslušným orgánům svého domovského členského státu oznámení o každém mimounijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze IV.
6. Příslušné orgány domovského členského státu správce předají toto oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 5 příslušným orgánům členského státu, v němž má být alternativní investiční fond nabízen, a to nejpozději do 20 pracovních dnů ode dne, kdy oznámení obdržely. K tomuto předání dojde pouze tehdy, pokud správa alternativního investičního fondu prováděná správcem je a bude v souladu s touto směrnicí a pokud správce i jinak dodržuje tuto směrnici.
Příslušné orgány domovského členského státu správce k oznámení přiloží prohlášení o tom, že dotyčnému správci bylo uděleno povolení spravovat alternativní investiční fond s danou investiční strategií.
7. Bezprostředně po předání oznámení se všemi dokumenty informují příslušné orgány domovského členského státu správce tohoto správce o jeho předání. Správce smí zahájit nabízení alternativního investičního fondu v dotčeném hostitelském členském státě ode dne, kdy byl o tomto předání informován příslušnými orgány.
Příslušné orgány domovského členského státu správce informují rovněž orgán pro cenné papíry a trhy o tom, že správce smí zahájit nabízení podílových jednotek nebo akcií tohoto alternativního investičního fondu v hostitelském členském státě.
8. Opatření uvedená v příloze IV písm. h) se řídí právními předpisy a podléhají dohledu hostitelského členského státu správce.
9. Členské státy zajistí, aby oznámení správce uvedené v odstavci 5 a prohlášení uvedené v odstavci 6 byly vyhotovovány v jazyce obvyklém v oblasti mezinárodních financí.
Členské státy zajistí, aby jejich příslušné orgány umožnily předávání a uchovávání dokumentů uvedených v odstavci 6 v elektronické podobě.
10. V případě podstatné změny kterékoli z informací poskytovaných podle odstavce 3 nebo podle odstavce 5 oznámí správce tuto změnu písemně příslušným orgánům svého domovského členského státu nejpozději jeden měsíc před jejím provedením, jedná-li se o změnu plánovanou, nebo okamžitě poté, co došlo k neplánované změně.
Pokud by v důsledku plánované změny správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo pokud by v jejím důsledku již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, oznámí příslušné orgány domovského členského státu správce tomuto správci bez zbytečného prodlení, že takovou změnu nesmí provést.
Je-li plánovaná změna provedena bez ohledu na první a druhý pododstavec nebo dojde-li k neplánované změně, v jejímž důsledku by správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo v jejímž důsledku by již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, přijmou příslušné orgány domovského členského státu správce veškerá náležitá opatření podle článku 46, včetně výslovného zákazu nabízení tohoto alternativního investičního fondu, je-li to nezbytné.
Pokud jsou změny přijatelné, protože se nedotýkají souladu správy alternativního investičního fondu prováděné dotyčným správcem s touto směrnicí nebo jiného dodržování této směrnice správcem, informují o tom příslušné orgány domovského členského státu správce bezodkladně orgán pro cenné papíry a trhy, pokud se tyto změny týkají ukončení nabízení určitého alternativního investičního fondu nebo nabízení dalšího alternativního investičního fondu, a podle okolností informují o těchto změnách příslušné orgány hostitelských členských států správce.
11. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření týkající se dohod o spolupráci uvedených v odst. 2 písm. a) za účelem vytvoření společného rámce usnadňujícího uzavírání těchto dohod o spolupráci se třetími zeměmi.
12. Za účelem zajištění jednotného uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat obecné pokyny, kterými stanoví podmínky uplatňování opatření přijatých Komisí v souvislosti s dohodami o spolupráci uvedenými v odst. 2 písm. a).
13. Orgán pro cenné papíry a trhy vypracuje návrhy regulačních technických norem, kterými stanoví minimální obsah dohod o spolupráci uvedených v odst. 2 písm. a), aby zajistil, že příslušné orgány domovského a hostitelského členského státu obdrží dostatečné informace, nezbytné pro výkon dohledových a vyšetřovacích pravomocí podle této směrnice.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
14. Za účelem zajištění důsledné harmonizace tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy regulačních technických norem upřesňujících postupy pro koordinaci a výměnu informací mezi příslušnými orgány domovského členského státu a příslušnými orgány hostitelského členského státu správce.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
15. Pokud příslušný orgán odmítne žádost o výměnu informací podle regulačních technických norem uvedených v odstavci 14, dotčené příslušné orgány mohou předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010
16. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem, kterými se stanoví:
a)
forma a obsah vzoru oznámení uvedeného v odstavci 3;
b)
forma a obsah vzoru oznámení uvedeného v odstavci 5;
c)
forma a obsah vzoru prohlášení uvedeného v odstavci 6;
d)
forma předání uvedeného v odstavci 6;
e)
forma písemného oznámení uvedeného v odstavci 10.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
17. Aniž je dotčen čl. 43 odst. 1, členské státy vyžadují, aby byly alternativní investiční fondy spravované a nabízené správcem nabízeny pouze profesionálním investorům.
Článek 36
Podmínky, za nichž mohou být mimounijní alternativní investiční fondy spravované unijním správcem nabízeny v členských státech bez pasu
1. Aniž je dotčen článek 35, mohou členské státy umožnit povolenému unijnímu správci nabízet profesionálním investorům pouze na jejich území podílové jednotky nebo akcie mimounijních alternativních investičních fondů, které spravuje, a unijních podřízených alternativních investičních fondů, které nesplňují podmínky stanovené v čl. 31 odst. 1 druhém pododstavci, a to pod podmínkou, že:
a)
správce splňuje všechny požadavky stanovené touto směrnicí s výjimkou článku 21. Tito správci však musí zajistit jmenování jednoho nebo více subjektů, které budou plnit povinnosti uvedené v čl. 21 odst. 7, 8 a 9. Tyto činnosti nesmí vykonávat správce. Správce poskytne příslušným orgánům dohledu informace o totožnosti subjektů, které za plnění povinností uvedených v čl. 21 odst. 7, 8 a 9 odpovídají;
b)
byly za účelem dohledu nad systémovým rizikem a v souladu s mezinárodními standardy uzavřeny náležité dohody o spolupráci mezi příslušnými orgány domovského členského státu správce a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, zajišťující účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům domovského členského státu správce umožní plnit jejich povinnosti podle této směrnice;
c)
třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, není uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu.
2. Členské státy mohou přijmout přísnější pravidla, týkající se správců nabízejících podílové jednotky nebo akcie mimounijních alternativních investičních fondů investorům na jejich území pro účely tohoto článku.
3. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření týkající se dohod o spolupráci uvedených v odstavci 1, za účelem vytvoření společného rámce usnadňujícího uzavírání těchto dohod o spolupráci se třetími zeměmi.
4. Za účelem zajištění jednotného uplatňování tohoto článku vypracuje orgán pro cenné papíry a trhy obecné pokyny, kterými stanoví podmínky uplatňování opatření přijatých Komisí v souvislosti s dohodami o spolupráci uvedenými v odstavci 1.
Článek 37
Udělování povolení mimounijním správcům, kteří hodlají spravovat unijní alternativní investiční fondy nebo nabízet alternativní investiční fondy, jež spravují, v Evropské unii v souladu s články 39 a 40
1. Členské státy vyžadují, aby mimounijní správci, kteří hodlají spravovat unijní alternativní investiční fondy nebo nabízet jimi spravované alternativní investiční fondy v Unii podle článků 39 a 40, museli získat předchozí povolení příslušných orgánů referenčního členského státu v souladu s tímto článkem.
2. Mimounijní správce, který chce získat předchozí povolení uvedené v odstavci 1 musí dodržovat tuto směrnici s výjimkou kapitoly VI. V rozsahu, v němž je dodržování některého ustanovení této směrnice v rozporu s dodržováním právních předpisů, které se vztahují na mimounijního správce nebo mimounijní alternativní investiční fondy nabízené v Unii, nemá správce povinnost takové ustanovení této směrnice dodržovat, je-li schopen prokázat, že:
a)
dodržování určitého ustanovení této směrnice není slučitelné s dodržováním kogentního ustanovení právních předpisů, které se vztahují na mimounijního správce nebo mimounijní alternativní investiční fondy nabízené v Unii;
b)
právní předpisy, které se vztahují na mimounijního správce nebo mimounijní alternativní investiční fond, stanoví rovnocenná pravidla, která mají stejný regulační účel a poskytují investorům příslušných alternativních investičních fondů stejnou úroveň ochrany;
c)
mimounijní správce nebo mimounijní alternativní investiční fond rovnocenná pravidla uvedená v písmeni b) dodržuje.
3. Mimounijní správce, který chce získat povolení uvedené v odstavci 1, musí mít právního zástupce usazeného ve svém referenčním členském státě. Právní zástupce plní funkci kontaktního místa správce v Unii a veškerá oficiální korespondence mezi příslušnými orgány a správcem a mezi investory ze zemí Unie investujícími do příslušných alternativních investičních fondů a správcem, jak je stanoveno v této směrnici, probíhá prostřednictvím tohoto právního zástupce. Právní zástupce zajišťuje společně se správcem, aby byla správa a nabízení prováděné správcem podle této směrnice v souladu s příslušnými předpisy.
4. Referenční členský stát mimounijního správce se určí takto:
a)
Jestliže mimounijní správce hodlá spravovat pouze jeden unijní alternativní investiční fond, nebo několik unijních alternativních investičních fondů usazených v témže členském státě a nehodlá nabízet v Unii žádné alternativní investiční fondy podle článků 39 a 40, považuje se za referenční členský stát domovský členský stát tohoto nebo těchto alternativních investičních fondů a příslušné orgány tohoto členského státu odpovídají za povolovací řízení a za dohled nad tímto správcem.
b)
Jestliže mimounijní správce hodlá spravovat několik unijních alternativních investičních fondů, které jsou usazeny v různých členských státech, a nehodlá nabízet v Unii žádné alternativní investiční fondy podle článků 39 a 40, považuje se za referenční členský stát buď:
i)
členský stát, v němž je usazena většina dotčených alternativních investičních fondů, nebo
ii)
členský stát, v němž se spravuje největší část aktiv.
c)
Jestliže mimounijní správce hodlá nabízet pouze jeden unijní alternativní investiční fond, a to pouze v jednom členském státě, je referenčním členským státem:
i)
domovský členský stát alternativního investičního fondu nebo členský stát, v němž hodlá správce tento alternativní investiční fond nabízet, pokud je alternativní investiční fond v některém členském státě povolen nebo registrován,
ii)
členský stát, v němž hodlá správce tento alternativní investiční fond nabízet, pokud alternativní investiční fond není povolen ani registrován v žádném členském státě.
d)
Jestliže mimounijní správce hodlá nabízet pouze jeden mimounijní alternativní investiční fond, a to pouze v jednom členském státě, je referenčním členským státem tento stát.
e)
Jestliže mimounijní správce hodlá nabízet pouze jeden unijní alternativní investiční fond, ovšem v různých členských státech, je referenčním členským státem:
i)
domovský členský stát alternativního investičního fondu nebo jeden z členských států, v němž jej správce hodlá skutečně nabízet, pokud je alternativní investiční fond v některém členském státě povolen nebo registrován, nebo
ii)
jeden z členských států, v němž jej správce hodlá skutečně nabízet, pokud není alternativní investiční fond povolen ani registrován v žádném členském státě.
f)
Jestliže mimounijní správce hodlá nabízet pouze jeden mimounijní alternativní investiční fond, ovšem v různých členských státech, je referenčním členským státem jeden z těchto členských států.
g)
Jestliže mimounijní správce hodlá nabízet v Unii několik unijních alternativních investičních fondů, je referenčním členským státem:
i)
domovský členský stát alternativního investičního fondu nebo členský stát, v němž správce hodlá skutečně nabízet většinu alternativních investičních fondů, pokud jsou všechny tyto alternativní investiční fondy povoleny nebo registrovány v témže členském státě,
ii)
členský stát, v němž správce hodlá skutečně nabízet většinu alternativních investičních fondů, pokud nejsou všechny tyto alternativní investiční fondy povoleny nebo registrovány v témže členském státě.
h)
Jestliže mimounijní správce hodlá nabízet několik unijních i mimounijních alternativních investičních fondů, nebo nabízet v Unii několik mimounijních alternativních investičních fondů, je referenčním členským státem členský stát, v němž tento správce hodlá skutečně nabízet většinu těchto alternativních investičních fondů.
Podle kritérií stanovených v prvním pododstavci písm. b), c) bodě i), písm. e), písm. f) a písm. g) bodě i) je možné určit i několik referenčních členských států. V takovém případě členské státy vyžadují, aby mimounijní správce, který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fondy, aniž by je nabízel, nebo nabízet v Unii podle článků 39 a 40 alternativní investiční fondy, jež spravuje, podal žádost příslušným orgánům všech členských států, které mohou být případně podle kritérií stanovených v uvedených písmenech a bodech referenčními členskými státy, aby mezi sebou určily, který stát je referenčním členským státem. Tyto příslušné orgány společně do jednoho měsíce ode dne, kdy obdržely tuto žádost, rozhodnou o tom, který členský stát je referenčním členským státem mimounijního správce. Příslušné orgány členského státu, který je určen jako referenční členský stát, o tomto jmenování informují bez zbytečného prodlení příslušného mimounijního správce. Není-li mimounijní správce o rozhodnutí příslušných orgánů řádně informován do sedmi dnů od přijetí tohoto rozhodnutí nebo jestliže příslušné orgány nepřijaly toto rozhodnutí ve lhůtě jednoho měsíce, může si tento správce svůj referenční členský stát zvolit sám na základě kritérií uvedených v tomto odstavci.
Správce musí být schopen prokázat, že hodlá v daném členském státě skutečně nabízet alternativní investiční fondy tím, že příslušným orgánů daného členského státu poskytne informace o své strategii pro nabízení.
5. Členské státy vyžadují, aby mimounijní správce, který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fondy, aniž by je nabízel, nebo nabízet v Unii podle článků 39 a 40 alternativní investiční fondy, jež spravuje, podal ve svém referenčním členském státě žádost o povolení.
Příslušné orgány po obdržení žádosti o povolení zhodnotí, zda si správce určil svůj referenční členský stát způsobem, který odpovídá kritériím stanoveným v odstavci 4. Jsou-li příslušné orgány toho názoru, že tomu tak není, žádost o povolení podanou mimounijním správcem odmítnou a toto odmítnutí zdůvodní. Pokud jsou příslušné orgány naopak toho názoru, že kritéria uvedená v odstavci 4 jsou splněna, oznámí tuto skutečnost orgánu pro cenné papíry a trhy a požádají tento orgán o radu k hodnocení, které provedly. Oznámení příslušných orgánů adresované orgánu pro cenné papíry a trhy obsahuje také zdůvodnění výběru referenčního členského státu správcem, jakož i informace o strategii pro nabízení daného správce.
Orgán pro cenné papíry a trhy poskytne příslušným orgánům do jednoho měsíce ode dne, kdy obdržel oznámení uvedené ve druhém pododstavci svoji radu, pokud jde o určení referenčního členského státu v souladu s kritérii stanovenými v odstavci 4. Orgán pro cenné papíry a trhy může poskytnou radu s negativním závěrem pouze tehdy, domnívá-li se, že kritéria uvedená v odstavci 4 nebyla splněna.
Běh lhůty stanovené v čl. 8 odst. 5 se na dobu, po kterou orgán pro cenné papíry a trhy provádí přezkum podle tohoto článku, pozastavuje.
Jestliže příslušné orgány hodlají povolení udělit i přes radu orgánu pro cenné papíry a trhy uvedenou ve třetím pododstavci, informují o tom tento orgán a uvedou své důvody. Orgán pro cenné papíry a trhy zveřejní skutečnost, že se příslušné orgány neřídí nebo nehodlají řídit jeho radou. Orgán pro cenné papíry a trhy může v jednotlivých případech rovněž rozhodnout o tom, že zveřejní důvody, které příslušný orgán vedly k tomu, že se radou neřídil. Příslušné orgány jsou o takovém zveřejnění předem informovány.
Jestliže příslušné orgány hodlají povolení udělit i přes radu orgánu pro cenné papíry a trhy uvedenou ve třetím pododstavci a správce hodlá nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativních investičních fondů, které spravuje, v jiných členských státech, než je referenční členský stát, informují příslušné orgány referenčního členského státu o svém záměru a jeho důvodech rovněž příslušné orgány těchto členských států. Podle okolností informují příslušné orgány referenčního členského státu o svém záměru a jeho důvodech rovněž příslušné orgány domovských členských států alternativních investičních fondů spravovaných dotčeným správcem.
6. Pokud příslušné orgány některého členského státu nesouhlasí s tím, jak správce určil referenční členský stát, mohou tyto orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
7. Aniž je dotčen odstavec 8, povolení může být uděleno, pouze pokud jsou splněny tyto dodatečné podmínky:
a)
správce určil svůj referenční členský stát v souladu s kritérii uvedenými v odstavci 4, přičemž toto určení vychází z poskytnutých informací o strategii pro nabízení a dotčené příslušné orgány splnily postup uvedený v odstavci 5;
b)
správce určil svého právního zástupce, který je usazen v referenčním členském státě tohoto správce;
c)
právní zástupce plní, spolu se správcem, funkci kontaktní osoby mimounijního správce, a to pro investory investující do příslušných alternativních investičních fondů, orgán pro cenné papíry a trhy a příslušné orgány, pokud jde o činnosti, k jejichž výkonu má správce v Unii povolení, a musí být dostatečně vybaven alespoň k zajišťování souladu s příslušnými předpisy podle této směrnice;
d)
jsou uzavřeny náležité dohody o spolupráci mezi příslušnými orgány referenčního členského státu správce, příslušnými orgány domovských členských států dotčených unijních alternativních investičních fondů a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní správce usazen, zajišťující účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům umožní plnit jejich povinnosti podle této směrnice;
e)
třetí země, v níž je mimounijní správce usazen, není uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu;
f)
třetí země, v níž je mimounijní správce usazen, podepsala s referenčním členským státem dohodu, která je plně v souladu se zásadami stanovenými v článku 26 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku, včetně případných mnohostranných daňových dohod, a zajišťuje účinnou výměnu informací v oblasti daní;
g)
příslušným orgánům nebrání v účinném dohledu podle této směrnice právní a správní předpisy třetí země vztahující se na správce ani omezení dohledových a vyšetřovacích pravomocí orgánů dohledu třetí země.
Pokud příslušné orgány některého členského státu nesouhlasí s tím, jak příslušné orgány referenčního členského státu správce posoudily splnění podmínek uvedených v písmenech a), e) a g) tohoto odstavce, mohou tyto orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Pokud příslušný orgán unijního alternativního investičního fondu neuzavře v přiměřené lhůtě požadovanou dohodu o spolupráci uvedenou v prvním pododstavci písm. d), mohou příslušné orgány referenčního členského státu předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
8. Povolení se uděluje v souladu s kapitolou II, která se použije obdobně při splnění těchto kritérií:
a)
informace uvedené v čl. 7 odst. 2 se doplní o tyto informace:
i)
zdůvodnění výběru referenčního státu správcem provedeného v souladu s kritérii uvedenými v odstavci 4, včetně informací o strategii pro nabízení,
ii)
seznam ustanovení této směrnice, které správce nemůže dodržovat, jelikož jejich dodržování správcem není podle odstavce 2 slučitelné s dodržováním určitých kogentních ustanovení právních předpisů, které se vztahují na mimounijního správce nebo na mimounijní alternativní investiční fondy nabízené v Unii,
iii)
písemné podklady vycházející z regulačních technických norem vypracovaných orgánem pro cenné papíry a trhy svědčící o tom, že příslušné právní předpisy třetí země stanoví pravidla rovnocenná ustanovením, jež není možné dodržovat, která mají stejný regulační účel a poskytují investorům investujících do příslušných alternativních investičních fondů stejnou úroveň ochrany, a že správce tato rovnocenná pravidla dodržuje; tyto písemné podklady musí být doplněny právním posudkem potvrzujícím, že v právních předpisech třetí země existuje příslušné neslučitelné kogentní ustanovení, a obsahují i popis jeho regulačního účelu a způsobu ochrany investorů, a
iv)
název či jméno právního zástupce správce a místo, kde je právní zástupce správce usazen;
b)
informace uvedené v čl. 7 odst. 3 se mohou týkat pouze unijních alternativních investičních fondů, které hodlá správce spravovat, a těch alternativních investičních fondů spravovaných správcem, které tento správce hodlá nabízet v Unii s pasem;
c)
čl. 8 odst. 1 písm. a) není dotčen odstavec 2 tohoto článku;
d)
čl. 8 odst. 1 písm. e) se nepoužije;
e)
v čl. 8 odst. 5 se na druhý pododstavec hledí, jako by byl doplněn o slova: „informace uvedené v čl. 37 odst. 8 písm. a)“.
Pokud příslušné orgány jiného členského státu nesouhlasí s povolením uděleným příslušnými orgány referenčního členského státu správce, mohou tyto orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
9. V případě, že se příslušné orgány referenčního členského státu domnívají, že správci může být na základě odstavce 2 udělena výjimka z dodržování některých ustanovení této směrnice, oznámí to bez zbytečného prodlení orgánu pro cenné papíry a trhy. Tento svůj názor doloží informacemi, které v souladu s odst. 8 písm. a) body ii) a iii) poskytne správce.
Orgán pro cenné papíry a trhy poskytne příslušným orgánům do jednoho měsíce ode dne, kdy obdržel oznámení podle prvního pododstavce, radu, pokud jde o udělení výjimky z dodržování této směrnice z důvodu neslučitelnosti předpisů podle odstavce 2. Tato rada se může zejména zaměřit na otázku, zda se zdají být podmínky pro udělení výjimky splněny, posuzováno na základě informací poskytnutých správcem v souladu s odst. 8 písm. a) body ii) a iii) a regulačních technických norem pro rovnocennost. Orgán pro cenné papíry a trhy usiluje o vytváření jednotné evropské kultury dohledu a konzistentních dohledových postupů a současně zajišťuje, aby příslušné orgány uplatňovaly tento odstavec konzistentním způsobem.
Běh lhůty stanovené v čl. 8 odst. 5 se na dobu, po kterou orgán pro cenné papíry a trhy provádí přezkum podle tohoto odstavce, pozastavuje.
Jestliže příslušné orgány referenčního členského státu hodlají povolení udělit i přes radu orgánu pro cenné papíry a trhy uvedenou v druhém pododstavci, informují o tom tento orgán a uvedou své důvody. Orgán pro cenné papíry a trhy zveřejní skutečnost, že se příslušné orgány neřídí nebo nehodlají řídit jeho radou. Orgán pro cenné papíry a trhy může v jednotlivých případech rovněž rozhodnout o tom, že zveřejní důvody, které vedly příslušné orgány k tomu, že se stanoviskem neřídí. Dotčené příslušné orgány jsou o zamýšleném zveřejnění předem informovány.
Jestliže příslušné orgány hodlají povolení udělit i přes radu orgánu pro cenné papíry a trhy uvedenou v druhém pododstavci a správce hodlá nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu, který spravuje, v jiných členských státech, než je referenční členský stát, informují příslušné orgány referenčního členského státu o svém záměru a jeho důvodech rovněž příslušné orgány těchto členských států.
Pokud příslušný orgán některého členského státu nesouhlasí s tím, jak příslušné orgány referenčního členského státu správce uplatňují tento odstavec, mohou dotčené příslušné orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
10. Příslušné orgány referenčního členského státu bez zbytečného prodlení informují orgán pro cenné papíry a trhy o výsledku prvního povolovacího řízení, o veškerých změnách v povolení uděleném správci a o odnětí tohoto povolení.
Příslušné orgány informují orgán pro cenné papíry a trhy o žádostech o povolení, které zamítly, včetně údajů o správcích, kteří tyto žádosti podali, a o důvodech jejich zamítnutí. Orgán pro cenné papíry a trhy vede centrální rejstřík těchto údajů, který je na požádání k dispozici příslušným orgánům Unie. Příslušné orgány s těmito informacemi zacházejí jako s důvěrnými informacemi.
11. Na určení referenčního členského státu nemá další vývoj obchodní činnosti správce v Unii žádný vliv. Nicméně jestliže správce změní do dvou let od udělení prvního povolení svou strategii pro nabízení a tato změna by měla vliv na určení referenčního členského státu, pokud by původní strategií byla tato pozměněná strategie, správce o této změně informuje příslušné orgány původního referenčního členského státu před jejím provedením a určí svůj referenční členský stát v souladu s kritérii uvedenými v odstavci 4 a novou strategií pro nabízení. Správce svůj výběr zdůvodní tím, že svému původnímu referenčnímu členskému státu poskytne informace o nové strategii pro nabízení. Současně mu poskytne informace o tom, kdo bude jeho právním zástupcem, včetně jeho jména či názvu a místa, kde je usazen. Právní zástupce musí být usazen v novém referenčním členském státě.
Původní referenční členský stát zhodnotí, zda je určení provedené správcem podle prvního pododstavce správné, a oznámí to orgánu pro cenné papíry a trhy. Orgán pro cenné papíry a trhy poskytne radu k hodnocení provedenému příslušnými orgány. Oznámení příslušných orgánů adresované orgánu pro cenné papíry a trhy obsahuje také zdůvodnění výběru referenčního členského státu správcem, jakož i informace o jeho nové strategii pro nabízení.
Orgán pro cenné papíry a trhy poskytne příslušným orgánům do jednoho měsíce ode dne, kdy obdržel oznámení uvedené v druhém pododstavci, radu k jejich hodnocení. Radu s negativním závěrem může orgán pro cenné papíry a trhy vydat pouze tehdy, domnívá-li se, že kritéria uvedená v odstavci 4 nebyla splněna.
Poté, co obdrží radu orgánu pro cenné papíry a trhy podle třetího pododstavce, informují příslušné orgány původního referenčního členského státu mimounijního správce, jeho původního právního zástupce a orgán pro cenné papíry a trhy o svém rozhodnutí.
Pokud příslušné orgány původního referenčního členského státu s hodnocením provedeným správcem souhlasí, informují o změně rovněž příslušné orgány nového referenčního členského státu. Původní referenční členský stát bez zbytečného odkladu předá novému referenčnímu členskému státu kopii povolení správce a dokumentů týkajících se dohledu nad ním. Ode dne předání povolení a dohledové dokumentace jsou orgány odpovědnými za povolovací řízení a za dohled nad správcem příslušné orgány nového referenčního členského státu.
Jestliže je výsledné hodnocení příslušných orgánů v rozporu s radou orgánu pro cenné papíry a trhy uvedenou v třetím pododstavci:
a)
Příslušné orgány o tom informují orgán pro cenné papíry a trhy a uvedou své důvody. Orgán pro cenné papíry a trhy zveřejní skutečnost, že se příslušné orgány neřídí nebo nehodlají řídit jeho radou. Orgán pro cenné papíry a trhy může v jednotlivých případech rovněž rozhodnout o tom, že zveřejní důvody, které příslušné orgány vedly k tomu, že se jeho radou neřídí. Dotčené příslušné orgány jsou o zamýšleném zveřejnění předem informovány.
b)
Jestliže správce nabízí podílové jednotky nebo akcie alternativních investičních fondů, které spravuje, v jiných členských státech, než je původní referenční členský stát, příslušné orgány původního referenčního členského státu o svém záměru a jeho důvodech informují rovněž příslušné orgány těchto členských států. Podle okolností příslušné informují orgány referenčního členského státu o svém záměru a jeho důvodech rovněž příslušné orgány domovských členských států alternativních investičních fondů spravovaných dotčeným správcem.
12. Jestliže ze skutečného vývoje obchodní činnosti správce v Unii do dvou let po udělení povolení vyplývá, že strategie pro nabízení, kterou správce předložil v rámci povolovacího řízení, neodpovídá skutečnosti nebo že správce o ní poskytl nepravdivé údaje, případně jestliže správce svou strategii pro nabízení změní, aniž by splnil požadavky odstavce 11, příslušné orgány původního referenčního členského státu mu uloží, aby určil svůj referenční členský stát na základě své skutečné strategie pro nabízení. Postup podle odstavce 11 se použije obdobně. Pokud správce požadavek příslušných orgánů nesplní, odejmou mu příslušné orgány povolení, které vydaly.
Jestliže správce změní svou strategii pro nabízení po uplynutí období uvedeného v odstavci 11 a hodlá změnit na základě nové strategie pro nabízení referenční členský stát, může příslušným orgánům původního referenčního členského státu podat žádost o změnu svého referenčního členského státu. Postup podle odstavce 11 se použije obdobně.
Pokud příslušné orgány některého členského státu nesouhlasí s vyhodnocením provedeným při určování referenčního členského státu podle odstavci 11 nebo tohoto odstavce, mohou tyto orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
13. Veškeré spory mezi příslušnými orgány referenčního členského státu správce a tímto správcem se řeší v souladu s právními předpisy referenčního členského státu a před příslušnými soudy tohoto státu.
Veškeré spory mezi správcem, případně alternativním investičním fondem, a unijními investory tohoto alternativního investičního fondu se řeší v souladu s právními předpisy některého členského státu a před příslušnými soudy tohoto státu.
14. Komise přijme prováděcí akty ke stanovení postupu, kterým se mají případné referenční členské státy řídit, pokud společně určují referenční členský stát podle odst. 4 druhého pododstavce. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 59 odst. 2.
15. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření týkající se dohod o spolupráci uvedených v odst. 7 písm. d) za účelem vytvoření společného rámce usnadňujícího uzavírání těchto dohod o spolupráci se třetími zeměmi.
16. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat obecné pokyny, v nichž blíže stanoví podmínky pro uplatňování opatření Komise týkajících se dohod o spolupráci uvedených v odst. 7 písm. d).
17. Orgán pro cenné papíry a trhy vypracuje návrhy regulačních technických norem, ke stanovení minimálního obsahu dohod o spolupráci uvedených v odst. 7 písm. d), aby se zajistilo, že příslušné orgány referenčního členského státu a příslušné orgány hostitelského členského státu obdrží dostatečné informace nezbytné k tomu, aby mohly vykonávat své dohledové a vyšetřovací pravomoci podle této směrnice.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
18. Za účelem důsledné harmonizace tohoto článku vypracuje orgán pro cenné papíry a trhy návrhy regulačních technických norem, kterými se blíže stanoví postupy pro koordinaci a výměnu informací mezi příslušným orgánem referenčního členského státu a příslušným orgány hostitelských členských států správce.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
19. Pokud příslušný orgán odmítne žádost o výměnu informací podle regulačních technických norem uvedených v odstavci 17, mohou dotčené příslušné orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
20. V souladu s článkem 29 nařízení (EU) č. 1095/2010 podporuje orgán pro cenné papíry a trhy účinnou dvoustrannou a mnohostrannou výměnu informací mezi příslušnými orgány referenčního členského státu mimounijního správce a příslušnými orgány hostitelských členských států dotčeného správce, přičemž plně respektuje příslušná ustanovení o důvěrnosti a ochraně údajů obsažená v příslušných právních předpisech Unie.
21. V souladu s článkem 31 nařízení (EU) č. 1095/2010 plní orgán pro cenné papíry a trhy obecnou roli koordinátora mezi příslušnými orgány referenčního členského státu mimounijního správce a příslušnými orgány hostitelských členských států dotyčného správce. Orgán pro cenné papíry a trhy může zejména:
a)
usnadňovat výměnu informací mezi dotčenými příslušnými orgány;
b)
určovat rozsah informací, které musí příslušný orgán referenčního členského státu poskytovat dotčeným hostitelským příslušným orgánům;
c)
přijímá veškerá vhodná opatření v případě vývoje, který může ohrozit fungování finančních trhů s cílem podpořit koordinaci opatření přijatých příslušným orgánem referenčního členského státu a příslušnými orgány hostitelských členských států ve vztahu k mimounijnímu správci.
22. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem, kterými se stanoví forma a obsah žádosti uvedené v odst. 12 druhém pododstavci.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
23. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku vypracuje orgán pro cenné papíry a trhy návrhy regulačních technických norem týkajících se:
a)
způsobu, jakým musí správce plnit požadavky stanovené v této směrnici, pokud je usazen ve třetí zemi a zejména způsobu poskytování informací podle článků 22 až 24;
b)
podmínky, za nichž je pravidlo obsažené v právních předpisech, které se vztahují na mimounijního správce nebo na mimounijní alternativní investiční fondy, považováno za rovnocenné, mající stejný regulační účel a poskytující příslušným investorům stejnou úroveň ochrany.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 38
Srovnávací hodnocení udělování povolení mimounijním správcům a dohledu nad nimi
1. Za účelem dalšího sjednocování výsledků dohledu v souladu s článkem 30 nařízení (EU) č. 1095/2010 provede orgán pro cenné papíry a trhy jednou ročně srovnávací hodnocení výkonu dohledu příslušnými orgány s ohledem na udělování povolení mimounijním správcům a dohled nad nimi podle článků 37, 39, 40 a 41.
2. Do 22. července 2013 vypracuje orgán pro cenné papíry a trhy metody, které umožní objektivně zhodnotit a porovnat posuzované.
3. V rámci analýz srovnávacího hodnocení se posuzuje zejména:
a)
míra sblížení postupů uplatňovaných při dohledu, které bylo dosaženo při udělování povolení mimounijním správcům a dohledu nad nimi;
b)
míra, ve které postupy uplatňované při dohledu dosahují cílů stanovených touto směrnicí;
c)
dosažená účinnost a míra sblížení, pokud jde o uplatňování ustanovení této směrnice, jejích prováděcích opatření a regulačních a prováděcích technických norem, které na základě této směrnice vypracoval orgán pro cenné papíry a trhy, a to včetně správních opatření a sankcí, jež jsou ukládány mimounijním správcům v případě nedodržení této směrnice.
4. Na základě závěrů vyplývajících ze srovnávacího hodnocení může orgán pro cenné papíry a trhy vydat podle článku 16 nařízení (EU) č. 1095/2010 obecné pokyny a doporučení s cílem zavést pro mimounijní správce jednotné, účinné a efektivní postupy dohledu.
5. Příslušné orgány vynaloží veškeré úsilí, aby se těmito obecnými pokyny a doporučeními řídily.
6. Do dvou měsíců od vydání obecných pokynů nebo doporučení každý příslušný orgán potvrdí, zda se těmito obecnými pokyny nebo doporučením řídí nebo hodlá řídit. V případě, že se příslušný orgán obecnými pokyny nebo doporučením neřídí nebo se jimi nehodlá řídit, informuje o tom orgán pro cenné papíry a trhy a uvede své důvody.
7. Orgán pro cenné papíry a trhy zveřejní skutečnost, že se příslušný orgán obecnými pokyny nebo doporučením neřídí nebo nehodlá řídit. Orgán pro cenné papíry a trhy může v jednotlivých případech rovněž rozhodnout, že zveřejní, proč se příslušný orgán určitými obecnými pokyny nebo doporučením neřídí. Dotyčný příslušný orgán je o zamýšleném zveřejnění předem informován.
8. Orgán pro cenné papíry a trhy informuje prostřednictvím zprávy uvedené v čl. 43 odst. 5 nařízení (EU) č. 1095/2010 Evropský parlament, Radu a Komisi o obecných pokynech a doporučeních vydaných podle tohoto článku a o tom, které příslušné orgány se jimi neřídí, a uvede v ní, jakým způsobem hodlá zajistit, aby se tyto orgány v budoucnu jeho doporučeními a obecnými pokyny řídily.
9. Komise tyto zprávy náležitě zohlední při svém přezkumu této směrnice v souladu s článkem 69, jakož i při každém jejím dalším hodnocení.
10. Orgán pro cenné papíry a trhy zveřejní osvědčené postupy, které byly určeny v rámci těchto srovnávacích hodnocení. Kromě toho mohou být zveřejněny všechny další výsledky srovnávacích hodnocení, pokud s tím příslušný orgán, který je předmětem srovnávacího hodnocení, souhlasí.
Článek 39
Podmínky, za nichž mohou být unijní alternativní investiční fondy spravované mimounijními správci nabízeny v Unii s pasem
1. Členské státy zajistí, aby řádně povolený mimounijní správce mohl nabízet podílové jednotky nebo akcie jím spravovaného unijního alternativního investičního fondu profesionálním investorům v Unii s pasem, jakmile jsou splněny podmínky stanovené v tomto článku.
2. Pokud správce hodlá nabízet podílové jednotky nebo akcie unijních alternativních investičních fondů ve svém referenčním členském státě, předloží příslušným orgánům svého referenčního členského státu oznámení o každém unijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze III.
3. Příslušné orgány referenčního členského státu správce sdělí správci nejpozději do 20 pracovních dnů ode dne, kdy obdržely oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 2, zda může zahájit nabízení alternativního investičního fondu určeného v oznámení podle odstavce 2 na území tohoto členského státu. Příslušné orgány referenčního členského státu správce mohou zakázat nabízet alternativní investiční fond pouze v případě, že správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správce není nebo nebude v souladu s touto směrnicí nebo že správce jinak nedodržuje či nebude dodržovat tuto směrnici. Je-li přijato kladné rozhodnutí, může správce zahájit nabízení alternativního investičního fondu ve svém referenčním členském státě ode dne, kdy byl příslušnými orgány o tomto rozhodnutí informován.
Příslušné orgány referenčního členského státu správce rovněž informují orgán pro cenné papíry a trhy a příslušné orgány alternativního investičního fondu, že správce může začít nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu v referenčním členském státě správce.
4. Pokud správce hodlá nabízet podílové jednotky nebo akcie unijního alternativního investičního fondu v jiných členských státech, než je jeho referenční členský stát, předloží příslušným orgánům svého referenčního členského státu oznámení o každém unijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze IV.
5. Příslušné orgány referenčního členského státu předají oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 4 příslušným orgánům členských států, v nichž mají být podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu nabízeny, a to nejpozději do 20 pracovních dnů ode dne, kdy oznámení obdržely. K tomuto předání dojde pouze tehdy, pokud správa alternativního investičního fondu prováděná správcem je a bude v souladu s touto směrnicí a pokud správce i jinak dodržuje tuto směrnici.
Příslušné orgány referenčního členského státu správce přiloží k oznámení prohlášení o tom, že dotčenému správci bylo uděleno povolení spravovat alternativní investiční fondy s danou investiční strategií.
6. Bezprostředně po předání oznámení se všemi nezbytnými dokumenty informují orgány referenčního členského státu tohoto správce o jeho předání. Správce smí zahájit nabízení tohoto alternativního investičního fondu v příslušných hostitelských členských státech ode dne, kdy byl informován o tomto předání.
Příslušné orgány referenčního členského státu správce rovněž informují orgán pro cenné papíry a trhy a příslušné orgány alternativního investičního fondu, že správce může začít nabízet podílové jednotky nebo akcie tohoto alternativního investičního fondu v hostitelských členských státech správce.
7. Opatření uvedená v příloze IV písm. h) se řídí právními předpisy a podléhají dohledu hostitelských členských států správce.
8. Členské státy zajistí, aby oznámení správce uvedené v odstavci 4 a prohlášení uvedené v odstavci 5 byly vyhotovovány v jazyce obvyklém v oblasti mezinárodních financí.
Členské státy zajistí, aby jejich příslušné orgány umožnily předávání a uchovávání dokumentů uvedených v odstavci 6 v elektronické podobě.
9. V případě podstatné změny kterékoli z informací poskytovaných podle odstavce 2 nebo podle odstavce 4 oznámí správce tuto změnu písemně příslušným orgánům svého referenčního členského státu nejpozději jeden měsíc před jejím provedením, jedná-li se o změnu plánovanou, nebo okamžitě poté, co došlo k neplánované změně.
Pokud by v důsledku provedení plánované změny správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo pokud by v jejím důsledku již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, příslušné orgány referenčního členského státu správce neprodleně oznámí správci, že takovou změnu nesmí provést.
Je-li plánovaná změna provedena bez ohledu na první a druhý pododstavec nebo dojde-li k neplánované změně, v jejímž důsledku správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestane být v souladu s touto směrnicí nebo v jejímž důsledku již správce jinak nedodržuje tuto směrnici, příslušné orgány referenčního členského státu správce přijmou veškerá náležitá opatření podle článku 46, včetně výslovného zákazu nabízení tohoto alternativního investičního fondu, je-li to nezbytné.
Pokud jsou změny přijatelné, protože se nedotýkají souladu správy daného alternativního investičního fondu prováděné dotyčným správcem s touto směrnicí nebo jiného dodržování této směrnice správcem alternativního investičního fondu, příslušné orgány referenčního členského státu bezodkladně informují orgán pro cenné papíry a trhy, jestliže se tyto změny týkají ukončení nabízení určitého alternativního investičního fondu nebo nabízení dalšího alternativního investičního fondu, a podle okolností informují o těchto změnách příslušné orgány hostitelských členských států.
10. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem, kterými se stanoví:
a)
forma a obsah vzoru oznámení uvedených v odstavcích 2 a 4;
b)
forma a obsah vzoru prohlášení uvedeného v odstavci 5;
c)
forma předání uvedeného v odstavci 5 a
d)
forma písemného oznámení uvedeného v odstavci 9.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
11. Aniž je dotčen čl. 43 odst. 1, členské státy vyžadují, aby byly alternativní investiční fondy spravované a nabízené správcem nabízeny pouze profesionálním investorům.
Článek 40
Podmínky, za nichž mohou být mimounijní alternativní investiční fondy spravované mimounijním správcem nabízeny v Unii s pasem
1. Členské státy zajistí, aby mohl řádně povolený mimounijní správce nabízet podílové jednotky nebo akcie jím spravovaného mimounijního alternativního investičního fondu profesionálním investorům v Unii s pasem, jakmile jsou splněny podmínky stanovené v tomto článku.
2. Kromě požadavků stanovených touto směrnicí pro unijní správce, musí být u mimounijních správců splněny i tyto podmínky:
a)
jsou uzavřeny náležité dohody o spolupráci mezi příslušnými orgány referenčního členského státu a orgánem dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, zajišťující alespoň účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům umožní plnit jejich povinnosti podle této směrnice;
b)
třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, není uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu;
c)
třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, podepsala s referenčním členským státem a s každým dalším členským státem, v němž mají být podílové jednotky nebo akcie mimounijního alternativního investičního fondu nabízeny, dohodu, která je zcela v souladu se zásadami stanovenými v článku 26 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku a zajišťuje účinnou výměnu informací v oblasti daní včetně mnohostranných daňových dohod.
Pokud příslušné orgány jiného členského státu nesouhlasí s tím, jak příslušné orgány referenčního členského státu posoudily splnění podmínek uvedených v prvním pododstavci písm. a) a b), mohou tyto orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
3. Správce předloží příslušným orgánům svého referenčního členského státu oznámení o každém mimounijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet ve svém referenčním členském státě.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze III.
4. Příslušné orgány referenčního členského státu správce sdělí tomuto správci nejpozději do 20 pracovních dnů ode dne, kdy oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 3 obdržely, zda může zahájit nabízení alternativního investičního fondu určeného v oznámení podle odstavce 3 na území tohoto členského státu. Příslušné orgány referenčního členského státu správce mohou zakázat správci nabízet alternativní investiční fond pouze v případě, že správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem není nebo nebude v souladu s touto směrnicí nebo že správce jinak nedodržuje či nebude dodržovat tuto směrnici. V případě kladného rozhodnutí může správce zahájit nabízení alternativního investičního fondu ve svém referenčním členském státě ode dne oznámení tohoto rozhodnutí příslušnými orgány.
Příslušné orgány referenčního členského státu správce rovněž informují orgán pro cenné papíry a trhy o tom, že správce může začít nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu v referenčním členském státě správce.
5. Pokud správce hodlá nabízet podílové jednotky nebo akcie mimounijního alternativního investičního fondu i v jiných členských státech, než je jeho referenční členský stát, předloží příslušným orgánům svého referenčního členského státu oznámení o každém mimounijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze IV.
6. Příslušné orgány referenčního členského státu předají oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 5 příslušným orgánům členských států, v nichž mají být podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu nabízeny, a to nejpozději do 20 pracovních dnů ode dne, kdy oznámení obdržely. K tomuto předání dojde pouze tehdy, pokud správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem je a bude v souladu s touto směrnicí a pokud správce i jinak dodržuje tuto směrnici.
Příslušné orgány referenčního členského státu správce k oznámení přiloží prohlášení o tom, že dotyčnému správci bylo uděleno povolení spravovat alternativní investiční fond s danou investiční strategií.
7. Bezprostředně po předání oznámení se všemi nezbytnými dokumenty informují příslušné orgány referenčního členského státu správce tohoto správce o jeho předání. Správce smí zahájit nabízení tohoto alternativního investičního fondu v příslušných hostitelských členských státech správce ode dne, kdy byl o předání oznámení informován.
Příslušné orgány referenčního členského státu správce rovněž informují orgán pro cenné papíry a trhy, že správce může začít nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu v hostitelských členských státech správce.
8. Opatření uvedená v příloze IV písm. h) se řídí právními předpisy a podléhají dohledu hostitelských členských států správce, pokud tyto členské státy nejsou referenčním členským státem.
9. Členské státy zajistí, aby oznámení správce uvedené v odstavci 5 a prohlášení uvedené v odstavci 6 byly vyhotovovány v jazyce obvyklém v oblasti mezinárodních financí.
Členské státy zajistí, aby jejich příslušné orgány umožnily předávání a uchovávání dokumentů uvedených v odstavci 6 v elektronické podobě.
10. V případě podstatné změny kterékoli z informací poskytovaných podle odstavce 3 nebo podle odstavce 5 oznámí správce tuto změnu písemně příslušným orgánům svého referenčního členského státu nejpozději jeden měsíc před jejím provedením, jedná-li se o změnu plánovanou, nebo okamžitě poté, co došlo k neplánované změně.
Pokud by v důsledku provedení plánované změny správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo by v jejím důsledku již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, příslušné orgány referenčního členského státu správce oznámí správci bez zbytečného prodlení, že změnu nesmí provést.
Je-li plánovaná změna provedena bez ohledu na první a druhý pododstavec, nebo dojde-li k neplánované změně, v jejímž důsledku správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestane být v souladu s touto směrnicí nebo v jejímž důsledku již správce jinak nedodržuje tuto směrnici, přijmou příslušné orgány referenčního členského státu správce veškerá náležitá opatření podle článku 46, včetně výslovného zákazu nabízení tohoto alternativního investičního fondu, je-li to nezbytné.
Pokud jsou změny přijatelné, protože se nedotýkají souladu správy daného alternativního investičního fondu prováděné správcem s touto směrnicí nebo jiného dodržování této směrnice správcem, informují o tom příslušné orgány referenčního členského státu bezodkladně orgán pro cenné papíry a trhy, pokud se změny týkají ukončení nabízení určitých alternativních investičních fondů nebo nabízení dalších alternativních investičních fondů, a podle okolností informují o těchto změnách příslušné orgány hostitelských členských států správce.
11. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření týkající se dohod o spolupráci uvedených v odst. 2 písm. a) za účelem vytvoření společného rámce usnadňujícího uzavírání těchto dohod o spolupráci se třetími zeměmi.
12. Za účelem zajištění jednotného uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat obecné pokyny, v nichž blíže stanoví podmínky pro uplatňování opatření Komise týkajících se dohod o spolupráci uvedených v odst. 2 písm. a).
13. Orgán pro cenné papíry a trhy vypracuje návrhy regulačních technických norem ke stanovení minimálního obsahu dohod o spolupráci uvedených v odst. 2 písm. a), aby se zajistilo, že příslušné orgány referenčního členského státu a příslušné orgány hostitelských členských států obdrží dostatečné informace nezbytné k tomu, aby mohly vykonávat své dohledové a vyšetřovací pravomoci podle této směrnice.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
14. Za účelem důsledné harmonizace tohoto článku vypracuje orgán pro cenné papíry a trhy návrh regulačních technických norem, kterými se blíže stanoví pro koordinaci a výměnu informací mezi příslušnými orgány referenčního členského státu a příslušnými orgány hostitelských členských států správce.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
15. Pokud příslušný orgán odmítne žádost o výměnu informací podle regulačních technických norem uvedených v odstavci 14, mohou dotčené příslušné orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
16. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem, kterými se stanoví:
a)
forma a obsah vzoru oznámení uvedených v odstavcích 3 a 5;
b)
forma a obsah vzoru prohlášení uvedeného v odstavci 6;
c)
forma předání uvedeného v odstavci 6 a
d)
forma písemného oznámení uvedeného v odstavci 10.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
17. Aniž je dotčen čl. 43 odst. 1, členské státy vyžadují, aby byly alternativní investiční fondy spravované a nabízené správcem nabízeny pouze profesionálním investorům.
Článek 41
Podmínky správy alternativních investičních fondů usazených v jiných členských státech, než je referenční členský stát, mimounijními správci
1. Členské státy zajistí, aby směl povolený mimounijní správce spravovat unijní alternativní investiční fondy, které jsou usazeny v jiném členském státě, než je jeho referenční členský stát, buď přímo, nebo prostřednictvím pobočky, pokud má tento správce povolení ke správě daného typu alternativního investičního fondu.
2. Každý mimounijní správce, který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fondy usazené v jiném členském státě, než je jeho referenční členský stát, poprvé, sdělí příslušným orgánům svého referenčního členského státu tyto informace:
a)
členský stát, v němž hodlá spravovat alternativní investiční fondy přímo nebo prostřednictvím pobočky;
b)
plán obchodních činností, v němž jsou uvedeny zejména služby, které hodlá poskytovat, a určení alternativních investičních fondů, které hodlá spravovat.
3. Pokud mimounijní správce hodlá zřídit pobočku, poskytne kromě údajů požadovaných v odstavci 2 ještě tyto informace:
a)
organizační strukturu pobočky;
b)
adresu v domovském členském státě alternativního investičního fondu, kde lze získat potřebné dokumenty;
c)
jména a kontaktní údaje osob odpovědných za vedení pobočky.
4. Do jednoho měsíce od přijetí všech nezbytných dokumentů podle odstavce 2 nebo do dvou měsíců od přijetí těchto dokumentů podle odstavce 3 předají příslušné orgány referenčního členského státu tyto dokumenty příslušným orgánům hostitelských členských států správce. K tomuto předání dojde pouze tehdy, pokud správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem je a bude v souladu s touto směrnicí a správce i jinak dodržuje tuto směrnici.
Příslušné orgány referenčního členského státu správce přiloží k těmto dokumentům prohlášení o tom, že dotyčnému správci bylo uděleno povolení.
Příslušné orgány referenčního členského státu předání všech nezbytných dokumentů neprodleně oznámí správci. Po obdržení oznámení o předání všech dokumentů smí správce zahájit poskytování služeb v hostitelských členských státech správce.
Příslušné orgány referenčního členského státu rovněž informují orgán pro cenné papíry a trhy, že správce může začít spravovat alternativní investiční fond v hostitelských členských státech správce.
5. Hostitelské členské státy správce nestanoví pro dotyčného správce žádné další požadavky týkající se záležitostí spadajících do oblasti působnosti této směrnice.
6. V případě změny kterékoli z informací poskytovaných podle odstavce 2 nebo podle odstavce 3 oznámí správce tuto změnu písemně příslušným orgánům svého referenčního členského státu nejpozději jeden měsíc před jejím provedením, jedná-li se o změnu plánovanou, nebo okamžitě poté, co došlo k neplánované změně.
Pokud by v důsledku provedení plánované změny správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo by v jejím důsledku již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, příslušné orgány referenčního členského státu správce neprodleně oznámí správci, že takovou změnu nesmí provést.
Je-li plánovaná změna provedena bez ohledu na první a druhý pododstavec nebo dojde-li k neplánované změně, v jejímž důsledku správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správce přestane být v souladu s touto směrnicí nebo v jejímž důsledku již správce jinak nedodržuje tuto směrnici, přijmou příslušné orgány referenčního členského státu veškerá náležitá opatření podle článku 46, včetně výslovného zákazu nabízení tohoto alternativního investičního fondu, je-li to nezbytné.
Pokud jsou změny přijatelné, protože se nedotýkají souladu správy daného alternativního investičního fondu prováděné správcem s touto směrnicí nebo jiného dodržování této směrnice správcem, příslušné orgány referenčního členského státu bez zbytečného prodlení informují o těchto změnách příslušné orgány hostitelských členských států správce.
7. Za účelem zajištění důsledné harmonizace tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy regulačních technických norem, kterými se blíže stanoví informace, jež mají být oznamovány podle odstavců 2 a 3.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
8. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem zavádějících standardní formuláře, šablony a postupy pro předávání informací v souladu s odstavci 2 a 3.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 42
Podmínky, za nichž mohou být alternativní investiční fondy spravované mimounijními správci nabízeny v členských státech bez pasu
1. Aniž jsou dotčeny články 37, 39 a 40, mohou členské státy dovolit mimounijním správcům, aby nabízeli profesionálním investorům výhradně na jejich území podílové jednotky nebo akcie alternativních investičních fondů, které spravují, pokud dodržují alespoň následující pravidla:
a)
mimounijní správce dodržuje články 22, 23 a 24 s ohledem na každý alternativní investiční fond, který nabízí podle tohoto článku, a články 26 až 30, pokud alternativní investiční fond, který nabízí podle tohoto článku, spadá do oblasti působnosti čl. 26 odst. 1. Za příslušné orgány a investory alternativních investičních fondů uvedené v těchto článcích se považují příslušné orgány a investoři alternativních investičních fondů členských států, v nichž je alternativní investiční fond nabízen;
b)
byly za účelem dohledu nad systémovým rizikem a v souladu s mezinárodními standardy uzavřeny náležité dohody o spolupráci mezi příslušnými členských států, v nichž jsou alternativní investiční fondy nabízeny, případně příslušnými orgány dotčeného unijního alternativního investičního fondu, a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní správce usazen, a podle okolností orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, zajišťující alespoň účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům dotčených členských států umožní plnit jejich povinnosti podle této směrnice;
c)
třetí země, v níž je mimounijní správce nebo mimounijní alternativní investiční fond usazen, není uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu.
Pokud příslušné orgány unijního alternativního investičního fondu neuzavřou požadované dohody o spolupráci uvedené v prvním pododstavci písm. b) v přiměřené lhůtě, mohou příslušné orgány členského státu, v němž má být daný alternativní investiční fond nabízen, předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
2. Členské státy mohou přijmout přísnější pravidla týkající se mimounijních správců nabízejících podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu investorům na jejich území pro účely tohoto článku.
3. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření týkající se dohod o spolupráci uvedených v odstavci 1, za účelem vytvoření společného rámce usnadňujícího uzavírání těchto dohod o spolupráci se třetími zeměmi.
4. Za účelem zajištění jednotného uplatňování tohoto článku vypracuje orgán pro cenné papíry a trhy obecné pokyny, kterými se stanoví podmínky uplatňování opatření Komise týkajících se dohod o spolupráci uvedených v odstavci 1.
KAPITOLA VIII
NABÍZENÍ NEPROFESIONÁLNÍM INVESTORŮM
Článek 43
Nabízení alternativních investičních fondů správci neprofesionálním investorům
1. Aniž jsou dotčeny jiné nástroje práva Unie, mohou členské státy správcům povolit, aby podílové jednotky nebo akcie alternativních investičních fondů, které spravují v souladu s touto směrnicí, nabízeli neprofesionálním investorům na jejich území bez ohledu na to, zda jsou tyto alternativní investiční fondy nabízeny vnitrostátně či přeshraničně nebo zda jsou unijní či mimounijní.
V těchto případech mohou členské státy stanovit pro správce nebo pro alternativní investiční fondy přísnější požadavky než ty, které se vztahují na alternativní investiční fondy nabízené na jejich území v souladu s touto směrnicí profesionálním investorům. Členské státy však nemohou stanovit přísnější nebo dodatečné požadavky pro unijní alternativní investiční fondy, jež jsou usazeny v jiném členském státě a nabízeny přeshraničně, než pro alternativní investiční fondy nabízené pouze vnitrostátně.
2. Členské státy, které na svém území povolí nabízení alternativních investičních fondů neprofesionálním investorům, oznámí do 22. července 2014 Komisi a orgánu pro cenné papíry a trhy:
a)
typy alternativních investičních fondů, které mohou správci na jejich území nabízet neprofesionálním investorům;
b)
veškeré dodatečné požadavky, které členský stát stanoví pro nabízení alternativních investičních fondů neprofesionálním investorům.
Členské státy informují Komisi a orgán pro cenné papíry a trhy rovněž o veškerých pozdějších změnách týkajících se prvního pododstavce.
KAPITOLA IX
PŘÍSLUŠNÉ ORGÁNY
ODDÍL 1
Určení, pravomoci a postupy pro zjednávání nápravy
Článek 44
Určení příslušných orgánů
Členské státy určí příslušné orgány, které mají plnit povinnosti stanovené touto směrnicí.
O určení těchto orgánů a o případném rozdělení jejich působnosti informují orgán pro cenné papíry a trhy a Komisi.
Příslušné orgány musí být orgány veřejné moci.
Členské státy vyžadují, aby jejich příslušné orgány stanovily vhodné metody kontroly, zda správci plní své povinnosti podle této směrnice, a to případně na základě obecných pokynů vydaných orgánem pro cenné papíry a trhy.
Článek 45
Působnost příslušných orgánů v členských státech
1. Obezřetnostní dohled nad správcem spadá do působnosti příslušných orgánů domovského členského státu správce, ať již tento správce spravuje nebo nabízí alternativní investiční fondy v jiném členském státě či nikoli, aniž jsou tím dotčena ustanovení této směrnice, která svěřují dohled příslušným orgánům hostitelského členského státu správce.
2. Dohled nad dodržováním článků 12 a 14 správcem spadá do působnosti příslušných orgánů hostitelského členského státu správce, pokud správce spravuje nebo nabízí alternativní investiční fondy prostřednictvím pobočky v tomto členském státě.
3. Příslušné orgány hostitelského členského státu správce mohou vyžadovat, aby správce spravující nebo nabízející alternativní investiční fondy na jeho území, ať už prostřednictvím pobočky či jinak, poskytoval informace nezbytné pro výkon dohledu nad dodržováním příslušných pravidel správcem spadajících do působnosti dohledu příslušných orgánů.
Tyto požadavky nesmějí být přísnější než ty, které stanoví hostitelský členský stát správce v souvislosti s kontrolou dodržování stejných pravidel správci, pro něž je tento členský stát domovským členským státem.
4. Zjistí-li příslušné orgány hostitelského členského státu správce, že správce spravující nebo nabízející alternativní investiční fondy na území tohoto členského státu, prostřednictvím pobočky či jinak, porušuje jedno z pravidel, jejichž dodržování spadá do působnosti jejich dohledu, nařídí dotyčnému správci, aby ukončil toto porušování, a informují o tom příslušné orgány jeho domovského členského státu.
5. Pokud dotyčný správce odmítne poskytnout příslušným orgánům svého hostitelského členského státu informace spadající do jejich působnosti nebo nepřijme opatření nezbytná k ukončení porušování podle odstavce 4, příslušné orgány hostitelského členského státu správce o tom informují příslušné orgány domovského členského státu správce. Příslušné orgány domovského členského státu správce při nejbližší příležitosti:
a)
přijmou veškerá vhodná opatření, aby zajistily, že dotyčný správce poskytne informace požadované příslušnými orgány svého hostitelského členského státu podle odstavce 4 nebo ukončí dané porušování;
b)
vyžádají si nezbytné informace od příslušných orgánů dohledu ve třetích zemích.
Povahu opatření uvedených v písmenu a) sdělí příslušným orgánům hostitelského členského státu správce.
6. Pokud i přes opatření přijatá příslušnými orgány domovského členského státu správce podle odstavce 5 anebo proto, že se tato opatření ukáží v daném členském státě jako nedostatečná nebo v něm nejsou k dispozici, správce i nadále odmítá poskytnout informace požadované příslušnými orgány svého hostitelského členského státu podle odstavce 3 nebo nadále porušuje právní nebo správní předpisy uvedené v odstavci 4 platné ve svém hostitelském členském státě, mohou příslušné orgány hostitelského členského státu tohoto správce poté, co informují příslušné orgány jeho domovského členského státu, přijmout vhodná opatření, aby mu zabránily v dalším porušování nebo aby ho postihly, a to včetně opatření podle článků 46 a 48, a pokud je to nezbytné, aby mu zabránily uskutečnit jakékoli další operace v jeho hostitelském členském státě. Pokud správce vykonává v hostitelském členském státě správu alternativních investičních fondů, může hostitelský členský stát vyžadovat, aby správce přestal dané alternativní investiční fondy spravovat.
7. Pokud mají příslušné orgány hostitelského členského státu správce zjevné a prokazatelné důvody se domnívat, že tento správce porušuje povinnosti vyplývající z pravidel nespadajících do působnosti jejich dohledu, postoupí tato svá zjištění příslušným orgánům domovského členského státu správce a ty přijmou vhodná opatření; mimo jiné si v nezbytném případě vyžádají dodatečné informace od příslušných orgánů dohledu v třetích zemích.
8. Pokud i přes opatření přijatá příslušnými orgány domovského členského státu správce anebo proto, že se tato opatření ukáží jako nedostatečná nebo že domovský členský stát správce v přiměřené lhůtě opatření nepřijme, jedná správce i nadále způsobem, který zjevně poškozuje zájmy investorů dotčeného alternativního investičního fondu, finanční stabilitu nebo integritu trhu v hostitelském členském státě správce, mohou příslušné orgány hostitelského členského státu správce poté, co informují příslušné orgány domovského členského státu správce, přijmout veškerá vhodná opatření na ochranu investorů dotčeného alternativního investičního fondu, finanční stability a integrity trhu v hostitelském členském státě, včetně toho, že dotčenému správci mohou zabránit v dalším nabízení podílových jednotek nebo akcií dotčeného alternativního investičního fondu v hostitelském členském státě.
9. Postup uvedený v odstavcích 7 a 8 se použije i v případě, že příslušné orgány hostitelského členského státu mají zjevné a prokazatelné důvody pro nesouhlas s povolením mimounijního správce, které udělil referenční členský stát.
10. Pokud dotčené příslušné orgány nesouhlasí s kterýmkoli z opatření, která přijaly příslušné orgány podle odstavců 4 až 9, mohou věc předložit orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
11. Orgán pro cenné papíry a trhy je podle okolností nápomocen při sjednávání a uzavírání dohod o spolupráci mezi příslušnými orgány členských států a orgány dohledu třetích zemí, které jsou požadovány podle této směrnice.
Článek 46
Pravomoci příslušných orgánů
1. Příslušné orgány musí mít veškeré dohledové a vyšetřovací pravomoci, které jsou nezbytné pro plnění jejich úkolů. Tyto pravomoci vykonávají těmito způsoby:
a)
přímo;
b)
ve spolupráci s jinými orgány;
c)
na vlastní odpovědnost přenesením svých úkolů na jiné subjekty;
d)
podáním žádosti u příslušných soudních orgánů.
2. Příslušné orgány musí mít tyto pravomoci:
a)
mít přístup k jakémukoli dokumentu v jakékoli formě a obdržet jeho kopii;
b)
vyžadovat od kterékoli osoby informace, jež souvisejí s činnostmi správce nebo alternativního investičního fondu, a v případě nutnosti ji předvolat a vyslechnout za účelem získání informací;
c)
provádět kontroly na místě s předchozím ohlášením nebo bez předchozího ohlášení;
d)
požadovat existující záznamy telefonních hovorů a datových přenosů;
e)
vyžadovat ukončení jakéhokoli jednání, které je v rozporu s předpisy přijatými k provedení této směrnice;
f)
požadovat zmrazení nebo obstavení aktiv;
g)
požadovat dočasný zákaz výkonu profesní činnosti;
h)
požadovat od správců, depozitářů či auditorů poskytování informací;
i)
přijmout jakékoli opatření k zajištění toho, aby správci nebo depozitáři nadále splňovali příslušné požadavky této směrnice;
j)
požadovat pozastavení emise, odkupu nebo vyplácení podílových jednotek v zájmu podílníků nebo veřejnosti;
k)
odejmout povolení udělené správci nebo depozitáři;
l)
postoupit věc k trestnímu řízení;
m)
požadovat, aby auditoři nebo odborníci provedli ověřování či vyšetřování.
3. Pokud se příslušné orgány referenčního členského státu domnívají, že povolený mimounijní správce porušuje povinnosti vyplývající z této směrnice, co nejdříve to oznámí orgánu pro cenné papíry a trhy s uvedením veškerých důvodů.
4. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány měly pravomoci, které jsou nutné k přijetí všech nezbytných opatření k zajištění řádného fungování trhů v případech, kdy by činnost jednoho nebo více alternativních investičních fondů na trhu určitého finančního nástroje mohla ohrozit řádné fungování daného trhu.
Článek 47
Pravomoci a působnost orgánu pro cenné papíry a trhy
1. Orgán pro cenné papíry a trhy může vypracovat a pravidelně revidovat obecné pokyny týkající se výkonu pravomocí příslušných orgánů členských států vydávat povolení a jejich povinností vydávat zprávy uložených touto směrnicí.
Orgán pro cenné papíry a trhy má dále pravomoci nezbytné k plnění úkolů, které mu svěřuje tato směrnice, včetně úkolů uvedených v čl. 48 odst. 3.
2. Pro všechny osoby, které pracují nebo pracovaly pro orgán pro cenné papíry a trhy a pro příslušné orgány nebo pro jakoukoli jinou osobu, již orgán pro cenné papíry a trhy pověřil určitými úkoly, včetně auditorů a odborníků, s nimiž má orgán pro cenné papíry a trhy uzavřeny smlouvy, platí povinnost mlčenlivosti. Informace, na které se vztahuje povinnost mlčenlivosti, nesmějí být poskytnuty žádné osobě ani orgánu s výjimkou případů, kdy je jejich poskytnutí nutné pro soudní řízení.
3. Veškeré informace vyměňované podle této směrnice mezi orgánem pro cenné papíry a trhy, příslušnými orgány, orgánem pro bankovnictví, Evropským orgánem dohledu (Evropským orgánem pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění) zřízeným nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1094/2010 (29) a Evropskou radou pro systémová rizika se považují za důvěrné, ledaže orgán pro cenné papíry a trhy nebo dotyčný příslušný orgán nebo jiný orgán či subjekt při jejich sdělení uvede, že dané informace mohou být poskytnuty, nebo že je jejich poskytnutí nutné pro soudní řízení.
4. Jsou-li splněny všechny podmínky uvedené v odstavci 5, může orgán pro cenné papíry a trhy požádat v souladu s článkem 9 nařízení (EU) č. 1095/2010 příslušné orgány, aby podle okolností přijaly tato opatření:
a)
zakázaly nabízet v Unii podílové jednotky nebo akcie alternativních investičních fondů spravovaných mimounijními správci, nebo mimounijních alternativních investičních fondů spravovaných unijními správci bez povolení požadovaného článkem 37, bez oznámení požadovaného články 35, 39 a 40, nebo bez dovolení dotčeného členského státu podle článku 42;
b)
uložily mimounijním správcům omezení v souvislosti se správou alternativního investičního fondu, pokud dojde k nadměrné koncentraci rizika na specifickém trhu na přeshraničním základě;
c)
uložily mimounijním správcům omezení v souvislosti se správou alternativního investičního fondu, pokud se jeho činnost může stát významným zdrojem rizika selhání protistrany ve vztahu k úvěrové instituci nebo jiné systémově významné instituci.
5. Orgán pro cenné papíry a trhy může přijmout rozhodnutí podle odstavce 4 a v souladu s požadavky stanovenými v odstavci 6, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
a)
existuje významné nebezpečí, způsobené nebo posílené činností správce, že dojde k narušení řádného fungování a integrity finančního trhu nebo stability celého finančního systému v Evropské unii nebo jeho části, které má přeshraniční dopady, a
b)
dotčený příslušný orgán nepřijal opatření, která by toto nebezpečí řešila, anebo přijatá opatření neřeší toto nebezpečí dostatečně.
6. Opatření, která příslušný orgán nebo příslušné orgány přijmou podle odstavce 4:
a)
musí účinně řešit nebezpečí narušení řádného fungování a integrity finančního trhu nebo stability celého finančního systému v Unii nebo jeho části nebo podstatně zlepšovat schopnost příslušných orgánů toto nebezpečí sledovat;
b)
nesmějí vytvářet riziko regulační arbitráže;
c)
nesmějí narušovat účinnost finančních trhů neúměrně k přínosům daného opatření; mimo jiné nesmějí snižovat likviditu na těchto trzích ani zvyšovat nejistotu účastníků trhu.
7. Než orgán pro cenné papíry a trhy požádá příslušné orgány, aby přijaly či obnovily jakékoli opatření podle odstavce 4, konzultuje tam, kde je to vhodné, Evropskou radu pro systémová rizika a další relevantní orgány.
8. Orgán pro cenné papíry a trhy oznámí své rozhodnutí, kterým žádá příslušné orgány, aby přijaly nebo obnovily opatření podle článku 4, příslušným orgánům referenčního členského státu mimounijního správce a příslušným orgánům hostitelského členského státu tohoto správce. V tomto oznámení se uvedou alespoň tyto údaje:
a)
správce a činnosti, na něž se opatření vztahují, a délku jejich trvání;
b)
důvody, proč se orgán pro cenné papíry a trhy domnívá, že je nutné přijmout opatření v souladu s výše uvedenými podmínkami a požadavky stanovenými tímto článkem, včetně důkazů, na nichž se tyto důvody zakládají.
9. Orgán pro cenné papíry a trhy přezkoumává v přiměřených intervalech, nejméně však každé tři měsíce, opatření uvedená v odstavci 4. Není-li opatření po uplynutí tohoto tříměsíčního období obnoveno, automaticky pozbývá platnosti. Na obnovování opatření se vztahují odstavce 5 až 8.
10. Příslušné orgány referenčního členského státu dotčeného mimounijního správce mohou orgán pro cenné papíry a trhy požádat, aby své rozhodnutí přezkoumal. Použije se postup stanovený v čl. 44 odst. 1 druhém pododstavci nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 48
Správní sankce
1. Členské státy stanoví pravidla pro ukládání opatření a sankce za porušení vnitrostátních předpisů přijatých podle této směrnice a přijmou všechna nezbytná opatření k zajištění jejich uplatňování. Aniž jsou dotčeny postupy pro odnětí povolení nebo právo členských států ukládat trestní sankce, zajistí členské státy v souladu se svým vnitrostátním právem, aby mohla být přijata vhodná správní opatření nebo ukládány správní sankce odpovědným osobám za nedodržení předpisů přijatých k provedení této směrnice. Členské státy zajistí, aby tato opatření byla účinná, přiměřená a odrazující.
2. Členské státy stanoví, že příslušné orgány mohou zveřejnit jakékoli opatření nebo sankci, které uloží za porušení předpisů přijatých k provedení této směrnice, ledaže by toto zveřejnění vážně ohrozilo finanční trhy, poškodilo zájmy investorů nebo způsobilo nepřiměřenou škodu dotčeným osobám.
3. Orgán pro cenné papíry a trhy vypracuje výroční zprávu o uplatňování správních opatření a ukládání sankcí za porušení předpisů přijatých k provedení této směrnice v jednotlivých členských státech. Příslušné orgány poskytují orgánu pro cenné papíry a trhy informace, které jsou k tomuto účelu nezbytné.
Článek 49
Právo na přezkum
1. Příslušné orgány písemně odůvodní každé rozhodnutí o zamítnutí nebo odnětí povolení správci ke správě nebo nabízení alternativních investičních fondů a každé zamítavé rozhodnutí učiněné při uplatňování opatření přijatých k provedení této směrnice a toto odůvodnění sdělí žadatelům.
2. Členské státy zajistí, aby každé rozhodnutí na základě právních a správních předpisů přijatých v souladu s touto směrnicí bylo řádně odůvodněno a aby podléhalo soudnímu přezkumu.
Právo na soudní přezkum platí rovněž v případě, že do šesti měsíců od podání žádosti o povolení obsahující všechny požadované informace není vydáno žádné rozhodnutí.
ODDÍL 2
Spolupráce mezi jednotlivými příslušnými orgány
Článek 50
Povinnost spolupracovat
1. Příslušné orgány členských států spolupracují mezi sebou, s orgánem pro cenné papíry a trhy a s Evropskou radou pro systémová rizika, kdykoli je to nezbytné pro účely plnění jejich úkolů podle této směrnice nebo pro výkon jejich pravomocí podle této směrnice nebo vnitrostátního práva.
2. Členské státy usnadňují spolupráci podle tohoto oddílu.
3. Příslušné orgány využijí pro účely spolupráce svých pravomocí i v případech, kdy vyšetřované jednání nezakládá porušení předpisu platného v jejich vlastním členském státě.
4. Příslušné orgány členských států neprodleně poskytnou sobě navzájem i orgánu pro cenné papíry a trhy informace požadované pro účely plnění jejich úkolů podle této směrnice.
Příslušné orgány domovského členského státu předají kopii příslušných dohod o spolupráci, které uzavřely v souladu s článkem 35, 37 nebo 40, hostitelským členským státům dotčeného správce. V souladu s postupy týkajícími se příslušných regulačních technických norem uvedenými v čl. 35 odst. 14, čl. 37 odst. 17 nebo čl. 40 odst. 14 předají příslušné orgány domovského členského státu informace, které získaly od orgánů dohledu třetích zemí na základě dohod o spolupráci, jež s těmito orgány dohledu ve vztahu ke správci uzavřely, nebo případně podle čl. 45 odst. 6 nebo 7 příslušným orgánům hostitelských členských států dotčeného správce.
Pokud se příslušný orgán hostitelského členského státu domnívá, že obsah dohody o spolupráci, kterou domovský členský stát dotčeného správce uzavřel v souladu s článkem 35, 37 nebo 40, nesplňuje požadavky příslušných regulačních technických norem, mohou dotčené příslušné orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
5. Pokud mají příslušné orgány některého členského státu zjevné a prokazatelné důvody k podezření, že správce, nad nímž nevykonávají dohled, jedná nebo jednal v rozporu s touto směrnicí, informují o tom co nejkonkrétněji orgán pro cenné papíry a trhy a příslušné orgány domovského a hostitelského členského státu dotčeného správce. Přijímající orgány podniknou vhodné kroky a informují orgán pro cenné papíry a trhy a příslušné orgány, které informace předaly, o výsledku těchto kroků a, pokud je to možné, také o významném vývoji, k němuž došlo v mezidobí. Tímto odstavcem nejsou dotčeny pravomoci příslušných orgánů, které informace předaly.
6. Za účelem zajištění jednotného uplatňování této směrnice, pokud jde o výměnu informací, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem ke stanovení podmínek uplatňování této směrnice v souvislosti s postupy pro výměnu informací jak mezi příslušnými orgány navzájem, tak mezi příslušnými orgány a orgánem pro cenné papíry a trhy.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 51
Předávání a uchovávání osobních údajů
1. Na předávání osobních údajů mezi příslušnými orgány použijí příslušné orgány směrnici 95/46/ES. Pokud jde o předávání osobních údajů orgánem pro cenné papíry a trhy příslušným orgánům členských států nebo třetích zemí, dodržuje orgán pro cenné papíry a trhy nařízení (ES) č. 45/2001.
2. Údaje se uchovávají po dobu nejvýše pěti let.
Článek 52
Poskytování informací třetím zemím
1. Příslušný orgán členského státu může třetí zemi v jednotlivých případech předat údaje a analýzu údajů, jsou-li splněny podmínky stanovené v článku 25 nebo 26 směrnice 95/46/ES a pokud je příslušný orgán členského státu přesvědčen, že je předání nezbytné pro účely této směrnice. Třetí země nesmí tyto údaje předat jiné třetí zemi bez výslovného písemného souhlasu příslušného orgánu členského státu.
2. Příslušný orgán členského státu poskytne informace, které obdržel od příslušného orgánu jiného členského státu, orgánu dohledu třetí země, pouze pokud příslušný orgán dotčeného členského státu obdržel výslovný souhlas příslušného orgánu, který tyto informace poskytl, a za předpokladu, že se informace poskytují výlučně pro účely, ke kterým tento příslušný orgán udělil souhlas.
Článek 53
Výměna informací týkajících se možných systémových důsledků činnosti správce
1. Příslušné orgány členských států, které jsou odpovědné za udělování povolení správcům nebo dohled nad nimi podle této směrnice, sdělují informace příslušným orgánům jiných členských států, je-li to důležité pro sledování a řešení možných důsledků činnosti jednotlivých správců nebo skupin správců pro stabilitu systémově významných finančních institucí a pro řádné fungování trhů, na nichž správci působí. Informovány jsou rovněž orgán pro cenné papíry a trhy a Evropská rada pro systémová rizika, které tyto informace předají příslušným orgánům ostatních členských států.
2. Za podmínek stanovených v článku 35 nařízení (EU) č. 1095/2010 sdělují příslušné orgány souhrnné informace o činnosti správců spadajících do jejich působnosti orgánu pro cenné papíry a trhy a Evropské radě pro systémová rizika.
3. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, kterými se blíže stanoví obsah informací poskytovaných podle odstavce 1.
4. Komise přijme prováděcí akty, kterými se blíže stanoví, jakým způsobem a jak často má docházet k výměně informací podle odstavce 1. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 59 odst. 2.
Článek 54
Spolupráce při dohledu
1. Příslušné orgány jednoho členského státu mohou požádat příslušné orgány jiného členského státu o spolupráci při dohledu nebo ověřování na místě nebo šetření na území tohoto jiného členského státu v rámci svých pravomocí podle této směrnice.
Pokud příslušné orgány obdrží žádost o ověření na místě nebo šetření, učiní jeden z těchto kroků:
a)
ověření nebo šetření provedou samy;
b)
umožní provést ověření nebo šetření žádajícímu orgánu;
c)
umožní provést ověření nebo šetření auditorům nebo odborníkům.
2. V případě uvedeném v odst. 1 písm. a) může příslušný orgán členského státu, který požádal o spolupráci, požádat, aby pracovníky provádějící ověřování nebo šetření mohli doprovodit jeho vlastní pracovníci. Ověřování nebo šetření však podléhá obecnému dohledu členského státu, na jehož území probíhá.
V případě uvedeném v odst. 1 písm. b) může příslušný orgán členského státu, na jehož území ověřování nebo šetření probíhá, požádat, aby pracovníky provádějící ověřování nebo šetření mohli doprovodit jeho vlastní pracovníci.
3. Příslušné orgány mohou odmítnout výměnu informací nebo vyhovět žádosti o spolupráci při provádění šetření nebo ověřování na místě pouze v těchto případech:
a)
šetření, ověřování na místě nebo výměna informací by mohly nepříznivě ovlivnit svrchovanost, bezpečnost nebo veřejný pořádek dožádaného členského státu;
b)
před orgány dožádaného členského státu již bylo zahájeno soudní řízení ve vztahu ke stejným osobám a stejným činům;
c)
v dožádaném členském státě již bylo ve vztahu ke stejným osobám a za stejné činy vydáno pravomocné rozhodnutí.
Příslušné orgány informují příslušné orgány žádající o spolupráci o všech rozhodnutích přijatých podle prvního pododstavce včetně příslušných odůvodnění.
4. Za účelem zajištění jednotného uplatňování tohoto článku, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem zavádějících jednotné postupy pro spolupráci mezi příslušnými orgány při provádění ověřování na místě a šetření.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010
Článek 55
Urovnávání sporů
V případě sporu mezi příslušnými orgány členských států ohledně posouzení, jednání nebo opomenutí jednoho z příslušných orgánů v oblastech, kde tato směrnice vyžaduje spolupráci a koordinaci mezi příslušnými orgány z více než jednoho členského státu, mohou příslušné orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
KAPITOLA X
PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 56
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článcích 3, 4, 9, 12, 14 až 25, 34 až 37, 40, 42, 53, 67 a 68 je svěřena Komisi na dobu čtyř let od 21. července 2011. Komise předloží zprávu o přenesené pravomoci nejpozději šest měsíců před koncem tohoto čtyřletého období. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud je Evropský parlament nebo Rada nezruší v souladu s článkem 57.
2. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
3. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v článcích 57 a 58.
Článek 57
Zrušení přenesení pravomoci
1. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článcích 3, 4, 9, 12, 14 až 25, 34 až 37, 40, 42, 53, 67 a 68 kdykoli zrušit.
2. Orgán, který zahájil vnitřní postup s cílem rozhodnout, zda zrušit přenesení pravomoci, uvědomí v přiměřené lhůtě před přijetím konečného rozhodnutí druhý orgán a Komisi a uvede pravomoc, jejíž přenesení by mohlo být zrušeno, a možné důvody tohoto zrušení.
3. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomocí v něm blíže určených. Rozhodnutí nabývá účinku okamžitě nebo k pozdějšímu dni, který v něm je upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci. Bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 58
Námitky proti aktům v přenesené pravomoci
1. Evropský parlament nebo Rada mohou proti aktu v přenesené pravomoci vyslovit námitku ve lhůtě tří měsíců ode dne oznámení. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o tři měsíce.
2. Pokud Evropský parlament ani Rada ve lhůtě uvedené v odstavci 1 námitku proti aktu v přenesené pravomoci nevysloví, zveřejní se akt v přenesené pravomoci v Úředním věstníku Evropské unie a vstupuje v platnost dnem v něm stanoveným.
Pokud na základě odůvodněné žádosti Komise Evropský parlament a Rada uvědomí Komisi o svém úmyslu námitky proti aktu v přenesené pravomoci nevyslovit, může být tento akt zveřejněn v Úředním věstníku Evropské unie a vstupuje v platnost před uplynutím této lhůty.
3. Akt v přenesené pravomoci nevstoupí v platnost, pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada ve lhůtě uvedené v odstavci 1 vysloví námitku. Orgán, který vyslovuje námitku proti aktu v přenesené pravomoci, ji odůvodní v souladu s článkem 296 Smlouvy o fungování EU.
Článek 59
Prováděcí opatření
1. Komisi je nápomocen Evropský výbor pro cenné papíry, zřízený rozhodnutím Komise 2001/528/ES (30). Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 60
Povinnost informovat o odchylných úpravách
Pokud členský stát využije možnost odchýlit se od této směrnice nebo zvolit si určitou úpravu podle článků 6, 9, 21, 22, 28, 43 a čl. 61 odst. 5, informuje o této skutečnosti a případných následných změnách Komisi. Komise zveřejní tyto informace na internetových stránkách nebo jiným způsobem, který zajistí snadný přístup k těmto informacím.
Článek 61
Přechodná ustanovení
1. Správci, kteří vykonávají činnost podle této směrnice před 22. červencem 2013, přijmou veškerá opatření nezbytná k dosažení souladu s vnitrostátním právem založeném na této směrnici a podají žádost o udělení povolení do jednoho roku od uvedeného dne.
2. Články 31, 32 a 33 se nepoužijí na nabízení podílových jednotek nebo akcií alternativních investičních fondů, jež jsou v současnosti předmětem veřejné nabídky na základě prospektu, který byl vypracován a zveřejněn v souladu se směrnicí 2003/71/ES před 22. červencem 2013, dokud je tento prospekt platný.
3. Pokud správce spravuje před 22. červencem 2013 uzavřený alternativní investiční fond, který po 22. červenci 2013 neprovádí žádné další investice, smí pokračovat ve správě tohoto alternativního investičního fondu bez povolení podle této směrnice.
4. Pokud správce spravuje uzavřený alternativní investiční fond, jehož upisovací období pro investory skončilo přede dnem vstupu této směrnice v platnost a který je zřízen na období, jež uplyne nejpozději tři roky od 22. července 2013, může tento správce i nadále daný alternativní investiční fond spravovat, aniž by musel dodržovat tuto směrnici, s výjimkou článku 22 a případně článků 26 až 30, anebo může podat žádost o povolení podle této směrnice.
5. Příslušné orgány domovského členského státu alternativního investičního fondu nebo případně příslušné orgány domovského členského státu správce, není-li alternativní investiční fond právně upraven, mohou do 22. července 2017 povolit, aby byly depozitářem jmenovány instituce uvedené v čl. 21 odst. 3 písm. a) a usazené v jiném členském státě. Tím není dotčeno plné uplatňování článku 21, s výjimkou odst. 5 písm. a) uvedeného článku o místě, kde má být depozitář usazen.
Článek 62
Změny směrnice 2003/41/ES
Směrnice 2003/41/ES se mění takto:
1)
V čl. 2 odst. 2 se písmeno b) nahrazuje tímto:
„b)
instituce, na něž se vztahují směrnice 73/239/EHS (31), směrnice 85/611/EHS (32), směrnice 93/22/EHS (33), směrnice 2000/12/ES (34), směrnice 2002/83/ES (35) a směrnice 2011/61/EU (36);
2)
V článku 19 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
1. Členské státy nesmí bránit institucím jmenovat pro účely správy investičního portfolia investiční správce usazené v jiném členské státě, kteří mají náležité povolení k této činnosti v souladu se směrnicemi 85/611/EHS, 93/22/EHS, 2000/12/ES a 2002/83/ES a 2011/61/EU; totéž platí pro instituce uvedené v čl. 2 odst. 1 této směrnice.“
Článek 63
Změny směrnice 2009/65/ES
Směrnice 2009/65/ES se mění takto:
1)
Vkládá se článek, který zní:
„Článek 50a
S cílem zajistit soudržnost mezi odvětvími a odstranit nesoulad mezi zájmy firem, které transformují úvěry na obchodovatelné cenné papíry a jiné finanční nástroje (původci), a zájmy SKIPCP, které do těchto cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů investují, přijme Komise prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 112a a za podmínek stanovených v článcích 112b a 112c opatření, jimiž se stanoví:
a)
požadavky, které musí splnit původce, aby SKIPCP směl investovat do cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů tohoto typu vydaných po 1. lednu 2011, včetně požadavků, které zajistí, že si původce ponechá čistý ekonomický podíl ve výši nejméně 5 %;
b)
kvalitativní požadavky, které musí splnit SKIPCP, který investuje do těchto cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů.“
2)
V článku 112 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedené v článcích 12, 14, 23, 33, 43, 51, 60, 61, 62, 64, 75, 78, 81, 95 a 111 je svěřena Komisi na dobu čtyř let od 4. ledna 2011. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článku 50a je svěřena Komisi na dobu čtyř let od 21. července 2011. Komise předloží zprávu o přenesené pravomoci nejpozději šest měsíců před koncem tohoto čtyřletého období. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud je Evropský parlament nebo Rada nezruší v souladu s článkem 112a.“
3)
V článku 112a se odstavec 1 nahrazuje tímto:
1. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článcích 12, 14, 23, 33, 43, 50a, 51, 60, 61, 62, 64, 75, 78, 81, 95 a 111 kdykoli zrušit.“
Článek 64
Změna nařízení (ES) č. 1060/2009
V čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 1060/2009 se první pododstavec nahrazuje tímto:
1. Úvěrové instituce ve smyslu směrnice 2006/48/ES, investiční podniky ve smyslu směrnice 2004/39/ES, pojišťovny v oblasti působnosti první směrnice Rady 73/239/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu (37), pojišťovny ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/83/ES ze dne 5. listopadu 2002 o životním pojištění (38), zajišťovny ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/68/ES ze dne 16. listopadu 2005 o zajištění (39), SKIPCP ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES ze dne 13. července 2009 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) (40), instituce zaměstnaneckého penzijního pojištění ve smyslu směrnice 2003/41/ES a alternativní investiční fondy ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady EU/61/2011 ze dne 8. června 2011 o správcích alternativních investičních fondů (41) mohou používat k regulatorním účelům pouze ratingy vydané ratingovými agenturami usazenými v Unii a registrovanými v souladu s tímto nařízením.
Článek 65
Změna nařízení (EU) č. 1095/2010
V čl. 1 odst. 2 nařízení (EU) č. 1095/2010 se slova „jakéhokoliv právního předpisu týkajícího se správců alternativních investičních fondů přijatého v budoucnu“ nahrazují slovy „směrnice Evropského parlamentu a Rady EU/61/2011 ze dne 8. června 2011 o správcích alternativních investičních fondů (42).
Článek 66
Provedení
1. Do 22. července 2013 členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí. Neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů a srovnávací tabulku mezi ustanoveními těchto předpisů a této směrnice.
2. Členské státy použijí právní a správní předpisy uvedené v odstavci 1 ode dne 22. července 2013.
3. Bez ohledu na odstavec 2 použijí členské státy právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s články 35 a 37 až 41 v souladu s aktem v přenesené pravomoci přijatým Komisí podle čl. 67 odst. 6 a ode dne v něm uvedeného.
4. Členské státy zajistí, že právní a správní předpisy přijaté členskými státy v souladu s články 36 a 42 pozbydou platnosti v souladu s aktem v přenesené pravomoci přijatým Komisí podle čl. 68 odst. 6 a ode dne v něm uvedeného.
5. Předpisy uvedené v odstavci 1 přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
6. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 67
Akt v přenesené pravomoci v souvislosti s uplatňováním článku 35 a článků 37 až 41
1. Do 22. července 2015 předloží orgán pro cenné papíry a trhy Evropskému parlamentu, Radě a Komisi:
a)
stanovisko k fungování pasu při správě nebo nabízení unijních alternativních investičních fondů unijními správci i podle článků 32 a 33 a k tomu, jak funguje nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci a správa nebo nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci podle příslušných vnitrostátních režimů stanovených v článcích 36 a 42, a
b)
radu týkající se používání pasu při nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci a ke správě nebo nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci podle pravidel stanovených v článku 35 a v článcích 37 až 41.
2. Orgán pro cenné papíry a trhy zohledňuje ve svém stanovisku a radě k používání pasu při nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci a ke správě nebo nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci mimo jiné:
a)
pokud jde o fungování pasu při správě nebo nabízení unijních alternativních investičních fondů unijními správci:
i)
využívání pasu,
ii)
potíže zaznamenané v souvislosti s:
-
účinností spolupráce mezi příslušnými orgány,
-
účinností fungování systému oznamování,
-
ochranou investorů,
-
úlohou orgánu pro cenné papíry a trhy jako zprostředkovatele, včetně počtu případů a účinností zprostředkování,
iii)
účinnost shromažďování a sdílení informací týkajících se sledování systémového rizika příslušnými vnitrostátními orgány, orgánem pro cenné papíry a trhy a Evropskou radou pro systémová rizika;
b)
pokud jde o to, jak funguje nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci a správa nebo nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci podle příslušných vnitrostátních režimů:
i)
dodržování veškerých požadavků této směrnice, s výjimkou článku 21, unijními správci,
ii)
dodržování článků 22, 23 a 24 a případně také článků 26 až 30 mimounijními správci, pokud jde o každý nabízený alternativní investiční fond,
iii)
existenci a účinnost dohod o spolupráci v oblasti dohledu nad systémovým rizikem, jež jsou v souladu s mezinárodními standardy, mezi příslušnými orgány členského státu, v němž jsou alternativní investiční fondy nabízeny, případně příslušnými orgány domovského členského státu unijního alternativního investičního fondu a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní správce usazen, a případně orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen,
iv)
veškeré otázky týkající se případné ochrany investorů,
v)
veškeré vlastnosti regulačního a dohledového rámce třetí země, které by mohly příslušným orgánům bránit v účinném dohledu podle této směrnice;
c)
pokud jde o fungování obou systémů, případná narušení trhu a hospodářské soutěže (rovných podmínek) nebo jakékoli konkrétní obtíže, na něž správci narazí při vlastním usazování nebo při nabízení jimi spravovaných alternativních investičních fondů ve kterékoli třetí zemi.
3. Za tímto účelem příslušné orgány členských států předkládají čtvrtletně orgánu pro cenné papíry a trhy informace o správcích, kteří spravují nebo nabízejí alternativní investiční fondy pod jejich dohledem jak podle režimu pasu stanoveného touto směrnicí, tak podle vnitrostátních režimů, a informace potřebné k posouzení bodů uvedených v odstavci 2, a to počínaje vstupem v platnost vnitrostátních právních a správních předpisů nezbytných k dosažení souladu s touto směrnicí a až do doby, kdy orgán pro cenné papíry a trhy vydá stanovisko podle odst. 1 písm. a).
4. Pokud se orgán pro cenné papíry a trhy domnívá, že v souvislosti s ochranou investorů, narušením trhu a hospodářské soutěže a sledováním systémového rizika neexistují závažné překážky, které by bránily používání pasu při nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci a při správě nebo nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci podle pravidel stanovených v článku 35 a v článcích 37 až 41, vydá v této souvislosti kladnou radu.
5. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, kterými se blíže stanoví obsah informací poskytovaných podle odstavce 2.
6. V souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 přijme Komise akt v přenesené pravomoci do tří měsíců od přijetí kladné rady a stanoviska orgánu pro cenné papíry a trhy a vezme přitom v úvahu kritéria uvedená v odstavci 2 a cíle této směrnice, jako například vnitřní trh, ochranu investorů a účinné sledování systémového rizika, a stanoví datum použitelnosti pravidel stanovených v článku 35 a v článcích 37 až 41 ve všech členských státech.
Pokud je proti aktu v přenesené pravomoci uvedeném v prvním pododstavci tohoto odstavce vyslovena námitka v souladu s článkem 58, Komise znovu přijme akt v přenesené pravomoci, na jehož základě se pravidla stanovená v článku 35 a článcích 37 až 41 stávají použitelnými ve všech členských státech, v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 později v okamžiku, který se jí bude zdát vhodný, a vezme přitom v úvahu kritéria uvedená v odstavci 2 a cíle této směrnice, jako například vnitřní trh, ochranu investorů a účinné sledování systémového rizika.
7. Pokud orgán pro cenné papíry a trhy nevydá radu ve lhůtě stanovené v odstavci 1, vyžádá si Komise tuto radu v nové lhůtě.
Článek 68
Akt v přenesené pravomoci v souvislosti s ukončením uplatňování článků 36 až 42
1. Tři roky ode dne vstupu v platnost aktu v přenesené pravomoci uvedeného v čl. 67 odst. 6, na jehož základě se stávají pravidla stanovená v článku 35 a v článcích 37 až 41 použitelnými ve všech členských státech, vydá orgán pro cenné papíry a trhy Evropskému parlamentu, Radě a Komisi:
a)
stanovisko k fungování pasu unijních správců při nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v Unii podle článku 35 a mimounijních správců při správě nebo nabízení alternativních investičních fondů v Unii podle článků 37 až 41 a k tomu, jak funguje nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci a správa nebo nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci podle příslušných vnitrostátních režimů upravených v článcích 36 a 42, a
b)
radu ohledně ukončení vnitrostátních režimů upravených v článcích 36 a 42 souběžně se zavedením režimu pasu v souladu s pravidly stanovenými v článku 35 a v článcích 37 až 41.
2. Orgán pro cenné papíry a trhy zohlední ve svém stanovisku a radě ohledně ukončení vnitrostátních režimů upravených v článcích 36 a 42 mimo jiné:
a)
pokud jde o fungování pasu unijních správců při nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v Unii a při správě nebo nabízení alternativních investičních fondů v Unii,
i)
využívání pasu,
ii)
potíže zaznamenané v souvislosti s:
-
účinností spolupráce mezi příslušnými orgány,
-
účinností fungování systému oznamování,
-
označováním referenčního členského státu,
-
tím, že příslušným orgánům brání v účinném dohledu právní a správní předpisy třetí země vztahující se na správce nebo omezení dohledových a vyšetřovacích pravomocí orgánů dohledu třetí země,
-
ochranou investorů,
-
přístupem investorů v Unii,
-
dopadem na rozvojové země,
-
úlohou orgánu pro cenné papíry a trhy jako zprostředkovatele, včetně počtu případů a účinnosti zprostředkování,
iii)
sjednávání, uzavírání, existenci a efektivitu požadovaných dohod o spolupráci,
iv)
efektivitu shromažďování a sdílení informací týkajících se sledování systémového rizika vnitrostátními příslušnými orgány, orgánem pro cenné papíry a trhy a Evropskou radou pro systémová rizika,
v)
výsledky srovnávacího hodnocení uvedeného v článku 38;
b)
pokud jde o to, jak funguje nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci a správa nebo nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci podle příslušných vnitrostátních režimů,
i)
dodržování veškerých požadavků podle této směrnice, s výjimkou článku 21, správci,
ii)
dodržování článků 22, 23 a 24 a případně článků 26 až 30 mimounijními správci, pokud jde o každý nabízený alternativní investiční fond,
iii)
existenci a účinnost dohod o spolupráci v oblasti dohledu nad systémovým rizikem, jež jsou v souladu s mezinárodními standardy, mezi příslušnými orgány členského státu, v němž jsou alternativní investiční fondy nabízeny, případně příslušnými orgány domovského členského státu dotčeného unijního alternativního investičního fondu a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní správce usazen, případně orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen,
iv)
veškeré otázky týkající se případné ochrany investorů,
v)
veškeré vlastnosti regulačního a dohledového rámce třetí země, které by mohly příslušným orgánům Unie bránit v účinném dohledu podle této směrnice;
c)
pokud jde o fungování obou systémů, případná narušení trhu a hospodářské soutěže (rovných podmínek) a jakékoli případné negativní dopady na přístup investorů nebo investice do rozvojových zemí či v jejich prospěch;
d)
kvantitativní posouzení, jež určí počet jurisdikcí třetích zemí, v nichž mají sídlo správci, kteří nabízejí alternativní investiční fond v některém členském státě podle režimu pasu upraveného v článku 40 nebo podle vnitrostátních režimů upravených v článku 42.
3. Za tímto účelem příslušné orgány předkládají čtvrtletně orgánu pro cenné papíry a trhy informace o správcích, kteří spravují nebo nabízejí alternativní investiční fondy pod jejich dohledem jak podle režimu pasu stanoveného touto směrnicí, tak podle vnitrostátních režimů, a to počínaje vstupem v platnost aktu v přenesené pravomoci uvedeného v čl. 67 odst. 6 a až do doby, kdy orgán pro cenné papíry a trhy vydá stanovisko podle odst. 1 písm. a) tohoto článku.
4. Pokud se orgán pro cenné papíry a trhy domnívá, že v souvislosti s ochranou investorů, narušením trhu a hospodářské soutěže nebo se sledováním systémového rizika neexistují závažné překážky, které by bránily ukončení vnitrostátních režimů podle článků 36 a 42 a zavedení pasu při nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v Unii unijními správci a při správě nebo nabízení alternativních investičních fondů v Unii mimounijními správci podle pravidel stanovených v článku 35 a v článcích 37 až 41 jako jediného možného režimu platného pro tyto činnosti správců v Unii, vydá v této souvislosti radu podporující toto ukončení.
5. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, kterými se blíže stanoví obsah informací poskytovaných podle odstavce 2.
6. V souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 přijme Komise akt v přenesené pravomoci do tří měsíců od přijetí kladné rady a stanoviska orgánu pro cenné papíry a trhy a vezme přitom v úvahu kritéria uvedená v odstavci 2 a cíle této směrnice, jako například vnitřní trh, ochranu investorů a účinné sledování systémového rizika, a stanoví datum, k němuž se musí ukončit vnitrostátní režimy upravené v článcích 36 a 42 a režim pasu stanovený v článku 35 a v článcích 37 až 41 se stane jediným povinným režimem platným ve všech členských státech.
Pokud je proti aktu v přenesené pravomoci uvedeném v prvním pododstavci tohoto odstavce vyslovena námitka v souladu s článkem 58, Komise znovu přijme akt v přenesené pravomoci, jímž se ukončují vnitrostátní režimy upravené v článcích 36 a 42 a režim pasu stanovený v článku 35 a v článcích 37 až 41 se stane jediným povinným režimem platným ve všech členských státech, v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 později v okamžiku, který se jí bude zdát vhodný, a vezme přitom v úvahu kritéria uvedená v odstavci 2 a cíle této směrnice, jako například vnitřní trh, ochranu investorů a účinné sledování systémového rizika.
7. Pokud orgán pro cenné papíry a trhy nevydá radu ve lhůtě stanovené v odstavci 1, vyžádá si Komise tuto radu v nové lhůtě.
Článek 69
Přezkum
1. Do 22. července 2017 zahájí Komise na základě veřejné konzultace a po projednání s příslušnými orgány přezkum uplatňování a oblasti působnosti této směrnice. Tento přezkum provede analýzu zkušeností získaných při uplatňování této směrnice, posoudí dopad této směrnice na investory, alternativní investiční fondy nebo správce v Unii i ve třetích zemích, a zhodnotí, nakolik byly splněny její cíle. Komise v případě potřeby navrhne vhodné změny. Součástí přezkumu bude všeobecný přehled fungování pravidel této směrnice a zkušenosti získané při jejich uplatňování, k nimž patří:
a)
nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci podle vnitrostátních režimů;
b)
nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci podle vnitrostátních režimů;
c)
správa a nabízení alternativních investičních fondů v Unii povolenými správci v souladu s touto směrnicí podle režimu pasu stanoveného touto směrnicí;
d)
nabízení alternativních investičních fondů v Unii jinými osobami nebo subjekty, než jsou správci, nebo jejich jménem;
e)
investice do alternativních investičních fondů uskutečněné evropskými profesionálními investory nebo jejich jménem;
f)
dopady pravidel pro depozitáře stanovených v článku 21 na trh depozitářů v Unii;
g)
dopady požadavků na transparentnost a informačních povinností podle článků 22 až 24 a 28 a 29 na posuzování systémových rizik;
h)
případné negativní dopady na neprofesionální investory;
i)
dopady této směrnice na fungování a životaschopnost fondů soukromého kapitálu a fondů rizikového kapitálu;
j)
dopad této směrnice na přístup investorů v Unii;
k)
dopad této směrnice na investice do rozvojových zemí či v jejich prospěch;
l)
dopad této směrnice na ochranu nekótovaných společností nebo emitentů podle článků 26 až 30 této směrnice a na rovné podmínky mezi alternativními investičními fondy a jinými investory po nabytí významné účasti nebo kontroly v nekótovaných společnostech nebo emitentech.
Při přezkumu nabízení nebo správy alternativních investičních fondů podle prvního pododstavce písm. a), b) a c) Komise posoudí otázku, zda je vhodné svěřit v této oblasti orgánu pro cenné papíry a trhy další dohledové pravomoci.
2. Pro účely přezkumu podle odstavce 1 poskytují členské státy Komisi každoročně informace o správcích, kteří spravují nebo nabízejí alternativní investiční fondy pod jejich dohledem jak podle režimu pasu stanoveného touto směrnicí, tak podle vnitrostátních režimů a uvedou přitom datum provedení a datum nabytí účinnosti režimu pasu v jejich jurisdikci.
Orgán pro cenné papíry a trhy poskytuje Komisi informace o všech mimounijních správcích, kteří získali povolení nebo požádali o povolení podle článku 37.
K informacím uvedeným v prvním a druhém pododstavci patří:
a)
informace o tom, kde jsou dotčení správci usazeni;
b)
identifikace unijních alternativních investičních fondů případně spravovaných nebo nabízených těmito správci;
c)
identifikace mimounijních alternativních investičních fondů případně spravovaných unijními správci, ale nenabízených v Unii;
d)
identifikace mimounijních alternativních investičních fondů případně nabízených v Unii;
e)
informace o příslušném režimu, ať vnitrostátním či unijním, v němž provozují příslušní správci svou činnost, a
f)
veškeré další informace, které umožní porozumět tomu, jak správa a nabízení alternativních investičních fondů v Unii správci probíhá v praxi.
3. Při přezkumu podle odstavce 1 se náležitě zohlední vývoj na mezinárodní úrovni a jednání se třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi.
4. Po dokončení přezkumu předloží Komise bez zbytečného prodlení zprávu Evropskému parlamentu a Radě. Bude-li to vhodné, navrhne Komise změny této směrnice, pokud jde o její cíle, důsledky pro ochranu investorů, narušení trhu a hospodářské soutěže, sledování systémového rizika a potenciální dopady na investory, alternativní investiční fondy a správce v Unii i ve třetích zemích.
Článek 70
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 71
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 8. června 2011.
DIRECTIVE 2011/61/EU OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL
of 8 June 2011
on Alternative Investment Fund Managers and amending Directives 2003/41/EC and 2009/65/EC and Regulations (EC) No 1060/2009 and (EU) No 1095/2010
(Text with EEA relevance)
THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular Article 53(1) thereof,
Having regard to the proposal from the European Commission,
Having regard to the opinion of the European Central Bank (1),
Having regard to the opinion of the European Economic and Social Committee (2),
Acting in accordance with the ordinary legislative procedure (3),
Whereas:
(1)
Managers of alternative investment funds (AIFMs) are responsible for the management of a significant amount of invested assets in the Union, account for significant amounts of trading in markets for financial instruments, and can exercise an important influence on markets and companies in which they invest.
(2)
The impact of AIFMs on the markets in which they operate is largely beneficial, but recent financial difficulties have underlined how the activities of AIFMs may also serve to spread or amplify risks through the financial system. Uncoordinated national responses make the efficient management of those risks difficult. This Directive therefore aims at establishing common requirements governing the authorisation and supervision of AIFMs in order to provide a coherent approach to the related risks and their impact on investors and markets in the Union.
(3)
Recent difficulties in financial markets have underlined that many AIFM strategies are vulnerable to some or several important risks in relation to investors, other market participants and markets. In order to provide comprehensive and common arrangements for supervision, it is necessary to establish a framework capable of addressing those risks taking into account the diverse range of investment strategies and techniques employed by AIFMs. Consequently, this Directive should apply to AIFMs managing all types of funds that are not covered by Directive 2009/65/EC of the European Parliament and of the Council of 13 July 2009 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to the undertakings for collective investment in transferable securities (UCITS) (4), irrespective of the legal or contractual manner in which the AIFMs are entrusted with this responsibility. AIFMs should not be entitled to manage UCITS within the meaning of Directive 2009/65/EC on the basis of an authorisation under this Directive.
(4)
This Directive aims to provide for an internal market for AIFMs and a harmonised and stringent regulatory and supervisory framework for the activities within the Union of all AIFMs, including those which have their registered office in a Member State (EU AIFMs) and those which have their registered office in a third country (non-EU AIFMs). As the practical consequences and possible difficulties resulting from a harmonised regulatory framework and an internal market for non-EU AIFMs performing management and/or marketing activities within the Union and EU AIFMs managing non-EU alternative investment funds (AIFs), are uncertain and difficult to predict due to the lack of previous experience in this regard, a review mechanism should be provided for. It is intended that, after a transitional period of 2 years, a harmonised passport regime become applicable to non-EU AIFMs performing management and/or marketing activities within the Union and EU AIFMs managing non-EU AIFs after the entry into force of a delegated act by the Commission in this regard. It is intended that the harmonised regime, during a further transitional period of 3 years, co-exist with the national regimes of the Member States subject to certain minimum harmonised conditions. After that 3-year period of co-existence, it is intended that the national regimes be brought to an end on the entry into force of a further delegated act by the Commission.
(5)
4 years after the deadline for transposition of this Directive, the Commission should review the application and the scope of this Directive taking into account its objectives and should assess whether or not the Union harmonised approach has caused any ongoing major market disruption and whether or not this Directive functions effectively in light of the principles of the internal market and of a level playing field.
(6)
The scope of this Directive should be limited to entities managing AIFs as a regular business - regardless of whether the AIF is of an open-ended or a closed-ended type, whatever the legal form of the AIF, and whether or not the AIF is listed - which raise capital from a number of investors with a view to investing that capital for the benefit of those investors in accordance with a defined investment policy.
(7)
Investment undertakings, such as family office vehicles which invest the private wealth of investors without raising external capital, should not be considered to be AIFs in accordance with this Directive.
(8)
The entities not considered to be AIFMs pursuant to this Directive fall outside its scope. As a consequence, this Directive should not apply to holding companies as defined herein. However, managers of private equity funds or AIFMs managing AIFs whose shares are admitted to trading on a regulated market should not be excluded from its scope. Further, this Directive should not apply to the management of pension funds; employee participation or savings schemes; supranational institutions; national central banks; national, regional and local governments and bodies or institutions which manage funds supporting social security and pension systems; securitisation special purpose entities; or insurance contracts and joint ventures.
(9)
Investment firms authorised under Directive 2004/39/EC of the European Parliament and of the Council of 21 April 2004 on markets in financial instruments (5) and credit institutions authorised under Directive 2006/48/EC of the European Parliament and of the Council of 14 June 2006 relating to the taking up and pursuit of the business of credit institutions (6) should not be required to obtain an authorisation under this Directive in order to provide investment services such as individual portfolio management in respect of AIFs. However, investment firms should be able, directly or indirectly, to offer units or shares of an AIF to, or place such units or shares with, investors in the Union only to the extent that the units or shares can be marketed in accordance with this Directive. When transposing this Directive into national law, the Member States should take into account the regulatory purpose of that requirement and should ensure that investment firms established in a third country that, pursuant to the relevant national law, can provide investment services in respect of AIFs also fall within the scope of that requirement. The provision of investment services by those entities in respect of AIFs should never amount to a de facto circumvention of this Directive by means of turning the AIFM into a letter-box entity, irrespective of whether the AIFM is established in the Union or in a third country.
(10)
This Directive does not regulate AIFs. AIFs should therefore be able to continue to be regulated and supervised at national level. It would be disproportionate to regulate the structure or composition of the portfolios of AIFs managed by AIFMs at Union level and it would be difficult to provide for such extensive harmonisation due to the very diverse types of AIFs managed by AIFMs. This Directive therefore does not prevent Member States from adopting or from continuing to apply national requirements in respect of AIFs established in their territory. The fact that a Member State may impose requirements additional to those applicable in other Member States on AIFs established in its territory should not prevent the exercise of rights of AIFMs authorised in accordance with this Directive in other Member States to market to professional investors in the Union certain AIFs established outside the Member State imposing additional requirements and which are therefore not subject to and do not need to comply with those additional requirements.
(11)
Several provisions of this Directive require AIFMs to ensure compliance with requirements for which, in some fund structures, AIFMs are not responsible. An example of such fund structures is where the responsibility for appointing the depositary rests with the AIF or another entity acting on behalf of the AIF. In such cases, the AIFM has no ultimate control over whether a depositary is in fact appointed unless the AIF is internally managed. Since this Directive does not regulate AIFs, it cannot require an AIF to appoint a depositary. In cases of failure of an AIFM to ensure compliance with the applicable requirements of an AIF or another entity on its behalf, the competent authorities should require the AIFM to take the necessary steps to remedy the situation. If, despite such steps, the non-compliance persists, and in so far as it concerns an EU AIFM or an authorised non-EU AIFM managing an EU AIF, the AIFM should resign as manager of that AIF. If the AIFM fails to resign, the competent authorities of its home Member State should require such resignation and the marketing in the Union of the AIF concerned should no longer be permitted. The same prohibition should apply to authorised non-EU AIFMs marketing non-EU AIFs in the Union.
(12)
Unless specifically provided for otherwise, where this Directive refers to the interests of the investors of an AIF the investors’ interests in their specific capacity as investors of the AIF, and not their individual interests, are envisaged.
(13)
Subject to the exceptions and restrictions provided for, this Directive should be applicable to all EU AIFMs managing EU AIFs or non-EU AIFs, irrespective of whether or not they are marketed in the Union, to non-EU AIFMs managing EU AIFs, irrespective of whether or not they are marketed in the Union, and to non-EU AIFMs marketing EU AIFs or non-EU AIFs in the Union.
(14)
This Directive lays down requirements regarding the manner in which AIFMs should manage AIFs under their responsibility. For non-EU AIFMs this is limited to the management of EU AIFs and other AIFs the units or shares of which are also marketed to professional investors in the Union.
(15)
The authorisation of EU AIFMs in accordance with this Directive covers the management of EU AIFs established in the home Member State of the AIFM. Subject to further notification requirements, this also includes the marketing to professional investors within the Union of EU AIFs managed by the EU AIFM and the management of EU AIFs established in Member States other than the home Member State of the AIFM. This Directive also provides for the conditions subject to which authorised EU AIFMs are entitled to market non-EU AIFs to professional investors in the Union and the conditions subject to which a non-EU AIFM can obtain an authorisation to manage EU AIFs and/or to market AIFs to professional investors in the Union with a passport. During a period that is intended to be transitional, Member States should also be able to allow EU AIFMs to market non-EU AIFs in their territory only and/or to allow non-EU AIFMs to manage EU AIFs, and/or market AIFs to professional investors, in their territory only, subject to national law, in so far as certain minimum conditions pursuant to this Directive are met.
(16)
This Directive should not apply to AIFMs in so far as they manage AIFs whose only investors are the AIFMs themselves or their parent undertakings, their subsidiaries or other subsidiaries of their parent undertaking and where those investors are not themselves AIFs.
(17)
This Directive further provides for a lighter regime for AIFMs where the cumulative AIFs under management fall below a threshold of EUR 100 million and for AIFMs that manage only unleveraged AIFs that do not grant investors redemption rights during a period of 5 years where the cumulative AIFs under management fall below a threshold of EUR 500 million. Although the activities of the AIFMs concerned are unlikely to have individually significant consequences for financial stability, it is possible that aggregation causes their activities to give rise to systemic risks. Consequently, those AIFMs should not be subject to full authorisation but to registration in their home Member States and should, inter alia, provide their competent authorities with relevant information regarding the main instruments in which they are trading and on the principal exposures and most important concentrations of the AIFs they manage. However, in order to be able to benefit from the rights granted under this Directive, those smaller AIFMs should be allowed to be treated as AIFMs subject to the opt-in procedure provided for by this Directive. That exemption should not limit the ability of Member States to impose stricter requirements on those AIFMs that have not opted in.
(18)
No EU AIFM should be able to manage and/or market EU AIFs to professional investors in the Union unless it has been authorised in accordance with this Directive. An AIFM authorised in accordance with this Directive should meet the conditions for authorisation established in this Directive at all times.
(19)
As soon as this is permitted under this Directive, a non-EU AIFM intending to manage EU AIFs and/or market AIFs in the Union with a passport or an EU AIFM intending to market non-EU AIFs in the Union with a passport should also be authorised in accordance with this Directive. At least during a transitional period, a Member State should also be able to allow a non-EU AIFM to market AIFs in that Member State and to authorise an EU AIFM to market non-EU AIFs in that Member State in so far as the minimum conditions set out in this Directive are met.
(20)
Depending on their legal form, it should be possible for AIFs to be either externally or internally managed. AIFs should be deemed internally managed when the management functions are performed by the governing body or any other internal resource of the AIF. Where the legal form of the AIF permits internal management and where the AIF’s governing body chooses not to appoint an external AIFM, the AIF is also AIFM and should therefore comply with all requirements for AIFMs under this Directive and be authorised as such. An AIFM which is an internally managed AIF should however not be authorised as the external manager of other AIFs. An AIF should be deemed externally managed when an external legal person has been appointed as manager by or on behalf of the AIF, which through such appointment is responsible for managing the AIF. Where an external AIFM has been appointed to manage a particular AIF, that AIFM should not be deemed to be providing the investment service of portfolio management as defined in point (9) of Article 4(1) of Directive 2004/39/EC, but, rather, collective portfolio management in accordance with this Directive.
(21)
Management of AIFs should mean providing at least investment management services. The single AIFM to be appointed pursuant to this Directive should never be authorised to provide portfolio management without also providing risk management or vice versa. Subject to the conditions set out in this Directive, an authorised AIFM should not, however, be prevented from also engaging in the activities of administration and marketing of an AIF or from engaging in activities related to the assets of the AIF. An external AIFM should not be prevented from also providing the service of management of portfolios of investments with mandates given by investors on a discretionary, client-by-client basis, including portfolios owned by pension funds and institutions for occupational retirement provision which are covered by Directive 2003/41/EC of the European Parliament and of the Council of 3 June 2003 on the activities and supervision of institutions for occupational retirement provision (7), or from providing the non-core services of investment advice, safe-keeping and administration in relation to units of collective investment undertakings and reception and transmission of orders. Pursuant to authorisation under Directive 2009/65/EC, an external AIFM should be allowed to manage UCITS.
(22)
It is necessary to ensure that AIFMs operate subject to robust governance controls. AIFMs should be managed and organised so as to minimise conflicts of interest. The organisational requirements established under this Directive should be without prejudice to systems and controls established by national law for the registration of persons working within or for an AIFM.
(23)
It is necessary to provide for the application of minimum capital requirements to ensure the continuity and the regularity of the management of AIFs provided by an AIFM and to cover the potential exposure of AIFMs to professional liability in respect of all their activities, including the management of AIFs under a delegated mandate. AIFMs should be free to choose whether to cover potential risks of professional liability by additional own funds or by an appropriate professional indemnity insurance.
(24)
In order to address the potentially detrimental effect of poorly designed remuneration structures on the sound management of risk and control of risk-taking behaviour by individuals, there should be an express obligation for AIFMs to establish and maintain, for those categories of staff whose professional activities have a material impact on the risk profiles of AIFs they manage, remuneration policies and practices that are consistent with sound and effective risk management. Those categories of staff should at least include senior management, risk takers, control functions, and any employees receiving total remuneration that takes them into the same remuneration bracket as senior management and risk takers.
(25)
The principles governing remuneration policies should recognise that AIFMs are able to apply those policies in different ways according to their size and the size of the AIFs they manage, their internal organisation and the nature, the scope and the complexity of their activities.
(26)
The principles regarding sound remuneration policies set out in the Commission Recommendation 2009/384/EC of 30 April 2009 on remuneration policies in the financial services sector (8) are consistent with and complement the principles of this Directive.
(27)
In order to promote supervisory convergences in the assessment of remuneration policies and practices, the European Supervisory Authority (European Securities and Markets Authority), established by Regulation (EU) No 1095/2010 of the European Parliament and of the Council (9) (ESMA) should ensure the existence of guidelines on sound remuneration policies in the AIFM sector. The European Supervisory Authority (European Banking Authority) established by Regulation (EU) No 1093/2010 of the European Parliament and of the Council (10) should assist it in the elaboration of such guidelines.
(28)
The provisions on remuneration should be without prejudice to the full exercise of fundamental rights guaranteed by the Treaties, in particular Article 153(5) TFEU, general principles of national contract and labour law, applicable legislation regarding shareholders’ rights and involvement and the general responsibilities of the administrative and supervisory bodies of the institution concerned, as well as the right, where applicable, of social partners to conclude and enforce collective agreements, in accordance with national laws and traditions.
(29)
Reliable and objective asset valuation is crucial for the protection of investor interests. AIFMs employ different methodologies and systems for valuing assets, depending on the assets and markets in which they predominantly invest. It is appropriate to recognise those differences but, nevertheless, to require in all cases AIFMs to implement valuation procedures resulting in the proper valuation of assets of AIFs. The process for valuation of assets and calculation of the net asset value should be functionally independent from the portfolio management and the remuneration policy of the AIFM and other measures should ensure that conflicts of interest are prevented and that undue influence on the employees is prevented. Subject to certain conditions, AIFMs should be able to appoint an external valuer to perform the valuation function.
(30)
Subject to strict limitations and requirements, including the existence of objective reasons, an AIFM should be able to delegate the carrying out of some of its functions on its behalf in accordance with this Directive so as to increase the efficiency of the conduct of its business. Subject to the same conditions, sub-delegation should also be allowed. AIFMs should, however, remain responsible for the proper performance of the delegated functions and compliance with this Directive at all times.
(31)
The strict limitations and requirements set out on the delegation of tasks by AIFMs should apply to the delegation of management functions set out in Annex I. Delegation of supporting tasks, such as administrative or technical functions performed by the AIFM as a part of its management tasks, should not be subject to the specific limitations and requirements set out in this Directive.
(32)
Recent developments underline the crucial need to separate asset safe-keeping and management functions, and to segregate investor assets from those of the manager. Although AIFMs manage AIFs with different business models and arrangements for, inter alia, asset safe-keeping, it is essential that a depositary separate from the AIFM is appointed to exercise depositary functions with respect to AIFs.
(33)
The provisions of this Directive relating to the appointment and the tasks of a depositary should apply to all AIFs managed by an AIFM subject to this Directive and therefore to all AIF business models. They should, however, be adapted to the specificities of different business models. For some business models certain depositary tasks are more relevant than for others, depending on the type of assets the AIFs are investing in and the tasks related to those assets.
(34)
For AIFs that have no redemption rights exercisable during the period of 5 years from the date of the initial investments and that, in accordance with their core investment policy, generally do not invest in assets that must be held in custody in accordance with this Directive or generally invest in issuers or non-listed companies in order potentially to acquire control over such companies in accordance with this Directive, such as private equity, venture capital funds and real estate funds, Member States should be able to allow a notary, a lawyer, a registrar or another entity to be appointed to carry out depositary functions. In such cases the depositary functions should be part of professional or business activities in respect of which the appointed entity is subject to mandatory professional registration recognised by law or to legal or regulatory provisions or rules of professional conduct and can provide sufficient financial and professional guarantees to enable it to perform effectively the relevant depositary functions and meet the commitments inherent in those functions. This takes account of current practice for certain types of closed-ended funds. However, for all other AIFs, the depositary should be a credit institution, an investment firm or another entity permitted under Directive 2009/65/EC, given the importance of the custody function. For non-EU AIFs only, it should also be possible for the depositary to be a credit institution or any other entity of the same nature as the entities referred to in this recital as long as it is subject to effective prudential regulation and supervision which have the same effect as Union law and are effectively enforced.
(35)
The depositary should have its registered office or a branch in the same country as the AIF. It should be possible for a non-EU AIF to have a depositary established in the relevant third country only if certain additional conditions are met. On the basis of the criteria set out in delegated acts, the Commission should be empowered to adopt implementing measures, stating that prudential regulation and supervision of a third country have the same effect as Union law and are effectively enforced. Further, the mediation procedure set out in Article 19 of Regulation (EU) No 1095/2010 should apply in the event that competent authorities disagree on the correct application of the other additional conditions. Alternatively, for non-EU AIFs, the depositary should also be able to be established in the home Member State or in the Member State of reference of the AIFM managing the AIF.
(36)
The Commission is invited to examine the possibilities of putting forward an appropriate horizontal legislative proposal that clarifies the responsibilities and liabilities of a depositary and governs the right of a depositary in one Member State to provide its services in another Member State.
(37)
The depositary should be responsible for the proper monitoring of the AIF’s cash flows, and, in particular, for ensuring that investor money and cash belonging to the AIF, or to the AIFM acting on behalf of the AIF, is booked correctly on accounts opened in the name of the AIF or in the name of the AIFM acting on behalf of the AIF or in the name of the depositary acting on behalf of the AIF for the safe-keeping of the assets of the AIF, including the holding in custody of financial instruments that can be registered in a financial instruments account opened in the depositary’s books and all financial instruments that can be physically delivered to the depositary, and for the verification of ownership of all other assets by the AIF or the AIFM on behalf of the AIF. When ensuring investor money is booked in cash accounts, the depositary should take into account the principles set out in Article 16 of Commission Directive 2006/73/EC of 10 August 2006 implementing Directive 2004/39/EC of the European Parliament and of the Council as regards organisational requirements and operating conditions for investment firms and defined terms for the purposes of that Directive (11).
(38)
A depositary should act honestly, fairly, professionally, independently and in the interest of the AIF or of the investors of the AIF.
(39)
It should be possible for a depositary to delegate the safe-keeping of assets to a third party which, in its turn, should be able to delegate that function. However, delegation and sub-delegation should be objectively justified and subject to strict requirements in relation to the suitability of the third party entrusted with the delegated function, and in relation to the due skill, care and diligence that the depositary should employ to select, appoint and review that third party.
(40)
A third party to whom the safe-keeping of assets is delegated should be able to maintain a common segregated account for multiple AIFs, a so-called ‘omnibus account’.
(41)
Entrusting the custody of assets to the operator of a securities settlement system as designated for the purposes of Directive 98/26/EC of the European Parliament and of the Council of 19 May 1998 on settlement finality in payment and securities settlement systems (12) or entrusting the provision of similar services to third-country securities settlement systems should not be considered to be a delegation of custody functions.
(42)
The strict limitations and requirements to which the delegation of tasks by the depositary is subject should apply to the delegation of its specific functions as a depositary, namely the monitoring of the cash flow, the safe-keeping of assets and the oversight functions. Delegation of supporting tasks that are linked to its depositary tasks, such as administrative or technical functions performed by the depositary as a part of its depositary tasks, is not subject to the specific limitations and requirements set out in this Directive.
(43)
This Directive also takes account of the fact that many AIFs, and in particular hedge funds, currently make use of a prime broker. This Directive ensures that AIFs may continue to use the function of prime brokers. However, unless it has functionally and hierarchically separated the performance of its depositary functions from its tasks as prime broker and the potential conflicts of interest are properly identified, managed and disclosed to the investors of the AIF, no prime broker should be appointed as a depositary, since prime brokers act as counterparties to AIFs and therefore cannot at the same time act in the best interest of the AIF as is required of a depositary. Depositaries should be able to delegate custody tasks to one or more prime brokers or other third parties. In addition to the delegated custody tasks prime brokers should be allowed to provide prime brokerage services to the AIF. Those prime brokerage services should not form part of the delegation arrangement.
(44)
The depositary should be liable for the losses suffered by the AIFM, the AIF and the investors. This Directive distinguishes between the loss of financial instruments held in custody, and any other losses. In the case of a loss other than of financial instruments held in custody, the depositary should be liable in the case of intent or negligence. Where the depositary holds assets in custody and those assets are lost, the depositary should be liable, unless it can prove that the loss is the result of an external event beyond its reasonable control, the consequences of which would have been unavoidable despite all reasonable efforts to the contrary. In this context, a depositary should not, for example, be able to rely on internal situations such as a fraudulent act by an employee to discharge itself of liability.
(45)
Where the depositary delegates custody tasks and the financial instruments held in custody by a third party are lost, the depositary should be liable. However, provided that the depositary is expressly allowed to discharge itself of liability subject to a contractual transfer of such liability to that third party, pursuant to a written contract between the depositary and the AIF or the AIFM acting on behalf of the AIF, in which such a discharge is objectively justified, and that the third party can be held liable for the loss based on a contract between the depositary and the third party, the depositary should be able to discharge itself of liability if it can prove that it has exercised due skill, care and diligence and that the specific requirements for delegation are met. By imposing the requirement of a contractual transfer of liability to the third party, this Directive intends to attach external effects to such contract, making the third party directly liable to the AIF, or to the investors of the AIF, for the loss of the financial instruments held in custody.
(46)
Further, where the law of a third country requires that certain financial instruments be held in custody by a local entity and there are no local entities that satisfy all depositary delegation requirements, the depositary should be able to discharge itself of liability provided that: the rules or instruments of incorporation of the AIF concerned expressly allow for such a discharge; the investors have been duly informed of that discharge and the circumstances justifying the discharge prior to their investment; the AIF or the AIFM on behalf of the AIF instructed the depositary to delegate the custody of such financial instruments to a local entity; there is a written contract between the depositary and the AIF or the AIFM acting on behalf of the AIF, which expressly allows such a discharge; and there is a written contract between the depositary and the third party which expressly transfers the liability of the depositary to that third party and makes it possible for the AIF, or the AIFM acting on behalf of the AIF, to make a claim against the third party in respect of the loss of financial instruments or for the depositary to make such a claim on their behalf.
(47)
This Directive should be without prejudice to any future legislative measures with respect to the depositary in Directive 2009/65/EC, because UCITS and AIFs are different both in the investment strategies they follow and in the type of investors for which they are intended.
(48)
An AIFM should, for each of the EU AIFs it manages and for each of the AIFs it markets in the Union, make available an annual report for each financial year no later than 6 months following the end of the financial year in accordance with this Directive. That 6-month period should be without prejudice to the right of the Member States to impose a shorter period.
(49)
Given that it is possible for an AIFM to employ leverage and, under certain conditions, to contribute to the build up of systemic risk or disorderly markets, special requirements should be imposed on AIFMs employing leverage. The information needed to detect, monitor and respond to those risks has not been collected in a consistent way throughout the Union, and shared across Member States so as to identify potential sources of risk to the stability of financial markets in the Union. To remedy that situation, special requirements should apply to AIFMs which employ leverage on a substantial basis at the level of the AIF. Such AIFMs should be required to disclose information regarding the overall level of leverage employed, the leverage arising from borrowing of cash or securities and the leverage arising from positions held in derivatives, the reuse of assets and the main sources of leverage in their AIFs. Information gathered by competent authorities should be shared with other authorities in the Union, with ESMA and with the European Systemic Risk Board (ESRB) established by Regulation (EU) No 1092/2010 of the European Parliament and of the Council of 24 November 2010 on European Union macro-prudential oversight of the financial system and establishing a European Systemic Risk Board (13) so as to facilitate a collective analysis of the impact of the leverage of AIFs managed by AIFMs on the financial system in the Union, as well as a common response. If one or more AIFs managed by an AIFM could potentially constitute an important source of counterparty risk to a credit institution or other systemically relevant institutions in other Member States, such information should also be shared with the relevant authorities.
(50)
In order to ensure a proper assessment of the risks induced by the use of leverage by an AIFM with respect to the AIFs it manages, the AIFM should demonstrate that the leverage limits for each AIF it manages are reasonable and that it complies with those limits at all times. Where the stability and integrity of the financial system may be threatened, the competent authorities of the home Member State of the AIFM should be able to impose limits to the level of leverage that an AIFM can employ in AIFs under its management. ESMA and the ESRB should be informed about any actions taken in this respect.
(51)
It is also considered necessary to allow ESMA, after taking into account the advice of the ESRB, to determine that the leverage used by an AIFM or by a group of AIFMs poses a substantial risk to the stability and the integrity of the financial system and to issue advice to competent authorities specifying the remedial measures to be taken.
(52)
It is necessary to ensure that the competent authorities of the home Member State of the AIFM, the companies over which AIFs managed by an AIFM exercise control and the employees of such companies receive certain information necessary for those companies to assess how that control will impact their situation.
(53)
Where AIFMs manage AIFs which exercise control over an issuer whose shares are admitted to trading on a regulated market, information should generally be disclosed in accordance with Directive 2004/25/EC of the European Parliament and of the Council of 21 April 2004 on takeover bids (14) and Directive 2004/109/EC of the European Parliament and of the Council of 15 December 2004 on the harmonisation of transparency requirements in relation to information about issuers whose securities are admitted to trading on a regulated market (15). Specific requirements should apply to AIFMs managing AIFs which exercise control over a non-listed company. In order to ensure transparency regarding the controlled company, enhanced transparency, disclosure and reporting requirements should apply. Further, the annual reports of the relevant AIF should be supplemented with regard to the controlled company or such additional information should be included in the annual report of the controlled company. Such information should be made available to the employees’ representatives or, where there are none, the employees themselves, and to the investors of the relevant AIF.
(54)
Specific information requirements towards employees of certain companies apply in cases where AIFs acquire control over such companies in accordance with this Directive. However, in most cases the AIFM has no control over the AIF, unless it is an internally managed AIF. Furthermore, there is, in accordance with the general principles of company law, no direct relationship between the shareholders and the employees’ representatives or, where there are none, the employees themselves. For those reasons, no direct information requirements towards the employees’ representatives or, where there are none, the employees themselves, can be imposed pursuant to this Directive on a shareholder or its manager, namely the AIF and the AIFM. As regards the information requirements towards such employees’ representatives or, where there are none, the employees themselves, this Directive should provide for an obligation on the AIFM concerned to use its best efforts to ensure that the board of directors of the company concerned discloses the relevant information to the employees’ representatives or, where there are none, the employees themselves.
(55)
The Commission is invited to examine the need and the possibilities to amend the information and disclosure requirements applicable in cases of control over non-listed companies or issuers set out in this Directive on a general level, regardless of the type of investor.
(56)
Where an AIFM manages one or more AIFs which acquire control over a non-listed company, the AIFM should provide the competent authorities of its home Member State with information on the financing of the acquisition. That obligation to provide information on financing should also apply when an AIFM manages AIFs which acquire control over an issuer of shares admitted to trading on a regulated market.
(57)
Where an AIFM manages one or more AIFs which acquire control over a non-listed company or an issuer, the AIFM should, for a period of 24 months following the acquisition of control of the company by the AIFs, first, not be allowed to facilitate, support or instruct any distribution, capital reduction, share redemption and/or acquisition of own shares by the company in accordance with this Directive; second, in so far as the AIFM is authorised to vote on behalf of the AIFs at the meetings of governing bodies of the company, not vote in favour of a distribution, capital reduction, share redemption and/or acquisition of own shares by the company in accordance with this Directive; and third, in any event, use its best efforts to prevent distributions, capital reductions, share redemptions and/or the acquisition of own shares by the company in accordance with this Directive. When transposing this Directive into national law, the Member States should take into account the regulatory purpose of the provisions of Section 2 of Chapter V of this Directive and take due account in this context of the need for a level playing field between EU AIFs and non-EU AIFs when acquiring control in companies established in the Union.
(58)
The notification and disclosure requirements and the specific safeguards against asset stripping in the case of control over a non-listed company or an issuer should be subject to a general exception for control over small and medium-sized enterprises and special purpose vehicles with the purpose of purchasing, holding or administrating real estate. Further, those requirements do not aim at making public proprietary information which would put the AIFM at a disadvantage vis-à-vis potential competitors such as sovereign wealth funds or competitors that may want to put the target company out of business by using the information to their advantage. The obligations to notify and disclose information should therefore apply subject to the conditions and restrictions relating to confidential information set out in Directive 2002/14/EC of the European Parliament and of the Council of 11 March 2002 establishing a general framework for informing and consulting employees in the European Community (16) and without prejudice to Directives 2004/25/EC and 2004/109/EC. This means that Member States should provide that within the limits and conditions laid down by national law the employees’ representatives, and anyone assisting them, are not authorised to reveal to employees and to third parties any information affecting the legitimate interests of the company that has expressly been provided to them in confidence. Member States should, however, be able to authorise the employees’ representatives and anyone assisting them to pass on confidential information to employees and to third parties bound by an obligation of confidentiality. Member States should provide that the relevant AIFMs do not request the communication of information by the board of directors to the employees’ representatives or, where there are none, the employees themselves, when the nature of that information is such that, according to objective criteria, it would seriously harm the functioning of the company concerned or would be prejudicial to it. The notification and disclosure requirements and the specific safeguards against asset stripping should also apply without prejudice to any stricter rules adopted by Member States.
(59)
This Directive also lays down the conditions subject to which EU AIFMs may market the units or shares of EU AIFs to professional investors in the Union. Such marketing by EU AIFMs should be allowed only in so far as the AIFM complies with this Directive and the marketing occurs with a passport, without prejudice to the marketing of AIFs by AIFMs falling below the thresholds provided for in this Directive. It should be possible for Member States to allow marketing of AIFs by AIFMs falling below those thresholds subject to national provisions.
(60)
It should be possible for units or shares of an AIF to be listed on a regulated market in the Union, or offered or placed by third parties acting on behalf of the AIFM, in a particular Member State only if the AIFM which manages the AIF is itself permitted to market the units or shares of the AIF in that Member State. In addition, other national and Union law, such as Directive 2003/71/EC of the European Parliament and of the Council of 4 November 2003 on the prospectus to be published when securities are offered to the public or admitted to trading (17) and Directive 2004/39/EC, may also regulate the distribution of AIFs to investors in the Union.
(61)
Many EU AIFMs currently manage non-EU AIFs. It is appropriate to allow authorised EU AIFMs to manage non-EU AIFs without marketing them in the Union without imposing on them the strict depositary requirements and the requirements relating to the annual report provided for in this Directive, as those requirements have been included for the protection of Union investors.
(62)
After the entry into force of a delegated act adopted by the Commission in this regard, which will, in principle, taking into account the advice provided by ESMA, occur 2 years after the deadline for transposition of this Directive, authorised EU AIFMs intending to market non-EU AIFs to professional investors in their home Member State and/or in other Member States should be allowed to do so with a passport in so far as they comply with this Directive. That right should be subject to notification procedures and conditions in relation to the third country of the non-EU AIF.
(63)
During a transitional period, which will, in principle, taking into account ESMA’s advice, be brought to an end by means of a delegated act 3 years after the establishment of the passport for non-EU AIFMs, EU AIFMs intending to market non-EU AIFs in certain Member States, but without a passport, should also be permitted to do so by the relevant Member States, but only in so far as they comply with this Directive with the exception of the depositary requirements. Such EU AIFMs should, however, ensure that one or more entities are appointed to carry out the duties of the depositary. In addition, appropriate cooperation arrangements for the purpose of systemic risk oversight and in line with international standards should be in place between the competent authorities of the home Member State of the AIFM and the supervisory authorities of the third country where the non-EU AIF is established in order to ensure an efficient exchange of information that allows the competent authorities of the home Member State of the AIFM to carry out their duties in accordance with this Directive. The cooperation arrangements should not be used as a barrier to impede non-EU AIFs from being marketed in a Member State. Further, the third country where the non-EU AIF is established should not be listed as a Non-Cooperative Country and Territory by the Financial Action Task Force on anti-money laundering and terrorist financing (FATF).
(64)
After the entry into force of a delegated act adopted by the Commission in that regard, which will, in principle, taking into account advice given by ESMA, occur 2 years after the deadline for transposition of this Directive, a basic principle of this Directive should be that a non-EU AIFM is to benefit from the rights conferred under this Directive, such as to market units or shares of AIFs throughout the Union with a passport, subject to its compliance with this Directive. This should ensure a level playing field between EU and non-EU AIFMs. This Directive therefore provides for an authorisation applicable to non-EU AIFMs which will become applicable after the entry into force of the delegated act adopted by the Commission in this regard. To ensure that such compliance is enforced, the competent authorities of a Member State should enforce compliance with this Directive. For such non-EU AIFMs the competent supervisory authorities should be the competent authorities of the Member State of reference, as defined in this Directive.
(65)
Therefore, where a non-EU AIFM intends to manage EU AIFs and/or market AIFs in the Union with a passport, it should also be required to comply with this Directive, so that it is subject to the same obligations as EU AIFMs. In very exceptional circumstances, if and to the extent compliance with a provision of this Directive is incompatible with compliance with the law to which the non-EU AIFM or the non-EU AIF marketed in the Union is subject, it should be possible for the non-EU AIFM to be exempted from compliance with the relevant provision of this Directive if it can demonstrate that: it is impossible to combine compliance with a provision of this Directive with compliance with a mandatory provision in the law to which the non-EU AIFM or the non- EU AIF marketed in the Union is subject; the law to which the non-EU AIFM or the non-EU AIF is subject provides for an equivalent rule having the same regulatory purpose and offering the same level of protection to the investors of the relevant AIF; and the non-EU AIFM or the non-EU AIF complies with that equivalent rule.
(66)
Further, a non-EU AIFM intending to manage EU AIFs and/or market AIFs in the Union with a passport should comply with a specific authorisation procedure and certain specific requirements concerning the third country of the non-EU AIFM and, as appropriate, the third country of the non-EU AIF should be satisfied.
(67)
ESMA should provide advice on the determination of the Member State of reference, and, where relevant, the exemption as regards compatibility with an equivalent rule. Specific requirements for the exchange of information between the competent authorities of the Member State of reference and the competent authorities of the host Member States of the AIFM should apply. Further, the mediation procedure provided for in Article 19 of Regulation (EU) No 1095/2010 should apply in case of disagreement between competent authorities of Member States on the determination of the Member State of reference, the application of the exemption in case of incompatibility between compliance with this Directive and compliance with equivalent rules of a third country, and the assessment regarding the fulfilment of the specific requirements concerning the third country of the non-EU AIFM and, as appropriate, the third country of the non-EU AIF.
(68)
ESMA should, on an annual basis, conduct a peer review analysis of the supervisory activities of the competent authorities in relation to the authorisation and the supervision of non-EU AIFMs, to further enhance consistency in supervisory outcomes, in accordance with Article 30 of Regulation (EU) No 1095/2010.
(69)
During a transitional period which will, in principle, taking into account ESMA’s advice, be brought to an end by means of a delegated act 3 years after the establishment of the passport for non-EU AIFMs, a non-EU AIFM intending to market AIFs in certain Member States only and without such a passport should also be permitted to do so by the relevant Member States, but only in so far as certain minimum conditions are met. Those non-EU AIFMs should be subject at least to rules similar to those applicable to EU AIFMs managing EU AIFs with respect to the disclosure to investors. In order to facilitate the monitoring of systemic risk those non-EU AIFMs should also be subject to reporting obligations vis-à-vis the competent authorities of the Member State in which AIFs are marketed. Such AIFMs should therefore comply with the transparency requirements laid down in this Directive and the obligations on AIFMs managing AIFs which acquire control of non-listed companies and issuers. Further, appropriate cooperation arrangements for the purpose of systemic risk oversight and in line with international standards should be in place between the competent authorities of the Member States where the AIFs are marketed, if applicable, the competent authorities of the EU AIFs concerned and the supervisory authorities of the third country where the non-EU AIFM is established and, if applicable, the supervisory authorities of the third country where the non-EU AIF is established in order to ensure an efficient exchange of information that allows competent authorities of the relevant Member States to carry out their duties in accordance with this Directive. The cooperation arrangements should not be used as a barrier to impede third country funds from being marketed in a Member State. Finally, the third country where the non-EU AIFM or the non-EU AIF is established should not be listed as a Non-Cooperative Country and Territory by FATF.
(70)
This Directive should not affect the current situation, whereby a professional investor established in the Union may invest in AIFs on its own initiative, irrespective of where the AIFM and/or the AIF is established.
(71)
Member States should be able to allow the marketing of all or certain types of AIFs managed by AIFMs to retail investors in their territory. If a Member State allows the marketing of certain types of AIF, the Member State should make an assessment on a case-by-case basis to determine whether a specific AIF should be considered as a type of AIF which may be marketed to retail investors in its territory. Without prejudice to the application of other instruments of Union law, Member States should in such cases be able to impose stricter requirements on AIFs and AIFMs as a precondition for marketing to retail investors than is the case for AIFs marketed to professional investors in their territory, irrespective of whether such AIFs are marketed on a domestic or cross-border basis. Where a Member State allows the marketing of AIFs to retail investors in its territory, this possibility should be available regardless of the Member State where the AIFM managing the AIFs is established, and Member States should not impose stricter or additional requirements on EU AIFs established in another Member State and marketed on a cross-border basis than on AIFs marketed domestically. In addition, AIFMs, investment firms authorised under Directive 2004/39/EC and credit institutions authorised under Directive 2006/48/EC which provide investment services to retail clients should take into account any additional requirements when assessing whether a certain AIF is suitable or appropriate for an individual retail client or whether it is a complex or non-complex financial instrument.
(72)
It is necessary to clarify the powers and duties of the competent authorities responsible for implementing this Directive, and to strengthen the mechanisms necessary to ensure effective cross-border supervisory cooperation. Under certain circumstances it should be possible for the competent authorities of the host Member States of an AIFM to take direct action to supervise compliance with provisions for which they are responsible. For other provisions the competent authorities of the host Member States should under certain circumstances be allowed to request action from the competent authorities of the home Member State and to intervene if no such action is undertaken.
(73)
This Directive provides for a general coordinating role for ESMA, and the possibility of binding mediation procedures, chaired by ESMA, to resolve disputes between competent authorities.
(74)
ESMA should develop draft regulatory technical standards on the contents of the cooperation arrangements that must be concluded by the home Member State or by the Member State of reference of the AIFM and the relevant third-country supervisory authorities and on the procedures for the exchange of information. The draft regulatory technical standards should ensure that pursuant to those cooperation arrangements all necessary information is to be provided to enable the competent authorities of both the home and the host Member States to exercise their supervisory and investigatory powers under this Directive. ESMA should also have a facilitating role in the negotiation and conclusion of the cooperation arrangements. For example, ESMA should be able to use its facilitating role by providing for a standard format for such cooperation arrangements.
(75)
Member States should lay down rules on penalties applicable to infringements of this Directive and ensure that they are implemented. The penalties should be effective, proportionate and dissuasive.
(76)
This Directive respects the fundamental rights and observes the principles recognised, in particular, in the TFEU and in the Charter of Fundamental Rights of the European Union (Charter), in particular the right to the protection of personal data recognised in Article 16 TFEU and in Article 8 of the Charter. Any exchange or transmission of information by competent authorities should be in accordance with the rules on the transfer of personal data as laid down in Directive 95/46/EC of the European Parliament and of the Council of 24 October 1995 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data and on the free movement of such data (18). Any exchange or transmission of information by ESMA should be in accordance with the rules on the transfer of personal data as laid down in Regulation (EC) No 45/2001 of the European Parliament and of the Council of 18 December 2000 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data by the Community institutions and bodies and on the free movement of such data (19), which should be fully applicable to the processing of personal data for the purposes of this Directive.
(77)
In order to ensure uniform conditions for the implementation of this Directive, implementing powers should be conferred on the Commission. Those powers should be exercised in accordance with Regulation (EU) No 182/2011 of the European Parliament and of the Council of 16 February 2011 laying down the rules and general principles concerning mechanisms for control by Member States of the Commission’s exercise of implementing powers (20).
(78)
The Commission should be empowered to adopt delegated acts in accordance with Article 290 TFEU where expressly provided for in this Directive. In particular, the Commission should be empowered to adopt delegated acts to specify the methods of leverage as defined in this Directive, including any financial and/or legal structures involving third parties controlled by the relevant AIF where those structures are specifically set up to directly or indirectly create leverage at the level of the AIF. In particular for private equity and venture capital funds this means that leverage that exists at the level of a portfolio company is not intended to be included when referring to such financial or legal structures.
(79)
Delegated acts should also be adopted to specify how to calculate the thresholds for the lighter regime and how to treat AIFMs whose assets under management, including any assets acquired through use of leverage, in one and the same calendar year occasionally exceed and/or fall below the relevant threshold; to specify the obligations to register for the AIFMs falling below the thresholds and to provide information in order to effectively monitor systemic risk and the obligation for such AIFMs to notify the relevant competent authorities where they no longer fulfil the conditions for application of the lighter regime.
(80)
Delegated acts should also be adopted to clarify the methods of leverage, including any financial and/or legal structures involving third parties controlled by the relevant AIF and how leverage is to be calculated; to specify the risks the additional own funds or the professional indemnity insurance must cover, the conditions for determining the appropriateness of additional own funds or the coverage of the professional indemnity insurance, and the manner of determining ongoing adjustments of the additional own funds or of the coverage of the professional indemnity insurance. Delegated acts should also be adopted to specify the criteria to be used by competent authorities to assess whether AIFMs comply with their obligations as regards their conduct of business, their obligation to act in the best interests of the AIFs or the investors of the AIFs they manage and the integrity of the market; to have and employ effectively the resources and procedures that are necessary for the proper performance of their business activities; to take all reasonable steps to avoid conflicts of interest and, where such conflicts cannot be avoided, to identify, manage and monitor, and where applicable, disclose, those conflicts of interest in order to prevent them from adversely affecting the interests of the AIFs and their investors and to ensure that the AIFs they manage are fairly treated; to comply with all regulatory requirements applicable to the conduct of their business activities so as to promote the best interests of the AIFs or the investors of the AIFs they manage and the integrity of the market; and to treat all AIF investors fairly.
(81)
Delegated acts should also be adopted to specify the type of conflicts of interest AIFMs have to identify, as well as the reasonable steps AIFMs are expected to take in terms of structures and organisational and administrative procedures in order to identify, prevent, manage, monitor and disclose conflicts of interest. Delegated acts should also be adopted to specify the risk management functions to be employed; the appropriate frequency for review of the risk management system; how the risk management function should be functionally and hierarchically separated from the operating units, including the portfolio management function; the specific safeguards against conflicts of interest; and the risk management requirements to be employed by AIFMs. Delegated acts should also be adopted to specify the liquidity management systems and procedures that AIFMs should employ and the alignment of the investment strategy, liquidity profile and redemption policy. Delegated acts should also be adopted to specify the requirements that the originators, the sponsors or the original lenders of securitisation instruments have to meet in order for an AIFM to be allowed to invest in such instruments issued after 1 January 2011.
(82)
Delegated acts should also be adopted to specify the requirements that AIFMs have to comply with when investing in such securitisation instruments; to specify administrative and accounting procedures, control and safeguard arrangements for electronic data processing and adequate internal control mechanisms; to specify the procedures for the proper valuation of the assets and the calculation of the net asset value per unit or share of the AIF, the professional guarantees the external valuer must be able to provide, and the frequency for valuation appropriate for open-ended AIFs.
(83)
Delegated acts should also be adopted to specify the conditions subject to which the delegation of AIFM functions should be approved and the conditions subject to which the AIFM has delegated its functions to the extent that it becomes a letter-box entity and can no longer be considered to be the manager of the AIF; as regards depositaries, to specify the criteria for assessing that the prudential regulation and supervision of third countries where the depositaries are established have the same effect as Union law and are effectively enforced, the particulars that need to be included in the standard agreement, the conditions for performing the depositary functions, including the type of financial instruments that should be included in the scope of the depositary’s custody duties, the conditions subject to which the depositary may exercise its custody duties over financial instruments registered with a central depositary and the conditions subject to which the depositary should safekeep the financial instruments issued in a nominative form and registered with an issuer or a registrar, the due diligence duties of depositaries, the segregation obligation, the conditions subject to and circumstances in which financial instruments held in custody should be considered as lost, what is to be understood by external events beyond reasonable control, the consequences of which would have been unavoidable despite all reasonable efforts to the contrary, and the conditions subject to and circumstances in which there is an objective reason to contract a discharge of liability. Delegated acts should also be adopted to specify the content and format of the annual report that AIFMs have to make available for each AIF they manage and to specify the disclosure obligations of AIFMs to investors and reporting requirements to competent authorities as well as their frequency.
(84)
Delegated acts should also be adopted to specify when leverage is considered to be employed on a substantial basis and the principles competent authorities should use when considering imposing limits to the level of leverage that an AIFM can apply. Delegated acts should also be adopted to specify the cooperation arrangements in relation to non-EU AIFMs and/or non-EU AIFs in order to design a common framework to facilitate the establishment of those cooperation arrangements with third countries. Delegated acts should also be adopted to specify the content of exchange of information regarding AIFMs between competent authorities and the provision of certain information to ESMA.
(85)
Depending on the advice of ESMA in this regard and the criteria set out in this Directive, a delegated act should also be adopted in order to extend the passport to EU AIFMs marketing non-EU AIFs in the Union and to non-EU AIFMs managing and/or marketing AIFs in the Union, and another delegated act should be adopted to terminate the application of national private placement regimes in this regard.
(86)
The European Parliament and the Council should have 3 months from the date of notification to object to a delegated act. At the initiative of the European Parliament or the Council, it should be possible to prolong that period by 3 months in regard to significant areas of concern. It should also be possible for the European Parliament and the Council to inform the other institutions of their intention not to raise objections. Such early approval of delegated acts is particularly important where deadlines need to be met, for example to allow Member States to transpose delegated acts within the transposition period laid down in this Directive, where relevant.
(87)
In the Declaration on Article 290 of the Treaty on the Functioning of the European Union, annexed to the Final Act of the Intergovernmental Conference which adopted the Treaty of Lisbon, the Conference took note of the Commission’s intention to consult experts appointed by the Member States in the preparation of draft delegated acts in the financial services area, in accordance with its established practice.
(88)
2 years after the deadline for transposition of this Directive, ESMA should issue an opinion on the functioning of the passport then in force and on the functioning of national private placement regimes. It should also issue advice on the extension of the passport to EU AIFMs marketing non-EU AIFs in the Union and to non-EU AIFMs managing and/or marketing AIFs in the Union. The Commission should adopt a delegated act within 3 months after having received that opinion and advice from ESMA and taking into account the criteria listed in, and the objectives of, this Directive, inter alia, regarding the internal market, investor protection and the effective monitoring of systemic risk, specifying the date when the rules relating to the extension of the passport provided for in this Directive should become applicable in all Member States.
(89)
At the April 2009 summit in London, G20 Leaders agreed that hedge funds or their managers should be registered and should be required to disclose appropriate information on an ongoing basis to supervisors or regulators. They should be subject to oversight to ensure that they have adequate risk management. In June 2010, G20 Leaders in Toronto reaffirmed their commitment and also committed to accelerate the implementation of strong measures to improve transparency and regulatory oversight of hedge funds in an internationally consistent and non-discriminatory way. In order to support the G20 objectives, the International Organization of Securities Commissions issued high level principles of hedge fund oversight in June 2009 to guide the development of internationally consistent regulation in this area. On 16 September 2010 the European Council agreed on the need for Europe to promote its interest and values more assertively and in a spirit of reciprocity and mutual benefit in the context of the Union’s external relations and to take steps to, inter alia, secure greater market access for European business and deepen regulatory cooperation with major trade partners. The Commission will endeavour to ensure that these commitments are implemented in a similar way by the Union’s international partners.
(90)
3 years after the entry into force of the delegated act pursuant to which the passport is to apply to all AIFMs, ESMA should issue an opinion on the functioning of the passport then in force and on the functioning of national private placement regimes. It should also issue advice on the termination of those national regimes. The Commission should adopt a delegated act within 3 months of receipt of the opinion and advice from ESMA, taking into account the criteria listed in, and the objectives of, this Directive, inter alia, relating to the internal market, investor protection and the effective monitoring of systemic risk, specifying the date when the national regimes referred to in this Directive should be brought to an end in all Member States.
(91)
4 years after the deadline for transposition of this Directive, the Commission should, on the basis of public consultation and in the light of the discussions with competent authorities, commence a review of the application and the scope of this Directive. That review should analyse the experience acquired in applying this Directive, its impact on investors, AIFs or AIFMs, in the Union and in third countries, and the extent to which the objectives of this Directive have been achieved, if necessary proposing appropriate amendments. That review should include a general survey of the functioning of the rules laid down in this Directive and the experience acquired in applying them. The Commission should in its review examine the functions of ESMA and the Union competent authorities in ensuring effective supervision of all AIFMs operating in the Union markets in the context of this Directive, including, inter alia - in accordance with Regulation (EU) No 1095/2010 - entrusting ESMA with further supervisory responsibilities in the field of authorisation and supervision of non-EU AIFMs. In this context the Commission should assess the costs and benefits of entrusting ESMA with such tasks.
(92)
This Directive aims at establishing a framework capable of addressing the potential risks which might arise from the activities of AIFMs and ensuring the effective monitoring of those risks by the competent authorities within the Union. It is necessary to provide for a stringent regulatory and supervisory framework which leaves no gaps in financial regulation. In that regard reference is made to the existing due diligence requirements applicable to professional investors pursuant to the relevant regulation applicable to such investors. The Commission is invited to review the relevant legislation with respect to professional investors in order to assess the need for tighter requirements regarding the due diligence process to be undertaken by Union professional investors investing on their own initiative in non-EU financial products, such as non-EU AIFs.
(93)
At the end of its review, the Commission should present a report to the European Parliament and the Council including, if appropriate, proposed amendments taking into account the objectives of this Directive and potential impacts on investors, AIFs or AIFMs, in the Union and in third countries.
(94)
Since the objective of this Directive, namely to ensure a high level of investor protection by laying down a common framework for the authorisation and supervision of AIFMs, cannot be sufficiently achieved by the Member States, as evidenced by the deficiencies of existing nationally based regulation and oversight of those actors, and can therefore be better achieved at Union level, the Union may adopt measures, in accordance with the principle of subsidiarity as set out in Article 5 of the Treaty on European Union. In accordance with the principle of proportionality, as set out in that Article, this Directive does not go beyond what is necessary in order to achieve that objective.
(95)
Directives 2003/41/EC and 2009/65/EC, Regulation (EC) No 1060/2009 of the European Parliament and of the Council of 16 September 2009 on credit rating agencies (21) and Regulation (EU) No 1095/2010 should therefore be amended accordingly,
HAVE ADOPTED THIS DIRECTIVE:
CHAPTER I
GENERAL PROVISIONS
Article 1
Subject matter
This Directive lays down the rules for the authorisation, ongoing operation and transparency of the managers of alternative investment funds (AIFMs) which manage and/or market alternative investment funds (AIFs) in the Union.
Article 2
Scope
1. Subject to paragraph 3 of this Article and to Article 3, this Directive shall apply to:
(a)
EU AIFMs which manage one or more AIFs irrespective of whether such AIFs are EU AIFs or non-EU AIFs;
(b)
non-EU AIFMs which manage one or more EU AIFs; and
(c)
non-EU AIFMs which market one or more AIFs in the Union irrespective of whether such AIFs are EU AIFs or non-EU AIFs.
2. For the purposes of paragraph 1, the following shall be of no significance:
(a)
whether the AIF belongs to the open-ended or closed-ended type;
(b)
whether the AIF is constituted under the law of contract, under trust law, under statute, or has any other legal form;
(c)
the legal structure of the AIFM.
3. This Directive shall not apply to the following entities:
(a)
holding companies;
(b)
institutions for occupational retirement provision which are covered by Directive 2003/41/EC, including, where applicable, the authorised entities responsible for managing such institutions and acting on their behalf referred to in Article 2(1) of that Directive or the investment managers appointed pursuant to Article 19(1) of that Directive, in so far as they do not manage AIFs;
(c)
supranational institutions, such as the European Central Bank, the European Investment Bank, the European Investment Fund, the European Development Finance Institutions and bilateral development banks, the World Bank, the International Monetary Fund, and other supranational institutions and similar international organisations, in the event that such institutions or organisations manage AIFs and in so far as those AIFs act in the public interest;
(d)
national central banks;
(e)
national, regional and local governments and bodies or other institutions which manage funds supporting social security and pension systems;
(f)
employee participation schemes or employee savings schemes;
(g)
securitisation special purpose entities.
4. Member States shall take the necessary steps to ensure that AIFMs referred to in paragraph 1 comply with this Directive at all times.
Article 3
Exemptions
1. This Directive shall not apply to AIFMs in so far as they manage one or more AIFs whose only investors are the AIFM or the parent undertakings or the subsidiaries of the AIFM or other subsidiaries of those parent undertakings, provided that none of those investors is itself an AIF.
2. Without prejudice to the application of Article 46, only paragraphs 3 and 4 of this Article shall apply to the following AIFMs:
(a)
AIFMs which either directly or indirectly, through a company with which the AIFM is linked by common management or control, or by a substantive direct or indirect holding, manage portfolios of AIFs whose assets under management, including any assets acquired through use of leverage, in total do not exceed a threshold of EUR 100 million; or
(b)
AIFMs which either directly or indirectly, through a company with which the AIFM is linked by common management or control, or by a substantive direct or indirect holding, manage portfolios of AIFs whose assets under management in total do not exceed a threshold of EUR 500 million when the portfolios of AIFs consist of AIFs that are unleveraged and have no redemption rights exercisable during a period of 5 years following the date of initial investment in each AIF.
3. Member States shall ensure that AIFMs referred to in paragraph 2 at least:
(a)
are subject to registration with the competent authorities of their home Member State;
(b)
identify themselves and the AIFs that they manage to the competent authorities of their home Member State at the time of registration;
(c)
provide information on the investment strategies of the AIFs that they manage to the competent authorities of their home Member State at the time of registration;
(d)
regularly provide the competent authorities of their home Member State with information on the main instruments in which they are trading and on the principal exposures and most important concentrations of the AIFs that they manage in order to enable the competent authorities to monitor systemic risk effectively; and
(e)
notify the competent authorities of their home Member State in the event that they no longer meet the conditions referred to in paragraph 2.
This paragraph and paragraph 2 shall apply without prejudice to any stricter rules adopted by Member States with respect to AIFMs referred to in paragraph 2.
Member States shall take the necessary steps to ensure that where the conditions set out in paragraph 2 are no longer met, the AIFM concerned applies for authorisation within 30 calendar days in accordance with the relevant procedures laid down in this Directive.
4. AIFMs referred to in paragraph 2 shall not benefit from any of the rights granted under this Directive unless they choose to opt in under this Directive. Where AIFMs opt in, this Directive shall become applicable in its entirety.
5. The Commission shall adopt implementing acts with a view to specifying the procedures for AIFMs which choose to opt in under this Directive in accordance with paragraph 4. Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 59(2).
6. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures specifying:
(a)
how the thresholds referred to in paragraph 2 are to be calculated and the treatment of AIFMs which manage AIFs whose assets under management, including any assets acquired through the use of leverage, occasionally exceed and/or fall below the relevant threshold in the same calendar year;
(b)
the obligation to register and to provide information in order to allow effective monitoring of systemic risk as set out in paragraph 3; and
(c)
the obligation to notify competent authorities as set out in paragraph 3.
Article 4
Definitions
1. For the purpose of this Directive, the following definitions shall apply:
(a)
‘AIFs’ means collective investment undertakings, including investment compartments thereof, which:
(i)
raise capital from a number of investors, with a view to investing it in accordance with a defined investment policy for the benefit of those investors; and
(ii)
do not require authorisation pursuant to Article 5 of Directive 2009/65/EC;
(b)
‘AIFMs’ means legal persons whose regular business is managing one or more AIFs;
(c)
‘branch’ when relating to an AIFM means a place of business which is a part of an AIFM, which has no legal personality and which provides the services for which the AIFM has been authorised; all the places of business established in the same Member State by an AIFM with its registered office in another Member State or in a third country shall be regarded as a single branch;
(d)
‘carried interest’ means a share in the profits of the AIF accrued to the AIFM as compensation for the management of the AIF and excluding any share in the profits of the AIF accrued to the AIFM as a return on any investment by the AIFM into the AIF;
(e)
‘close links’ means a situation in which two or more natural or legal persons are linked by:
(i)
participation, namely ownership, directly or by way of control, of 20 % or more of the voting rights or capital of an undertaking;
(ii)
control, namely the relationship between a parent undertaking and a subsidiary, as referred to in Article 1 of the Seventh Council Directive 83/349/EEC of 13 June 1983 on consolidated accounts (22), or a similar relationship between a natural or legal person and an undertaking; for the purposes of this point a subsidiary undertaking of a subsidiary undertaking shall also be considered to be a subsidiary of the parent undertaking of those subsidiaries.
A situation in which two or more natural or legal persons are permanently linked to the same person by a control relationship shall also be regarded as constituting a ‘close link’ between such persons;
(f)
‘competent authorities’ means the national authorities of Member States which are empowered by law or regulation to supervise AIFMs;
(g)
‘competent authorities’ in relation to a depositary means:
(i)
if the depositary is a credit institution authorised under Directive 2006/48/EC, the competent authorities as defined in point (4) of Article 4 thereof;
(ii)
if the depositary is an investment firm authorised under Directive 2004/39/EC, the competent authorities as defined in point (22) of Article 4(1) thereof;
(iii)
if the depositary falls within a category of institution referred to in point (c) of the first subparagraph of Article 21(3) of this Directive, the national authorities of its home Member State which are empowered by law or regulation to supervise such categories of institution;
(iv)
if the depositary is an entity referred to in the third subparagraph of Article 21(3) of this Directive, the national authorities of the Member State in which that entity has its registered office and which are empowered by law or regulation to supervise such entity or the official body competent to register or supervise such entity pursuant to the rules of professional conduct applicable thereto;
(v)
if the depositary is appointed as depositary for a non-EU AIF in accordance with point (b) of Article 21(5) of this Directive and does not fall within the scope of points (i) to (iv) of this point, the relevant national authorities of the third country where the depositary has its registered office;
(h)
‘competent authorities of the EU AIF’ means the national authorities of a Member State which are empowered by law or regulation to supervise AIFs;
(i)
‘control’ means control as defined in Article 1 of Directive 83/349/EEC;
(j)
‘established’ means:
(i)
for AIFMs, ‘having its registered office in’;
(ii)
for AIFs, ‘being authorised or registered in’, or, if the AIF is not authorised or registered, ‘having its registered office in’;
(iii)
for depositaries, ‘having its registered office or branch in’;
(iv)
for legal representatives that are legal persons, ‘having its registered office or branch in’;
(v)
for legal representatives that are natural persons, ‘domiciled in’;
(k)
‘EU AIF’ means:
(i)
an AIF which is authorised or registered in a Member State under the applicable national law; or
(ii)
an AIF which is not authorised or registered in a Member State, but has its registered office and/or head office in a Member State;
(l)
‘EU AIFM’ means an AIFM which has its registered office in a Member State;
(m)
‘feeder AIF’ means an AIF which:
(i)
invests at least 85 % of its assets in units or shares of another AIF (the ‘master AIF’);
(ii)
invests at least 85 % of its assets in more than one master AIFs where those master AIFs have identical investment strategies; or
(iii)
has otherwise an exposure of at least 85 % of its assets to such a master AIF;
(n)
‘financial instrument’ means an instrument as specified in Section C of Annex I to Directive 2004/39/EC;
(o)
‘holding company’ means a company with shareholdings in one or more other companies, the commercial purpose of which is to carry out a business strategy or strategies through its subsidiaries, associated companies or participations in order to contribute to their long-term value, and which is either a company:
(i)
operating on its own account and whose shares are admitted to trading on a regulated market in the Union; or
(ii)
not established for the main purpose of generating returns for its investors by means of divestment of its subsidiaries or associated companies, as evidenced in its annual report or other official documents;
(p)
‘home Member State of the AIF’ means:
(i)
the Member State in which the AIF is authorised or registered under applicable national law, or in case of multiple authorisations or registrations, the Member State in which the AIF has been authorised or registered for the first time; or
(ii)
if the AIF is neither authorised nor registered in a Member State, the Member State in which the AIF has its registered office and/or head office;
(q)
‘home Member State of the AIFM’ means the Member State in which the AIFM has its registered office; for non-EU AIFMs, all references to ‘home Member State of the AIFM’ in this Directive shall be read as the ‘Member State of reference’, as provided for in Chapter VII;
(r)
‘host Member State of the AIFM’ means any of the following:
(i)
a Member State, other than the home Member State, in which an EU AIFM manages EU AIFs;
(ii)
a Member State, other than the home Member State, in which an EU AIFM markets units or shares of an EU AIF;
(iii)
a Member State, other than the home Member State, in which an EU AIFM markets units or shares of a non-EU AIF;
(iv)
a Member State, other than the Member State of reference, in which a non-EU AIFM manages EU AIFs;
(v)
a Member State, other than the Member State of reference, in which a non-EU AIFM markets units or shares of an EU AIF; or
(vi)
a Member State, other than the Member State of reference, in which a non-EU AIFM markets units or shares of a non-EU AIF;
(s)
‘initial capital’ means funds as referred to in points (a) and (b) of the first paragraph of Article 57 of Directive 2006/48/EC;
(t)
‘issuer’ means an issuer within the meaning of point (d) of Article 2(1) of Directive 2004/109/EC where that issuer has its registered office in the Union, and where its shares are admitted to trading on a regulated market within the meaning of point (14) of Article 4(1) of Directive 2004/39/EC;
(u)
‘legal representative’ means a natural person domiciled in the Union or a legal person with its registered office in the Union, and which, expressly designated by a non-EU AIFM, acts on behalf of such non-EU AIFM vis-à-vis the authorities, clients, bodies and counterparties to the non-EU AIFM in the Union with regard to the non-EU AIFM’s obligations under this Directive;
(v)
‘leverage’ means any method by which the AIFM increases the exposure of an AIF it manages whether through borrowing of cash or securities, or leverage embedded in derivative positions or by any other means;
(w)
‘managing AIFs’ means performing at least investment management functions referred to in point 1(a) or (b) of Annex I for one or more AIFs;
(x)
‘marketing’ means a direct or indirect offering or placement at the initiative of the AIFM or on behalf of the AIFM of units or shares of an AIF it manages to or with investors domiciled or with a registered office in the Union;
(y)
‘master AIF’ means an AIF in which another AIF invests or has an exposure in accordance with point (m);
(z)
‘Member State of reference’ means the Member State determined in accordance with Article 37(4);
(aa)
‘non-EU AIF’ means an AIF which is not an EU AIF;
(ab)
‘non-EU AIFM’ means an AIFM which is not an EU AIFM;
(ac)
‘non-listed company’ means a company which has its registered office in the Union and the shares of which are not admitted to trading on a regulated market within the meaning of point (14) of Article 4(1) of Directive 2004/39/EC;
(ad)
‘own funds’ means own funds as referred to in Articles 56 to 67 of Directive 2006/48/EC;
(ae)
‘parent undertaking’ means a parent undertaking within the meaning of Articles 1 and 2 of Directive 83/349/EEC;
(af)
‘prime broker’ means a credit institution, a regulated investment firm or another entity subject to prudential regulation and ongoing supervision, offering services to professional investors primarily to finance or execute transactions in financial instruments as counterparty and which may also provide other services such as clearing and settlement of trades, custodial services, securities lending, customised technology and operational support facilities;
(ag)
‘professional investor’ means an investor which is considered to be a professional client or may, on request, be treated as a professional client within the meaning of Annex II to Directive 2004/39/EC;
(ah)
‘qualifying holding’ means a direct or indirect holding in an AIFM which represents 10 % or more of the capital or of the voting rights, in accordance with Articles 9 and 10 of Directive 2004/109/EC, taking into account the conditions regarding aggregation of the holding laid down in Article 12(4) and (5) thereof, or which makes it possible to exercise a significant influence over the management of the AIFM in which that holding subsists;
(ai)
‘employees’ representatives’ means employees’ representatives as defined in point (e) of Article 2 of Directive 2002/14/EC;
(aj)
‘retail investor’ means an investor who is not a professional investor;
(ak)
‘subsidiary’ means a subsidiary undertaking as defined in Articles 1 and 2 of Directive 83/349/EEC;
(al)
‘supervisory authorities’ in relation to non-EU AIFs means the national authorities of a third country which are empowered by law or regulation to supervise AIFs;
(am)
‘supervisory authorities’ in relation to non-EU AIFMs means the national authorities of a third country which are empowered by law or regulation to supervise AIFMs;
(an)
‘securitisation special purpose entities’ means entities whose sole purpose is to carry on a securitisation or securitisations within the meaning of Article 1(2) of Regulation (EC) No 24/2009 of the European Central Bank of 19 December 2008 concerning statistics on the assets and liabilities of financial vehicle corporations engaged in securitisation transactions (23) and other activities which are appropriate to accomplish that purpose;
(ao)
‘UCITS’ means an undertaking for collective investment in transferable securities authorised in accordance with Article 5 of Directive 2009/65/EC.
2. For the purposes of point (ad) of paragraph 1 of this Article, Articles 13 to 16 of Directive 2006/49/EC of the European Parliament and of the Council of 14 June 2006 on the capital adequacy of investment firms and credit institutions (24) shall apply mutatis mutandis.
3. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures specifying:
(a)
the methods of leverage, as defined in point (v) of paragraph 1, including any financial and/or legal structures involving third parties controlled by the relevant AIF; and
(b)
how leverage is to be calculated.
4. The European Supervisory Authority (European Securities and Markets Authority) (ESMA) shall develop draft regulatory technical standards to determine types of AIFMs, where relevant in the application of this Directive, and to ensure uniform conditions of application of this Directive.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1095/2010.
Article 5
Determination of the AIFM
1. Member States shall ensure that each AIF managed within the scope of this Directive shall have a single AIFM, which shall be responsible for ensuring compliance with this Directive. The AIFM shall be either:
(a)
an external manager, which is the legal person appointed by the AIF or on behalf of the AIF and which through this appointment is responsible for managing the AIF (external AIFM); or
(b)
where the legal form of the AIF permits an internal management and where the AIF’s governing body chooses not to appoint an external AIFM, the AIF itself, which shall then be authorised as AIFM.
2. In cases where an external AIFM is unable to ensure compliance with requirements of this Directive for which an AIF or another entity on its behalf is responsible, it shall immediately inform the competent authorities of its home Member State and, if applicable, the competent authorities of the EU AIF concerned. The competent authorities of the home Member State of the AIFM shall require the AIFM to take the necessary steps to remedy the situation.
3. If, notwithstanding the steps referred to in paragraph 2 being taken, the non-compliance persists, and in so far as it concerns an EU AIFM or an EU AIF, the competent authorities of the home Member State of the AIFM shall require that it resign as AIFM of that AIF. In that case the AIF shall no longer be marketed in the Union. If it concerns a non-EU AIFM managing a non-EU AIF, the AIF shall no longer be marketed in the Union. The competent authorities of the home Member State of the AIFM shall immediately inform the competent authorities of the host Member States of the AIFM.
CHAPTER II
AUTHORISATION OF AIFMs
Article 6
Conditions for taking up activities as AIFM
1. Member States shall ensure that no AIFMs manage AIFs unless they are authorised in accordance with this Directive.
AIFMs authorised in accordance with this Directive shall meet the conditions for authorisation established in this Directive at all times.
2. Member States shall require that no external AIFM engage in activities other than those referred to in Annex I to this Directive and the additional management of UCITS subject to authorisation under Directive 2009/65/EC.
3. Member States shall require that no internally managed AIF shall engage in activities other than the internal management of that AIF in accordance with Annex I.
4. By way of derogation from paragraph 2, Member States may authorise an external AIFM to provide the following services:
(a)
management of portfolios of investments, including those owned by pension funds and institutions for occupational retirement provision in accordance with Article 19(1) of Directive 2003/41/EC, in accordance with mandates given by investors on a discretionary, client-by-client basis;
(b)
non-core services comprising:
(i)
investment advice;
(ii)
safe-keeping and administration in relation to shares or units of collective investment undertakings;
(iii)
reception and transmission of orders in relation to financial instruments.
5. AIFMs shall not be authorised under this Directive to provide:
(a)
only the services referred to in paragraph 4;
(b)
non-core services referred to in point (b) of paragraph 4 without also being authorised to provide the services referred to in point (a) of paragraph 4;
(c)
only the activities referred to in point 2 of Annex I; or
(d)
the services referred to in point 1(a) of Annex I without also providing the services referred to in point 1(b) of Annex I or vice versa.
6. Article 2(2) and Articles 12, 13 and 19 of Directive 2004/39/EC shall apply to the provision of the services referred to in paragraph 4 of this Article by AIFMs.
7. Member States shall require that the AIFMs provide the competent authorities of their home Member State with the information they require to monitor compliance with the conditions referred to in this Directive at all times.
8. Investment firms authorised under Directive 2004/39/EC and credit institutions authorised under Directive 2006/48/EC shall not be required to obtain an authorisation under this Directive in order to provide investment services such as individual portfolio management in respect of AIFs. However, investment firms shall, directly or indirectly, offer units or shares of AIFs to, or place such units or shares with, investors in the Union, only to the extent the units or shares can be marketed in accordance with this Directive.
Article 7
Application for authorisation
1. Member States shall require that AIFMs apply for authorisation from the competent authorities of their home Member State.
2. Member States shall require that an AIFM applying for an authorisation shall provide the following information relating to the AIFM to the competent authorities of its home Member State:
(a)
information on the persons effectively conducting the business of the AIFM;
(b)
information on the identities of the AIFM’s shareholders or members, whether direct or indirect, natural or legal persons, that have qualifying holdings and on the amounts of those holdings;
(c)
a programme of activity setting out the organisational structure of the AIFM, including information on how the AIFM intends to comply with its obligations under Chapters II, III, IV, and, where applicable, Chapters V, VI, VII and VIII;
(d)
information on the remuneration policies and practices pursuant to Article 13;
(e)
information on arrangements made for the delegation and sub-delegation to third parties of functions as referred to in Article 20.
3. Member States shall require that an AIFM applying for authorisation further provide the following information on the AIFs it intends to manage to the competent authorities of its home Member State:
(a)
information about the investment strategies including the types of underlying funds if the AIF is a fund of funds, and the AIFM’s policy as regards the use of leverage, and the risk profiles and other characteristics of the AIFs it manages or intends to manage, including information about the Member States or third countries in which such AIFs are established or are expected to be established;
(b)
information on where the master AIF is established if the AIF is a feeder AIF;
(c)
the rules or instruments of incorporation of each AIF the AIFM intends to manage;
(d)
information on the arrangements made for the appointment of the depositary in accordance with Article 21 for each AIF the AIFM intends to manage;
(e)
any additional information referred to in Article 23(1) for each AIF the AIFM manages or intends to manage.
4. Where a management company is authorised pursuant to Directive 2009/65/EC (UCITS management company) and applies for authorisation as an AIFM under this Directive, the competent authorities shall not require the UCITS management company to provide information or documents which the UCITS management company has already provided when applying for authorisation under Directive 2009/65/EC, provided that such information or documents remain up-to-date.
5. The competent authorities shall, on a quarterly basis, inform ESMA of authorisations granted or withdrawn in accordance with this Chapter.
ESMA shall keep a central public register identifying each AIFM authorised under this Directive, a list of the AIFs managed and/or marketed in the Union by such AIFMs and the competent authority for each such AIFM. The register shall be made available in electronic format.
6. In order to ensure consistent harmonisation of this Article, ESMA may develop draft regulatory technical standards to specify the information to be provided to the competent authorities in the application for the authorisation of the AIFM, including the programme of activity.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1095/2010.
7. In order to ensure uniform conditions of application of this Article, ESMA may develop draft implementing technical standards to determine standard forms, templates and procedures for the provision of information provided for in the first subparagraph of paragraph 6.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1095/2010.
Article 8
Conditions for granting authorisation
1. The competent authorities of the home Member State of the AIFM shall not grant authorisation unless:
(a)
they are satisfied that the AIFM will be able to meet the conditions of this Directive;
(b)
the AIFM has sufficient initial capital and own funds in accordance with Article 9;
(c)
the persons who effectively conduct the business of the AIFM are of sufficiently good repute and are sufficiently experienced also in relation to the investment strategies pursued by the AIFs managed by the AIFM, the names of those persons and of every person succeeding them in office being communicated forthwith to the competent authorities of the home Member State of the AIFM and the conduct of the business of the AIFM being decided by at least two persons meeting such conditions;
(d)
the shareholders or members of the AIFM that have qualifying holdings are suitable taking into account the need to ensure the sound and prudent management of the AIFM; and
(e)
the head office and the registered office of the AIFM are located in the same Member State.
Authorisation shall be valid for all Member States.
2. The relevant competent authorities of the other Member States involved shall be consulted before authorisation is granted to the following AIFMs:
(a)
a subsidiary of another AIFM, of a UCITS management company, of an investment firm, of a credit institution or of an insurance undertaking authorised in another Member State;
(b)
a subsidiary of the parent undertaking of another AIFM, of a UCITS management company, of an investment firm, of a credit institution or of an insurance undertaking authorised in another Member State; and
(c)
a company controlled by the same natural or legal persons as those that control another AIFM, a UCITS management company, an investment firm, a credit institution or an insurance undertaking authorised in another Member State.
3. The competent authorities of the home Member State of the AIFM shall refuse authorisation where the effective exercise of their supervisory functions is prevented by any of the following:
(a)
close links between the AIFM and other natural or legal persons;
(b)
the laws, regulations or administrative provisions of a third country governing natural or legal persons with which the AIFM has close links;
(c)
difficulties involved in the enforcement of those laws, regulations and administrative provisions.
4. The competent authorities of the home Member State of the AIFM may restrict the scope of the authorisation, in particular as regards the investment strategies of AIFs the AIFM is allowed to manage.
5. The competent authorities of the home Member State of the AIFM shall inform the applicant in writing within 3 months of the submission of a complete application, whether or not authorisation has been granted. The competent authorities may prolong this period for up to three additional months, where they consider it necessary due to the specific circumstances of the case and after having notified the AIFM accordingly.
For the purpose of this paragraph an application is deemed complete if the AIFM has at least submitted the information referred to in points (a) to (d) of Article 7(2) and points (a) and (b) of Article 7(3).
AIFMs may start managing AIFs with investment strategies described in the application in accordance with point (a) of Article 7(3) in their home Member State as soon as the authorisation is granted, but not earlier than 1 month after having submitted any missing information referred to in point (e) of Article 7(2) and points (c), (d) and (e) of Article 7(3).
6. In order to ensure consistent harmonisation of this Article, ESMA may develop draft regulatory technical standards to specify the:
(a)
requirements applicable to the AIFMs under paragraph 3;
(b)
requirements applicable to shareholders and members with qualifying holdings referred to in point (d) of paragraph 1;
(c)
obstacles which may prevent effective exercise of the supervisory functions of the competent authorities.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1095/2010.
Article 9
Initial capital and own funds
1. Member States shall require that an AIFM which is an internally managed AIF has an initial capital of at least EUR 300 000.
2. Where an AIFM is appointed as external manager of AIFs, the AIFM shall have an initial capital of at least EUR 125 000.
3. Where the value of the portfolios of AIFs managed by the AIFM exceeds EUR 250 million, the AIFM shall provide an additional amount of own funds. That additional amount of own funds shall be equal to 0,02 % of the amount by which the value of the portfolios of the AIFM exceeds EUR 250 million but the required total of the initial capital and the additional amount shall not, however, exceed EUR 10 million.
4. For the purpose of paragraph 3, AIFs managed by the AIFM, including AIFs for which the AIFM has delegated functions in accordance with Article 20 but excluding AIF portfolios that the AIFM is managing under delegation, shall be deemed to be the portfolios of the AIFM.
5. Irrespective of paragraph 3, the own funds of the AIFM shall never be less than the amount required under Article 21 of Directive 2006/49/EC.
6. Member States may authorise AIFMs not to provide up to 50 % of the additional amount of own funds referred to in paragraph 3 if they benefit from a guarantee of the same amount given by a credit institution or an insurance undertaking which has its registered office in a Member State, or in a third country where it is subject to prudential rules considered by the competent authorities as equivalent to those laid down in Union law.
7. To cover potential professional liability risks resulting from activities AIFMs may carry out pursuant to this Directive, both internally managed AIFs and external AIFMs shall either:
(a)
have additional own funds which are appropriate to cover potential liability risks arising from professional negligence; or
(b)
hold a professional indemnity insurance against liability arising from professional negligence which is appropriate to the risks covered.
8. Own funds, including any additional own funds as referred to in point (a) of paragraph 7, shall be invested in liquid assets or assets readily convertible to cash in the short term and shall not include speculative positions.
9. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures in relation to paragraph 7 of this Article specifying:
(a)
the risks the additional own funds or the professional indemnity insurance must cover;
(b)
the conditions for determining the appropriateness of additional own funds or the coverage of the professional indemnity insurance; and
(c)
the manner of determining ongoing adjustments of the additional own funds or of the coverage of the professional indemnity insurance.
10. With the exception of paragraphs 7 and 8 and of the delegated acts adopted pursuant to paragraph 9, this Article shall not apply to AIFMs which are also UCITS management companies.
Article 10
Changes in the scope of the authorisation
1. Member States shall require that AIFMs, before implementation, notify the competent authorities of their home Member State of any material changes to the conditions for initial authorisation, in particular material changes to the information provided in accordance with Article 7.
2. If the competent authorities of the home Member State decide to impose restrictions or reject those changes, they shall, within 1 month of receipt of that notification, inform the AIFM. The competent authorities may prolong that period for up to 1 month where they consider this to be necessary because of the specific circumstances of the case and after having notified the AIFM accordingly. The changes shall be implemented if the relevant competent authorities do not oppose the changes within the relevant assessment period.
Article 11
Withdrawal of the authorisation
The competent authorities of the home Member State of the AIFM may withdraw the authorisation issued to an AIFM where that AIFM:
(a)
does not make use of the authorisation within 12 months, expressly renounces the authorisation or has ceased the activity covered by this Directive for the preceding 6 months, unless the Member State concerned has provided for authorisation to lapse in such cases;
(b)
obtained the authorisation by making false statements or by any other irregular means;
(c)
no longer meets the conditions under which authorisation was granted;
(d)
no longer complies with Directive 2006/49/EC if its authorisation also covers the discretionary portfolio management service referred to in point (a) of Article 6(4) of this Directive;
(e)
has seriously or systematically infringed the provisions adopted pursuant to this Directive; or
(f)
falls within any of the cases where national law, in respect of matters outside the scope of this Directive, provides for withdrawal.
CHAPTER III
OPERATING CONDITIONS FOR AIFMs
SECTION 1
General requirements
Article 12
General principles
1. Member States shall ensure that, at all times, AIFMs:
(a)
act honestly, with due skill, care and diligence and fairly in conducting their activities;
(b)
act in the best interests of the AIFs or the investors of the AIFs they manage and the integrity of the market;
(c)
have and employ effectively the resources and procedures that are necessary for the proper performance of their business activities;
(d)
take all reasonable steps to avoid conflicts of interest and, when they cannot be avoided, to identify, manage and monitor and, where applicable, disclose, those conflicts of interest in order to prevent them from adversely affecting the interests of the AIFs and their investors and to ensure that the AIFs they manage are fairly treated;
(e)
comply with all regulatory requirements applicable to the conduct of their business activities so as to promote the best interests of the AIFs or the investors of the AIFs they manage and the integrity of the market;
(f)
treat all AIF investors fairly.
No investor in an AIF shall obtain preferential treatment, unless such preferential treatment is disclosed in the relevant AIF’s rules or instruments of incorporation.
2. Each AIFM the authorisation of which also covers the discretionary portfolio management service referred to in point (a) of Article 6(4) shall:
(a)
not be permitted to invest all or part of the client’s portfolio in units or shares of the AIFs it manages, unless it receives prior general approval from the client;
(b)
with regard to the services referred to in Article 6(4), be subject to Directive 97/9/EC of the European Parliament and of the Council of 3 March 1997 on investor-compensation schemes (25).
3. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures specifying the criteria to be used by the relevant competent authorities to assess whether AIFMs comply with their obligations under paragraph 1.
Article 13
Remuneration
1. Member States shall require AIFMs to have remuneration policies and practices for those categories of staff, including senior management, risk takers, control functions, and any employees receiving total remuneration that takes them into the same remuneration bracket as senior management and risk takers, whose professional activities have a material impact on the risk profiles of the AIFMs or of the AIFs they manage, that are consistent with and promote sound and effective risk management and do not encourage risk-taking which is inconsistent with the risk profiles, rules or instruments of incorporation of the AIFs they manage.
The AIFMs shall determine the remuneration policies and practices in accordance with Annex II.
2. ESMA shall ensure the existence of guidelines on sound remuneration policies which comply with Annex II. The guidelines shall take into account the principles on sound remuneration policies set out in Recommendation 2009/384/EC, the size of the AIFMs and the size of AIFs they manage, their internal organisation and the nature, the scope and the complexity of their activities. ESMA shall cooperate closely with the European Supervisory Authority (European Banking Authority) (EBA).
Article 14
Conflicts of interest
1. Member States shall require AIFMs to take all reasonable steps to identify conflicts of interest that arise in the course of managing AIFs between:
(a)
the AIFM, including its managers, employees or any person directly or indirectly linked to the AIFM by control, and the AIF managed by the AIFM or the investors in that AIF;
(b)
the AIF or the investors in that AIF, and another AIF or the investors in that AIF;
(c)
the AIF or the investors in that AIF, and another client of the AIFM;
(d)
the AIF or the investors in that AIF, and a UCITS managed by the AIFM or the investors in that UCITS; or
(e)
two clients of the AIFM.
AIFMs shall maintain and operate effective organisational and administrative arrangements with a view to taking all reasonable steps designed to identify, prevent, manage and monitor conflicts of interest in order to prevent them from adversely affecting the interests of the AIFs and their investors.
AIFMs shall segregate, within their own operating environment, tasks and responsibilities which may be regarded as incompatible with each other or which may potentially generate systematic conflicts of interest. AIFMs shall assess whether their operating conditions may involve any other material conflicts of interest and disclose them to the investors of the AIFs.
2. Where organisational arrangements made by the AIFM to identify, prevent, manage and monitor conflicts of interest are not sufficient to ensure, with reasonable confidence, that risks of damage to investors’ interests will be prevented, the AIFM shall clearly disclose the general nature or sources of conflicts of interest to the investors before undertaking business on their behalf, and develop appropriate policies and procedures.
3. Where the AIFM on behalf of an AIF uses the services of a prime broker, the terms shall be set out in a written contract. In particular any possibility of transfer and reuse of AIF assets shall be provided for in that contract and shall comply with the AIF rules or instruments of incorporation. The contract shall provide that the depositary be informed of the contract.
AIFMs shall exercise due skill, care and diligence in the selection and appointment of prime brokers with whom a contract is to be concluded.
4. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures specifying:
(a)
the types of conflicts of interest as referred to in paragraph 1;
(b)
the reasonable steps AIFMs are expected to take in terms of structures and organisational and administrative procedures in order to identify, prevent, manage, monitor and disclose conflicts of interest.
Article 15
Risk management
1. AIFMs shall functionally and hierarchically separate the functions of risk management from the operating units, including from the functions of portfolio management.
The functional and hierarchical separation of the functions of risk management in accordance with the first subparagraph shall be reviewed by the competent authorities of the home Member State of the AIFM in accordance with the principle of proportionality, on the understanding that the AIFM shall, in any event, be able to demonstrate that specific safeguards against conflicts of interest allow for the independent performance of risk management activities and that the risk management process satisfies the requirements of this Article and is consistently effective.
2. AIFMs shall implement adequate risk management systems in order to identify, measure, manage and monitor appropriately all risks relevant to each AIF investment strategy and to which each AIF is or may be exposed.
AIFMs shall review the risk management systems with appropriate frequency at least once a year and adapt them whenever necessary.
3. AIFMs shall at least:
(a)
implement an appropriate, documented and regularly updated due diligence process when investing on behalf of the AIF, according to the investment strategy, the objectives and risk profile of the AIF;
(b)
ensure that the risks associated with each investment position of the AIF and their overall effect on the AIF’s portfolio can be properly identified, measured, managed and monitored on an ongoing basis, including through the use of appropriate stress testing procedures;
(c)
ensure that the risk profile of the AIF shall correspond to the size, portfolio structure and investment strategies and objectives of the AIF as laid down in the AIF rules or instruments of incorporation, prospectus and offering documents.
4. AIFMs shall set a maximum level of leverage which they may employ on behalf of each AIF they manage as well as the extent of the right to reuse collateral or guarantee that could be granted under the leveraging arrangement, taking into account, inter alia:
(a)
the type of the AIF;
(b)
the investment strategy of the AIF;
(c)
the sources of leverage of the AIF;
(d)
any other interlinkage or relevant relationships with other financial services institutions, which could pose systemic risk;
(e)
the need to limit the exposure to any single counterparty;
(f)
the extent to which the leverage is collateralised;
(g)
the asset-liability ratio;
(h)
the scale, nature and extent of the activity of the AIFM on the markets concerned.
5. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures specifying:
(a)
the risk management systems to be employed by AIFMs in relation to the risks which they incur on behalf of the AIFs that they manage;
(b)
the appropriate frequency of review of the risk management system;
(c)
how the risk management function is to be functionally and hierarchically separated from the operating units, including the portfolio management function;
(d)
specific safeguards against conflicts of interest referred to in the second subparagraph of paragraph 1;
(e)
the requirements referred to in paragraph 3.
Article 16
Liquidity management
1. AIFMs shall, for each AIF that they manage which is not an unleveraged closed-ended AIF, employ an appropriate liquidity management system and adopt procedures which enable them to monitor the liquidity risk of the AIF and to ensure that the liquidity profile of the investments of the AIF complies with its underlying obligations.
AIFMs shall regularly conduct stress tests, under normal and exceptional liquidity conditions, which enable them to assess the liquidity risk of the AIFs and monitor the liquidity risk of the AIFs accordingly.
2. AIFMs shall ensure that, for each AIF that they manage, the investment strategy, the liquidity profile and the redemption policy are consistent.
3. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures specifying:
(a)
the liquidity management systems and procedures; and
(b)
the alignment of the investment strategy, liquidity profile and redemption policy set out in paragraph 2.
Article 17
Investment in securitisation positions
In order to ensure cross-sectoral consistency and to remove misalignment between the interest of firms that repackage loans into tradable securities and originators within the meaning of point (41) of Article 4 of Directive 2006/48/EC, and AIFMs that invest in those securities or other financial instruments on behalf of AIFs, the Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures laying down the requirements in the following areas:
(a)
the requirements that need to be met by the originator, the sponsor or the original lender, in order for an AIFM to be allowed to invest in securities or other financial instruments of this type issued after 1 January 2011 on behalf of AIFs, including requirements that ensure that the originator, the sponsor or the original lender retains a net economic interest of not less than 5 %;
(b)
qualitative requirements that must be met by AIFMs which invest in these securities or other financial instruments on behalf of one or more AIFs.
SECTION 2
Organisational requirements
Article 18
General principles
1. Member States shall require that AIFMs use, at all times, adequate and appropriate human and technical resources that are necessary for the proper management of AIFs.
In particular, the competent authorities of the home Member State of the AIFM, having regard also to the nature of the AIFs managed by the AIFM, shall require that the AIFM has sound administrative and accounting procedures, control and safeguard arrangements for electronic data processing and adequate internal control mechanisms including, in particular, rules for personal transactions by its employees or for the holding or management of investments in order to invest on its own account and ensuring, at least, that each transaction involving the AIFs may be reconstructed according to its origin, the parties to it, its nature, and the time and place at which it was effected and that the assets of the AIFs managed by the AIFM are invested in accordance with the AIF rules or instruments of incorporation and the legal provisions in force.
2. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures specifying the procedures and arrangements as referred to in paragraph 1.
Article 19
Valuation
1. AIFMs shall ensure that, for each AIF that they manage, appropriate and consistent procedures are established so that a proper and independent valuation of the assets of the AIF can be performed in accordance with this Article, the applicable national law and the AIF rules or instruments of incorporation.
2. The rules applicable to the valuation of assets and the calculation of the net asset value per unit or share of the AIF shall be laid down in the law of the country where the AIF is established and/or in the AIF rules or instruments of incorporation.
3. AIFMs shall also ensure that the net asset value per unit or share of AIFs is calculated and disclosed to the investors in accordance with this Article, the applicable national law and the AIF rules or instruments of incorporation.
The valuation procedures used shall ensure that the assets are valued and the net asset value per unit or share is calculated at least once a year.
If the AIF is of the open-ended type, such valuations and calculations shall also be carried out at a frequency which is both appropriate to the assets held by the AIF and its issuance and redemption frequency.
If the AIF is of the closed-ended type, such valuations and calculations shall also be carried out in case of an increase or decrease of the capital by the relevant AIF.
The investors shall be informed of the valuations and calculations as set out in the relevant AIF rules or instruments of incorporation.
4. AIFMs shall ensure that the valuation function is either performed by:
(a)
an external valuer, being a legal or natural person independent from the AIF, the AIFM and any other persons with close links to the AIF or the AIFM; or
(b)
the AIFM itself, provided that the valuation task is functionally independent from the portfolio management and the remuneration policy and other measures ensure that conflicts of interest are mitigated and that undue influence upon the employees is prevented.
The depositary appointed for an AIF shall not be appointed as external valuer of that AIF, unless it has functionally and hierarchically separated the performance of its depositary functions from its tasks as external valuer and the potential conflicts of interest are properly identified, managed, monitored and disclosed to the investors of the AIF.
5. Where an external valuer performs the valuation function, the AIFM shall demonstrate that:
(a)
the external valuer is subject to mandatory professional registration recognised by law or to legal or regulatory provisions or rules of professional conduct;
(b)
the external valuer can provide sufficient professional guarantees to be able to perform effectively the relevant valuation function in accordance with paragraphs 1, 2 and 3; and
(c)
the appointment of the external valuer complies with the requirements of Article 20(1) and (2) and the delegated acts adopted pursuant to Article 20(7).
6. The appointed external valuer shall not delegate the valuation function to a third party.
7. AIFMs shall notify the appointment of the external valuer to the competent authorities of their home Member State which may require that another external valuer be appointed instead, where the conditions laid down in paragraph 5 are not met.
8. The valuation shall be performed impartially and with all due skill, care and diligence.
9. Where the valuation function is not performed by an independent external valuer, the competent authorities of the home Member State of the AIFM may require the AIFM to have its valuation procedures and/or valuations verified by an external valuer or, where appropriate, by an auditor.
10. AIFMs are responsible for the proper valuation of AIF assets, the calculation of the net asset value and the publication of that net asset value. The AIFM’s liability towards the AIF and its investors shall, therefore, not be affected by the fact that the AIFM has appointed an external valuer.
Notwithstanding the first subparagraph and irrespective of any contractual arrangements providing otherwise, the external valuer shall be liable to the AIFM for any losses suffered by the AIFM as a result of the external valuer’s negligence or intentional failure to perform its tasks.
11. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures specifying:
(a)
the criteria concerning the procedures for the proper valuation of the assets and the calculation of the net asset value per unit or share;
(b)
the professional guarantees the external valuer must be able to provide to effectively perform the valuation function;
(c)
the frequency of valuation carried out by open-ended AIFs which is both appropriate to the assets held by the AIF and its issuance and redemption policy.
SECTION 3
Delegation of AIFM functions
Article 20
Delegation
1. AIFMs which intend to delegate to third parties the task of carrying out functions on their behalf shall notify the competent authorities of their home Member State before the delegation arrangements become effective. The following conditions shall be met:
(a)
the AIFM must be able to justify its entire delegation structure on objective reasons;
(b)
the delegate must dispose of sufficient resources to perform the respective tasks and the persons who effectively conduct the business of the delegate must be of sufficiently good repute and sufficiently experienced;
(c)
where the delegation concerns portfolio management or risk management, it must be conferred only on undertakings which are authorised or registered for the purpose of asset management and subject to supervision or, where that condition cannot be met, only subject to prior approval by the competent authorities of the home Member State of the AIFM;
(d)
where the delegation concerns portfolio management or risk management and is conferred on a third-country undertaking, in addition to the requirements in point (c), cooperation between the competent authorities of the home Member State of the AIFM and the supervisory authority of the undertaking must be ensured;
(e)
the delegation must not prevent the effectiveness of supervision of the AIFM, and, in particular, must not prevent the AIFM from acting, or the AIF from being managed, in the best interests of its investors;
(f)
the AIFM must be able to demonstrate that the delegate is qualified and capable of undertaking the functions in question, that it was selected with all due care and that the AIFM is in a position to monitor effectively at any time the delegated activity, to give at any time further instructions to the delegate and to withdraw the delegation with immediate effect when this is in the interest of investors.
The AIFM shall review the services provided by each delegate on an ongoing basis.
2. No delegation of portfolio management or risk management shall be conferred on:
(a)
the depositary or a delegate of the depositary; or
(b)
any other entity whose interests may conflict with those of the AIFM or the investors of the AIF, unless such entity has functionally and hierarchically separated the performance of its portfolio management or risk management tasks from its other potentially conflicting tasks, and the potential conflicts of interest are properly identified, managed, monitored and disclosed to the investors of the AIF.
3. The AIFM’s liability towards the AIF and its investors shall not be affected by the fact that the AIFM has delegated functions to a third party, or by any further sub-delegation, nor shall the AIFM delegate its functions to the extent that, in essence, it can no longer be considered to be the manager of the AIF and to the extent that it becomes a letter-box entity.
4. The third party may sub-delegate any of the functions delegated to it provided that the following conditions are met:
(a)
the AIFM consented prior to the sub-delegation;
(b)
the AIFM notified the competent authorities of its home Member State before the sub-delegation arrangements become effective;
(c)
the conditions set out in paragraph 1, on the understanding that all references to the ‘delegate’ are read as references to the ‘sub-delegate’.
5. No sub-delegation of portfolio management or risk management shall be conferred on:
(a)
the depositary or a delegate of the depositary; or
(b)
any other entity whose interests may conflict with those of the AIFM or the investors of the AIF, unless such entity has functionally and hierarchically separated the performance of its portfolio management or risk management tasks from its other potentially conflicting tasks, and the potential conflicts of interest are properly identified, managed, monitored and disclosed to the investors of the AIF.
The relevant delegate shall review the services provided by each sub-delegate on an ongoing basis.
6. Where the sub-delegate further delegates any of the functions delegated to it, the conditions set out in paragraph 4 shall apply mutatis mutandis.
7. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures specifying:
(a)
the conditions for fulfilling the requirements set out in paragraphs 1, 2, 4 and 5;
(b)
the conditions under which the AIFM shall be deemed to have delegated its functions to the extent that it becomes a letter-box entity and can no longer be considered to be the manager of the AIF as set out in paragraph 3.
SECTION 4
Depositary
Article 21
Depositary
1. For each AIF it manages, the AIFM shall ensure that a single depositary is appointed in accordance with this Article.
2. The appointment of the depositary shall be evidenced by written contract. The contract shall, inter alia, regulate the flow of information deemed necessary to allow the depositary to perform its functions for the AIF for which it has been appointed as depositary, as set out in this Directive and in other relevant laws, regulations or administrative provisions.
3. The depositary shall be:
(a)
a credit institution having its registered office in the Union and authorised in accordance with Directive 2006/48/EC;
(b)
an investment firm having its registered office in the Union, subject to capital adequacy requirements in accordance with Article 20(1) of Directive 2006/49/EC including capital requirements for operational risks and authorised in accordance with Directive 2004/39/EC and which also provides the ancillary service of safe-keeping and administration of financial instruments for the account of clients in accordance with point (1) of Section B of Annex I to Directive 2004/39/EC; such investment firms shall in any case have own funds not less than the amount of initial capital referred to in Article 9 of Directive 2006/49/EC; or
(c)
another category of institution that is subject to prudential regulation and ongoing supervision and which, on 21 July 2011, falls within the categories of institution determined by Member States to be eligible to be a depositary under Article 23(3) of Directive 2009/65/EC.
For non-EU AIFs only, and without prejudice to point (b) of paragraph 5, the depositary may also be a credit institution or any other entity of the same nature as the entities referred to in points (a) and (b) of the first subparagraph of this paragraph provided that the conditions in point (b) of paragraph 6 are met.
In addition, Member States may allow that in relation to AIFs which have no redemption rights exercisable during the period of 5 years from the date of the initial investments and which, in accordance with their core investment policy, generally do not invest in assets that must be held in custody in accordance with point (a) of paragraph 8 or generally invest in issuers or non-listed companies in order to potentially acquire control over such companies in accordance with Article 26, the depositary may be an entity which carries out depositary functions as part of its professional or business activities in respect of which such entity is subject to mandatory professional registration recognised by law or to legal or regulatory provisions or rules of professional conduct and which can provide sufficient financial and professional guarantees to enable it to perform effectively the relevant depositary functions and meet the commitments inherent in those functions.
4. In order to avoid conflicts of interest between the depositary, the AIFM and/or the AIF and/or its investors:
(a)
an AIFM shall not act as depositary;
(b)
a prime broker acting as counterparty to an AIF shall not act as depositary for that AIF, unless it has functionally and hierarchically separated the performance of its depositary functions from its tasks as prime broker and the potential conflicts of interest are properly identified, managed, monitored and disclosed to the investors of the AIF. Delegation by the depositary to such prime broker of its custody tasks in accordance with paragraph 11 is allowed if the relevant conditions are met.
5. The depositary shall be established in one of the following locations:
(a)
for EU AIFs, in the home Member State of the AIF;
(b)
for non-EU AIFs, in the third country where the AIF is established or in the home Member State of the AIFM managing the AIF or in the Member State of reference of the AIFM managing the AIF.
6. Without prejudice to the requirements set out in paragraph 3, the appointment of a depositary established in a third country shall, at all times, be subject to the following conditions:
(a)
the competent authorities of the Member States in which the units or shares of the non-EU AIF are intended to be marketed, and, in so far as different, of the home Member State of the AIFM, have signed cooperation and exchange of information arrangements with the competent authorities of the depositary;
(b)
the depositary is subject to effective prudential regulation, including minimum capital requirements, and supervision which have the same effect as Union law and are effectively enforced;
(c)
the third country where the depositary is established is not listed as a Non-Cooperative Country and Territory by FATF;
(d)
the Member States in which the units or shares of the non-EU AIF are intended to be marketed, and, in so far as different, the home Member State of the AIFM, have signed an agreement with the third country where the depositary is established which fully complies with the standards laid down in Article 26 of the OECD Model Tax Convention on Income and on Capital and ensures an effective exchange of information in tax matters including any multilateral tax agreements;
(e)
the depositary shall by contract be liable to the AIF or to the investors of the AIF, consistently with paragraphs 12 and 13, and shall expressly agree to comply with paragraph 11.
Where a competent authority of another Member State disagrees with the assessment made on the application of points (a), (c) or (e) of the first subparagraph by the competent authorities of the home Member State of the AIFM, the competent authorities concerned may refer the matter to the ESMA which may act in accordance with the powers conferred on it under Article 19 of Regulation (EU) No 1095/2010.
On the basis of the criteria referred to in point (b) of paragraph 17, the Commission shall adopt implementing acts, stating that prudential regulation and supervision of a third country have the same effect as Union law and are effectively enforced. Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 59(2).
7. The depositary shall in general ensure that the AIF’s cash flows are properly monitored, and shall in particular ensure that all payments made by or on behalf of investors upon the subscription of units or shares of an AIF have been received and that all cash of the AIF has been booked in cash accounts opened in the name of the AIF or in the name of the AIFM acting on behalf of the AIF or in the name of the depositary acting on behalf of the AIF at an entity referred to in points (a), (b) and (c) of Article 18(1) of Directive 2006/73/EC, or another entity of the same nature, in the relevant market where cash accounts are required provided that such entity is subject to effective prudential regulation and supervision which have the same effect as Union law and are effectively enforced and in accordance with the principles set out in Article 16 of Directive 2006/73/EC.
Where the cash accounts are opened in the name of the depositary acting on behalf of the AIF, no cash of the entity referred to in the first subparagraph and none of the depositary’s own cash shall be booked on such accounts.
8. The assets of the AIF or the AIFM acting on behalf of the AIF shall be entrusted to the depositary for safe-keeping, as follows:
(a)
for financial instruments that can be held in custody:
(i)
the depositary shall hold in custody all financial instruments that can be registered in a financial instruments account opened in the depositary’s books and all financial instruments that can be physically delivered to the depositary;
(ii)
for that purpose, the depositary shall ensure that all those financial instruments that can be registered in a financial instruments account opened in the depositary’s books are registered in the depositary’s books within segregated accounts in accordance with the principles set out in Article 16 of Directive 2006/73/EC, opened in the name of the AIF or the AIFM acting on behalf of the AIF, so that they can be clearly identified as belonging to the AIF in accordance with the applicable law at all times;
(b)
for other assets:
(i)
the depositary shall verify the ownership of the AIF or the AIFM acting on behalf of the AIF of such assets and shall maintain a record of those assets for which it is satisfied that the AIF or the AIFM acting on behalf of the AIF holds the ownership of such assets;
(ii)
the assessment whether the AIF or the AIFM acting on behalf of the AIF holds the ownership shall be based on information or documents provided by the AIF or the AIFM and, where available, on external evidence;
(iii)
the depositary shall keep its record up-to-date.
9. In addition to the tasks referred to in paragraphs 7 and 8, the depositary shall:
(a)
ensure that the sale, issue, re-purchase, redemption and cancellation of units or shares of the AIF are carried out in accordance with the applicable national law and the AIF rules or instruments of incorporation;
(b)
ensure that the value of the units or shares of the AIF is calculated in accordance with the applicable national law, the AIF rules or instruments of incorporation and the procedures laid down in Article 19;
(c)
carry out the instructions of the AIFM, unless they conflict with the applicable national law or the AIF rules or instruments of incorporation;
(d)
ensure that in transactions involving the AIF’s assets any consideration is remitted to the AIF within the usual time limits;
(e)
ensure that an AIF’s income is applied in accordance with the applicable national law and the AIF rules or instruments of incorporation.
10. In the context of their respective roles, the AIFM and the depositary shall act honestly, fairly, professionally, independently and in the interest of the AIF and the investors of the AIF.
A depositary shall not carry out activities with regard to the AIF or the AIFM on behalf of the AIF that may create conflicts of interest between the AIF, the investors in the AIF, the AIFM and itself, unless the depositary has functionally and hierarchically separated the performance of its depositary tasks from its other potentially conflicting tasks, and the potential conflicts of interest are properly identified, managed, monitored and disclosed to the investors of the AIF.
The assets referred to in paragraph 8 shall not be reused by the depositary without the prior consent of the AIF or the AIFM acting on behalf of the AIF.
11. The depositary shall not delegate to third parties its functions as described in this Article, save for those referred to in paragraph 8.
The depositary may delegate to third parties the functions referred to in paragraph 8 subject to the following conditions:
(a)
the tasks are not delegated with the intention of avoiding the requirements of this Directive;
(b)
the depositary can demonstrate that there is an objective reason for the delegation;
(c)
the depositary has exercised all due skill, care and diligence in the selection and the appointment of any third party to whom it wants to delegate parts of its tasks, and keeps exercising all due skill, care and diligence in the periodic review and ongoing monitoring of any third party to whom it has delegated parts of its tasks and of the arrangements of the third party in respect of the matters delegated to it; and
(d)
the depositary ensures that the third party meets the following conditions at all times during the performance of the tasks delegated to it:
(i)
the third party has the structures and the expertise that are adequate and proportionate to the nature and complexity of the assets of the AIF or the AIFM acting on behalf of the AIF which have been entrusted to it;
(ii)
for custody tasks referred to in point (a) of paragraph 8, the third party is subject to effective prudential regulation, including minimum capital requirements, and supervision in the jurisdiction concerned and the third party is subject to an external periodic audit to ensure that the financial instruments are in its possession;
(iii)
the third party segregates the assets of the depositary’s clients from its own assets and from the assets of the depositary in such a way that they can at any time be clearly identified as belonging to clients of a particular depositary;
(iv)
the third party does not make use of the assets without the prior consent of the AIF or the AIFM acting on behalf of the AIF and prior notification to the depositary; and
(v)
the third party complies with the general obligations and prohibitions set out in paragraphs 8 and 10.
Notwithstanding point (d)(ii) of the second subparagraph, where the law of a third country requires that certain financial instruments be held in custody by a local entity and no local entities satisfy the delegation requirements laid down in that point, the depositary may delegate its functions to such a local entity only to the extent required by the law of the third country and only for as long as there are no local entities that satisfy the delegation requirements, subject to the following requirements:
(a)
the investors of the relevant AIF must be duly informed that such delegation is required due to legal constraints in the law of the third country and of the circumstances justifying the delegation, prior to their investment; and
(b)
the AIF, or the AIFM on behalf of the AIF, must instruct the depositary to delegate the custody of such financial instruments to such local entity.
The third party may, in turn, sub-delegate those functions, subject to the same requirements. In such a case, paragraph 13 shall apply mutatis mutandis to the relevant parties.
For the purposes of this paragraph, the provision of services as specified by Directive 98/26/EC by securities settlement systems as designated for the purposes of that Directive or the provision of similar services by third-country securities settlement systems shall not be considered a delegation of its custody functions.
12. The depositary shall be liable to the AIF or to the investors of the AIF, for the loss by the depositary or a third party to whom the custody of financial instruments held in custody in accordance with point (a) of paragraph 8 has been delegated.
In the case of such a loss of a financial instrument held in custody, the depositary shall return a financial instrument of identical type or the corresponding amount to the AIF or the AIFM acting on behalf of the AIF without undue delay. The depositary shall not be liable if it can prove that the loss has arisen as a result of an external event beyond its reasonable control, the consequences of which would have been unavoidable despite all reasonable efforts to the contrary.
The depositary shall also be liable to the AIF, or to the investors of the AIF, for all other losses suffered by them as a result of the depositary’s negligent or intentional failure to properly fulfil its obligations pursuant to this Directive.
13. The depositary’s liability shall not be affected by any delegation referred to in paragraph 11.
Notwithstanding the first subparagraph of this paragraph, in case of a loss of financial instruments held in custody by a third party pursuant to paragraph 11, the depositary may discharge itself of liability if it can prove that:
(a)
all requirements for the delegation of its custody tasks set out in the second subparagraph of paragraph 11 are met;
(b)
a written contract between the depositary and the third party expressly transfers the liability of the depositary to that third party and makes it possible for the AIF or the AIFM acting on behalf of the AIF to make a claim against the third party in respect of the loss of financial instruments or for the depositary to make such a claim on their behalf; and
(c)
a written contract between the depositary and the AIF or the AIFM acting on behalf of the AIF, expressly allows a discharge of the depositary’s liability and establishes the objective reason to contract such a discharge.
14. Further, where the law of a third country requires that certain financial instruments are held in custody by a local entity and there are no local entities that satisfy the delegation requirements laid down in point (d)(ii) of paragraph 11, the depositary can discharge itself of liability provided that the following conditions are met:
(a)
the rules or instruments of incorporation of the AIF concerned expressly allow for such a discharge under the conditions set out in this paragraph;
(b)
the investors of the relevant AIF have been duly informed of that discharge and of the circumstances justifying the discharge prior to their investment;
(c)
the AIF or the AIFM on behalf of the AIF instructed the depositary to delegate the custody of such financial instruments to a local entity;
(d)
there is a written contract between the depositary and the AIF or the AIFM acting on behalf of the AIF, which expressly allows such a discharge; and
(e)
there is a written contract between the depositary and the third party that expressly transfers the liability of the depositary to that local entity and makes it possible for the AIF or the AIFM acting on behalf of the AIF to make a claim against that local entity in respect of the loss of financial instruments or for the depositary to make such a claim on their behalf.
15. Liability to the investors of the AIF may be invoked directly or indirectly through the AIFM, depending on the legal nature of the relationship between the depositary, the AIFM and the investors.
16. The depositary shall make available to its competent authorities, on request, all information which it has obtained while performing its duties and that may be necessary for the competent authorities of the AIF or the AIFM. If the competent authorities of the AIF or the AIFM are different from those of the depositary, the competent authorities of the depositary shall share the information received without delay with the competent authorities of the AIF and the AIFM.
17. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures specifying:
(a)
the particulars that need to be included in the written contract referred to in paragraph 2;
(b)
general criteria for assessing whether the prudential regulation and supervision of third countries as referred to in point (b) of paragraph 6 have the same effect as Union law and are effectively enforced;
(c)
the conditions for performing the depositary functions pursuant to paragraphs 7, 8 and 9, including:
(i)
the type of financial instruments to be included in the scope of the depositary’s custody duties in accordance with point (a) of paragraph 8;
(ii)
the conditions subject to which the depositary is able to exercise its custody duties over financial instruments registered with a central depositary; and
(iii)
the conditions subject to which the depositary is to safekeep the financial instruments issued in a nominative form and registered with an issuer or a registrar, in accordance with point (b) of paragraph 8;
(d)
the due diligence duties of depositaries pursuant to point (c) of paragraph 11;
(e)
the segregation obligation pursuant to point (d)(iii) of paragraph 11;
(f)
the conditions subject to which and circumstances in which financial instruments held in custody are to be considered as lost;
(g)
what is to be understood by external events beyond reasonable control, the consequences of which would have been unavoidable despite all reasonable efforts to the contrary pursuant to paragraph 12;
(h)
the conditions subject to which and circumstances in which there is an objective reason to contract a discharge pursuant to paragraph 13.
CHAPTER IV
TRANSPARENCY REQUIREMENTS
Article 22
Annual report
1. An AIFM shall, for each of the EU AIFs it manages and for each of the AIFs it markets in the Union, make available an annual report for each financial year no later than 6 months following the end of the financial year. The annual report shall be provided to investors on request. The annual report shall be made available to the competent authorities of the home Member State of the AIFM, and, where applicable, the home Member State of the AIF.
Where the AIF is required to make public an annual financial report in accordance with Directive 2004/109/EC only such additional information referred to in paragraph 2 needs to be provided to investors on request, either separately or as an additional part of the annual financial report. In the latter case the annual financial report shall be made public no later than 4 months following the end of the financial year.
2. The annual report shall at least contain the following:
(a)
a balance-sheet or a statement of assets and liabilities;
(b)
an income and expenditure account for the financial year;
(c)
a report on the activities of the financial year;
(d)
any material changes in the information listed in Article 23 during the financial year covered by the report;
(e)
the total amount of remuneration for the financial year, split into fixed and variable remuneration, paid by the AIFM to its staff, and number of beneficiaries, and, where relevant, carried interest paid by the AIF;
(f)
the aggregate amount of remuneration broken down by senior management and members of staff of the AIFM whose actions have a material impact on the risk profile of the AIF.
3. The accounting information given in the annual report shall be prepared in accordance with the accounting standards of the home Member State of the AIF or in accordance with the accounting standards of the third country where the AIF is established and with the accounting rules laid down in the AIF rules or instruments of incorporation.
The accounting information given in the annual report shall be audited by one or more persons empowered by law to audit accounts in accordance with Directive 2006/43/EC of the European Parliament and of the Council of 17 May 2006 on statutory audits of annual accounts and consolidated accounts (26). The auditor’s report, including any qualifications, shall be reproduced in full in the annual report.
By way of derogation from the second subparagraph, Member States may permit AIFMs marketing non-EU AIFs to subject the annual reports of those AIFs to an audit meeting international auditing standards in force in the country where the AIF has its registered office.
4. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures specifying the content and format of the annual report. Those measures shall be adapted to the type of AIF to which they apply.
Article 23
Disclosure to investors
1. AIFMs shall for each of the EU AIFs that they manage and for each of the AIFs that they market in the Union make available to AIF investors, in accordance with the AIF rules or instruments of incorporation, the following information before they invest in the AIF, as well as any material changes thereof:
(a)
a description of the investment strategy and objectives of the AIF, information on where any master AIF is established and where the underlying funds are established if the AIF is a fund of funds, a description of the types of assets in which the AIF may invest, the techniques it may employ and all associated risks, any applicable investment restrictions, the circumstances in which the AIF may use leverage, the types and sources of leverage permitted and the associated risks, any restrictions on the use of leverage and any collateral and asset reuse arrangements, and the maximum level of leverage which the AIFM are entitled to employ on behalf of the AIF;
(b)
a description of the procedures by which the AIF may change its investment strategy or investment policy, or both;
(c)
a description of the main legal implications of the contractual relationship entered into for the purpose of investment, including information on jurisdiction, on the applicable law and on the existence or not of any legal instruments providing for the recognition and enforcement of judgments in the territory where the AIF is established;
(d)
the identity of the AIFM, the AIF’s depositary, auditor and any other service providers and a description of their duties and the investors’ rights;
(e)
a description of how the AIFM is complying with the requirements of Article 9(7);
(f)
a description of any delegated management function as referred to in Annex I by the AIFM and of any safe-keeping function delegated by the depositary, the identification of the delegate and any conflicts of interest that may arise from such delegations;
(g)
a description of the AIF’s valuation procedure and of the pricing methodology for valuing assets, including the methods used in valuing hard-to-value assets in accordance with Article 19;
(h)
a description of the AIF’s liquidity risk management, including the redemption rights both in normal and in exceptional circumstances, and the existing redemption arrangements with investors;
(i)
a description of all fees, charges and expenses and of the maximum amounts thereof which are directly or indirectly borne by investors;
(j)
a description of how the AIFM ensures a fair treatment of investors and, whenever an investor obtains preferential treatment or the right to obtain preferential treatment, a description of that preferential treatment, the type of investors who obtain such preferential treatment and, where relevant, their legal or economic links with the AIF or AIFM;
(k)
the latest annual report referred to in Article 22;
(l)
the procedure and conditions for the issue and sale of units or shares;
(m)
the latest net asset value of the AIF or the latest market price of the unit or share of the AIF, in accordance with Article 19;
(n)
where available, the historical performance of the AIF;
(o)
the identity of the prime broker and a description of any material arrangements of the AIF with its prime brokers and the way the conflicts of interest in relation thereto are managed and the provision in the contract with the depositary on the possibility of transfer and reuse of AIF assets, and information about any transfer of liability to the prime broker that may exist;
(p)
a description of how and when the information required under paragraphs 4 and 5 will be disclosed.
2. The AIFM shall inform the investors before they invest in the AIF of any arrangement made by the depositary to contractually discharge itself of liability in accordance with Article 21(13). The AIFM shall also inform investors of any changes with respect to depositary liability without delay.
3. Where the AIF is required to publish a prospectus in accordance with Directive 2003/71/EC or in accordance with national law, only such information referred to in paragraphs 1 and 2 which is in addition to that contained in the prospectus needs to be disclosed separately or as additional information in the prospectus.
4. AIFMs shall, for each of the EU AIFs that they manage and for each of the AIFs that they market in the Union, periodically disclose to investors:
(a)
the percentage of the AIF’s assets which are subject to special arrangements arising from their illiquid nature;
(b)
any new arrangements for managing the liquidity of the AIF;
(c)
the current risk profile of the AIF and the risk management systems employed by the AIFM to manage those risks.
5. AIFMs managing EU AIFs employing leverage or marketing in the Union AIFs employing leverage shall, for each such AIF disclose, on a regular basis:
(a)
any changes to the maximum level of leverage which the AIFM may employ on behalf of the AIF as well as any right of the reuse of collateral or any guarantee granted under the leveraging arrangement;
(b)
the total amount of leverage employed by that AIF.
6. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures specifying the disclosure obligations of AIFMs referred to in paragraphs 4 and 5, including the frequency of the disclosure referred to in paragraph 5. Those measures shall be adapted to the type of AIFM to which they apply.
Article 24
Reporting obligations to competent authorities
1. An AIFM shall regularly report to the competent authorities of its home Member State on the principal markets and instruments in which it trades on behalf of the AIFs it manages.
It shall provide information on the main instruments in which it is trading, on markets of which it is a member or where it actively trades, and on the principal exposures and most important concentrations of each of the AIFs it manages.
2. An AIFM shall, for each of the EU AIFs it manages and for each of the AIFs it markets in the Union, provide the following to the competent authorities of its home Member State:
(a)
the percentage of the AIF’s assets which are subject to special arrangements arising from their illiquid nature;
(b)
any new arrangements for managing the liquidity of the AIF;
(c)
the current risk profile of the AIF and the risk management systems employed by the AIFM to manage the market risk, liquidity risk, counterparty risk and other risks including operational risk;
(d)
information on the main categories of assets in which the AIF invested; and
(e)
the results of the stress tests performed in accordance with point (b) of Article 15(3) and the second subparagraph of Article 16(1).
3. The AIFM shall, on request, provide the following documents to the competent authorities of its home Member State:
(a)
an annual report of each EU AIF managed by the AIFM and of each AIF marketed by it in the Union, for each financial year, in accordance with Article 22(1);
(b)
for the end of each quarter a detailed list of all AIFs which the AIFM manages.
4. An AIFM managing AIFs employing leverage on a substantial basis shall make available information about the overall level of leverage employed by each AIF it manages, a break-down between leverage arising from borrowing of cash or securities and leverage embedded in financial derivatives and the extent to which the AIF’s assets have been reused under leveraging arrangements to the competent authorities of its home Member State.
That information shall include the identity of the five largest sources of borrowed cash or securities for each of the AIFs managed by the AIFM, and the amounts of leverage received from each of those sources for each of those AIFs.
For non-EU AIFMs, the reporting obligations referred to in this paragraph are limited to EU AIFs managed by them and non-EU AIFs marketed by them in the Union.
5. Where necessary for the effective monitoring of systemic risk, the competent authorities of the home Member State may require information in addition to that described in this Article, on a periodic as well as on an ad-hoc basis. The competent authorities shall inform ESMA about the additional information requirements.
In exceptional circumstances and where required in order to ensure the stability and integrity of the financial system, or to promote long-term sustainable growth, ESMA may request the competent authorities of the home Member State to impose additional reporting requirements.
6. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures specifying:
(a)
when leverage is to be considered to be employed on a substantial basis for the purposes of paragraph 4; and
(b)
the obligations to report and provide information provided for in this Article.
Those measures shall take into account the need to avoid an excessive administrative burden on competent authorities.
CHAPTER V
AIFMs MANAGING SPECIFIC TYPES OF AIF
SECTION 1
AIFMs managing leveraged AIFs
Article 25
Use of information by competent authorities, supervisory cooperation and limits to leverage
1. Member States shall ensure that the competent authorities of the home Member State of the AIFM use the information to be gathered under Article 24 for the purposes of identifying the extent to which the use of leverage contributes to the build-up of systemic risk in the financial system, risks of disorderly markets or risks to the long-term growth of the economy.
2. The competent authorities of the home Member State of the AIFM shall ensure that all information gathered under Article 24 in respect of all AIFMs that they supervise and the information gathered under Article 7 is made available to competent authorities of other relevant Member States, ESMA and the ESRB by means of the procedures set out in Article 50 on supervisory cooperation. They shall, without delay, also provide information by means of those procedures, and bilaterally to the competent authorities of other Member States directly concerned, if an AIFM under their responsibility, or AIF managed by that AIFM could potentially constitute an important source of counterparty risk to a credit institution or other systemically relevant institutions in other Member States.
3. The AIFM shall demonstrate that the leverage limits set by it for each AIF it manages are reasonable and that it complies with those limits at all times. The competent authorities shall assess the risks that the use of leverage by an AIFM with respect to the AIFs it manages could entail, and, where deemed necessary in order to ensure the stability and integrity of the financial system, the competent authorities of the home Member State of the AIFM, after having notified ESMA, the ESRB and the competent authorities of the relevant AIF, shall impose limits to the level of leverage that an AIFM are entitled to employ or other restrictions on the management of the AIF with respect to the AIFs under its management to limit the extent to which the use of leverage contributes to the build up of systemic risk in the financial system or risks of disorderly markets. The competent authorities of the home Member State of the AIFM shall duly inform ESMA, the ESRB and the competent authorities of the AIF, of actions taken in this respect, through the procedures set out in Article 50.
4. The notification referred to in paragraph 3 shall be made not less than 10 working days before the proposed measure is intended to take effect or to be renewed. The notification shall include details of the proposed measure, the reasons for the measure and when the measure is intended to take effect. In exceptional circumstances, the competent authorities of the home Member State of the AIFM may decide that the proposed measure takes effect within the period referred to in the first sentence.
5. ESMA shall perform a facilitation and coordination role, and, in particular, shall try to ensure that a consistent approach is taken by competent authorities, in relation to measures proposed by competent authorities under paragraph 3.
6. After receiving the notification referred to in paragraph 3, ESMA shall issue advice to the competent authorities of the home Member State of the AIFM about the measure that is proposed or taken. The advice may, in particular, address whether the conditions for taking action appear to be met, whether the measures are appropriate and the duration of the measures.
7. On the basis of the information received in accordance with paragraph 2, and after taking into account any advice of the ESRB, ESMA may determine that the leverage employed by an AIFM, or by a group of AIFMs, poses a substantial risk to the stability and integrity of the financial system and may issue advice to competent authorities specifying the remedial measures to be taken, including limits to the level of leverage, which that AIFM, or that group of AIFMs, are entitled to employ. ESMA shall immediately inform the competent authorities concerned, the ESRB and the Commission of any such determination.
8. If a competent authority proposes to take action contrary to ESMA’s advice referred to in paragraph 6 or 7 it shall inform ESMA, stating its reasons. ESMA may publish the fact that a competent authority does not comply or intend to comply with its advice. ESMA may also decide, on a case-by-case basis, to publish the reasons provided by the competent authority for not complying with its advice. The competent authorities concerned shall receive advance notice about such a publication.
9. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures setting out principles specifying the circumstances in which competent authorities apply the provisions set out in paragraph 3, taking into account different strategies of AIFs, different market conditions in which AIFs operate and possible pro-cyclical effects of applying those provisions.
SECTION 2
Obligations for AIFMs managing AIFs which acquire control of non-listed companies and issuers
Article 26
Scope
1. This Section shall apply to the following:
(a)
AIFMs managing one or more AIFs which either individually or jointly on the basis of an agreement aimed at acquiring control, acquire control of a non-listed company in accordance with paragraph 5;
(b)
AIFMs cooperating with one or more other AIFMs on the basis of an agreement pursuant to which the AIFs managed by those AIFMs jointly, acquire control of a non-listed company in accordance with paragraph 5.
2. This Section shall not apply where the non-listed companies concerned are:
(a)
small and medium-sized enterprises within the meaning of Article 2(1) of the Annex to Commission Recommendation 2003/361/EC of 6 May 2003 concerning the definition of micro, small and medium-sized enterprises (27); or
(b)
special purpose vehicles with the purpose of purchasing, holding or administrating real estate.
3. Without prejudice to paragraphs 1 and 2 of this Article, Article 27(1) shall also apply to AIFMs managing AIFs that acquire a non-controlling participation in a non-listed company.
4. Article 28(1), (2) and (3) and Article 30 shall apply also to AIFMs managing AIFs that acquire control over issuers. For the purposes of those Articles, paragraphs 1 and 2 of this Article shall apply mutatis mutandis.
5. For the purpose of this Section, for non-listed companies, control shall mean more than 50 % of the voting rights of the companies.
When calculating the percentage of voting rights held by the relevant AIF, in addition to the voting rights held directly by the relevant AIF, the voting rights of the following shall be taken into account, subject to control as referred to in the first subparagraph being established:
(a)
an undertaking controlled by the AIF; and
(b)
a natural or legal person acting in its own name but on behalf of the AIF or on behalf of an undertaking controlled by the AIF.
The percentage of voting rights shall be calculated on the basis of all the shares to which voting rights are attached even if the exercise thereof is suspended.
Notwithstanding point (i) of Article 4(1), for the purpose of Article 28(1), (2) and (3) and Article 30 in regard to issuers control shall be determined in accordance with Article 5(3) of Directive 2004/25/EC.
6. This Section shall apply subject to the conditions and restrictions set out in Article 6 of Directive 2002/14/EC.
7. This Section shall apply without prejudice to any stricter rules adopted by Member States with respect to the acquisition of holdings in issuers and non-listed companies in their territories.
Article 27
Notification of the acquisition of major holdings and control of non-listed companies
1. Member States shall require that when an AIF acquires, disposes of or holds shares of a non-listed company, the AIFM managing such an AIF notify the competent authorities of its home Member State of the proportion of voting rights of the non-listed company held by the AIF any time when that proportion reaches, exceeds or falls below the thresholds of 10 %, 20 %, 30 %, 50 % and 75 %.
2. Member States shall require that when an AIF acquires, individually or jointly, control over a non-listed company pursuant to Article 26(1), in conjunction with paragraph 5 of that Article, the AIFM managing such an AIF notify the following of the acquisition of control by the AIF:
(a)
the non-listed company;
(b)
the shareholders of which the identities and addresses are available to the AIFM or can be made available by the non-listed company or through a register to which the AIFM has or can obtain access; and
(c)
the competent authorities of the home Member State of the AIFM.
3. The notification required under paragraph 2 shall contain the following additional information:
(a)
the resulting situation in terms of voting rights;
(b)
the conditions subject to which control was acquired, including information about the identity of the different shareholders involved, any natural person or legal entity entitled to exercise voting rights on their behalf and, if applicable, the chain of undertakings through which voting rights are effectively held;
(c)
the date on which control was acquired.
4. In its notification to the non-listed company, the AIFM shall request the board of directors of the company to inform the employees’ representatives or, where there are none, the employees themselves, without undue delay of the acquisition of control by the AIF managed by the AIFM and of the information referred to in paragraph 3. The AIFM shall use its best efforts to ensure that the employees’ representatives or, where there are none, the employees themselves, are duly informed by the board of directors in accordance with this Article.
5. The notifications referred to in paragraphs 1, 2 and 3 shall be made as soon as possible, but no later than 10 working days after the date on which the AIF has reached, exceeded or fallen below the relevant threshold or has acquired control over the non-listed company.
Article 28
Disclosure in case of acquisition of control
1. Member States shall require that when an AIF acquires, individually or jointly, control of a non-listed company or an issuer pursuant to Article 26(1), in conjunction with paragraph 5 of that Article, the AIFM managing such AIF shall make the information referred to in paragraph 2 of this Article available to:
(a)
the company concerned;
(b)
the shareholders of the company of which the identities and addresses are available to the AIFM or can be made available by the company or through a register to which the AIFM has or can obtain access; and
(c)
the competent authorities of the home Member State of the AIFM.
Member States may require that the information referred to in paragraph 2 is also made available to the competent authorities of the non-listed company which the Member States may designate to that effect.
2. The AIFM shall make available:
(a)
the identity of the AIFMs which either individually or in agreement with other AIFMs manage the AIFs that have acquired control;
(b)
the policy for preventing and managing conflicts of interest, in particular between the AIFM, the AIF and the company, including information about the specific safeguards established to ensure that any agreement between the AIFM and/or the AIF and the company is concluded at arm’s length; and
(c)
the policy for external and internal communication relating to the company in particular as regards employees.
3. In its notification to the company pursuant to point (a) of paragraph 1, the AIFM shall request the board of directors of the company to inform the employees’ representatives or, where there are none, the employees themselves, without undue delay of the information referred to in paragraph 1. The AIFM shall use its best efforts to ensure that the employees’ representatives or, where there are none, the employees themselves, are duly informed by the board of directors in accordance with this Article.
4. Member States shall require that when an AIF acquires, individually or jointly, control of a non-listed company pursuant to Article 26(1), in conjunction with paragraph 5 of that Article, the AIFM managing such AIF ensure that the AIF, or the AIFM acting on behalf of the AIF, disclose its intentions with regard to the future business of the non-listed company and the likely repercussions on employment, including any material change in the conditions of employment, to:
(a)
the non-listed company; and
(b)
the shareholders of the non-listed company of which the identities and addresses are available to the AIFM or can be made available by the non-listed company or through a register to which the AIFM has or can obtain access.
In addition, the AIFM managing the relevant AIF shall request and use its best efforts to ensure that the board of directors of the non-listed company makes available the information set out in the first subparagraph to the employees’ representatives or, where there are none, the employees themselves, of the non-listed company.
5. Member States shall require that when an AIF acquires control of a non-listed company pursuant to Article 26(1), in conjunction with paragraph 5 of that Article, the AIFM managing such an AIF provide the competent authorities of its home Member State and the AIF’s investors with information on the financing of the acquisition.
Article 29
Specific provisions regarding the annual report of AIFs exercising control of non-listed companies
1. Member States shall require that when an AIF acquires, individually or jointly, control of a non-listed company pursuant to Article 26(1), in conjunction with paragraph 5 of that Article, the AIFM managing such an AIF shall either:
(a)
request and use its best efforts to ensure that the annual report of the non-listed company drawn up in accordance with paragraph 2 is made available by the board of directors of the company to the employees’ representatives or, where there are none, to the employees themselves within the period such annual report has to be drawn up in accordance with the national applicable law; or
(b)
for each such AIF include in the annual report provided for in Article 22 the information referred to in paragraph 2 relating to the relevant non-listed company.
2. The additional information to be included in the annual report of the company or the AIF, in accordance with paragraph 1, shall include at least a fair review of the development of the company’s business representing the situation at the end of the period covered by the annual report. The report shall also give an indication of:
(a)
any important events that have occurred since the end of the financial year;
(b)
the company’s likely future development; and
(c)
the information concerning acquisitions of own shares prescribed by Article 22(2) of Council Directive 77/91/EEC (28).
3. The AIFM managing the relevant AIF shall either:
(a)
request and use its best efforts to ensure that the board of directors of the non-listed company makes available the information referred to in point (b) of paragraph 1 relating to the company concerned to the employees’ representatives of the company concerned or, where there are none, to the employees themselves within the period referred to in Article 22(1); or
(b)
make available the information referred to in point (a) of paragraph 1 to the investors of the AIF, in so far as already available, within the period referred to in Article 22(1) and, in any event, no later than the date on which the annual report of the non-listed company is drawn up in accordance with the national applicable law.
Article 30
Asset stripping
1. Member States shall require that when an AIF, individually or jointly, acquires control of a non-listed company or an issuer pursuant to Article 26(1), in conjunction with paragraph 5 of that Article, the AIFM managing such an AIF shall for a period of 24 months following the acquisition of control of the company by the AIF:
(a)
not be allowed to facilitate, support or instruct any distribution, capital reduction, share redemption and/or acquisition of own shares by the company as described in paragraph 2;
(b)
in so far as the AIFM is authorised to vote on behalf of the AIF at the meetings of the governing bodies of the company, not vote in favour of a distribution, capital reduction, share redemption and/or acquisition of own shares by the company as described in paragraph 2; and
(c)
in any event use its best efforts to prevent distributions, capital reductions, share redemptions and/or the acquisition of own shares by the company as described in paragraph 2.
2. The obligations imposed on AIFMs pursuant to paragraph 1 shall relate to the following:
(a)
any distribution to shareholders made when on the closing date of the last financial year the net assets as set out in the company’s annual accounts are, or following such a distribution would become, lower than the amount of the subscribed capital plus those reserves which may be not distributed under the law or the statutes, on the understanding that where the uncalled part of the subscribed capital is not included in the assets shown in the balance sheet, this amount shall be deducted from the amount of subscribed capital;
(b)
any distribution to shareholders the amount of which would exceed the amount of the profits at the end of the last financial year plus any profits brought forward and sums drawn from reserves available for this purpose, less any losses brought forward and sums placed to reserve in accordance with the law or the statutes;
(c)
to the extent that acquisitions of own shares are permitted, the acquisitions by the company, including shares previously acquired by the company and held by it, and shares acquired by a person acting in his own name but on the company’s behalf, that would have the effect of reducing the net assets below the amount mentioned in point (a).
3. For the purposes of paragraph 2:
(a)
the term ‘distribution’ referred to in points (a) and (b) of paragraph 2 shall include, in particular, the payment of dividends and of interest relating to shares;
(b)
the provisions on capital reductions shall not apply on a reduction in the subscribed capital, the purpose of which is to offset losses incurred or to include sums of money in a non-distributable reserve provided that, following that operation, the amount of such reserve is not more than 10 % of the reduced subscribed capital; and
(c)
the restriction set out in point (c) of paragraph 2 shall be subject to points (b) to (h) of Article 20(1) of Directive 77/91/EEC.
CHAPTER VI
RIGHTS OF EU AIFMs TO MARKET AND MANAGE EU AIFs IN THE UNION
Article 31
Marketing of units or shares of EU AIFs in the home Member State of the AIFM
1. Member States shall ensure that an authorised EU AIFM may market units or shares of any EU AIF that it manages to professional investors in the home Member State of the AIFM as soon as the conditions laid down in this Article are met.
Where the EU AIF is a feeder AIF the right to market referred to in the first subparagraph is subject to the condition that the master AIF is also an EU AIF which is managed by an authorised EU AIFM.
2. The AIFM shall submit a notification to the competent authorities of its home Member State in respect of each EU AIF that it intends to market.
That notification shall comprise the documentation and information set out in Annex III.
3. Within 20 working days following receipt of a complete notification file pursuant to paragraph 2, the competent authorities of the home Member State of the AIFM shall inform the AIFM whether it may start marketing the AIF identified in the notification referred to in paragraph 2. The competent authorities of the home Member State of the AIFM shall prevent the marketing of the AIF only if the AIFM’s management of the AIF does not or will not comply with this Directive or the AIFM otherwise does not or will not comply with this Directive. In the case of a positive decision, the AIFM may start marketing the AIF in its home Member State from the date of the notification by the competent authorities to that effect.
In so far as they are different, the competent authorities of the home Member State of the AIFM shall also inform the competent authorities of the AIF that the AIFM may start marketing units or shares of the AIF.
4. In the event of a material change to any of the particulars communicated in accordance with paragraph 2, the AIFM shall give written notice of that change to the competent authorities of its home Member State at least 1 month before implementing the change as regards any changes planned by the AIFM, or immediately after an unplanned change has occurred.
If, pursuant to a planned change, the AIFM’s management of the AIF would no longer comply with this Directive or the AIFM would otherwise no longer comply with this Directive, the relevant competent authorities shall inform the AIFM without undue delay that it is not to implement the change.
If a planned change is implemented notwithstanding the first and second subparagraphs or if an unplanned change has taken place pursuant to which the AIFM’s management of the AIF no longer complies with this Directive or the AIFM otherwise no longer complies with this Directive, the competent authorities of the home Member State of the AIFM shall take all due measures in accordance with Article 46, including, if necessary, the express prohibition of marketing of the AIF.
5. In order to ensure uniform conditions of application of this Article, ESMA may develop draft implementing technical standards to determine:
(a)
the form and content of a model for the notification letter referred to in paragraph 2; and
(b)
the form of the written notice referred to in paragraph 4.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1095/2010.
6. Without prejudice to Article 43(1), Member States shall require that AIFs managed and marketed by AIFMs be marketed only to professional investors.
Article 32
Marketing of units or shares of EU AIFs in Member States other than in the home Member State of the AIFM
1. Member States shall ensure that an authorised EU AIFM may market units or shares of an EU AIF that it manages to professional investors in another Member State than the home Member State of the AIFM as soon as the conditions laid down in this Article are met.
Where the EU AIF is a feeder AIF the right to market referred to in the first subparagraph is subject to the condition that the master AIF is also an EU AIF and is managed by an authorised EU AIFM.
2. The AIFM shall submit a notification to the competent authorities of its home Member State in respect of each EU AIF that it intends to market.
That notification shall comprise the documentation and information set out in Annex IV.
3. The competent authorities of the home Member State of the AIFM shall, no later than 20 working days after the date of receipt of the complete notification file referred to in paragraph 2, transmit the complete notification file to the competent authorities of the Member States where it is intended that the AIF be marketed. Such transmission shall occur only if the AIFM’s management of the AIF complies with and will continue to comply with this Directive and if the AIFM otherwise complies with this Directive.
The competent authorities of the home Member State of the AIFM shall enclose a statement to the effect that the AIFM concerned is authorised to manage AIFs with a particular investment strategy.
4. Upon transmission of the notification file, the competent authorities of the home Member State of the AIFM shall, without delay, notify the AIFM about the transmission. The AIFM may start marketing the AIF in the host Member State of the AIFM as of the date of that notification.
In so far as they are different, the competent authorities of the home Member State of the AIFM shall also inform the competent authorities of the AIF that the AIFM may start marketing the units or shares of the AIF in the host Member State of the AIFM.
5. Arrangements referred to in point (h) of Annex IV shall be subject to the laws and supervision of the host Member State of the AIFM.
6. Member States shall ensure that the notification letter by the AIFM referred to in paragraph 2 and the statement referred to in paragraph 3 are provided in a language customary in the sphere of international finance.
Member States shall ensure that electronic transmission and filing of the documents referred to in paragraph 3 are accepted by their competent authorities.
7. In the event of a material change to any of the particulars communicated in accordance with paragraph 2, the AIFM shall give written notice of that change to the competent authorities of its home Member State at least 1 month before implementing a planned change, or immediately after an unplanned change has occurred.
If, pursuant to a planned change, the AIFM’s management of the AIF would no longer comply with this Directive or the AIFM would otherwise no longer comply with this Directive, the relevant competent authorities shall inform the AIFM without undue delay that it is not to implement the change.
If a planned change is implemented notwithstanding the first and second subparagraphs or if an unplanned change has taken place pursuant to which the AIFM’s management of the AIF would no longer comply with this Directive or the AIFM otherwise would no longer comply with this Directive, the competent authorities of the home Member State of the AIFM shall take all due measures in accordance with Article 46, including, if necessary, the express prohibition of marketing of the AIF.
If the changes are acceptable because they do not affect the compliance of the AIFM’s management of the AIF with this Directive, or the compliance by the AIFM with this Directive otherwise, the competent authorities of the home Member State of the AIFM shall, without delay, inform the competent authorities of the host Member State of the AIFM of those changes.
8. In order to ensure uniform conditions of application of this Article, ESMA may develop draft implementing technical standards to determine:
(a)
the form and content of a model for the notification letter referred to in paragraph 2;
(b)
the form and content of a model for the statement referred to in paragraph 3;
(c)
the form of the transmission referred to in paragraph 3; and
(d)
the form of the written notice referred to in paragraph 7.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1095/2010.
9. Without prejudice to Article 43(1), Member States shall require that the AIFs managed and marketed by the AIFM be marketed only to professional investors.
Article 33
Conditions for managing EU AIFs established in other Member States
1. Member States shall ensure that an authorised EU AIFM may manage EU AIFs established in another Member State either directly or by establishing a branch, provided that the AIFM is authorised to manage that type of AIF.
2. An AIFM intending to manage EU AIFs established in another Member State for the first time shall communicate the following information to the competent authorities of its home Member State:
(a)
the Member State in which it intends to manage AIFs directly or establish a branch;
(b)
a programme of operations stating in particular the services which it intends to perform and identifying the AIFs it intends to manage.
3. If the AIFM intends to establish a branch, it shall provide the following information in addition to that referred to in paragraph 2:
(a)
the organisational structure of the branch;
(b)
the address in the home Member State of the AIF from which documents may be obtained;
(c)
the names and contact details of the persons responsible for the management of the branch.
4. The competent authorities of the home Member State of the AIFM shall, within 1 month of receiving the complete documentation in accordance with paragraph 2 or within 2 months of receiving the complete documentation in accordance with paragraph 3, transmit the complete documentation to the competent authorities of the host Member State of the AIFM. Such transmission shall occur only if the AIFM’s management of the AIF complies, and will continue to comply, with this Directive and the AIFM otherwise complies with this Directive.
The competent authorities of the home Member State of the AIFM shall enclose a statement to the effect that the AIFM concerned is authorised by them.
The competent authorities of the home Member State of the AIFM shall immediately notify the AIFM about the transmission.
Upon receipt of the transmission notification the AIFM may start to provide its services in its host Member State.
5. The host Member State of the AIFM shall not impose any additional requirements on the AIFM concerned in respect of the matters covered by this Directive.
6. In the event of a change to any of the information communicated in accordance with paragraph 2, and, where relevant, paragraph 3, an AIFM shall give written notice of that change to the competent authorities of its home Member State at least 1 month before implementing planned changes, or immediately after an unplanned change has occurred.
If, pursuant to a planned change, the AIFM’s management of the AIF would no longer comply with this Directive or the AIFM would otherwise no longer comply with this Directive, the competent authorities of the home Member State of the AIFM shall inform the AIFM without undue delay that it is not to implement the change.
If a planned change is implemented notwithstanding the first and second subparagraphs or if an unplanned change has taken place pursuant to which the AIFM’s management of the AIF would no longer comply with this Directive or the AIFM otherwise would no longer comply with this Directive, the competent authorities of the home Member State of the AIFM shall take all due measures in accordance with Article 46.
If the changes are acceptable because they do not affect the compliance of the AIFM’s management of the AIF with this Directive, or the compliance by the AIFM with this Directive otherwise, the competent authorities of the home Member State of the AIFM shall, without undue delay, inform the competent authorities of the host Member States of the AIFM of those changes.
7. In order to ensure consistent harmonisation of this Article, ESMA may develop draft regulatory technical standards to specify the information to be notified in accordance with paragraphs 2 and 3.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1095/2010.
8. In order to ensure uniform conditions of application of this Article, ESMA may develop draft implementing technical standards to establish standard forms, templates and procedures for the transmission of information in accordance with paragraphs 2 and 3.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1095/2010.
CHAPTER VII
SPECIFIC RULES IN RELATION TO THIRD COUNTRIES
Article 34
Conditions for EU AIFMs which manage non-EU AIFs which are not marketed in Member States
1. Member States shall ensure that an authorised EU AIFM may manage non-EU AIFs which are not marketed in the Union provided that:
(a)
the AIFM complies with all the requirements established in this Directive except for Article 21 and 22 in respect of those AIFs; and
(b)
appropriate cooperation arrangements are in place between the competent authorities of the home Member State of the AIFM and the supervisory authorities of the third country where the non-EU AIF is established in order to ensure at least an efficient exchange of information that allows competent authorities of the home Member State of the AIFM to carry out their duties in accordance with this Directive.
2. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures regarding the cooperation arrangements referred to in paragraph 1 in order to design a common framework to facilitate the establishment of those cooperation arrangements with third countries.
3. In order to ensure uniform application of this Article, ESMA shall develop guidelines to determine the conditions of application of the measures adopted by the Commission regarding the cooperation arrangements referred to in paragraph 1.
Article 35
Conditions for the marketing in the Union with a passport of a non-EU AIF managed by an EU AIFM
1. Member States shall ensure that an authorised EU AIFM may market to professional investors in the Union units or shares of non-EU AIFs it manages and of EU feeder AIFs that do not fulfil the requirements referred to in the second subparagraph of Article 31(1) as soon as the conditions laid down in this Article are met.
2. AIFMs shall comply with all the requirements established in this Directive, with the exception of Chapter VI. In addition the following conditions shall be met:
(a)
appropriate cooperation arrangements must be in place between the competent authorities of the home Member State of the AIFM and the supervisory authorities of the third country where the non-EU AIF is established in order to ensure at least an efficient exchange of information, taking into account Article 50(4), that allows the competent authorities to carry out their duties in accordance with this Directive;
(b)
the third country where the non-EU AIF is established is not listed as a Non-Cooperative Country and Territory by FATF;
(c)
the third country where the non-EU AIF is established has signed an agreement with the home Member State of the authorised AIFM and with each other Member State in which the units or shares of the non-EU AIF are intended to be marketed, which fully complies with the standards laid down in Article 26 of the OECD Model Tax Convention on Income and on Capital and ensures an effective exchange of information in tax matters, including any multilateral tax agreements.
Where a competent authority of another Member State disagrees with the assessment made on the application of points (a) and (b) of the first subparagraph by the competent authorities of the home Member State of the AIFM, the competent authorities concerned may refer the matter to the ESMA which may act in accordance with the powers conferred on it under Article 19 of Regulation (EU) No 1095/2010.
3. If an AIFM intends to market units or shares of non-EU AIFs in its home Member State, the AIFM shall submit a notification to the competent authorities of its home Member State in respect of each non-EU AIF that it intends to market.
That notification shall comprise the documentation and information set out in Annex III.
4. No later than 20 working days after receipt of a complete notification pursuant to paragraph 3, the competent authorities of the home Member State of the AIFM shall inform the AIFM whether it may start marketing the AIF identified in the notification referred to in paragraph 3 in its territory. The competent authorities of the home Member State of the AIFM shall prevent the marketing of the AIF only if the AIFM’s management of the AIF does not or will not comply with this Directive or the AIFM otherwise does not or will not comply with this Directive. In the case of a positive decision, the AIFM may start marketing the AIF in its home Member State as of the date of the notification by the competent authorities to that effect.
The competent authorities of the home Member State of the AIFM shall also inform ESMA that the AIFM may start marketing the units or shares of the AIF in the home Member State of the AIFM.
5. If an AIFM intends to market units or shares of non-EU AIFs in a Member State other than its home Member State, the AIFM shall submit a notification to the competent authorities of its home Member State in respect of each non-EU AIF that it intends to market.
That notification shall comprise the documentation and information set out in Annex IV.
6. The competent authorities of the home Member State of the AIFM shall, no later than 20 working days after the date of receipt of the complete notification file referred to in paragraph 5, transmit that complete notification file to the competent authorities of the Member State where the AIF is intended to be marketed. Such transmission will occur only if the AIFM’s management of the AIF complies and will continue to comply with this Directive and that the AIFM otherwise complies with this Directive.
The competent authorities of the home Member State of the AIFM shall enclose a statement to the effect that the AIFM concerned is authorised to manage AIFs with a particular investment strategy.
7. Upon transmission of the notification file, the competent authorities of the home Member State of the AIFM shall, without delay, notify the AIFM about the transmission. The AIFM may start marketing the AIF in the relevant host Member States of the AIFM as of the date of that notification by the competent authorities.
The competent authorities of the home Member State of the AIFM shall also inform ESMA that the AIFM may start marketing the units or shares of the AIF in the host Member States of the AIFM.
8. Arrangements referred to in point (h) of Annex IV shall be subject to the laws and supervision of the host Member States of the AIFM.
9. Member States shall ensure that the notification letter of the AIFM referred to in paragraph 5 and the statement referred to in paragraph 6 are provided in a language customary in the sphere of international finance.
Member States shall ensure that electronic transmission and filing of the documents referred to in paragraph 6 are accepted by their competent authorities.
10. In the event of a material change to any of the particulars communicated in accordance with paragraph 3 or 5, the AIFM shall give written notice of that change to the competent authorities of its home Member State, at least 1 month before implementing a planned change, or immediately after an unplanned change has occurred.
If pursuant to a planned change, the AIFM’s management of the AIF would no longer comply with this Directive or the AIFM would no longer comply with this Directive, the competent authorities of the home Member State of the AIFM shall inform the AIFM without undue delay that it is not to implement the change.
If a planned change is implemented notwithstanding the first and second subparagraphs, or if an unplanned change has taken place pursuant to which the AIFM’s management of the AIF would no longer comply with this Directive or the AIFM otherwise would no longer comply with this Directive, the competent authorities of the home Member State of the AIFM shall take all due measures in accordance with Article 46, including, if necessary, the express prohibition of marketing of the AIF.
If the changes are acceptable because they do not affect the compliance of the AIFM’s management of the AIF with this Directive, or the compliance by the AIFM with this Directive otherwise, the competent authorities of the home Member State of the AIFM shall, without delay, inform ESMA in so far as the changes concern the termination of the marketing of certain AIFs or additional AIFs marketed and, if applicable, the competent authorities of the host Member States of the AIFM of those changes.
11. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures regarding the cooperation arrangements referred to in point (a) of paragraph 2 in order to design a common framework to facilitate the establishment of those cooperation arrangements with third countries.
12. In order to ensure uniform application of this Article, ESMA may develop guidelines to determine the conditions of application of the measures adopted by the Commission regarding the cooperation arrangements referred to in point (a) of paragraph 2.
13. ESMA shall develop draft regulatory technical standards to determine the minimum content of the cooperation arrangements referred to in point (a) of paragraph 2 so as to ensure that both the competent authorities of the home and the host Member States receive sufficient information in order to be able to exercise their supervisory and investigatory powers under this Directive.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 10 to 14 of Regulation (EU) No 1095/2010.
14. In order to ensure consistent harmonisation of this Article, ESMA shall develop draft regulatory technical standards to specify the procedures for coordination and exchange of information between the competent authority of the home Member State and the competent authorities of the host Member States of the AIFM.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1095/2010.
15. In case a competent authority rejects a request to exchange information in accordance with the regulatory technical standards referred to in paragraph 14, the competent authorities concerned may refer the matter to ESMA, which may act in accordance with the powers conferred on it under Article 19 of Regulation (EU) No 1095/2010.
16. In order to ensure uniform conditions of application of this Article, ESMA may develop draft implementing technical standards to determine:
(a)
the form and content of a model for the notification letter referred to in paragraph 3;
(b)
the form and content of a model for the notification letter referred to in paragraph 5;
(c)
the form and content of a model for the statement referred to in paragraph 6;
(d)
the form of the transmission referred to in paragraph 6;
(e)
the form of the written notice referred to in paragraph 10.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1095/2010.
17. Without prejudice to Article 43(1), Member States shall require that the AIFs managed and marketed by the AIFM be marketed only to professional investors.
Article 36
Conditions for the marketing in Member States without a passport of non-EU AIFs managed by an EU AIFM
1. Without prejudice to Article 35, Member States may allow an authorised EU AIFM to market to professional investors, in their territory only, units or shares of non-EU AIFs it manages and of EU feeder AIFs that do not fulfil the requirements referred to in the second subparagraph of Article 31(1), provided that:
(a)
the AIFM complies with all the requirements established in this Directive with the exception of Article 21. That AIFM shall however ensure that one or more entities are appointed to carry out the duties referred to in Article 21(7), (8) and (9). The AIFM shall not perform those functions. The AIFM shall provide its supervisory authorities with information about the identity of those entities responsible for carrying out the duties referred to in Article 21(7), (8) and (9);
(b)
appropriate cooperation arrangements for the purpose of systemic risk oversight and in line with international standards are in place between the competent authorities of the home Member State of the AIFM and the supervisory authorities of the third country where the non-EU AIF is established in order to ensure an efficient exchange of information that allows the competent authorities of the home Member State of the AIFM to carry out their duties in accordance with this Directive;
(c)
the third country where the non-EU AIF is established is not listed as a Non-Cooperative Country and Territory by FATF.
2. Member States may impose stricter rules on the AIFM in respect of the marketing of units or shares of non-EU AIFs to investors in their territory for the purpose of this Article.
3. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures regarding the cooperation arrangements referred to in paragraph 1 in order to design a common framework to facilitate the establishment of those cooperation arrangements with third countries.
4. In order to ensure uniform application of this Article, ESMA shall develop guidelines to determine the conditions of application of the measures adopted by the Commission regarding the cooperation arrangements referred to in paragraph 1.
Article 37
Authorisation of non-EU AIFMs intending to manage EU AIFs and/or market AIFs managed by them in the Union in accordance with Article 39 or 40
1. Member States shall require that non-EU AIFMs intending to manage EU AIFs and/or to market AIFs managed by them in the Union in accordance with Article 39 or 40 acquire prior authorisation by the competent authorities of their Member State of reference in accordance with this Article.
2. A non-EU AIFM intending to obtain prior authorisation as referred to in paragraph 1 shall comply with this Directive, with the exception of Chapter VI. If and to the extent that compliance with a provision of this Directive is incompatible with compliance with the law to which the non-EU AIFM and/or the non-EU AIF marketed in the Union is subject, there shall be no obligation on the AIFM to comply with that provision of this Directive if it can demonstrate that:
(a)
it is impossible to combine such compliance with compliance with a mandatory provision in the law to which the non-EU AIFM and/or the non-EU AIF marketed in the Union is subject;
(b)
the law to which the non-EU AIFM and/or the non-EU AIF is subject provides for an equivalent rule having the same regulatory purpose and offering the same level of protection to the investors of the relevant AIF; and
(c)
the non-EU AIFM and/or the non-EU AIF complies with the equivalent rule referred to in point (b).
3. A non-EU AIFM intending to obtain prior authorisation as referred to in paragraph 1 shall have a legal representative established in its Member State of reference. The legal representative shall be the contact point of the AIFM in the Union and any official correspondence between the competent authorities and the AIFM and between the EU investors of the relevant AIF and the AIFM as set out in this Directive shall take place through that legal representative. The legal representative shall perform the compliance function relating to the management and marketing activities performed by the AIFM under this Directive together with the AIFM.
4. The Member State of reference of a non-EU AIFM shall be determined as follows:
(a)
if the non-EU AIFM intends to manage only one EU AIF, or several EU AIFs established in the same Member State, and does not intend to market any AIF in accordance with Article 39 or 40 in the Union, the home Member State of that or those AIFs is deemed to be the Member State of reference and the competent authorities of this Member State will be competent for the authorisation procedure and for the supervision of the AIFM;
(b)
if the non-EU AIFM intends to manage several EU AIFs established in different Member States and does not intend to market any AIF in accordance with Article 39 or 40 in the Union, the Member State of reference is either:
(i)
the Member State where most of the AIFs are established; or
(ii)
the Member State where the largest amount of assets is being managed;
(c)
if the non-EU AIFM intends to market only one EU AIF in only one Member State, the Member State of reference is determined as follows:
(i)
if the AIF is authorised or registered in a Member State, the home Member State of the AIF or the Member State where the AIFM intends to market the AIF;
(ii)
if the AIF is not authorised or registered in a Member State, the Member State where the AIFM intends to market the AIF;
(d)
if the non-EU AIFM intends to market only one non-EU AIF in only one Member State, the Member State of reference is that Member State;
(e)
if the non-EU AIFM intends to market only one EU AIF, but in different Member States, the Member State of reference is determined as follows:
(i)
if the AIF is authorised or registered in a Member State, the home Member State of the AIF or one of the Member States where the AIFM intends to develop effective marketing; or
(ii)
if the AIF is not authorised or registered in a Member State, one of the Member States where the AIFM intends to develop effective marketing;
(f)
if the non-EU AIFM intends to market only one non-EU AIF, but in different Member States, the Member State of reference is one of those Member States;
(g)
if the non-EU AIFM intends to market several EU AIFs in the Union, the Member State of reference is determined as follows:
(i)
in so far as those AIFs are all registered or authorised in the same Member State, the home Member State of those AIFs or the Member State where the AIFM intends to develop effective marketing for most of those AIFs;
(ii)
in so far as those AIFs are not all registered or authorised in the same Member State, the Member State where the AIFM intends to develop effective marketing for most of those AIFs;
(h)
if the non-EU AIFM intends to market several EU and non-EU AIFs, or several non-EU AIFs in the Union, the Member State of reference is the Member State where it intends to develop effective marketing for most of those AIFs.
In accordance with the criteria set out in points (b), (c)(i), (e), (f), and (g)(i) of the first subparagraph, more than one Member State of reference is possible. In such cases, Member States shall require that the non-EU AIFM intending to manage EU AIFs without marketing them and/or market AIFs managed by it in the Union in accordance with Article 39 or 40 submit a request to the competent authorities of all of the Member States that are possible Member States of reference in accordance with the criteria set out in those points, to determine its Member State of reference from among them. Those competent authorities shall jointly decide the Member State of reference for the non-EU AIFM, within 1 month of receipt of such request. The competent authorities of the Member State that is appointed as Member State of reference shall, without undue delay, inform the non-EU AIFM of that appointment. If the non-EU AIFM is not duly informed of the decision made by the relevant competent authorities within 7 days of the decision or if the relevant competent authorities have not made a decision within the 1-month period, the non-EU AIFM may itself choose its Member State of reference based on the criteria set out in this paragraph.
The AIFM shall be able to prove its intention to develop effective marketing in a particular Member State by disclosure of its marketing strategy to the competent authorities of the Member State indicated by it.
5. Member States shall require that a non-EU AIFM intending to manage EU AIFs without marketing them and/or to market AIFs managed by it in the Union in accordance with Article 39 or 40 submit a request for authorisation to its Member State of reference.
After receiving the application for authorisation, the competent authorities shall assess whether the determination by the AIFM as regards its Member State of reference complies with the criteria laid down in paragraph 4. If the competent authorities consider that this is not the case, they shall refuse the authorisation request of the non-EU AIFM explaining the reasons for their refusal. If the competent authorities consider that the criteria of paragraph 4 have been complied with, they shall notify ESMA, requesting advice on their assessment. In their notification to ESMA, the competent authorities shall provide ESMA with the justification by the AIFM of its assessment regarding the Member State of reference and with information on the marketing strategy of the AIFM.
Within 1 month of having received the notification referred to in the second subparagraph, ESMA shall issue advice to the relevant competent authorities about their assessment on the Member State of reference in accordance with the criteria set out in paragraph 4. ESMA shall issue a negative advice only if it considers that the criteria set out in paragraph 4 have not been complied with.
The term referred to in Article 8(5) shall be suspended during ESMA’s deliberation in accordance with this paragraph.
If the competent authorities propose to grant authorisation contrary to ESMA’s advice referred to in the third subparagraph they shall inform ESMA, stating their reasons. ESMA shall publish the fact that the competent authorities do not comply or intend to comply with its advice. ESMA may also decide, on a case-by-case basis, to publish the reasons provided by the competent authorities for not complying with that advice. The competent authorities shall receive advance notice about such a publication.
If the competent authorities propose to grant authorisation contrary to ESMA’s advice referred to in the third subparagraph and the AIFM intends to market units or shares of AIFs managed by it in Member States other than the Member State of reference, the competent authorities of the Member State of reference shall also inform the competent authorities of those Member States thereof, stating their reasons. In so far as applicable, the competent authorities of the Member State of reference shall also inform the competent authorities of the home Member States of the AIFs managed by the AIFM thereof, stating their reasons.
6. Where a competent authority of a Member State disagrees with the determination of the Member State of reference by the AIFM, the competent authorities concerned may refer the matter to the ESMA which may act in accordance with the powers conferred on it under Article 19 of Regulation (EU) No 1095/2010.
7. Without prejudice to paragraph 8, no authorisation shall be granted unless the following additional conditions are met:
(a)
the Member State of reference is indicated by the AIFM in accordance with the criteria set out in paragraph 4 and supported by the disclosure of the marketing strategy, and the procedure set out in paragraph 5 has been followed by the relevant competent authorities;
(b)
the AIFM has appointed a legal representative established in the Member State of reference;
(c)
the legal representative shall, together with the AIFM, be the contact person of the non-EU AIFM for the investors of the relevant AIFs, for ESMA and for the competent authorities as regards the activities for which the AIFM is authorised in the Union and shall at least be sufficiently equipped to perform the compliance function pursuant to this Directive;
(d)
appropriate cooperation arrangements are in place between the competent authorities of the Member State of reference, the competent authorities of the home Member State of the EU AIFs concerned and the supervisory authorities of the third country where the non-EU AIFM is established in order to ensure at least an efficient exchange of information that allows the competent authorities to carry out their duties in accordance with this Directive;
(e)
the third country where the non-EU AIFM is established is not listed as a Non-Cooperative Country and Territory by FATF;
(f)
the third country where the non-EU AIFM is established has signed an agreement with the Member State of reference, which fully complies with the standards laid down in Article 26 of the OECD Model Tax Convention on Income and on Capital and ensures an effective exchange of information in tax matters, including any multilateral tax agreements;
(g)
the effective exercise by the competent authorities of their supervisory functions under this Directive is neither prevented by the laws, regulations or administrative provisions of a third country governing the AIFM, nor by limitations in the supervisory and investigatory powers of that third country’s supervisory authorities.
Where a competent authority of another Member State disagrees with the assessment made on the application of points (a) to (e) and (g) of this paragraph by the competent authorities of the Member State of reference of the AIFM, the competent authorities concerned may refer the matter to the ESMA, which may act in accordance with the powers conferred on it under Article 19 of Regulation (EU) No 1095/2010.
Where a competent authority of an EU AIF does not enter into the required cooperation arrangements as set out in point (d) of the first subparagraph within a reasonable period of time, the competent authorities of the Member State of reference may refer the matter to the ESMA which may act in accordance with the powers conferred on it under Article 19 of Regulation (EU) No 1095/2010.
8. The authorisation shall be given in accordance with Chapter II which shall apply mutatis mutandis subject to the following criteria:
(a)
the information referred to in Article 7(2) shall be supplemented by:
(i)
a justification by the AIFM of its assessment regarding the Member State of reference in accordance with the criteria set out in paragraph 4 with information on the marketing strategy;
(ii)
a list of the provisions of this Directive for which compliance by the AIFM is impossible as compliance by the AIFM with those provisions is, in accordance with paragraph 2, incompatible with compliance with a mandatory provision in the law to which the non-EU AIFM or the non-EU AIF marketed in the Union is subject;
(iii)
written evidence based on the regulatory technical standards developed by ESMA that the relevant third country law provides for a rule equivalent to the provisions for which compliance is impossible, which has the same regulatory purpose and offers the same level of protection to the investors of the relevant AIFs and that the AIFM complies with that equivalent rule; such written evidence being supported by a legal opinion on the existence of the relevant incompatible mandatory provision in the law of the third country and including a description of the regulatory purpose and the nature of the investor protection pursued by it; and
(iv)
the name of the legal representative of the AIFM and the place where it is established;
(b)
the information referred to in Article 7(3) may be limited to the EU AIFs the AIFM intends to manage and to those AIFs managed by the AIFM that it intends to market in the Union with a passport;
(c)
point (a) of Article 8(1) shall be without prejudice to paragraph 2 of this Article;
(d)
point (e) of Article 8(1) shall not apply;
(e)
the second subparagraph of Article 8(5) shall be read as including a reference to ‘the information referred to in point (a) of Article 37(8)’.
Where a competent authority of another Member State disagrees with the authorisation granted by the competent authorities of the Member State of reference of the AIFM, the competent authorities concerned may refer the matter to the ESMA which may act in accordance with the powers conferred on it under Article 19 of Regulation (EU) No 1095/2010.
9. In case the competent authorities of the Member State of reference consider that the AIFM may rely on paragraph 2 to be exempted from compliance with certain provisions of this Directive, they shall, without undue delay, notify ESMA thereof. They shall support this assessment by the information provided by the AIFM in accordance with points (a)(ii) and (iii) of paragraph 8.
Within 1 month of receipt of the notification referred to in the first subparagraph, ESMA shall issue advice to the competent authorities about the application of the exemption for compliance with this Directive caused by the incompatibility in accordance with paragraph 2. The advice may, in particular, address whether the conditions for such exemption appear to be met based on the information provided by the AIFM in accordance with points (a)(ii) and (iii) of paragraph 8 and on the regulatory technical standards on equivalence. ESMA shall seek to build a common European supervisory culture and consistent supervisory practices and ensure consistent approaches among competent authorities in relation to the application of this paragraph.
The term referred to in Article 8(5) shall be suspended during the ESMA review in accordance with this paragraph.
If the competent authorities of the Member State of reference propose to grant authorisation contrary to ESMA’s advice referred to in the second subparagraph they shall inform ESMA, stating their reasons. ESMA shall publish the fact that the competent authorities do not comply or intend to comply with that advice. ESMA may also decide, on a case-by-case basis, to publish the reasons provided by the competent authorities for not complying with that advice. The competent authorities concerned shall receive advance notice of such publication.
If the competent authorities propose to grant authorisation contrary to the ESMA advice referred to in the second subparagraph and the AIFM intends to market units or shares of AIFs managed by it in Member States other than the Member State of reference, the competent authorities of the Member State of reference shall also inform the competent authorities of those Member States thereof, stating their reasons.
Where a competent authority of another Member State disagrees with the assessment made on the application of this paragraph by the competent authorities of the Member State of reference of the AIFM, the competent authorities concerned may refer the matter to the ESMA which may act in accordance with the powers conferred on it under Article 19 of Regulation (EU) No 1095/2010.
10. The competent authorities of the Member State of reference shall, without undue delay, inform ESMA of the outcome of the initial authorisation process, about any changes in the authorisation of the AIFM and any withdrawal of authorisation.
The competent authorities shall inform ESMA about the applications for authorisation that they have rejected, providing data about the AIFM having asked for authorisation and the reasons for the rejection. ESMA shall keep a central register of those data, which shall be at the disposal of competent authorities, on request. Competent authorities shall treat this information as confidential.
11. The determination of the Member State of reference shall not be affected by the further business development of the AIFM in the Union. However, where the AIFM changes its marketing strategy within 2 years of its initial authorisation, and that change would have affected the determination of the Member State of reference if the modified marketing strategy had been the initial marketing strategy, the AIFM shall notify the competent authorities of the original Member State of reference of the change before implementing it and indicate its Member State of reference in accordance with the criteria set out in paragraph 4 and based on the new strategy. The AIFM shall justify its assessment by disclosing its new marketing strategy to its original Member State of reference. At the same time the AIFM shall provide information on its legal representative, including its name and the place where it is established. The legal representative shall be established in the new Member State of reference.
The original Member State of reference shall assess whether the determination of the AIFM in accordance with the first subparagraph is correct and shall notify ESMA thereof. ESMA shall issue advice on the assessment made by the competent authorities. In their notification to ESMA, the competent authorities shall provide the AIFM’s justification of its assessment regarding the Member State of reference and information on the AIFM’s new marketing strategy.
Within 1 month of receipt of the notification referred to in the second subparagraph, ESMA shall issue advice to the relevant competent authorities about their assessment. ESMA shall issue a negative advice only where it considers that the criteria set out in paragraph 4 have not been complied with.
After receipt of ESMA’s advice in accordance with the third subparagraph, the competent authorities of the original Member State of reference shall inform the non-EU AIFM, its original legal representative and ESMA of their decision.
Where the competent authorities of the original Member State of reference agree with the assessment made by the AIFM, they shall also inform the competent authorities of the new Member State of reference of the change. The original Member State of reference shall, without undue delay, transfer a copy of the authorisation and the supervision file relating to the AIFM to the new Member State of reference. From the date of transmission of the authorisation and supervision file, the competent authorities of the new Member State of reference shall be competent for authorising and supervising the AIFM.
Where the competent authorities’ final assessment is contrary to ESMA’s advice referred to in the third subparagraph:
(a)
the competent authorities shall inform ESMA thereof, stating reasons. ESMA shall publish the fact that the competent authorities do not comply, or intend not to comply, with its advice. ESMA may also decide, on a case-by-case basis, to publish the reasons for non-compliance provided by the competent authorities. The competent authorities concerned shall receive advance notice of such publication;
(b)
where the AIFM markets units or shares of AIFs managed by it in Member States other than the original Member State of reference, the competent authorities of the original Member State of reference shall inform the competent authorities of those other Member States thereof, stating reasons. Where applicable, the competent authorities of the Member State of reference shall also inform the competent authorities of the home Member States of the AIFs managed by the AIFM thereof, stating reasons.
12. Where it appears from the actual course of the business development of the AIFM in the Union within 2 years after its authorisation that the marketing strategy as presented by the AIFM at the time of its authorisation was not followed, the AIFM made false statements in relation thereto or the AIFM has failed to comply with paragraph 11 when changing its marketing strategy, the competent authorities of the original Member State of reference shall request that the AIFM indicate the Member State of reference based on its actual marketing strategy. The procedure set out in paragraph 11 shall apply mutatis mutandis. If the AIFM does not comply with the competent authorities’ request, they shall withdraw its authorisation.
Where the AIFM changes its marketing strategy after the period referred to in paragraph 11 and intends to change its Member State of reference on the basis of its new marketing strategy, it may submit a request to change its Member State of reference to the competent authorities of the original Member State of reference. The procedure referred to in paragraph 11 shall apply mutatis mutandis.
Where a competent authority of a Member State disagrees with the assessment made on the determination of the Member State of reference under paragraph 11 or under this paragraph, the competent authorities concerned may refer the matter to the ESMA which may act in accordance with the powers conferred on it under Article 19 of Regulation (EU) No 1095/2010.
13. Any disputes arising between the competent authorities of the Member State of reference of the AIFM and the AIFM shall be settled in accordance with the law of and subject to the jurisdiction of the Member State of reference.
Any disputes between the AIFM or the AIF and EU investors of the relevant AIF shall be settled in accordance with the law of and subject to the jurisdiction of a Member State.
14. The Commission shall adopt implementing acts with a view to specifying the procedure to be followed by the possible Member States of reference when determining the Member State of reference from among those Member States in accordance with the second subparagraph of paragraph 4. Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 59(2).
15. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures regarding the cooperation arrangements referred to in point (d) of paragraph 7 in order to design a common framework to facilitate the establishment of those cooperation arrangements with third countries.
16. In order to ensure uniform application of this Article, ESMA may develop guidelines to determine the conditions of application of the measures adopted by the Commission regarding the cooperation arrangements referred to in point (d) of paragraph 7.
17. ESMA shall develop draft regulatory technical standards to determine the minimum content of the cooperation arrangements referred to in point (d) of paragraph 7 so as to ensure that the competent authorities of the Member State of reference and the competent authorities of the host Member States receive sufficient information in order to be able to exercise their supervisory and investigatory powers under this Directive.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1095/2010.
18. In order to ensure consistent harmonisation of this Article, ESMA shall develop draft regulatory technical standards to specify the procedures for coordination and exchange of information between the competent authority of the Member State of reference and the competent authorities of the host Member States of the AIFM.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1095/2010.
19. In case a competent authority rejects a request to exchange information in accordance with the regulatory technical standards referred to in paragraph 17, the competent authorities concerned may refer the matter to ESMA, which may act in accordance with the powers conferred on it under Article 19 of Regulation (EU) No 1095/2010.
20. In accordance with Article 29 of Regulation (EU) No 1095/2010, ESMA shall promote an effective bilateral and multilateral exchange of information between the competent authorities of the Member State of reference of the non-EU AIFM and the competent authorities of the host Member States of the AIFM concerned, with full respect for the applicable confidentiality and data protection provisions provided for in the relevant Union legislation.
21. In accordance with Article 31 of Regulation (EU) No 1095/2010, ESMA shall fulfil a general coordination role between the competent authority of the Member State of reference of the non-EU AIFM and the competent authorities of the host Member States of the AIFM concerned. In particular, ESMA may:
(a)
facilitate the exchange of information between the competent authorities concerned;
(b)
determine the scope of the information that the competent authority of the Member State of reference must provide to the competent authorities of the host Member States concerned;
(c)
take all appropriate measures in case of developments which may jeopardise the functioning of the financial markets with a view to facilitating the coordination of actions undertaken by the competent authority of the Member State of reference and the competent authorities of the host Member States in relation to non-EU AIFMs.
22. In order to ensure uniform conditions of application of this Article, ESMA may develop draft implementing technical standards to determine the form and content of the request referred to in the second subparagraph of paragraph 12.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1095/2010.
23. In order to ensure the uniform application of this Article, ESMA shall develop draft regulatory technical standards on the following:
(a)
the manner in which an AIFM must comply with the requirements laid down in this Directive, taking into account that the AIFM is established in a third country and, in particular, the presentation of the information required in Articles 22 to 24;
(b)
the conditions under which the law to which a non-EU AIFM or a non-EU AIF is subject is considered to provide for an equivalent rule having the same regulatory purpose and offering the same level of protection to the relevant investors.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 10 to 14 of Regulation (EU) No 1095/2010.
Article 38
Peer review of authorisation and supervision of non-EU AIFMs
1. ESMA shall, on an annual basis, conduct a peer review analysis of the supervisory activities of the competent authorities in relation to the authorisation and the supervision of non-EU AIFMs under Articles 37, 39, 40 and 41, to further enhance consistency in supervisory outcomes, in accordance with Article 30 of Regulation (EU) No 1095/2010.
2. By 22 July 2013, ESMA shall develop methods to allow for objective assessment and comparison between the authorities reviewed.
3. In particular, the peer review analysis shall include an assessment of:
(a)
the degree of convergence in supervisory practices achieved in the authorisation and supervision of non-EU AIFMs;
(b)
the extent to which the supervisory practice achieves the objectives set out in this Directive;
(c)
the effectiveness and the degree of convergence achieved with regard to the enforcement of this Directive and its implementing measures and the regulatory and implementing technical standards developed by ESMA pursuant to this Directive, including administrative measures and penalties imposed against non-EU AIFMs where this Directive has not been complied with.
4. On the basis of the conclusions of the peer review, ESMA may issue guidelines and recommendations pursuant to Article 16 of Regulation (EU) No 1095/2010, with a view to establishing consistent, efficient and effective supervisory practices of non-EU AIFMs.
5. The competent authorities shall make every effort to comply with those guidelines and recommendations.
6. Within 2 months of the issuance of a guideline or recommendation, each competent authority shall confirm whether it complies or intends to comply with that guideline or recommendation. In the event that a competent authority does not comply or intend to comply, it shall inform ESMA, stating its reasons.
7. ESMA shall publish the fact that a competent authority does not comply or intend to comply with that guideline or recommendation. ESMA may also decide, on a case-by-case basis, to publish the reasons provided by the competent authority for not complying with that guideline or recommendation. The competent authority shall receive advance notice of such a publication.
8. In the report referred to in Article 43(5) of Regulation (EU) No 1095/2010, ESMA shall inform the European Parliament, the Council and the Commission of the guidelines and recommendations issued pursuant to this Article, stating which competent authorities have not complied with them, and outlining how ESMA intends to ensure that those competent authorities comply with its recommendations and guidelines in the future.
9. The Commission shall duly take those reports into account in its review of this Directive in accordance with Article 69 and in any subsequent evaluation that it conducts.
10. ESMA shall make the best practices that can be identified from peer reviews publicly available. In addition, all other results of peer reviews may be made public, subject to the agreement of the competent authority being the subject of the peer review.
Article 39
Conditions for the marketing in the Union with a passport of EU AIFs managed by a non-EU AIFM
1. Member States shall ensure that a duly authorised non-EU AIFM may market the units or shares of an EU AIF it manages to professional investors in the Union with a passport as soon as the conditions laid down in this Article are met.
2. In case the AIFM intends to market units or shares of the EU AIF in its Member State of reference, the AIFM shall submit a notification to the competent authorities of its Member State of reference in respect of each EU AIF that it intends to market.
That notification shall comprise the documentation and information set out in Annex III.
3. No later than 20 working days after receipt of a complete notification pursuant to paragraph 2, the competent authorities of the Member State of reference of the AIFM shall inform the AIFM whether it may start marketing the AIF identified in the notification referred to in paragraph 2 in its territory. The competent authorities of the Member State of reference of the AIFM may prevent the marketing of the AIF only if the AIFM’s management of the AIF does not or will not comply with this Directive or if the AIFM otherwise does not or will not comply with this Directive. In the case of a positive decision, the AIFM may start marketing the AIF in its Member State of reference as of the date of the notification by the competent authorities to that effect.
The competent authorities of the Member State of reference of the AIFM shall also inform ESMA and the competent authorities of the AIF that the AIFM may start marketing units or shares of the AIF in the Member State of reference of the AIFM.
4. In case the AIFM intends to market units or shares of the EU AIF in Member States other than its Member State of reference, the AIFM shall submit a notification to the competent authorities of its Member State of reference in respect of each EU AIF that it intends to market.
That notification shall comprise the documentation and information set out in Annex IV.
5. The competent authorities of the Member State of reference shall, no later than 20 working days after the date of receipt of the complete notification file referred to in paragraph 4, transmit the complete notification file to the competent authorities of the Member States where the units or shares of the AIF are intended to be marketed. Such transmission shall be effected only if the AIFM’s management of the AIF complies and will continue to comply with this Directive and if the AIFM otherwise complies with this Directive.
The competent authorities of the Member State of reference of the AIFM shall enclose a statement to the effect that the AIFM concerned is authorised to manage AIFs with a particular investment strategy.
6. Upon transmission of the notification file, the competent authorities of the Member State of reference of the AIFM shall, without delay, notify the AIFM about the transmission. The AIFM may start marketing the AIF in the relevant host Member States as of the date of that notification.
The competent authorities of the Member State of reference of the AIFM shall also inform ESMA and the competent authorities of the AIF that the AIFM may start marketing the units or shares of the AIF in the host Member States of the AIFM.
7. The arrangements referred to in point (h) of Annex IV shall be subject to the laws and supervision of the host Member States of the AIFM.
8. Member States shall ensure that the notification letter by the AIFM referred to in paragraph 4 and the statement referred to in paragraph 5 are provided in a language customary in the sphere of international finance.
Member States shall ensure that electronic transmission and filing of the documents referred to in paragraph 6 are accepted by their competent authorities.
9. In the event of a material change to any of the particulars communicated in accordance with paragraph 2 and/or 4, the AIFM shall give written notice of that change to the competent authorities of its Member State of reference at least 1 month before implementing a planned change, or immediately after an unplanned change has occurred.
If, pursuant to a planned change, the AIFM’s management of the AIF would no longer comply with this Directive or the AIFM would otherwise no longer comply with this Directive, the competent authorities of the Member State of reference of the AIFM shall inform the AIFM, without undue delay, that it is not to implement the change.
If a planned change is implemented notwithstanding the first and second subparagraphs or if an unplanned change has taken place pursuant to which the AIFM’s management of the AIF no longer complies with this Directive or the AIFM otherwise no longer complies with this Directive, the competent authorities of the Member State reference of the AIFM shall take all due measures in accordance with Article 46, including, if necessary, the express prohibition of marketing of the AIF.
If the changes are acceptable because they do not affect compliance of the AIFM’s management of the AIF with this Directive, or compliance by the AIFM with this Directive otherwise, the competent authorities of the Member State of reference shall, without delay, inform ESMA in so far as the changes concern the termination of the marketing of certain AIFs or additional AIFs being marketed and, in so far as applicable, the competent authorities of the host Member States of those changes.
10. In order to ensure uniform conditions of application of this Article, ESMA may develop draft implementing technical standards to determine:
(a)
the form and content of a model for the notification letter referred to in paragraphs 2 and 4;
(b)
the form and content of a model for the statement referred to in paragraph 5;
(c)
the form of the transmission referred to in paragraph 5; and
(d)
the form of the written notice referred to in paragraph 9.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1095/2010.
11. Without prejudice to Article 43(1), Member States shall require that the AIFs managed and marketed by the AIFM be marketed only to professional investors.
Article 40
Conditions for the marketing in the Union with a passport of non-EU AIFs managed by a non-EU AIFM
1. Member States shall ensure that a duly authorised non-EU AIFM may market units or shares of a non-EU AIF it manages to professional investors in the Union with a passport as soon as the conditions laid down in this Article are met.
2. In addition to the requirements in this Directive in relation to EU-AIFMs, for non-EU AIFMs the following conditions shall be met:
(a)
appropriate cooperation arrangements are in place between the competent authorities of the Member State of reference and the supervisory authority of the third country where the non-EU AIF is established in order to ensure at least an efficient exchange of information that allows the competent authorities to carry out their duties in accordance with this Directive;
(b)
the third country where the non-EU AIF is established is not listed as a Non-Cooperative Country and Territory by FATF;
(c)
the third country where the non-EU AIF is established has signed an agreement with the Member State of reference and with each other Member State in which the units or shares of the non-EU AIF are intended to be marketed which fully complies with the standards laid down in Article 26 of the OECD Model Tax Convention on Income and on Capital and ensures an effective exchange of information in tax matters including any multilateral tax agreements.
Where a competent authority of another Member State disagrees with the assessment made on the application of points (a) and (b) of the first subparagraph by the competent authorities of the Member State of reference of the AIFM, the competent authorities concerned may refer the matter to the ESMA which may act in accordance with the powers conferred on it under Article 19 of Regulation (EU) No 1095/2010.
3. The AIFM shall submit a notification to the competent authorities of its Member State of reference in respect of each non-EU AIF that it intends to market in its Member State of reference.
That notification shall comprise the documentation and information set out in Annex III.
4. No later than 20 working days after receipt of a complete notification pursuant to paragraph 3, the competent authorities of the Member State of reference of the AIFM shall inform the AIFM whether it may start marketing the AIF identified in the notification referred to in paragraph 3 in its territory. The competent authorities of the Member State of reference of the AIFM may prevent the marketing of the AIF only if the AIFM’s management of the AIF does not or will not comply with this Directive or the AIFM otherwise does not or will not comply with this Directive. In the case of a positive decision, the AIFM may start marketing the AIF in its Member State of reference from the date of the notification by the competent authorities to that effect.
The competent authorities of the Member State of reference of the AIFM shall also inform ESMA that the AIFM may start marketing units or shares of the AIF in the Member State of reference of the AIFM.
5. If the AIFM intends to market the units or shares of a non-EU AIF also in Member States other than its Member State of reference, the AIFM shall submit a notification to the competent authorities of its Member State of reference in respect of each non-EU AIF that it intends to market.
That notification shall comprise the documentation and information set out in Annex IV.
6. The competent authorities of the Member State of reference shall, no later than 20 working days after the date of receipt of the complete notification file referred to in paragraph 5, transmit the complete notification file to the competent authorities of the Member States where the units or shares of the AIF are intended to be marketed. Such transmission shall occur only if the AIFM’s management of the AIF complies and will continue to comply with this Directive and that in general the AIFM complies with this Directive.
The competent authorities of the Member State of reference of the AIFM shall enclose a statement to the effect that the AIFM concerned is authorised to manage AIFs with a particular investment strategy.
7. Upon transmission of the notification file, the competent authorities of the Member State of reference of the AIFM shall, without delay, notify the AIFM of the transmission. The AIFM may start marketing the AIF in the relevant host Member States of the AIFM as of the date of that notification.
The competent authorities of the Member State of reference of the AIFM shall also inform ESMA that the AIFM may start marketing the units or shares of the AIF in the host Member States of the AIFM.
8. Arrangements referred to in point (h) of Annex IV shall be subject to the laws and supervision of the host Member States of the AIFM, in so far as those Member States are different than the Member State of reference.
9. Member States shall ensure that the notification letter by the AIFM referred to in paragraph 5 and the statement referred to in paragraph 6 are provided in a language customary in the sphere of international finance.
Member States shall ensure that electronic transmission and filing of the documents referred to in paragraph 6 are accepted by their competent authorities.
10. In the event of a material change to any of the particulars communicated in accordance with paragraph 3 or 5, the AIFM shall give written notice of that change to the competent authorities of the Member State of reference at least 1 month before implementing a planned change, or immediately after an unplanned change has occurred.
If, pursuant to a planned change, the AIFM’s management of the AIF would no longer comply with this Directive, or the AIFM would otherwise no longer comply with this Directive, the competent authorities of the Member State of reference of the AIFM shall inform the AIFM, without undue delay, that it is not to implement the change.
If the planned change is implemented notwithstanding the first and second subparagraphs, or if an unplanned change has taken place pursuant to which the AIFM’s management of the AIF no longer complies with this Directive or the AIFM otherwise no longer complies with this Directive, the competent authorities of the Member State of reference of the AIFM shall take all due measures in accordance with Article 46, including, if necessary, the express prohibition of marketing of the AIF.
If the changes are acceptable because they do not affect the compliance of the AIFM’s management of the AIF with this Directive or the compliance by the AIFM with this Directive otherwise, the competent authorities of the Member State of reference shall, without delay, inform ESMA in so far as the changes concern the termination of the marketing of certain AIFs or additional AIFs being marketed and, in so far as applicable, the competent authorities of the host Member States of the AIFM of those changes.
11. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures regarding the cooperation arrangements referred to in point (a) of paragraph 2 in order to design a common framework to facilitate the establishment of those cooperation arrangements with third countries.
12. In order to ensure uniform application of this Article, ESMA may develop guidelines to determine the conditions of application of the measures adopted by the Commission regarding the cooperation arrangements referred to in point (a) of paragraph 2.
13. ESMA shall develop draft regulatory technical standards to determine the minimum content of the cooperation arrangements referred to in point (a) of paragraph 2 so as to ensure that the competent authorities of the Member State of reference and the competent authorities of the host Member States receive sufficient information in order to be able to exercise their supervisory and investigatory powers under this Directive.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1095/2010.
14. In order to ensure consistent harmonisation of this Article, ESMA shall develop draft regulatory technical standards to specify the procedures for coordination and exchange of information between the competent authority of the Member State of reference and the competent authorities of the host Member States of the AIFM.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1095/2010.
15. In case a competent authority rejects a request to exchange information in accordance with the regulatory technical standards referred to in paragraph 14, the competent authorities concerned may refer the matter to ESMA, which may act in accordance with the powers conferred on it under Article 19 of Regulation (EU) No 1095/2010.
16. In order to ensure uniform conditions of application of this Article, ESMA may develop draft implementing technical standards to determine:
(a)
the form and content of a model for the notification letter referred to in paragraphs 3 and 5;
(b)
the form and content of a model for the statement referred to in paragraph 6;
(c)
the form of the transmission referred to in paragraph 6; and
(d)
the form of the written notice referred to in paragraph 10.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1095/2010.
17. Without prejudice to Article 43(1), Member States shall require that the AIFs managed and marketed by the AIFM be marketed only to professional investors.
Article 41
Conditions for managing AIFs established in Member States other than the Member State of reference by non-EU AIFMs
1. Member States shall ensure that an authorised non-EU AIFM may manage EU AIFs established in a Member State other than its Member State of reference either directly or via the establishment of a branch, provided that the AIFM is authorised to manage that type of AIF.
2. Any non-EU AIFM intending to manage EU AIFs established in another Member State than its Member State of reference for the first time shall communicate the following information to the competent authorities of its Member State of reference:
(a)
the Member State in which it intends to manage AIFs directly or establish a branch;
(b)
a programme of operations stating in particular the services which it intends to perform and identifying the AIFs it intends to manage.
3. If the non-EU AIFM intends to establish a branch, it shall provide, in addition to the information requested in paragraph 2, the following information:
(a)
the organisational structure of the branch;
(b)
the address in the home Member State of the AIF from which documents may be obtained;
(c)
the names and contact details of persons responsible for the management of the branch.
4. The competent authorities of the Member State of reference shall, within 1 month of receiving the complete documentation in accordance with paragraph 2 or within 2 months of receiving the complete documentation in accordance with paragraph 3, transmit that documentation to the competent authorities of the host Member States of the AIFM. Such transmission shall occur only if the AIFM’s management of the AIF complies and will continue to comply with this Directive and the AIFM otherwise complies with this Directive.
The competent authorities of the Member State of reference shall enclose a statement to the effect that the AIFM concerned is authorised by them.
The competent authorities of the Member State of reference shall immediately notify the AIFM about the transmission. Upon receipt of the transmission notification the AIFM may start to provide its services in the host Member States of the AIFM.
The competent authorities of the Member State of reference shall also inform ESMA that the AIFM may start managing the AIF in the host Member States of the AIFM.
5. The host Member States of the AIFM shall not impose any additional requirements on the AIFM concerned in respect of the matters covered by this Directive.
6. In the event of a change to any of the information communicated in accordance with paragraph 2 and, if relevant, paragraph 3, an AIFM shall give written notice of that change to the competent authorities of its Member State of reference at least 1 month before implementing a planned change, or immediately after an unplanned change has occurred.
If, pursuant to a planned change, the AIFM’s management of the AIF would no longer comply with this Directive or the AIFM would otherwise no longer comply with this Directive, the competent authorities of the Member State of reference shall inform the AIFM without undue delay that it is not to implement the change.
If a planned change is implemented notwithstanding the first and second subparagraphs or if an unplanned change has taken place pursuant to which the AIFM’s management of the AIF no longer complies with this Directive or the AIFM otherwise no longer complies with this Directive, the competent authorities of the Member State of reference shall take all due measures in accordance with Article 46, including, if necessary, the express prohibition of marketing of the AIF.
If the changes are acceptable because they do not affect the compliance of the AIFM’s management of the AIF with this Directive or the compliance by the AIFM with this Directive otherwise, the competent authorities of the Member State of reference shall without undue delay inform the competent authorities of the host Member States of the AIFM of those changes.
7. In order to ensure consistent harmonisation of this Article, ESMA may develop draft regulatory technical standards to specify the information to be notified in accordance with paragraphs 2 and 3.
Power is delegated to the Commission to adopt the regulatory technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Articles 10 to 14 of Regulation (EU) No 1095/2010.
8. In order to ensure uniform conditions of application of this Article, ESMA may develop draft implementing technical standards to establish standard forms, templates and procedures for the transmission of information in accordance with paragraphs 2 and 3.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1095/2010.
Article 42
Conditions for the marketing in Member States without a passport of AIFs managed by a non-EU AIFM
1. Without prejudice to Articles 37, 39 and 40, Member States may allow non-EU AIFMs to market to professional investors, in their territory only, units or shares of AIFs they manage subject at least to the following conditions:
(a)
the non-EU AIFM complies with Articles 22, 23 and 24 in respect of each AIF marketed by it pursuant to this Article and with Articles 26 to 30 where an AIF marketed by it pursuant to this Article falls within the scope of Article 26(1). Competent authorities and AIF investors referred to in those Articles shall be deemed those of the Member States where the AIFs are marketed;
(b)
appropriate cooperation arrangements for the purpose of systemic risk oversight and in line with international standards are in place between the competent authorities of the Member States where the AIFs are marketed, in so far as applicable, the competent authorities of the EU AIFs concerned and the supervisory authorities of the third country where the non-EU AIFM is established and, in so far as applicable, the supervisory authorities of the third country where the non-EU AIF is established in order to ensure an efficient exchange of information that allows competent authorities of the relevant Member States to carry out their duties in accordance with this Directive;
(c)
the third country where the non-EU AIFM or the non-EU AIF is established is not listed as a Non-Cooperative Country and Territory by FATF.
Where a competent authority of an EU AIF does not enter into the required cooperation arrangements as set out in point (b) of the first subparagraph within a reasonable period of time, the competent authorities of the Member State where the AIF is intended to be marketed may refer the matter to ESMA which may act in accordance with the powers conferred on it under Article 19 of Regulation (EU) No 1095/2010.
2. Member States may impose stricter rules on the non-EU AIFM in respect of the marketing of units or shares of AIFs to investors in their territory for the purpose of this Article.
3. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures regarding the cooperation arrangements referred to in paragraph 1 in order to design a common framework to facilitate the establishment of those cooperation arrangements with third countries.
4. In order to ensure uniform application of this Article, ESMA shall develop guidelines to determine the conditions of application of the measures adopted by the Commission regarding the cooperation arrangements referred to in paragraph 1.
CHAPTER VIII
MARKETING TO RETAIL INVESTORS
Article 43
Marketing of AIFs by AIFMs to retail investors
1. Without prejudice to other instruments of Union law, Member States may allow AIFMs to market to retail investors in their territory units or shares of AIFs they manage in accordance with this Directive, irrespective of whether such AIFs are marketed on a domestic or cross-border basis or whether they are EU or non-EU AIFs.
In such cases, Member States may impose stricter requirements on the AIFM or the AIF than the requirements applicable to the AIFs marketed to professional investors in their territory in accordance with this Directive. However, Member States shall not impose stricter or additional requirements on EU AIFs established in another Member State and marketed on a cross-border basis than on AIFs marketed domestically.
2. Member States that permit the marketing of AIFs to retail investors in their territory shall, by 22 July 2014, inform the Commission and ESMA of:
(a)
the types of AIF which AIFMs may market to retail investors in their territory;
(b)
any additional requirements that the Member State imposes for the marketing of AIFs to retail investors.
Member States shall also inform the Commission and ESMA of any subsequent changes with regard to the first subparagraph.
CHAPTER IX
COMPETENT AUTHORITIES
SECTION 1
Designation, powers and redress procedures
Article 44
Designation of competent authorities
Member States shall designate the competent authorities which are to carry out the duties provided for in this Directive.
They shall inform ESMA and the Commission thereof, indicating any division of duties.
The competent authorities shall be public authorities.
Member States shall require that their competent authorities establish the appropriate methods to monitor that AIFMs comply with their obligations under this Directive, where relevant on the basis of guidelines developed by ESMA.
Article 45
Responsibility of competent authorities in Member States
1. The prudential supervision of an AIFM shall be the responsibility of the competent authorities of the home Member State of the AIFM, whether the AIFM manages and/or markets AIFs in another Member State or not, without prejudice to those provisions of this Directive which confer the responsibility for supervision on the competent authorities of the host Member State of the AIFM.
2. The supervision of an AIFM’s compliance with Articles 12 and 14 shall be the responsibility of the competent authorities of the host Member State of the AIFM where the AIFM manages and/or markets AIFs through a branch in that Member State.
3. The competent authorities of the host Member State of the AIFM may require an AIFM managing or marketing AIFs in its territory, whether or not through a branch, to provide the information necessary for the supervision of the AIFM’s compliance with the applicable rules for which those competent authorities are responsible.
Those requirements shall not be more stringent than those which the host Member State of the AIFM imposes on AIFMs for which it is the home Member State for the monitoring of their compliance with the same rules.
4. Where the competent authorities of the host Member State of the AIFM ascertain that an AIFM managing and/or marketing AIFs in its territory, whether or not through a branch, is in breach of one of the rules in relation to which they have responsibility for supervising compliance, those authorities shall require the AIFM concerned to put an end to that breach and inform the competent authorities of the home Member State thereof.
5. If the AIFM concerned refuses to provide the competent authorities of its host Member State with information falling under their responsibility, or fails to take the necessary steps to put an end to the breach referred to in paragraph 4, the competent authorities of its host Member State shall inform the competent authorities of its home Member State thereof. The competent authorities of the home Member State of the AIFM shall, at the earliest opportunity:
(a)
take all appropriate measures to ensure that the AIFM concerned provides the information requested by the competent authorities of its host Member State pursuant to paragraph 3, or puts an end to the breach referred to in paragraph 4;
(b)
request the necessary information from the relevant supervisory authorities in third countries.
The nature of the measures referred to in point (a) shall be communicated to the competent authorities of the host Member State of the AIFM.
6. If, despite the measures taken by the competent authorities of the home Member State of the AIFM pursuant to paragraph 5 or because such measures prove to be inadequate or are not available in the Member State in question, the AIFM continues to refuse to provide the information requested by the competent authorities of its host Member State pursuant to paragraph 3, or persists in breaching the legal or regulatory provisions, referred to in paragraph 4, in force in its host Member State, the competent authorities of the host Member State of the AIFM may, after informing the competent authorities of the home Member State of the AIFM, take appropriate measures, including those laid down in Articles 46 and 48, to prevent or penalise further irregularities and, in so far as necessary, to prevent that AIFM from initiating any further transactions in its host Member State. Where the function carried out in the host Member State of the AIFM is the management of AIFs, the host Member State may require the AIFM to cease managing those AIFs.
7. Where the competent authorities of the host Member State of the AIFM have clear and demonstrable grounds for believing that the AIFM is in breach of the obligations arising from rules in relation to which they have no responsibility for supervising compliance, they shall refer those findings to the competent authorities of the home Member State of the AIFM which shall take appropriate measures, including, if necessary, request additional information from the relevant supervisory authorities in third countries.
8. If despite the measures taken by the competent authorities of the home Member State of the AIFM or because such measures prove to be inadequate, or because the home Member State of the AIFM fails to act within a reasonable timeframe, the AIFM persists in acting in a manner that is clearly prejudicial to the interests of the investors of the relevant AIF, the financial stability or the integrity of the market in the host Member State of the AIFM, the competent authorities of the host Member State of the AIFM may, after informing the competent authorities of the home Member State of the AIFM, take all appropriate measures needed in order to protect the investors of the relevant AIF, the financial stability and the integrity of the market in the host Member State, including the possibility of preventing the AIFM concerned to further market the units or shares of the relevant AIF in the host Member State.
9. The procedure laid down in paragraphs 7 and 8 shall also apply in the event that the competent authorities of the host Member State have clear and demonstrable grounds for disagreement with the authorisation of a non-EU AIFM by the Member State of reference.
10. Where the competent authorities concerned disagree on any of the measures taken by a competent authority pursuant to paragraphs 4 to 9, they may bring the matter to the attention of ESMA, which may act in accordance with the powers conferred to it under Article 19 of Regulation (EU) No 1095/2010.
11. Where applicable, ESMA shall facilitate the negotiation and conclusion of the cooperation arrangements required by this Directive between the competent authorities of the Member States and the supervisory authorities of third countries.
Article 46
Powers of competent authorities
1. Competent authorities shall be given all supervisory and investigatory powers that are necessary for the exercise of their functions. Such powers shall be exercised in any of the following ways:
(a)
directly;
(b)
in collaboration with other authorities;
(c)
under their responsibility by delegation to entities to which tasks have been delegated;
(d)
by application to the competent judicial authorities.
2. The competent authorities shall have the power to:
(a)
have access to any document in any form and to receive a copy of it;
(b)
require information from any person related to the activities of the AIFM or the AIF and if necessary to summon and question a person with a view to obtaining information;
(c)
carry out on-site inspections with or without prior announcements;
(d)
require existing telephone and existing data traffic records;
(e)
require the cessation of any practice that is contrary to the provisions adopted in the implementation of this Directive;
(f)
request the freezing or the sequestration of assets;
(g)
request the temporary prohibition of professional activity;
(h)
require authorised AIFM, depositaries or auditors to provide information;
(i)
adopt any type of measure to ensure that AIFMs or depositaries continue to comply with the requirements of this Directive applicable to them;
(j)
require the suspension of the issue, repurchase or redemption of units in the interest of the unit-holders or of the public;
(k)
withdraw the authorisation granted to an AIFM or a depositary;
(l)
refer matters for criminal prosecution;
(m)
request that auditors or experts carry out verifications or investigations.
3. Where the competent authority of the Member State of reference considers that an authorised non-EU AIFM is in breach of its obligations under this Directive, it shall notify ESMA, setting out full reasons as soon as possible.
4. Member States shall ensure that the competent authorities have the powers necessary to take all measures required in order to ensure the orderly functioning of markets in those cases where the activity of one or more AIFs in the market for a financial instrument could jeopardise the orderly functioning of that market.
Article 47
Powers and competences of ESMA
1. ESMA may develop and regularly review guidelines for the competent authorities of the Member States on the exercise of their authorisation powers and on the reporting obligations by the competent authorities imposed by this Directive.
ESMA shall further have the powers necessary, including those enumerated in Article 48(3), to carry out the tasks attributed to it by this Directive.
2. The obligation of professional secrecy shall apply to all persons who work or who have worked for ESMA, and for the competent authorities or for any other person to whom ESMA has delegated tasks, including auditors and experts contracted by ESMA. Information covered by professional secrecy shall not be disclosed to another person or authority except where such disclosure is necessary for legal proceedings.
3. All the information exchanged under this Directive between ESMA, the competent authorities, EBA, the European Supervisory Authority (European Insurance and Occupational Pensions Authority) established by Regulation (EU) No 1094/2010 of the European Parliament and of the Council (29) and the ESRB shall be considered confidential, except where ESMA or the competent authority or other authority or body concerned states at the time of communication that such information may be disclosed or where such disclosure is necessary for legal proceedings.
4. In accordance with Article 9 of Regulation (EU) No 1095/2010, ESMA may, where all the conditions in paragraph 5 are met, request the competent authority or competent authorities to take any of the following measures, as appropriate:
(a)
prohibit the marketing in the Union of units or shares of AIFs managed by non-EU AIFMs or of non-EU AIFs managed by EU AIFMs without the authorisation required in Article 37 or without the notification required in Articles 35, 39 and 40 or without being allowed to do so by the relevant Member States in accordance with Article 42;
(b)
impose restrictions on non-EU AIFMs relating to the management of an AIF in case of excessive concentration of risk in a specific market on a cross-border basis;
(c)
impose restrictions on non-EU AIFMs relating to the management of an AIF where its activities potentially constitute an important source of counterparty risk to a credit institution or other systemically relevant institutions.
5. ESMA may take a decision under paragraph 4 and subject to the requirements set out in paragraph 6 if both of the following conditions are met:
(a)
a substantial threat exists, originating or aggravated by the activities of AIFMs, to the orderly functioning and integrity of the financial market or to the stability of the whole or a part of the financial system in the Union and there are cross border implications; and
(b)
the relevant competent authority or competent authorities have not taken measures to address the threat or the measures that have been taken do not sufficiently address the threat.
6. The measures taken by the competent authority or competent authorities pursuant to paragraph 4 shall:
(a)
effectively address the threat to the orderly functioning and the integrity of the financial market or to the stability of the whole or a part of the financial system in the Union or significantly improve the ability of competent authorities to monitor the threat;
(b)
not create a risk of regulatory arbitrage;
(c)
not have a detrimental effect on the efficiency of the financial markets, including reducing liquidity in those markets or creating uncertainty for market participants, in a way that is disproportionate to the benefits of the measures.
7. Before requesting the competent authority to take or renew any measure referred to in paragraph 4, ESMA shall consult, where appropriate, the ESRB and other relevant authorities.
8. ESMA shall notify the competent authorities of the Member State of reference of the non-EU AIFM and the competent authorities of the host Member States of the non-EU AIFM concerned of the decision to request the competent authority or competent authorities to impose or renew any measure referred to in paragraph 4. The notification shall at least specify the following details:
(a)
the AIFM and the activities to which the measures apply and their duration;
(b)
the reasons why ESMA is of the opinion that it is necessary to impose the measures in accordance with the conditions and requirements set out in this Article, including the evidence in support of those reasons.
9. ESMA shall review its measures referred to in paragraph 4 at appropriate intervals and in any event at least every 3 months. If a measure is not renewed after that 3-month period, it shall automatically expire. Paragraphs 5 to 8 shall apply to a renewal of measures.
10. The competent authorities of the Member State of reference of the non-EU AIFM concerned may request ESMA to reconsider its decision. The procedure set out in the second subparagraph of Article 44(1) of Regulation (EU) No 1095/2010 shall apply.
Article 48
Administrative penalties
1. Member States shall lay down the rules on measures and penalties applicable to infringements of the national provisions adopted pursuant to this Directive and shall take all measures necessary to ensure that those rules are enforced. Without prejudice to the procedures for the withdrawal of authorisation or to the right of Member States to impose criminal penalties, Member States shall ensure, in accordance with their national law, that the appropriate administrative measures can be taken or administrative penalties be imposed against the persons responsible where the provisions adopted in the implementation of this Directive have not been complied with. Member States shall ensure that those measures are effective, proportionate and dissuasive.
2. Member States shall provide that the competent authorities may disclose to the public any measure or penalty that will be imposed for infringement of the provisions adopted in the implementation of this Directive, unless such disclosure would seriously jeopardise the financial markets, be detrimental to the interests of the investors or cause disproportionate damage to the parties involved.
3. ESMA shall draw up an annual report on the application of administrative measures and imposition of penalties in the case of breaches of the provisions adopted in the implementation of this Directive in the different Member States. Competent authorities shall provide ESMA with the necessary information for that purpose.
Article 49
Right of appeal
1. The competent authorities shall give written reasons for any decision to refuse or withdraw authorisation of AIFMs to manage and/or market AIFs, or any negative decision taken in the implementation of the measures adopted in application of this Directive, and communicate them to applicants.
2. Member States shall provide that any decision taken under laws, regulations or administrative provisions adopted in accordance with this Directive is properly reasoned and is the subject of the right of appeal to the courts.
That right to appeal to the courts shall apply also where, in respect of an application for authorisation which provides all the information required, no decision is taken within 6 months of the submission of the application.
SECTION 2
Cooperation between different competent authorities
Article 50
Obligation to cooperate
1. The competent authorities of the Member States shall cooperate with each other and with ESMA and the ESRB whenever necessary for the purpose of carrying out their duties under this Directive or of exercising their powers under this Directive or under national law.
2. Member States shall facilitate the cooperation provided for in this Section.
3. Competent authorities shall use their powers for the purpose of cooperation, even in cases where the conduct under investigation does not constitute an infringement of any regulation in force in their own Member State.
4. The competent authorities of the Member States shall immediately supply one another and ESMA with the information required for the purposes of carrying out their duties under this Directive.
The competent authorities of the home Member State shall forward a copy of the relevant cooperation arrangements entered into by them in accordance with Article 35, 37 and/or 40 to the host Member States of the AIFM concerned. The competent authorities of the home Member State shall, in accordance with procedures relating to the applicable regulatory technical standards referred to in Article 35(14), Article 37(17) or Article 40(14), forward the information received from third-country supervisory authorities in accordance with cooperation arrangements with such supervisory authorities in respect of an AIFM, or, where relevant, pursuant to Article 45(6) or (7), to the competent authorities of host Member State of the AIFM concerned.
Where a competent authority of a host Member State considers that the contents of the cooperation arrangement entered into by the home Member State of the AIFM concerned in accordance with Article 35, 37 and/or 40 does not comply with what is required pursuant to the applicable regulatory technical standards, the competent authorities concerned may refer the matter to the ESMA which may act in accordance with the powers conferred on it under Article 19 of Regulation (EU) No 1095/2010.
5. Where the competent authorities of one Member State have clear and demonstrable grounds to suspect that acts contrary to this Directive are being or have been carried out by an AIFM not subject to supervision of those competent authorities, they shall notify ESMA and the competent authorities of the home and host Member States of the AIFM concerned thereof in as specific a manner as possible. The recipient authorities shall take appropriate action, shall inform ESMA and the notifying competent authorities of the outcome of that action and, to the extent possible, of significant interim developments. This paragraph shall be without prejudice to the competences of the notifying competent authority.
6. In order to ensure uniform application of this Directive concerning the exchange of information, ESMA may develop draft implementing technical standards to determine the conditions of application with regard to the procedures for exchange of information between competent authorities and between the competent authorities and ESMA.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1095/2010.
Article 51
Transfer and retention of personal data
1. With regard to transfer of personal data between competent authorities, competent authorities shall apply Directive 95/46/EC. With regard to transfer of personal data by ESMA to the competent authorities of a Member State or of a third country, ESMA shall comply with Regulation (EC) No 45/2001.
2. Data shall be retained for a maximum period of 5 years.
Article 52
Disclosure of information to third countries
1. The competent authority of a Member State may transfer to a third country data and the analysis of data on a case-by-case basis where the conditions laid down in Article 25 or 26 of Directive 95/46/EC are met and where the competent authority of the Member State is satisfied that the transfer is necessary for the purpose of this Directive. The third country shall not transfer the data to another third country without the express written authorisation of the competent authority of the Member State.
2. The competent authority of a Member State shall only disclose information received from a competent authority of another Member State to a supervisory authority of a third country where the competent authority of the Member State concerned has obtained express agreement of the competent authority which transmitted the information and, where applicable, the information is disclosed solely for the purposes for which that competent authority gave its agreement.
Article 53
Exchange of information relating to the potential systemic consequences of AIFM activity
1. The competent authorities of the Member States responsible for the authorisation and/or supervision of AIFMs under this Directive shall communicate information to the competent authorities of other Member States where this is relevant for monitoring and responding to the potential implications of the activities of individual AIFMs or AIFMs collectively for the stability of systemically relevant financial institutions and the orderly functioning of markets on which AIFMs are active. ESMA and the ESRB shall also be informed and shall forward this information to the competent authorities of the other Member States.
2. Subject to the conditions laid down in Article 35 of Regulation (EU) No 1095/2010, aggregated information relating to the activities of AIFMs under their responsibility shall be communicated by the competent authorities of the AIFM to ESMA and the ESRB.
3. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures specifying the content of the information to be exchanged pursuant to paragraph 1.
4. The Commission shall adopt implementing acts specifying the modalities and frequency of the information to be exchanged pursuant to paragraph 1. Those implementing acts shall be adopted in accordance with the examination procedure referred to in Article 59(2).
Article 54
Cooperation in supervisory activities
1. The competent authorities of one Member State may request the cooperation of the competent authorities of another Member State in a supervisory activity or for an on-the-spot verification or in an investigation in the territory of the latter within the framework of their powers pursuant to this Directive.
Where the competent authorities receive a request with respect to an on-the-spot verification or an investigation, it shall perform one of the following:
(a)
carry out the verification or investigation itself;
(b)
allow the requesting authority to carry out the verification or investigation;
(c)
allow auditors or experts to carry out the verification or investigation.
2. In the case referred to in point (a) of paragraph 1 the competent authority of the Member State which has requested cooperation may ask that members of its own personnel assist the personnel carrying out the verification or investigation. The verification or investigation shall, however, be the subject of the overall control of the Member State on whose territory it is conducted.
In the case referred to in point (b) of paragraph 1 the competent authority of the Member State on whose territory the verification or investigation is carried out may request that members of its own personnel assist the personnel carrying out the verification or investigation.
3. Competent authorities may refuse to exchange information or to act on a request for cooperation in carrying out an investigation or on-the-spot verification only in the following cases:
(a)
the investigation, on-the-spot verification or exchange of information might adversely affect the sovereignty, security or public order of the Member State addressed;
(b)
judicial proceedings have already been initiated in respect of the same actions and the same persons before the authorities of the Member State addressed;
(c)
final judgment has already been delivered in the Member State addressed in respect of the same persons and the same actions.
The competent authorities shall inform the requesting competent authorities of any decision taken under the first subparagraph, stating the reasons therefor.
4. In order to ensure uniform application of this Article, ESMA may develop draft implementing technical standards to establish common procedures for competent authorities to cooperate in on-the-spot verifications and investigations.
Power is conferred on the Commission to adopt the implementing technical standards referred to in the first subparagraph in accordance with Article 15 of Regulation (EU) No 1095/2010.
Article 55
Dispute settlement
In case of disagreement between competent authorities of Member States on an assessment, action or omission of one competent authority in areas where this Directive requires cooperation or coordination between competent authorities from more than one Member State, competent authorities may refer the matter to the ESMA which may act in accordance with the powers conferred on it under Article 19 of Regulation (EU) No 1095/2010.
CHAPTER X
TRANSITIONAL AND FINAL PROVISIONS
Article 56
Exercise of the delegation
1. The powers to adopt delegated acts referred to in Articles 3, 4, 9, 12, 14 to 25, 34 to 37, 40, 42, 53, 67 and 68 shall be conferred on the Commission for a period of 4 years from 21 July 2011. The Commission shall draw up a report in respect of the delegated powers no later than 6 months before the end of the 4-year period. The delegation of power shall be automatically extended for periods of an identical duration, unless the European Parliament or the Council revokes it in accordance with Article 57.
2. As soon as it adopts a delegated act, the Commission shall notify it simultaneously to the European Parliament and to the Council.
3. The powers to adopt delegated acts are conferred on the Commission subject to the conditions of Articles 57 and 58.
Article 57
Revocation of the delegation
1. The delegation of power referred to in Articles 3, 4, 9, 12, 14 to 25, 34 to 37, 40, 42, 53, 67 and 68 may be revoked at any time by the European Parliament or by the Council.
2. The institution which has commenced an internal procedure for deciding whether to revoke the delegation of power shall endeavour to inform the other institution and the Commission within a reasonable time before the final decision is taken, indicating the delegated power which could be subject to revocation and the possible reasons for a revocation.
3. The decision of revocation shall put an end to the delegation of the power specified in that decision. It shall take effect immediately or at a later date specified therein. It shall not affect the validity of the delegated acts already in force. It shall be published in the Official Journal of the European Union.
Article 58
Objections to delegated acts
1. The European Parliament and the Council may object to a delegated act within a period of 3 months from the date of notification. At the initiative of the European Parliament or the Council that period shall be extended by 3 months.
2. If, on expiry of the period referred to in paragraph 1, neither the European Parliament nor the Council has objected to the delegated act it shall be published in the Official Journal of the European Union and shall enter into force at the date stated therein.
The delegated act may be published in the Official Journal of the European Union and enter into force before the expiry of that period if, upon a justified request by the Commission, the European Parliament and the Council have both informed the Commission of their intention not to raise objections.
3. If either the European Parliament or the Council objects to the adopted delegated act within the period referred to in paragraph 1, it shall not enter into force. In accordance with Article 296 TFEU, the institution which objects shall state the reasons for objecting to the delegated act.
Article 59
Implementing measures
1. The Commission shall be assisted by the European Securities Committee established by Commission Decision 2001/528/EC (30). That committee shall be a committee within the meaning of Regulation (EU) No 182/2011.
2. Where reference is made to this paragraph, Article 5 of Regulation (EU) No 182/2011 shall apply.
Article 60
Disclosure of derogations
Where a Member State makes use of a derogation or option provided by Articles 6, 9, 21, 22, 28, 43 and Article 61(5), it shall inform the Commission thereof as well as of any subsequent changes. The Commission shall make the information public on a web-site or by other easily accessible means.
Article 61
Transitional provisions
1. AIFMs performing activities under this Directive before 22 July 2013 shall take all necessary measures to comply with national law stemming from this Directive and shall submit an application for authorisation within 1 year of that date.
2. Articles 31, 32 and 33 shall not apply to the marketing of units or shares of AIFs that are subject to a current offer to the public under a prospectus that has been drawn up and published in accordance with Directive 2003/71/EC before 22 July 2013 for the duration of validity of that prospectus.
3. AIFMs in so far as they manage AIFs of the closed-ended type before 22 July 2013 which do not make any additional investments after 22 July 2013 may however continue to manage such AIFs without authorisation under this Directive.
4. AIFMs in so far as they manage AIFs of the closed-ended type whose subscription period for investors has closed prior to the entry into force of this Directive and are constituted for a period of time which expires at the latest 3 years after 22 July 2013, may, however, continue to manage such AIFs without needing to comply with this Directive except for Article 22 and, where relevant, Articles 26 to 30, or to submit an application for authorisation under this Directive.
5. The competent authorities of the home Member State of an AIF or in case where the AIF is not regulated the competent authorities of the home Member State of an AIFM may allow institutions referred to in point (a) of Article 21(3) and established in another Member State to be appointed as a depositary until 22 July 2017. This provision shall be without prejudice to the full application of Article 21, with the exception of point (a) of paragraph 5 of that Article on the place where the depositary is to be established.
Article 62
Amendments to Directive 2003/41/EC
Directive 2003/41/EC is amended as follows:
(1)
in Article 2(2), point (b) is replaced by the following:
‘(b)
institutions which are covered by Directives 73/239/EEC (31), 85/611/EEC (32), 93/22/EEC (33), 2000/12/EC (34), 2002/83/EC (35) and 2011/61/EU (36);
(2)
Article 19(1) is replaced by the following:
1. Member States shall not restrict institutions from appointing, for the management of the investment portfolio, investment managers established in another Member State and duly authorised for this activity, in accordance with Directives 85/611/EEC, 93/22/EEC, 2000/12/EC, 2002/83/EC and 2011/61/EU, as well as those referred to in Article 2(1) of this Directive.’.
Article 63
Amendments to Directive 2009/65/EC
Directive 2009/65/EC is amended as follows:
(1)
the following Article is inserted:
‘Article 50a
In order to ensure cross-sectoral consistency and to remove misalignment between the interest of firms that repackage loans into tradable securities and other financial instruments (originators) and UCITS that invest in those securities or other financial instruments, the Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 112a and subject to conditions of Articles 112b and 112c, measures laying down the requirements in the following areas:
(a)
the requirements that need to be met by the originator in order for a UCITS to be allowed to invest in securities or other financial instruments of this type issued after 1 January 2011, including requirements that ensure that the originator retains a net economic interest of not less than 5 %;
(b)
qualitative requirements that must be met by UCITS which invest in those securities or other financial instruments.’;
(2)
Article 112(2) is replaced by the following:
2. The power to adopt the delegated acts referred to in Articles 12, 14, 23, 33, 43, 51, 60, 61, 62, 64, 75, 78, 81, 95 and 111 shall be conferred on the Commission for a period of 4 years from 4 January 2011. The power to adopt the delegated acts referred to in Article 50a shall be conferred on the Commission for a period of 4 years from 21 July 2011. The Commission shall draw up a report in respect of delegated powers at the latest 6 months before the end of the 4-year period. The delegation of power shall be automatically extended for periods of an identical duration, unless the European Parliament or the Council revokes them in accordance with Article 112a.’;
(3)
Article 112a(1) is replaced by the following:
1. The delegation of power referred to in Articles 12, 14, 23, 33, 43, 50a, 51, 60, 61, 62, 64, 75, 78, 81, 95 and 111 may be revoked at any time by the European Parliament or by the Council.’.
Article 64
Amendment to Regulation (EC) No 1060/2009
In Regulation (EC) No 1060/2009, the first paragraph of Article 4(1) is replaced by the following:
1. Credit institutions as defined in Directive 2006/48/EC, investment firms as defined in Directive 2004/39/EC, insurance undertakings subject to the First Council Directive 73/239/EEC of 24 July 1973 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to the take-up and pursuit of the business of direct insurance other than life assurance (37), assurance undertakings as defined in Directive 2002/83/EC of the European Parliament and of the Council of 5 November 2002 concerning life assurance (38), reinsurance undertakings as defined in Directive 2005/68/EC of the European Parliament and of the Council of 16 November 2005 on reinsurance (39), UCITS as defined in Directive 2009/65/EC of the European Parliament and of the Council of 13 July 2009 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to undertakings for collective investment in transferable securities (UCITS) (40), institutions for occupational retirement provision as defined in Directive 2003/41/EC and alternative investment funds as defined in Directive 2011/61/EU of the European Parliament and of the Council of 8 June 2011 on Alternative Investment Fund Managers (41) may use credit ratings for regulatory purposes only if they are issued by credit rating agencies established in the Union and registered in accordance with this Regulation.
Article 65
Amendment to Regulation (EU) No 1095/2010
In Article 1(2) of Regulation (EU) No 1095/2010, the words ‘any future legislation in the area of Alternative Investment Fund Managers (AIFM)’ are replaced by the words ‘Directive 2011/61/EU of the European Parliament and of the Council of 8 June 2011 on Alternative Investment Fund Managers (42)
Article 66
Transposition
1. By 22 July 2013, Member States shall adopt and publish the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with this Directive. They shall forthwith communicate to the Commission the text of those provisions and a correlation table between those provisions and this Directive.
2. Member States shall apply the laws, regulations and administrative provisions referred to in paragraph 1 from 22 July 2013.
3. Notwithstanding paragraph 2, Member States shall apply the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Article 35 and Articles 37 to 41 in accordance with the delegated act adopted by the Commission pursuant to Article 67(6) and from the date specified therein.
4. Member States shall ensure that the laws, regulations and administrative provisions adopted by them in compliance with Articles 36 and 42 cease to apply in accordance with the delegated act adopted by the Commission pursuant to Article 68(6) and on the date specified therein.
5. When Member States adopt the measures referred to in paragraph 1, they shall contain a reference to this Directive or shall be accompanied by such a reference on the occasion of their official publication.
6. Member States shall communicate to the Commission the text of the main provisions of national law which they adopt in the field covered by this Directive.
Article 67
Delegated act on the application of Article 35 and Articles 37 to 41
1. By 22 July 2015, ESMA shall issue to, the European Parliament, the Council and the Commission:
(a)
an opinion on the functioning of the passport for EU AIFMs managing and/or marketing EU AIFs pursuant to Articles 32 and 33 and on the functioning of the marketing of non-EU AIFs by EU AIFMs in the Member States and the management and/or marketing of AIFs by non-EU AIFMs in the Member States pursuant to the applicable national regimes set out in Articles 36 and 42; and
(b)
advice on the application of the passport to the marketing of non-EU AIFs by EU AIFMs in the Member States and the management and/or marketing of AIFs by non-EU AIFMs in the Member States in accordance with the rules set out in Article 35 and Articles 37 to 41.
2. ESMA shall base its opinion and advice on the application of the passport to the marketing of non-EU AIFs by EU AIFMs in the Member States and the management and/or marketing of AIFs by non-EU AIFMs in the Member States, inter alia, on:
(a)
as regards the functioning of the passport for EU AIFMs managing and/or marketing EU AIFs:
(i)
the use made of the passport;
(ii)
the problems encountered regarding:
-
effective cooperation among competent authorities,
-
effective functioning of the notification system,
-
investor protection,
-
mediation by ESMA, including the number of cases and the effectiveness of the mediation;
(iii)
the effectiveness of the collection and sharing of information in relation to the monitoring of systemic risks by national competent authorities, ESMA and ESRB;
(b)
as regards the functioning of the marketing of non-EU AIFs by EU AIFMs in the Member States and the management and/or marketing of AIFs by non-EU AIFMs in the Member States in accordance with the applicable national regimes:
(i)
compliance of EU AIFMs with all the requirements established in this Directive with the exception of Article 21;
(ii)
compliance of non-EU AIFMs with Articles 22, 23 and 24 in respect of each AIF marketed by the AIFM and, where relevant, with Articles 26 to 30;
(iii)
existence and effectiveness of cooperation arrangements for the purpose of systemic risk oversight and in line with international standards between the competent authorities of the Member State where the AIFs are marketed, in so far as applicable, the competent authorities of the home Member State of the EU AIF and the supervisory authorities of the third country where the non-EU AIFM is established and, in so far as applicable, the supervisory authorities of the third country where the non-EU AIF is established;
(iv)
any issues relating to investor protection that might have occurred;
(v)
any features of a third-country regulatory and supervisory framework which might prevent the effective exercise by the competent authorities of their supervisory functions under this Directive;
(c)
as regards the functioning of both systems, the potential market disruptions and distortions in competition (level playing field) or any general or specific difficulties which EU AIFMs encounter in establishing themselves or marketing AIFs they manage in any third country.
3. To that end, as from the entry into force of the national laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with this Directive and until the issuance of the opinion of ESMA referred to in point (a) of paragraph 1, the competent authorities of the Member States shall, quarterly, provide ESMA with information on the AIFMs that are managing and/or marketing AIFs under their supervision, either under the application of the passport regime provided for in this Directive or under their national regimes, and with information needed for the assessment of the elements referred to in paragraph 2.
4. Where ESMA considers that there are no significant obstacles regarding investor protection, market disruption, competition and the monitoring of systemic risk, impeding the application of the passport to the marketing of non-EU AIFs by EU AIFMs in the Member States and the management and/or marketing of AIFs by non-EU AIFMs in the Member States in accordance with the rules set out in Article 35 and Articles 37 to 41, it shall issue positive advice in this regard.
5. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures specifying the contents of the information to be provided pursuant to paragraph 2.
6. The Commission shall adopt a delegated act within 3 months after having received positive advice and an opinion from ESMA, and taking into account the criteria listed in paragraph 2 and the objectives of this Directive, such as those relating to the internal market, investor protection and the effective monitoring of systemic risk, in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, specifying the date when the rules set out in Article 35 and Articles 37 to 41 become applicable in all Member States.
If there is objection to the delegated act referred to in the first subparagraph in accordance with Article 58, the Commission shall re-adopt the delegated act pursuant to which the rules set out in Article 35 and Articles 37 to 41 shall become applicable in all Member States, in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, at a later stage which seems appropriate to it, taking into account the criteria listed in paragraph 2 and the objectives of this Directive, such as those relating to the internal market, investor protection and the effective monitoring of systemic risk.
7. If ESMA has not issued its advice within the time limit referred to in paragraph 1, the Commission shall request the advice to be provided within a new time limit.
Article 68
Delegated act on the termination of the application of Articles 36 and 42
1. 3 years after the entry into force of the delegated act referred to in Article 67(6) pursuant to which the rules set out in Article 35 and Articles 37 to 41 have become applicable in all Member States, ESMA shall issue to the European Parliament, the Council and the Commission:
(a)
an opinion on the functioning of the passport for EU AIFMs marketing non-EU AIFs in the Union pursuant to Article 35 and for non-EU AIFMs managing and/or marketing AIFs in the Union pursuant to Articles 37 to 41, and on the functioning of the marketing of non-EU AIFs by EU AIFMs in the Member States and the management and/or marketing of AIFs by non-EU AIFMs in the Member States pursuant to the applicable national regimes as set out in Articles 36 and 42; and
(b)
advice on the termination of the existence of the national regimes set out in Articles 36 and 42 in parallel with the existence of the passport in accordance with the rules set out in Article 35 and Articles 37 to 41.
2. ESMA shall base its opinion and advice on the termination of the existence of the national regimes set out in Articles 36 and 42 inter alia:
(a)
as regards the functioning of the passport for EU AIFMs marketing non-EU AIFs in the Union and for non-EU AIFMs managing and/or marketing AIFs in the Union:
(i)
the use made of the passport;
(ii)
the problems encountered regarding:
-
effective cooperation among competent authorities,
-
effective functioning of the notification system,
-
the indication of the Member State of reference,
-
the effective exercise by the competent authorities of their supervisory functions being prevented by the laws, regulations or administrative provisions of a third country governing AIFMs, or by limitations in the supervisory and investigatory powers of the third country supervisory authorities,
-
investor protection,
-
investor access in the Union,
-
the impact on developing countries,
-
mediation by ESMA, including the number of cases and the effectiveness of the mediation;
(iii)
the negotiation, conclusion, existence and effectiveness of the required cooperation arrangements;
(iv)
the effectiveness of the collection and sharing of information in relation to the monitoring of systemic risks by national competent authorities, ESMA and the ESRB;
(v)
results of peer reviews referred to in Article 38;
(b)
as regards the functioning of the marketing of non-EU AIFs by EU AIFMs in the Member States and the management and/or marketing of AIFs by non-EU AIFMs in the Member States in accordance with the applicable national regimes:
(i)
compliance of EU AIFMs with all the requirements established in this Directive with the exception of Article 21;
(ii)
compliance of non-EU AIFMs with Articles 22, 23 and 24 in respect of each AIF marketed by the AIFM and, where relevant, with Articles 26 to 30;
(iii)
existence and effectiveness of cooperation arrangements for the purpose of systemic risk oversight and in line with international standards between the competent authorities of the Member State where the AIFs are marketed, in so far as applicable, the competent authorities of the home Member State of the EU AIF concerned and the supervisory authorities of the third country where the non-EU AIFM is established and, in so far as applicable, the supervisory authorities of the third country where the non-EU AIF is established;
(iv)
any issues relating to investor protection that might have occurred;
(v)
any features of a third country regulatory and supervisory framework which might prevent the effective exercise by the competent authorities of the Union of their supervisory functions under this Directive;
(c)
as regards the functioning of both systems, the potential market disruptions and distortions in competition (level playing field) and any potential negative effect on investor access or investment in or for the benefit of developing countries;
(d)
a quantitative assessment identifying the number of third-country jurisdictions in which there is established an AIFM that is marketing an AIF in a Member State either under the application of the passport regime referred to in Article 40 or under the national regimes referred to in Article 42.
3. To that end, as from the entry into force of the delegated act referred to in Article 67(6) and until the issuance of the ESMA opinion referred to in point (a) of paragraph 1 of this Article, the competent authorities shall, quarterly, provide ESMA with information on the AIFMs that are managing and/or marketing AIFs under their supervision, either under the application of the passport regime provided for in this Directive, or under their national regimes.
4. If ESMA considers that there are no significant obstacles regarding investor protection, market disruption, competition or the monitoring of systemic risk, impeding the termination of the national regimes pursuant to Articles 36 and 42 and making the passport for the marketing of non-EU AIFs by EU AIFMs in the Union and the management and/or marketing of AIFs by non-EU AIFM in the Union in accordance with the rules set out in Article 35 and Articles 37 to 41 the sole possible regime for such activities by the relevant AIFMs in the Union, it shall issue positive advice in this regard.
5. The Commission shall adopt, by means of delegated acts in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, measures specifying the contents of the information to be provided pursuant to paragraph 2.
6. The Commission shall adopt a delegated act within 3 months after having received positive advice and an opinion from ESMA and taking into account the criteria listed in paragraph 2 and the objectives of this Directive, such as those relating to the internal market, investor protection and the effective monitoring of systemic risk, in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, specifying the date when the national regimes set out in Articles 36 and 42 are to be terminated and the passport regime provided for in Article 35 and Articles 37 to 41 shall become the sole and mandatory regime applicable in all Member States.
If there is objection to the delegated act referred to in the first subparagraph in accordance with Article 58, the Commission shall re-adopt the delegated act pursuant to which the national regimes set out in Articles 36 and 42 are to be terminated and the passport regime provided for in Article 35 and Articles 37 to 41 shall become the sole and mandatory regime applicable in all Member States, in accordance with Article 56 and subject to the conditions of Articles 57 and 58, at a later stage which seems appropriate to it, taking into account the criteria listed in paragraph 2 and the objectives of this Directive, such as those relating to the internal market, investor protection and the effective monitoring of systemic risk.
7. If ESMA has not issued its advice within the time limit referred to in paragraph 1, the Commission shall request the advice to be provided within a new time limit.
Article 69
Review
1. By 22 July 2017, the Commission shall, on the basis of public consultation and in the light of the discussions with competent authorities, start a review on the application and the scope of this Directive. That review shall analyse the experience acquired in applying this Directive, its impact on investors, AIFs or AIFMs, in the Union and in third countries, and the degree to which the objectives of this Directive have been achieved. The Commission shall, if necessary, propose appropriate amendments. The review shall include a general survey of the functioning of the rules in this Directive and the experience acquired in applying them, including:
(a)
the marketing by EU AIFMs of non-EU AIFs in the Member States taking place through national regimes;
(b)
the marketing of AIFs in the Member States by non-EU AIFMs taking place through national regimes;
(c)
the management and marketing of AIFs in the Union by AIFMs authorised in accordance with this Directive taking place through the passport regime provided for in this Directive;
(d)
the marketing of AIFs in the Union by or on behalf of persons or entities other than AIFMs;
(e)
the investment into AIFs by or on behalf of European professional investors;
(f)
the impact of the depositary rules set out in Article 21 on the depositary market in the Union;
(g)
the impact of the transparency and reporting requirements set out in Articles 22 to 24, 28 and 29 on the assessment of systemic risk;
(h)
the potential adverse impact on retail investors;
(i)
the impact of this Directive on the operation and viability of the private equity and venture capital funds;
(j)
the impact of this Directive on the investor access in the Union;
(k)
the impact of this Directive on investment in or for the benefit of developing countries;
(l)
the impact of this Directive on the protection of non-listed companies or issuers provided by Articles 26 to 30 of this Directive and on the level playing field between AIFs and other investors after the acquisition of major holdings in or control over such non-listed companies or issuers.
When reviewing marketing and/or management of AIFs referred to in points (a), (b) and (c) of the first subparagraph, the Commission shall analyse the appropriateness of entrusting ESMA with further supervisory responsibilities in this area.
2. For the purposes of the review referred to in paragraph 1, Member States shall provide the Commission annually with information on the AIFMs that are managing and/or marketing AIFs under their supervision, either under the passport regime provided for in this Directive, or under their national regimes, with an indication of the date on which the passport regime has been transposed and, if relevant, applied, in their jurisdiction.
ESMA shall provide the Commission with information on all the non-EU AIFMs that have been authorised or have requested authorisation in accordance with Article 37.
The information referred to in the first and second subparagraphs shall include:
(a)
information on where the AIFMs concerned are established;
(b)
if applicable, identification of the EU AIFs managed and/or marketed by them;
(c)
if applicable, identification of the non-EU AIFs managed by EU AIFMs but not marketed in the Union;
(d)
if applicable, identification of the non-EU AIFs marketed in the Union;
(e)
information on the applicable regime, whether national or Union, under which the relevant AIFMs are performing their activities; and
(f)
any other information relevant to the understanding of how the management and the marketing of AIFs by AIFMs in the Union operates in practice.
3. The review referred to in paragraph 1 shall take due account of developments at international level and discussions with third countries and international organisations.
4. After finalising its review, the Commission shall, without undue delay, submit a report to the European Parliament and the Council. If appropriate, the Commission shall make proposals, including amendments to this Directive, taking into account the objectives of this Directive and its effects on investor protection, market disruption and competition, the monitoring of systemic risk and potential impacts on investors, AIFs or AIFMs in the Union and in third countries.
Article 70
Entry into force
This Directive shall enter into force on the 20th day following its publication in the Official Journal of the European Union.
Article 71
Addressees
This Directive is addressed to the Member States.
Done at Strasbourg, 8 June 2011.