ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 9. června 2010
o státní podpoře C 1/09 (ex NN 69/08), kterou Maďarsko poskytlo podniku MOL Nyrt.
(oznámeno pod číslem K(2010) 3553)
(Pouze maďarské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/88/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na rozhodnutí Komise o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy (1) ve věci podpory číslo C 1/09 (ex NN 69/08) (2),
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s výše uvedenými ustanoveními podaly připomínky, a s ohledem na jejich připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dne 13. ledna 2009, na základě stížnosti obdržené dne 14. listopadu 2007, zahájila Komise formální vyšetřovací řízení týkající se opatření, která zavedlo Maďarsko a která údajně představují státní podporu zvýhodňující společnost Hungarian Oil & Gas Plc (Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt.; dále jen „MOL“).
(2)
Dne 8. dubna 2009 předložilo Maďarsko své připomínky k rozhodnutí Komise o zahájení řízení.
(3)
Rozhodnutí o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie dne 28. března 2009 (3). Připomínky podaly dvě zúčastněné strany: MOL a Maďarská těžební unie (Magyar Bányászati Szövetség), obě dne 27. dubna 2009.
(4)
Komise postoupila tyto připomínky Maďarsku v dopise ze dne 2. června 2009. V dopise ze dne 3. července 2009 Maďarsko uvedlo, že k připomínkám zúčastněných stran nemá žádné poznámky.
(5)
Komise si dne 21. září 2009 a 12. ledna 2010 vyžádala od maďarských orgánů další informace a Maďarsko odpovědělo v dopisech ze dne 19. října 2009 a 9. února 2010.
II. PŘÍJEMCE
(6)
MOL je integrovaná ropná a plynárenská společnost se sídlem v maďarské Budapešti. Mezi hlavní činnosti společnosti MOL na maďarském trhu patří: průzkum a těžba ropy a zemního plynu; výroba zemního plynu; rafinace, přeprava, skladování a distribuce ropných produktů v maloobchodní i velkoobchodní síti; přeprava zemního plynu a výroba a prodej olefinů a polyolefinů. Součástí skupiny MOL (k níž MOL náleží) je také několik dalších maďarských a zahraničních dceřiných společností (4).
(7)
V Maďarsku a na Slovensku zastává skupina MOL vedoucí pozici na trhu v každé ze svých hlavních činností. V roce 2008 činily čisté tržby společnosti MOL přibližně 6,8 miliardy EUR a skupiny MOL přibližně 13 miliard EUR (5). V tomtéž roce činil jejich provozní zisk přibližně 400 milionů EUR resp. 732 milionů EUR.
III. POPIS OPATŘENÍ
(8)
Všeobecná pravidla, podle nichž se řídí těžební činnosti v Maďarsku, jsou stanovena v zákoně o těžbě z roku 1993 (dále jen „horní zákon“) (6), který zároveň upravuje těžební činnosti (sondování, průzkum a těžbu) v oblasti uhlovodíků (tj. ropa a zemní plyn).
(9)
Tento horní zákon rozlišuje těžební činnosti prováděné na základě dvou různých právních nástrojů: i) koncese (7) a ii) povolení (8).
-
V případě koncese uzavře ministr, který má na starosti těžbu (dále jen „příslušný ministr“), smlouvu (9) s úspěšným uchazečem veřejného výběrového řízení (10) na těžbu v „uzavřené oblasti“.
-
Jiná situace platí pro „otevřené oblasti“ (11), kde báňský úřad nemůže odmítnout udělit povolení k těžbě, jestliže uchazeč splní všechny zákonem stanovené podmínky (12).
(10)
Podle definice uvedené v horním zákoně (13) jsou uzavřené oblasti vyhrazené pro těžební činnosti na základě koncese. Tudíž jakákoli jiná oblast než uzavřená se kvalifikuje jako otevřená oblast. Podle vysvětlení, které podalo Maďarsko, bylo původním záměrem klasifikovat všechna pole jako uzavřené oblasti podléhající koncesi. Otevřené oblasti, ve kterých se předpokládalo menší bohatství nerostných surovin, měly být spíše výjimkou. V těchto případech se předpokládalo, že taková pole mají nižší hodnotu, a ve veřejném výběrovém řízení se neočekávaly žádné nabídky.
(11)
Horní zákon také stanoví, že těžba nerostných surovin podléhá poplatkům za těžbu, které se odvádějí státu a jejichž výše činí určité procento hodnoty vytěžených surovin (14). Poplatky za těžbu se liší v závislosti na příslušném režimu:
-
V případě koncesí se výše poplatků za těžbu stanoví ve smlouvě o koncesi (15).
-
V případě těžby nerostných surovin na základě povolení se výše poplatků řídí horním zákonem (16). Do ledna 2008 činily poplatky za těžbu uhlovodíků 12 % u polí otevřených od 1. ledna 1998 a J % u polí, na kterých byla zahájena těžba před 1. lednem 1998 (17). Činitel „J“ se vypočítal podle vzorce na základě historických cen zemního plynu, vytěženého množství a hodnoty. Jeho minimální hodnota byla stanovena na 12 %.
(12)
Oddíl 26/A odst. 5 horního zákona stanoví, že pokud těžební společnost podléhající režimu povolení nespustí těžbu do pěti let od data, kdy jí báňský úřad povolení udělil, může být právo na těžbu odebráno (18).
(13)
Tento oddíl také umožňuje tuto lhůtu prodloužit smlouvou uzavřenou mezi příslušným ministrem a těžební společností (19). Tento oddíl stanoví tři různé druhy poplatků, které je třeba hradit v případě prodloužení práva na těžbu:
a)
za prvé je třeba hradit poplatky za prodloužení za pole, kde prozatím těžba neprobíhá, dokud nebude těžba skutečně zahájena. Tento poplatek činí maximálně 1,2násobek původních poplatků za těžbu vypočtených na základě stanoveného hypotetického množství nerostných surovin, jelikož tyto poplatky musejí být odváděny v době, kdy se ještě na daném poli nezačalo skutečně těžit;
b)
za druhé, jestliže se žádost o prodloužení týká více než dvou polí, musí být výše poplatků za prodloužení (zvýšených poplatků za těžbu) použita na všechna těžební pole společnosti;
c)
za třetí, jestliže se prodloužení týká více než pěti polí, může být navíc účtován jednorázový poplatek (20).
(14)
Dne 19. září 2005 zažádala společnost MOL o prodloužení práva na těžbu na dvanáct svých uhlovodíkových polí, které ji bylo v minulosti uděleno na základě povolení a na kterých nezačala s těžbou ve stanoveném termínu. Dne 22. prosince 2005 společnost MOL a ministr uzavřeli v souladu s oddílem 26/A odst. 5 horního zákona smlouvu o prodloužení za těchto podmínek:
a) Poplatky za prodloužení: Dvanáct povolení k těžbě, která byla předmětem žádosti, bylo prodlouženo o pět let (tj. společnost MOL získala o pět let více na zahájení těžby na těchto polích). Poplatky za prodloužení byly stanoveny za každý rok z těchto pěti let prodloužení na základě 12 % poplatků za těžbu, které byly platné v dané době, a násobku („c“) v rozmezí od 1,020 do 1,050. Výsledné poplatky za prodloužení jsou uvedené níže v tabulce 1 (21). Poplatky za prodloužení byly stanoveny za pětiletou dobu prodloužení. Pokud byla pole skutečně otevřena, uplatnily se stanovené poplatky na zbylou část patnáctiletého období jako poplatky za těžbu za pole, kterých se prodloužení týkalo (22).
b) Rozšíření navýšených poplatků na všechna těžební pole: Jelikož bylo o prodloužení práva na těžbu žádáno na více než dvě pole, musely být navýšené poplatky (které se rovnají poplatkům za prodloužení, jak je uvedeno v tabulce 1) uplatněny na následujících patnáct let, tj. do roku 2020, na všechna pole společnosti MOL, na něž se vztahuje povolení a která byla otevřena po 1. lednu 1998. Na pole otevřená před 1. lednem 1998 se vztahuje činitel „J“ vynásobený násobkem „c“ (23).
c) Pevně stanovené poplatky za těžbu: Strany se rovněž výslovně dohodly, že stanovené poplatky za těžbu zůstanou platné po celou dobu trvání smlouvy (tj. do roku 2020), bez ohledu na případné změny horního zákona (24).
d) Jednorázová platba: Jelikož bylo o prodloužení práva na těžbu žádáno na více než pět polí, byl ve smlouvě rovněž stanoven jednorázový poplatek (25) ve výši 20 miliard HUF (26).
e) Výpovědní doložka: Ve smlouvě bylo stanoveno, že není možné ji jednostranně upravovat (pouze dohodou obou stran). Jednou ze stran může být vypovězena pouze v případě změny vlastnictví společnosti MOL (minimálně 25 % akcií společnosti).
(15)
Rozhodnutím ze dne 23. prosince 2005 báňský úřad prodloužil práva na těžbu společnosti MOL na požadovaných dvanáct polí a rozšířil zvýšené poplatky tak, aby se vztahovaly na všechna pole společnosti.
(16)
V rámci novely (27) horního zákona, která nabyla účinku dne 8. ledna 2008 (28) (dále jen „novela z roku 2008“), byly poplatky za těžbu pro určité kategorie uhlovodíků značně navýšeny. Tato novelizace neovlivnila výši poplatků za těžbu jiných druhů nerostných surovin. Oddíl 5 pozměňujícího zákona stanovil rozdílné poplatky za těžbu v závislosti na: i) datu otevření těžebního pole; ii) množství vytěžených uhlovodíků a iii) ceně ropy v daném okamžiku.
-
Pro pole, na kterých byla zahájena těžba mezi 1. lednem 1998 a 1. lednem 2008, byly stanoveny poplatky za těžbu ve výši 30 %.
-
Na pole otevřená po 1. lednu 2008 se vztahují různé sazby (12 %, 20 % nebo 30 %) v závislosti na množství vytěžených uhlovodíků.
-
Pro doly, ve kterých byla těžba zahájena před 1. lednem 1998, se použije činitel „J“, přičemž jeho minimální výše je stanovena na 30 %.
Kromě toho všechny tyto sazby podléhají příplatku v závislosti na ceně ropy: +3 %, jestliže cena ropy přesáhne 80 USD/bbl, nebo + 6 %, jestliže přesáhne 90 USD/bbl (dále jen „doložka Brent“). Zvláštní sazby se vztahují například na náročné těžební podmínky (12 %) a vysoce inertní plyn (8 %).
(17)
Tyto sazby poplatků za těžbu byly platné v období od 8. ledna 2008 do 23. ledna 2009 a vztahovaly se na všechny těžební společnosti, které prováděly těžbu v těžebních lokalitách na základě povolení, včetně těch, jež povolení získaly do ledna 2008, kdy vstoupila novela horního zákona v platnost. Dne 23. ledna 2009 (poté, co Komise vydala rozhodnutí o zahájení vyšetřovacího řízení) vstoupila v platnost nová změna horního zákona, která snížila poplatky za těžbu v případě polí, na nichž byla těžba zahájena v období od 1. ledna 1998 do 1. ledna 2008, zpět na 12 % (přičemž „doložka Brent“ byla zachována) (29). Poplatky za těžbu u ostatních druhů polí zůstaly stejné jako ve znění horního zákona platném v roce 2008.
(18)
V tabulce 2 jsou shrnuty platné poplatky za těžbu v režimu povolení podle různých znění horního zákona.
Tabulka 2
Souhrn platných poplatků za těžbu v režimu povolení podle horního zákona
Poplatky platné do roku 2008
Poplatky platné v roce 2008
Poplatky platné od 23. ledna 2009
Těžba zahájená před 1. lednem 1998
J %
(minimálně 12 %)
J %
(minimálně 30 %, + 3 % nebo 6 % doložka Brent)
J %
(minimálně 30 %, + 3 % nebo 6 % doložka Brent)
Těžba zahájená v období mezi 1. lednem 1998 a 1. lednem 2008
12 %
30 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
12 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
Těžba zahájená po 1. lednu 2008
Ložiska zemního plynu s roční výtěžností nižší než 300 mil. m3
Ložiska ropy s roční výtěžností nižší než 50 kt
Nepoužije se
12 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
12 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
Ložiska zemního plynu s roční výtěžností v rozmezí 300-500 mil. m3
Ložiska ropy s roční výtěžností v rozmezí 50-200 kt
20 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
20 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
Ložiska zemního plynu s roční výtěžností vyšší než 500 mil. m3
Ložiska ropy s roční výtěžností vyšší než 200 kt
30 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
30 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
Uhlovodíky se zvláštními podmínkami těžby
12 %
12 %
Vysoce inertní plyn
8 %
8 %
„J“ se vypočítá podle vzorce, který je založen na historických cenách zemního plynu, vytěženém množství a hodnotě, viz odstavec 11.
IV. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(19)
Údajnou státní podporu, která je předmětem šetření, představuje smlouva o prodloužení, která byla uzavřena dne 22. prosince 2005 mezi společností MOL a maďarským státem a která společnost do jisté míry osvobodila od zvýšených poplatků za těžbu vztahujících se na těžbu uhlovodíků, jež byly stanoveny následnou novelizací maďarského horního zákona. Vzhledem ke způsobu, jakým byla smlouva a následná novelizace zákona navržena, považuje je Komise za součást stejného opatření (dále jen „opatření“) a rozhodnutí o zahájení řízení posuzovalo jejich společný dopad.
(20)
V rozhodnutí o zahájení řízení dospěla Komise k předběžnému závěru, že následkem smlouvy o prodloužení je společnost MOL chráněna v případě budoucích změn poplatků za těžbu a konkrétně změn stanovených v následné novele horního zákona z roku 2008. Takto je společnost zvýhodněna oproti svým konkurentům, kteří podnikají na základě stávajícího režimu povolení, a jelikož předtím neuzavřeli podobnou smlouvu o prodloužení, musejí nyní platit nové zvýšené poplatky za těžbu. V předběžném posouzení Komise dospěla k názoru, že toto opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU, a neshledala žádné důvody, na základě kterých by mohlo být slučitelné s vnitřním trhem, jelikož zde podle všeho nelze uplatnit žádnou odchylku.
(21)
Další podrobnosti jsou uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení, které je nedílnou součástí tohoto rozhodnutí.
V. PŘIPOMÍNKY ZE STRANY MAĎARSKA
(22)
Mezi hlavní argumenty Maďarska týkající se kumulativních kritérií definujících státní podporu patří: i) neexistence selektivity a ii) neexistence jakékoli výhody pro údajného příjemce.
(23)
Pokud jde o selektivitu, maďarské orgány v zásadě namítají, že toto opatření není selektivní, protože uzavřením smlouvy o prodloužení společnost MOL přešla pod jiný režim, který se liší od režimu povolení.
(24)
Za prvé Maďarsko potvrzuje, že se režim koncese a povolení liší, a zdůrazňuje, že v případě koncese může těžební společnost ve své koncesní nabídce navrhnout vyšší poplatek, než jaký je uveden v oznámení o výběrovém řízení, zatímco v případě režimu povolení výši poplatku stanoví horní zákon. Maďarsko dále argumentuje, že zároveň s těmito režimy bylo potřeba najít nové „kvazikoncesní“ řešení, které stanoví poplatky za těžbu v samostatné smlouvě mimo koncesní systém. Dle Maďarska je možné smlouvu o prodloužení podle oddílu 26/A odst. 5 horního zákona vnímat jako vhodný právní základ pro takové „kvazikoncesní“ řešení, kterým se právo na těžbu účinně vyjme z režimu povolení a založí na smluvní bázi.
(25)
Maďarsko dále uvádí, že smlouva o prodloužení přímo vyplývá z logiky horního zákona. Podle Maďarska je stanovení poplatků za těžbu na dobu trvání smlouvy o prodloužení přirozená součást smlouvy, jak je uvedeno v oddílu 26/A odst. 5 horního zákona, a smlouva o prodloužení by nemohla být za jiných podmínek uzavřena. Kromě toho, všechny ostatní těžební společnosti mohou očekávat stejné jednání, takže v případě společnosti MOL nedošlo k žádnému preferenčnímu zacházení.
(26)
Konkrétně oddíl 20 odst. 11 horního zákona stanoví, že poplatky za těžbu jsou poplatky stanovené ve: i) smlouvě o koncesi; ii) horním zákoně nebo iii) smlouvě o prodloužení. Maďarské orgány tudíž argumentují, že horní zákon výslovně povoluje, aby poplatky stanovené ve smlouvě o povolení zůstaly nezměněny i v případě, že dojde ke změnám právních předpisů. Maďarské orgány se domnívají, že je to jasně uvedeno v horním zákoně, tj. v oddíle 26/A odst. 5, který stanoví, že zvýšené poplatky činí maximálně 1,2násobek původních poplatků za těžbu (30). Maďarsko tudíž tvrdí, že maďarský zákon vylučuje použití jakéhokoli vyššího poplatku.
(27)
Pokud jde o údajnou neexistenci zvýhodnění, Maďarsko uvádí, že nerostné suroviny jsou majetkem státu, který přechází do soukromého vlastnictví prostřednictvím těžebních společností, jež získaly právo na těžbu za úhradu příslušných poplatků. Maďarsko v této souvislosti zmiňuje podobnost s rozsudkem ve věci Ryanair a trvá na tom, že tuto konkrétní činnost státu lze srovnávat s činností tržního subjektu, i když stát zastává roli orgánu veřejné moci (31).
(28)
Maďarsko popírá, že by poplatky za těžbu představovaly určitý druh daně, a definuje je jako cenu placenou za těžbu nerostných surovin nebo státní podíl. Maďarsko zdůrazňuje, že skutečnost, že je tento poplatek stanoven v zákoně, nepředstavuje rozhodný důvod vedoucí k závěru, že se jedná o určitý druh daně.
(29)
Maďarsko kromě toho vysvětluje, že tři různé platební závazky v souladu se smlouvou o prodloužení (tj. poplatky za prodloužení, zvýšené poplatky za těžbu rozšířené na všechna pole a jednorázová platba), které vyplývají z příslušných ustanovení horního zákona, by neměly být chápány jako kompenzace státu za ušlý zisk, na nějž má v každém případě nárok. Podle Maďarska lze tyto platby z pohledu státu vnímat jako dodatečný příjem, za který se stát zříká svého práva nabídnout pole v rámci výběrového řízení v režimu koncese, se zřetelem na související rizika a možné výnosy.
(30)
Maďarsko zdůrazňuje, že po diskutované změně horního zákona nemusel žádný další tržní subjekt ve skutečnosti zaplatit vyšší poplatek za těžbu než společnost MOL, jelikož v daném období do kategorií s vyššími poplatky za těžbu nespadal žádný soutěžitel.
Tabulka 3
Roční platby poplatků za těžbu společnosti MOL (skutečné a hypotetické)
v milionech HUF
Platební položka
Skutečné: podle smlouvy o prodloužení
Hypotetické: podle platného horního zákona
Rozdíl
Čistá aktuální hodnota rozdílu v roce 2009
2005
Jednorázová platba (32)
[…] (35)
(…)
20 000,0
28 064,5
2006
Poplatek za 2 prodloužení (33)
(…)
(…)
835,8
1 092,1
Poplatek za těžbu 3 (34)
(…)
(…)
5 755,7
7 520,0
Celkem
(…)
(…)
6 591,6
8 612,1
2007
Poplatek za prodloužení
(…)
(…)
769,7
926,5
Poplatek za těžbu
(…)
(…)
3 428,0
4 126,4
Celkem
(…)
(…)
4 197,7
5 052,9
2008
Poplatek za prodloužení
(…)
(…)
345,8
382,9
Poplatek za těžbu
(…)
(…)
-28 444,7
-31 498,5
Celkem
(…)
(…)
-28 099,0
-31 115,6
2009
Poplatek za prodloužení
(…)
(…)
211,2
211,2
Poplatek za těžbu
(…)
(…)
-1 942,1
-1 942,1
Celkem
(…)
(…)
-1 730,9
-1 730,9
CELKOVÝ SOUČET
(…)
(…)
959,5
8 883,0
Částky vycházejí z údajů, které poskytly maďarské orgány.
(31)
Maďarsko dále poukazuje na to, že na základě smlouvy o prodloužení za danou dobu a s přihlédnutím ke všem součástem smlouvy, včetně poplatků za prodloužení a jednorázové platby, společnost MOL ve skutečnosti zaplatila státu více, než kolik by zaplatila bez smlouvy o prodloužení, tj. podle horního zákona. Porovnání skutečné výše úhrad provedených společností MOL a hypotetických plateb je uvedeno v tabulce 3 výše. Údaje poskytly maďarské orgány.
(32)
Podle Maďarska těžební společnosti oprávněně očekávají předvídatelnost poplatků za těžbu, které by se tudíž v průběhu času neměly měnit. Na tom byly založeny úvahy, které stály v pozadí novelizace horního zákona, jelikož přestože se poplatky za těžbu následkem této novely změnily, ve skutečnosti zde neexistovala žádná společnost, jejíž poplatky za těžbu by tato změna ovlivnila. Podle Maďarska by novelizace horního zákona mohla naznačovat, že by stát mohl změnit poplatky za těžbu pro pole, na kterých již těžba probíhá. Novela z roku 2008 však byla výsledkem kompromisu učiněného na základě jednání, která přijetí horního zákona předcházela. Tak byla implicitně přijata skutečnost, že mohou existovat legitimní očekávání. Těžební společnost tedy může legitimně očekávat, že stát jednostranně nezvýší žádný z těchto poplatků. Maďarsko se tedy domnívá, že systém horního zákona a konkrétních ustanovení v něm obsažených zahrnuje požadavek, aby poplatky za těžbu zůstaly v průběhu platnosti smlouvy nezměněné.
(33)
Závěrem maďarské orgány vysvětlují, že „výpovědní doložka“ je založena na důvodech národní bezpečnosti.
VI. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(34)
Komise obdržela připomínky od těchto zúčastněných stran: MOL (příjemce údajného opatření podpory) a Maďarská těžební unie, které je společnost MOL členem. Připomínky obou zúčastněných stran byly ve stejném duchu jako připomínky Maďarska a jejich poznámky do značné míry odpovídaly připomínkám, které uvedlo Maďarsko.
(35)
Společnost MOL, údajný příjemce dotyčného opatření, uvádí, že na maďarském trhu těžby uhlovodíků se jí nedostalo žádného preferenčního zacházení, ačkoli Komise v rozhodnutí o zahájení řízení tvrdí opak. Většinu poplatků za těžbu, jež společnost MOL odvádí maďarskému státu, tvoří poplatky za těžbu ve výši J % (tj. těžba byla zahájena před 1. lednem 1998), což v praxi znamená, že společnost MOL platí 64-75 %, zatímco konkurenti (kteří zahájili těžbu později a těží na malých polích) musejí hradit pouze 12 % poplatky.
(36)
Uzavření smlouvy o prodloužení navíc znamenalo, že společnost MOL státu zaplatila více (s přihlédnutím ke všem součástem smlouvy o prodloužení), než by bývala zaplatila bez této smlouvy, pouze na základě původního znění horního zákona.
(37)
Co se týče tvrzení Komise, že smlouvu o prodloužení nelze považovat za obdobu koncese, protože podléhá režimu povolení, společnost MOL uvedla, že prodloužení práva na těžbu nepodléhá povolení na základě jednostranného rozhodnutí státu, ale pouze po dohodě s těžební společností. Pokud by účelem dotčeného právního předpisu bylo ponechat tuto záležitost na úvaze státu, bylo by příslušné ustanovení koncipováno jinak. Z tohoto znění horního zákona vyplývá, že legislativním záměrem bylo považovat smlouvu o prodloužení za obdobu koncesí.
(38)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise namítá, že tvrzení maďarských orgánů, že změna horního zákona byla nezbytná pro zajištění vyšších příjmů, je v rozporu se skutečností, že společnost MOL byla ve skutečnosti od zvýšených poplatků osvobozena.
(39)
Společnost MOL zde žádný rozpor nevidí. Na jedné straně tato společnost na základě smlouvy o prodloužení státu zaplatila více, než by bývala zaplatila podle horního zákona. Společnost MOL rovněž platí velmi vysoké poplatky za těžbu za pole podléhající poplatkům dle činitele J. Změna horního zákona by zároveň mohla mít dopad na pole otevřená v budoucnu.
(40)
Společnost MOL tvrdí, že složky platby za prodloužení v žádném případě nepředstavují pokutu, jak naznačuje Komise. Horní zákon rovněž stanoví sankce/pokuty za provozování těžební činnosti v rozporu s horním zákonem. Poplatky podle smlouvy o prodloužení představují výsledek jednání mezi těžební společností a státem. Uzavření této smlouvy nebylo povinné: těžební společnost se mohla rozhodnout, že smlouvu neuzavře, čímž by ztratila právo na těžbu, a poté se zúčastnit veřejného výběrového řízení, v rámci kterého by nakonec mohla právo na těžbu získat levněji.
(41)
Srovnávat společnost MOL, jež takovou smlouvu o prodloužení uzavřela, se soutěžiteli, kteří podnikají v režimu povolení, je zavádějící. Společnost MOL dále zdůrazňuje, že splnila všechny své povinnosti a jednala v souladu s právními předpisy.
(42)
MOL rovněž nesouhlasí s názorem Komise, že násobitel „c“ je příliš nízký (jelikož je nižší než zákonná hranice ve výši 1,2násobku). Mělo by se také vzít v úvahu, že se zvýšené poplatky za těžbu týkaly téměř 150 polí, a tudíž zvýšené poplatky přinesly státu výrazně vyšší příjmy z těžby.
(43)
Konečně, pokud jde o argument Komise, že je společnost MOL zvýhodňována tím, že nepodléhá doložce Brent, společnost připomíná, že činitel J je také citlivý na ceny.
(44)
Maďarská těžební unie (dále jen „těžební unie“) zastupuje společnosti, které se zabývají těžební činností nebo činnostmi s těžbou souvisejícími. Jejím hlavním cílem je zlepšit celkový provozní rámec pro provádění těžebních činností v Maďarsku, sledovat legislativní postupy a jednat v zájmu svých členů. V současné době má 66 členů, včetně společnosti MOL. Předsedou rady těžební unie je vyšší řídicí pracovník společnosti MOL (36).
(45)
Podle těžební unie těžební společnosti oprávněně očekávají, že se výše poplatků za těžbu u polí, která jsou již otevřená, nebude měnit. Stát tudíž nemůže poplatky jednostranně zvyšovat „retroaktivně“ (tj. za pole, která jsou již v provozu). Těžební unie tento názor vyjádřila v souvislosti s návrhem zákona, který předcházel novelizaci horního zákona, a podle těžební unie byla tato zásada při změně horního zákona zohledněna. Konečné znění nebylo rozporováno, protože pokud jde o jeho účinek, nezvyšuje poplatky za těžbu na polích, kde již byla těžba zahájena.
(46)
Pokud jde o obecnou charakteristiku a hospodářské podmínky těžebního trhu, vysvětluje těžební unie, že doba trvání těžebních projektů je relativně dlouhá. Mezi započetím průzkumu a skutečnou těžbou může uběhnout 10-15 let. V této fázi má těžební společnost jen výdaje; příjem začíná vykazovat až po spuštění těžby. Dále zde existuje nevyhnutelné geologické riziko, jelikož není jasné, jestli bude průzkum úspěšný. Proto je nutné projekty plánovat s největší pečlivostí. Ziskovost projektu závisí na řadě faktorů. Vzhledem k četným rizikům se v tomto odvětví očekává, že alespoň ta, která může ovlivnit stát, zůstanou během trvání projektu stabilní, tj. legislativní rámec nebo poplatky za těžbu. Vzhledem ke zvláštní charakteristice tohoto odvětví hrají struktury financování v projektech důležitou roli. Věřitelé projekty neustále podrobně zkoumají a mohou financování ukončit, pokud se podmínky výrazně změní.
(47)
Proto v zemích s vysokým politickým rizikem uzavírá těžební společnost se státem smlouvu, která se řídí soukromým právem. Ve stabilních oblastech, jako je západní Evropa, nejsou takové smlouvy potřeba, protože lze předpokládat, že stát nebude právní rámec neustále měnit. Stabilitu, pokud jde o státní podíl, očekávají jak těžební společnosti, tak věřitelé. Bez této stability by bylo riziko projektu vyšší; země se stabilní hospodářskou politikou si nemůže dovolit časté změny politiky, protože by tak těžařské podniky odradila.
(48)
Těžební unie dále poukazuje na to, že zásady právní jistoty a ochrany získaných práv jsou zakotveny v judikatuře evropských soudů a v maďarské ústavě. Proto maďarský zákonodárce nemá právo zvyšovat poplatky za těžbu za pole, která jsou již v provozu, jelikož právní předpisy musejí být předvídatelné. Těžební unie se navíc domnívá, že „stálost“ poplatků za těžbu představuje získané právo.
(49)
Další argument, který uvádí těžební unie, je zákaz diskriminace. Zejména nesmí existovat žádná diskriminace mezi společnostmi podnikajícími na základě koncese a těmi, které fungují na základě systému povolení. Maďarský zákonodárce proto není oprávněn poplatky za těžbu zvyšovat „zpětně“ za pole, která jsou již otevřená. Evropský soudní dvůr v řadě rozsudků vysvětluje, že právní jistota je základním prvkem práva Evropské unie. Právní předpisy musejí být jednoznačné, přesné a předvídatelné, zejména mají-li negativní dopad na jednotlivce nebo společnosti (viz citovaná judikatura). Těžební unie dále namítá, že zásada právní jistoty a získaných práv je rovněž zakotvena v maďarské ústavě, a závěrem dodává, že na základě práva Evropské unie a ústavních zásad musí být právní předpisy předvídatelné.
(50)
Těžební unie závěrem dodává, že zásada ochrany získaných práv vyplývá ze zásady právní jistoty. Zásada ochrany získaných práv je při vnitrostátních a mezinárodních legislativních postupech řídících těžební práva dodržována. Ostatní členské státy EU mají rovněž stabilní právní předpisy týkající se těžby, které se často nemění.
VII. EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SMLOUVY O FUNGOVÁNÍ EU
(51)
S cílem zjistit, zda opatření představuje státní podporu, musí Komise posoudit, zda sporné opatření splňuje podmínky čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU. Tento článek stanoví, že: „Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak.“ S ohledem na toto ustanovení Komise níže posoudí, zda sporné opatření představuje státní podporu.
(52)
Za prvé je třeba připomenout, že opatření může představovat státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU bez ohledu na svou právní formu. I když byla smlouva o prodloužení uzavřena v souladu s příslušnými ustanoveními horního zákona a i když je na Maďarsku, aby stanovilo výši poplatku v zákoně, neznamená to samo o sobě, že jsou tyto kroky nebo jejich důsledky slučitelné s pravidly EU v oblasti státní podpory. Skutečnost, že je opatření slučitelné s vnitrostátním právem, nemá vliv na jeho slučitelnost s pravidly v oblasti státní podpory stanovenými ve Smlouvě o fungování EU.
(53)
Mimo to, jak již bylo uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, se Komise nedomnívá, že by nějaký aspekt této věci, tj. příslušná ustanovení horního zákona, smlouva o prodloužení a změna horního zákona, byl sám o sobě v rozporu s pravidly v oblasti státní podpory. Naopak Komise v této věci považuje celý sled kroků státu za „opatření“ a posuzuje dopad smlouvy o prodloužení společně s následnými změnami horního zákona.
(54)
Pokud jde o argumenty Maďarska, že poplatky za těžbu nepředstavují daň, ale podíl státu, Komise podotýká, že tento argument je z pohledu posuzování státní podpory irelevantní. Pravidla v oblasti státní podpory se uplatní na všechny druhy nákladů, které podnikům vznikají a od nichž jsou na základě státního opatření osvobozeny. V každém případě je třeba poznamenat, že vydávání správních povolení pro těžbu nerostných a uhlovodíkových surovin se jeví jako typická role orgánu veřejné moci; platby za taková povolení jsou srovnatelné s daněmi nebo správními poplatky.
(55)
Konečně, pokud jde o výpovědní doložku, se Komise domnívá, že se nejedná o otázku státní podpory. Skutečnost, že je ve smlouvě uvedeno, že může být vypovězena, jestliže třetí strana získá podíl ve společnosti MOL přesahující 25 %, je opatření, které nezahrnuje státní prostředky.
(56)
Aby bylo možné opatření považovat za státní podporu, musí být zvláštní nebo selektivní v tom, že zvýhodňuje určité podniky nebo určitá odvětví výroby.
(57)
Podle judikatury Soudního dvora (37), pokud jde o posouzení podmínky selektivity, která je zásadní při posuzování státní podpory, čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU ukládá povinnost určit, zda v rámci daného právního režimu může vnitrostátní opatření „zvýhodňovat určité podniky nebo určitá odvětví výroby“ vůči ostatním, které se s ohledem na cíl sledovaný uvedeným opatřením nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci.
(58)
Soudní dvůr v řadě případů rovněž rozhodl, že čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU nerozlišuje podle důvodů nebo cílů státní podpory, ale definuje je podle jejich účinků (38).
(59)
Pojem „státní podpora“ se ovšem nezahrnuje na státní opatření, které rozlišuje mezi podniky, pokud toto rozlišení vyplývá z povahy nebo vnitřního uspořádání systému, do něhož tato opatření patří.
(60)
Komise nesouhlasí s argumentací maďarských orgánů a zúčastněných stran týkající se neexistence selektivity.
(61)
Aby bylo možné zjistit, jestli je příslušné opatření selektivní, musí být definován odpovídající referenční systém (39).
(62)
V daném případě Komise za odpovídající referenční systém pro posuzování považuje režim povolení. Společnost MOL se nemusela účastnit výběrového řízení na získání koncese v uzavřené oblasti. Namísto toho získala právo na těžbu na svá pole podléhající režimu povolení a soutěží s účastníky trhu, kteří podnikají v rámci tohoto režimu. Smlouva o prodloužení je součástí režimu povolení. Pouhá skutečnost, že společnost MOL nedokázala spustit těžbu ve stanovené lhůtě a musela zažádat o smlouvu o prodloužení, nemůže mít za následek změnu referenčního systému. Přijetí takového argumentu by vedlo k situaci, ve které je jedné společnosti poskytováno individuální zacházení jako v případě režimu koncese, ale bez veřejného výběrového řízení.
(63)
Maďarské orgány se ve skutečnosti mohou volně rozhodnout, má-li být pole v režimu koncese nebo povolení. Čili když maďarské orgány chtějí poskytnout práva na těžbu na základě smlouvy, mohou zvolit transparentní postup udělení koncese, jehož součástí je veřejné výběrové řízení. Komise nemůže uznat, že by neprůhledná takzvaná „kvazikoncese“, která se nyní uplatňuje pouze v případě jedné společnosti (MOL), mohla být chápána jako samostatný referenční systém.
(64)
Maďarsko mělo navíc velkou volnost v případě prodlužování povolení nebo následné změny příslušných ustanovení horního zákona (i přes vědomí, jaké výhody by to přineslo společnosti MOL jakožto jedinému zástupci na trhu s uhlovodíky, který uzavřel smlouvu o prodloužení). Maďarsko mělo možnost poplatky za těžbu kdykoli vymezit, tj. mohlo se rozhodnout horní zákon vůbec neupravovat. Z pohledu účinků sledu kroků je jasné, že tento sled jednoznačně zvýhodnil jeden konkrétní podnik.
(65)
Na základě výše uvedeného Komise dospěla k závěru, že referenčním systémem je režim povolení.
(66)
V rámci režimu povolení je smlouva o prodloužení jasně selektivní. Dokonce i samy maďarské orgány potvrzují, že strany mají při dojednávání podmínek této smlouvy jistý manévrovací prostor pro stanovení různých složek platby a navíc mají možnost rozhodnout se smlouvu neuzavřít vůbec. Bylo tudíž pouze na uvážení maďarských orgánů, jestli takovouto smlouvu se společností MOL (nebo s jakýmkoli jiným účastníkem trhu) uzavřou, nebo ne (40).
(67)
Takové zacházení nelze vysvětlovat pomocí logiky nebo povahy systému. Na jedné straně se poplatky za těžbu ukládají, aby zajistily státu příjem z vytěžené hodnoty. Na druhé straně se podle smlouvy o prodloužení hradí jednotlivé složky platby jako zvláštní poplatek za prodloužení. V tomto případě však uzavření smlouvy o prodloužení a následné zvýšení poplatků pro společnost MOL vedlo k paradoxní situaci. Společnost MOL, která nezačala těžit ve stanovené lhůtě, bude až do roku 2020 využívat nižší poplatky za těžbu v podstatě na všechna svá pole na základě povolení, zatímco její konkurenti, kteří také podléhají režimu povolení a kteří těžbu spustili včas, a tudíž neuzavírali žádnou smlouvu o prodloužení, musejí platit vyšší zákonné poplatky.
(68)
Toto byla jediná smlouva o prodloužení uzavřená na těžbu uhlovodíků. Společnost MOL uvedla, že existují další smlouvy o prodloužení na těžbu pevných nerostných surovin. Komise podotýká, že toto se týká jiných druhů nerostných surovin, které podle horního zákona podléhají jiným poplatkům za těžbu než uhlovodíky. Je rovněž nutno poznamenat, že v případě pevných nerostných surovin nedošlo v rámci novelizace horního zákona k žádné změně (tj. účastníci trhu, kteří takovou smlouvu uzavřeli, nebyli ovlivněni stejným „sledem opatření“, a tudíž nezískali žádnou výhodu).
(69)
Na základě výše uvedeného, navzdory argumentům, které Maďarsko předložilo, se Komise domnívá, že sled kroků, tj. znění oddílu 26/A odst. 5 horního zákona, na základě toho uzavřená smlouva o prodloužení a následná změna horního zákona, je selektivní ve prospěch společnosti MOL.
(70)
Společné účinky sledu opatření způsobily, že z držitelů povolení k těžbě uděleného v souladu s oddílem 5 horního zákona pouze společnost MOL podléhala zvláštnímu režimu, který ji chránil před jakýmkoli zvýšením poplatků za těžbu, jež se běžně odvádí za těžbu uhlovodíků.
(71)
Závěrem, vzhledem k širokému prostoru při schvalování smlouvy o prodloužení a s ohledem na fakt, že je výjimka ve skutečnosti určena pro jedinou společnost, je kritérium selektivity splněno.
(72)
Na rozdíl od tvrzení maďarských orgánů je Komise toho názoru, že stát nevykonává výdělečnou činnost prostřednictvím udělování povolení pro těžební činnosti. Udělování správních koncesí nebo povolení k těžbě spíše souvisí s výkonem moci, která náleží veřejnému orgánu, protože tuto činnost nemůže vykonávat soukromý subjekt (41). V Maďarsku - stejně jako v ostatních členských státech EU - není původním vlastníkem nerostných surovin žádný soukromý subjekt. Právní systémy členských států obecně přisuzují kontrolu nad nerostným bohatstvím orgánům veřejné moci (42). Rozhodnutí povolit společnosti těžbu nerostných zdrojů formou, kterou si členský stát zvolí, a oproti úhradě určitých poplatků je tudíž z důvodu jeho povahy a pravidel úkolem orgánů veřejné moci a lze označit jako projev moci veřejných orgánů. Zásah Maďarska za účelem podrobit těžební činnost správnímu dozoru slouží obecnému zájmu, a nikoli zájmům komerčním. Toto jednání je tedy nutné považovat za formu státního zásahu orgánem veřejné moci, přičemž tento zásah se liší od jednání soukromého investora v tržním hospodářství (43).
(73)
I kdyby v tomto případě bylo povolení k těžbě považováno za hospodářskou činnost, jejímž prostřednictvím stát sleduje komerční účely (což není), Komise podotýká, že neexistuje žádná jasná a přímá souvislost z hlediska peněz mezi výší poplatků za těžbu, které Maďarsko stanovilo pro společnost MOL, a hodnotou povolení k těžbě. Odůvodnění Maďarska, jmenovitě, že při uzavírání smlouvy o prodloužení jednalo jako tržní subjekt, není podloženo. Konkrétně nic nenaznačuje, že by ve veřejném výběrovém řízení na těchto dvanáct polí (na která by nebylo povolení prodlouženo) konkurent nepředložil vyšší nabídku. Maďarsko rovněž nepředložilo žádný důkaz, že při uzavírání smlouvy o prodloužení vzalo v potaz všechny příslušné faktory a rizika z komerčního pohledu, tj. všechny součásti platby ve smlouvě o prodloužení, možné vyšší poplatky stanovené horním zákonem do roku 2020, trvání smlouvy a možné soutěžitele.
(74)
Maďarsko dále tvrdí, že po sporné změně horního zákona ve skutečnosti žádný další účastník trhu nemusel platit vyšší poplatky než společnost MOL, protože do kategorií s vyššími poplatky za těžbu ve skutečnosti v daném období nespadali žádní soutěžitelé.
Tabulka 4
Souhrn platných poplatků za těžbu před a po změně horního zákona
Poplatky platné do roku 2008
Poplatky platné v roce 2008
Poplatky platné od 23. ledna 2009
Poplatky za pole, na která se vztahuje smlouva MOL,
platné do roku 2020
Těžba zahájená před 1. lednem 1998
J % (46)
(minimálně 12 %)
J %
(minimálně 30 %, + 3 % nebo 6 % doložka Brent)
J %
(minimálně 30 %, + 3 % nebo 6 % doložka Brent)
J % c (47)
(minimálně 12 %)
Těžba zahájená v období mezi 1. lednem 1998 a 1. lednem 2008
12 %
30 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
12 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
12 % c
(~ 12.24 % (45))
Těžba zahájená po 1. lednu 2008 (44)
Ložiska zemního plynu s roční výtěžností nižší než 300 mil. m3
Ložiska ropy s roční výtěžností nižší než 50 kt
Nepoužije se
12 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
12 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
12 % c
(~ 12.24 % (45))
Ložiska zemního plynu s roční výtěžností v rozmezí 300-500 mil. m3
Ložiska ropy s roční výtěžností v rozmezí 50-200 kt
20 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
20 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
Ložiska zemního plynu s roční výtěžností vyšší než 500 mil. m3
Ložiska ropy s roční výtěžností vyšší než 200 kt
30 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
30 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
Uhlovodíky se zvláštními podmínkami těžby
12 %
12 %
Vysoce inertní plyn
8 %
8 %
(75)
Tento argument musí být odmítnut.
(76)
Výše uvedená tabulka 4 výše shrnuje rozsah, v jakém na základě smlouvy o prodloužení a následné novelizace horního zákona společnost MOL hradila nižší poplatky, než jaké stanovil horní zákon.
(77)
Za prvé z údajů, které poskytly maďarské orgány, vyplývá, že ve skutečnosti zde bylo několik podniků provozujících pole na základě režimu povolení, na které se v období mezi 8. lednem 2008 a 23. lednem 2009 vztahovaly vyšší poplatky za těžbu, než hradila společnost MOL, v důsledku první novely horního zákona a rovněž od 23. ledna 2009 do dnešního dne v důsledku druhé novely horního zákona. Z vysvětlení, která maďarské orgány poskytly, vyplývá, že v roce 2008 zde na polích v režimu povolení těžily kromě společnosti MOL i další podniky, jež v důsledku uplatnění doložky Brent platily více než 12 % (mezi 14,24 % a 18 %) (48).
(78)
Za druhé, přestože maďarské orgány tvrdí, že zde existují pouze soutěžitelé, kteří provozují nebo se chystají provozovat menší pole (tj. s výtěžností menší než 500 m3 nebo 200 kt), Komise podotýká, že i kdyby tato malá pole spadala do kategorie 12 %, přesto musí v příslušných případech zaplatit přirážku Brent. Takto by poplatky za těžbu mohly stoupnout až na 18 %. Komise znovu připomíná, že účinek opatření spočívá v tom, že společnost MOL nepodléhá doložce Brent stanovené v horním zákoně pro všechny ostatní subjekty.
(79)
Za třetí, pokud jde o aktuální obecné tržní prostředí v Maďarsku, těžbou uhlovodíků se zde zabývá několik těžebních společností. Dále zde existuje několik společností, které provádějí průzkum a které by mohly otevřít pole a konkurovat společnosti MOL. Jakékoli nově vstupující subjekty v rámci režimu povolení budou podléhat zákonným poplatkům za těžbu a budou muset konkurovat společnosti MOL, která jako jediná nemusí za svá těžební pole platit poplatky, jež ukládá obecný režim povolení, a vztahují se na ni poplatky nižší.
(80)
Za čtvrté, Komise podotýká, že společnost MOL ve skutečnosti podléhá poplatkům ve výši zhruba 12,24 % nejenom za dvanáct polí, na která získala prodloužení, ale za všechna svá těžební pole otevřená po 1. lednu 1998, jež v době uzavření smlouvy v roce 2005 provozovala v režimu povolení, a poplatkům ve výši J % za všechna pole zprovozněná před 1. lednem 1998. Poplatky společnosti MOL jsou navíc stanoveny ve výši 12,24 % až do roku 2020. Takto získala společnost MOL výhodu v případě většiny svých polí v režimu povolení na značně dlouhou dobu.
(81)
Za páté, kdyby se hypoteticky báňský úřad rozhodl, že prodloužení na zmíněných dvanáct polí neudělí, všechna ostatní pole společnosti MOL v režimu povolení by následně rovněž podléhala podstatně vyšším poplatkům za těžbu, což by znamenalo vyšší příjmy pro stát (49). Navíc, jak bylo uvedeno v odstavci 73, stát mohl vypsat veřejné výběrové řízení na získání koncese na těchto dvanáct polí, u kterých by nebylo povolení prodlouženo, a mohl takto možná obdržet od konkurence vyšší nabídku.
(82)
Pokud jde o argument Maďarska, že společnost MOL platila v letech 2006 a 2007 vyšší poplatky za těžbu, konkrétně 12,24 %, Komise podotýká, že tento argument je irelevantní.
(83)
Za prvé, důvodem byla skutečnost, že společnost MOL musela uhradit stanovené zvýšení poplatků za těžbu (z 12 % na 12,24 %) stejně jako jakákoli jiná společnost, která by chtěla prodloužit povolení na těžbu. V tomto ohledu se společnosti MOL dostalo standardního zacházení a nebyla nijak znevýhodněna. V tomto okamžiku se ani neprojevilo zvýhodnění společnosti MOL. K tomu došlo až po první novele horního zákona, tedy od 8. ledna 2008.
(84)
Navíc v roce 2008 společnost MOL zaplatila o 28,4 miliardy HUF a v roce 2009 o 1,9 miliardy HUF méně na poplatcích za těžbu na polích, na nichž se již těžilo, než by bývala zaplatila, kdyby podléhala znění horního zákona, které bylo v té době v platnosti.
(85)
Pokud jde o další složky platby podle oddílu 26/A odst. 5 horního zákona (tj. poplatky za prodloužení a jednorázová platba), tyto částky byly zaplaceny za prodloužení povolení, a nikoli za právo platit nižší poplatky než konkurence. Tyto složky platby ani nelze považovat za „zálohu“ na poplatky za těžbu splatné v následujících obdobích. Znění oddílu 26/A odst. 5 horního zákona je v tomto ohledu jasné. Konkrétně stanoví, že „společnost zaplatí poplatky, pokud jí je prodloužení uděleno“. Dvě další součásti souvisejí s počtem polí, na která bylo prodloužení uděleno. Oddíl 26/A odst. 5 horního zákona tudíž jasně vytváří spojitost mezi prodloužením a platební povinností.
(86)
Podle judikatury podpora poskytnutá podniku nemůže být kompenzována poplatkem uloženým stejnému podniku, který představuje zvláštní a odlišný poplatek nesouvisející s opatřením, jež představuje státní podporu (50). V dotyčném případě, jak je uvedeno v odstavci (85), představují složky platby podle oddílu 26/A odst. 5 horního zákona poplatek za prodloužení, který lze chápat jako zvláštní a odlišný poplatek nesouvisející se změnou zákonných poplatků v režimu povolení. A konečně Komise poukazuje na to, že uzavření smlouvy o prodloužení a následné zvýšení poplatků pro společnost MOL vedlo k paradoxní situaci.
(87)
Společnost MOL, která nezačala těžit ve stanovené lhůtě, bude až do roku 2020 hradit nižší poplatky za těžbu v podstatě za všechna svá pole na základě povolení, zatímco její konkurenti, kteří neuzavřeli smlouvu o prodloužení, protože těžbu zahájili včas, a také podléhají režimu povolení, musejí platit vyšší zákonné poplatky.
(88)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že toto opatření přineslo společnosti MOL výhodu. Chrání společnost MOL před náklady, které by jí jinak vznikly. Účinek smlouvy o prodloužení společně s následnou úpravou horního zákona vytvořily výhodu, kterou společnost získala.
(89)
Opatření zahrnuje ušlé příjmy, na které by stát měl jinak nárok, a tudíž je hrazeno ze státních prostředků.
(90)
MOL je integrovaná ropná a plynárenská společnost a je vymezena jako podnik. Soutěží s dalšími podniky, které nevyužívají stejnou výhodu. Z tohoto důvodu dané opatření narušuje hospodářskou soutěž. Společnost MOL navíc působí v odvětví, ve kterém probíhá obchod mezi členskými státy, a tudíž je rovněž splněno kritérium vlivu na obchod v rámci Evropské unie.
(91)
Na základě výše uvedených argumentů se Komise domnívá, že dané opatření splňuje kritéria stanovená v čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU. Za těchto okolností je nutné považovat dotčené opatření za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
VIII. SLUČITELNOST PODPORY S VNITŘNÍM TRHEM
(92)
Ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 Smlouvy o fungování EU stanoví výjimky z obecného pravidla, že je státní podpora neslučitelná s vnitřním trhem, jak je stanoveno v čl. 107 odst. 1.
(93)
Níže Komise posuzuje slučitelnost daného opatření podle uvedených výjimek. Je třeba poznamenat, že Maďarsko neuvedlo žádné argumenty, pokud jde o slučitelnost s vnitřním trhem.
(94)
Dále je třeba také poznamenat, že toto opatření má za následek snížení nákladů, které by jinak společnosti MOL vznikaly, a proto musí být považováno za provozní podporu.
(95)
Výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 Smlouvy o fungování EU se v tomto případě neuplatní, protože toto opatření není sociální povahy, neposkytuje se individuálním spotřebitelům, není určeno k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a neposkytuje se hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo postižených rozdělením Německa.
(96)
Další výjimky jsou stanoveny v čl. 107 odst. 3 Smlouvy o fungování EU.
(97)
Podle čl. 107 odst. 3 písm. a) „podpory, které mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností“, mohou být považovány za slučitelné s vnitřním trhem. Celé území Maďarska bylo považováno za takovou oblast v době přistoupení a většina jeho regionů má stále na takovou pomoc nárok (51).
(98)
Slučitelnost státní podpory pro podporované oblasti se řídí pokyny k regionální podpoře na období 2007-2013 (dále jen „pokyny k regionální podpoře“) (52). Podle pokynů k regionální podpoře může být státní podpora v zásadě schválena pouze pro investiční náklady (53). Jak již bylo uvedeno výše, zmíněnou podporu nelze považovat za investiční podporu. Co se týče provozní podpory, toto opatření nepřispívá k rozvoji žádné činnosti nebo žádné hospodářské oblasti a není v čase omezeno, ani klesající nebo proporční vzhledem k tomu, co je potřebné pro nápravu určitých konkrétních hospodářských situací (54).
(99)
Na základě výše uvedených skutečností se Komise domnívá, že tato podpora nesplňuje podmínky pro udělení výjimky stanovené v čl. 107 odst. 3 písm. a) Smlouvy o fungování EU.
(100)
Podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy o fungování EU „podpory, které mají napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu anebo napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“, mohou být prohlášeny za slučitelné s vnitřním trhem.
(101)
Komise podotýká, že sporná podpora není určena k tomu, aby napomohla uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu, a Komise rovněž neshledala žádné důkazy, že by byla určena k tomu, aby napravila vážnou poruchu v maďarském hospodářství.
(102)
Na základě výše uvedeného Komise dospěla k závěru, že tato podpora nesplňuje podmínky pro udělení výjimky stanovené v čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy o fungování EU.
(103)
Podle čl. 107 odst. 3 písm. d) Smlouvy o fungování EU podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví mohou být prohlášeny za slučitelné se smlouvou o fungování EU, jestliže neovlivní podmínky obchodu a hospodářské soutěže v EU v míře odporující společnému zájmu. Toto se na dotčený případ zjevně nevztahuje.
(104)
Ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování EU umožňují schválení státní podpory, která má usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Komise vypracovala řadu pokynů a sdělení, která vysvětlují, jak bude používat výjimku uvedenou v čl. 107 odst. 3 Smlouvy o fungování EU.
(105)
Komise se však domnívá, že na základě povahy a charakteru této podpory nelze výjimky podle těchto pokynů a sdělení v této věci uplatnit. Maďarsko navíc netvrdí, že by tato podpora mohla být slučitelná v souladu s uvedenými pravidly.
(106)
Posuzovaná podpora tedy představuje neslučitelnou státní podporu.
IX. OPRÁVNĚNÁ OČEKÁVÁNÍ, ZÍSKANÁ PRÁVA A DISKRIMINACE
(107)
Přestože Komise nezpochybňuje argument, že předvídatelnost lze obecně chápat jako pobídku k investování, je nutné poznamenat, že s ohledem na imperativní charakter kontroly státní podpory prováděné Komisí na základě článku 108 Smlouvy o fungování EU mohou podniky, které jsou příjemci podpory, mít v zásadě legitimní důvěru, že byla zachována pravidla při poskytování podpory, pouze v případě, že tato podpora byla poskytnuta při dodržení postupu udělování státní podpory (55). V tomto ohledu nemá žádný příjemce právo odvolávat se na dobrou víru, aby obhájil získaná práva a vyhnul se vracení podpory (56).
(108)
Je pravda, že Soudní dvůr opakovaně rozhodl, že právo dovolávat se ochrany legitimního očekávání se vztahuje na každý procesní subjekt, u kterého vzbudil orgán Evropské unie podložené naděje. Naopak, nikdo se nemůže dovolávat porušení této zásady, pokud neexistují určité záruky, které mu byly poskytnuty správním orgánem (57). V tomto případě žádný orgán EU společnosti MOL neposkytl žádné záruky, které by mohly ospravedlnit legitimní očekávání.
(109)
Je rovněž pravda, že se příjemce neprávem udělené podpory může odvolávat na výjimečné okolnosti, na jejichž základě by mohl oprávněně očekávat, že podpora je v souladu s právem, a proto odmítnout tuto podporu vrátit. V tomto případě však žádné výjimečné okolnosti neexistují. Naopak novela horního zákona z roku 2008 ukazuje, že se těžební společnosti v zásadě nemohou spolehnout na to, že se zákon nebude žádným způsobem měnit.
(110)
Komise poukazuje na to, že výše poplatků za těžbu vztahující se na pole, která jsou již v provozu, byla v poslední době upravena dvakrát, konkrétně ke dni 8. ledna 2008 a 23. ledna 2009. Za prvé je třeba zdůraznit, že novela horního zákona z roku 2008 byla určena pro stávající povolení k těžbě. Na to jasně poukazuje skutečnost, že znění horního zákona z roku 2008 rovněž zahrnuje podmínky povolení udělených před rokem 2008. Pro tato povolení byly poplatky upraveny od okamžiku, kdy vstoupil nový horní zákon v platnost. To dokazuje, že držitelé povolení nemohou legitimně očekávat ani nezískali právo na to, že se výše těžebních poplatků v průběhu období, na které jim bylo povolení uděleno, nezmění.
(111)
V rozporu s tím, co tvrdí Maďarsko a další zúčastněné strany, judikatura EU potvrzuje, že není možné věřit v neexistenci jakýchkoli legislativních změn (58). Legislativní změny rovněž nelze vyloučit ani na základě zásady právní jistoty.
(112)
Pokud jde o argument diskriminace, je nutné jej rovněž odmítnout. Zvýšení poplatku není diskriminační, je-li uplatněno na každého, zejména protože v rámci daného režimu neexistuje žádné rozlišování, tj. nerozlišuje se mezi podniky, které podléhají povolení.
X. NAVRÁCENÍ
(113)
Podle Smlouvy o fungování EU a ustálené judikatury Soudního dvora je Komise poté, co zjistila, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem, oprávněna rozhodnout, že dotyčný stát takovou podporu zruší nebo upraví (59). Povinnost členského státu zrušit podporu, kterou Komise prohlásila za neslučitelnou se společným trhem, slouží podle stálé judikatury Soudního dvora k obnovení dřívějšího stavu (60). Podle Soudního dvora je tohoto cíle dosaženo, jakmile příjemce vrátí protiprávní podporu, čímž ztrácí výhodu, kterou měl na trhu ve vztahu ke svým soutěžitelům, a obnoví se stav, který předcházel poskytnutí podpory (61).
(114)
V souladu s touto judikaturou se v článku 14 nařízení Rady (ES) č. 659/99 stanoví, že „je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil“ (62).
(115)
Jelikož dotčené opatření musí být považováno za protiprávní a neslučitelnou podporu, musí být tato podpora vrácena za účelem obnovení stavu, který na trhu existoval před udělením podpory. Příjemce tudíž musí vrátit částku, která se vypočítává od data, kdy mu byla výhoda udělena, tj. odkdy mohl příjemce příslušnou podporu využívat, a uhradit úroky z vymáhané podpory do úplného vrácení podpory.
(116)
V tomto případě musí být opatření považováno za sled kroků, které stát učinil. Díky smlouvě o prodloužení byla společnost MOL chráněna před budoucím zvyšováním zákonných poplatků za těžbu. Výhoda pro společnost MOL se projevila, když nabyla účinku první novela horního zákona, což bylo dne 8. ledna 2008. Toto je datum, od kterého byla společnost MOL de facto zbavena zátěže plynoucí z vyšších poplatků, a tudíž zvýhodněna oproti své konkurenci.
(117)
Jak bylo objasněno v odstavci 61-65, odpovídajícím referenčním systémem je systém ostatních účastníků trhu, kteří podnikají na základě režimu povolení. Výhodu tedy představuje rozdíl mezi skutečnou výší poplatků za těžbu, kterou společnost MOL uhradila po změně horního zákona za pole, na nichž již probíhala těžba a jež podléhala režimu povolení, a výší poplatků, kterou stanovil horní zákon.
(118)
Jak již bylo uvedeno v odstavci 85 výše, Komise zastává názor, že ostatní složky platby ve smlouvě (poplatky za prodloužení a jednorázová platba) byly zaplaceny za prodloužení povolení, a nikoli za právo platit nižší poplatky než konkurence. To znamená, že je nelze brát v potaz při výpočtu výhody.
Tabulka 5
Shrnutí skutečné a hypotetické výše poplatků za těžbu společnosti MOL za příslušné období
Platby poplatků za těžbu
Skutečné (63)
(podle smlouvy o prodloužení) v milionech HUF
Hypotetické
(podle platného horního zákona) v milionech HUF
Rozdíl v milionech HUF
2008
106 226,3
134 671,0
-28 444,7
2009
67 099,7
69 041,8
-1 942,1
(119)
Rozdíl tedy činí 28,4 miliardy HUF za rok 2008 a 1,9 miliardy HUF za rok 2009, tj. celkem 30,3 miliardy HUF, jak je uvedeno v tabulce 5. Toto je částka, kterou by Maďarsko mělo od společnosti MOL vymáhat, plus úroky z vymáhané podpory. Vráceny by měly být i částky za rok 2010, v jejichž případě ještě nejsou k dispozici žádné údaje.
(120)
Rozdíl ve výši ušlých poplatků mezi lety 2008 a 2009 vznikl v důsledku skutečnosti, že poté, co dne 23. ledna 2009 vstoupila v platnost druhá novela horního zákona, byl pro některá pole, tedy pro pole otevřená mezi lety 1998 a 2008 alespoň částečně obnoven právní stav, který byl před novelou z roku 2008.
XI. ZÁVĚR
(121)
Na základě výše uvedených skutečností Komise vyvozuje závěr, že opatření ve prospěch společnosti MOL, tedy účinky smlouvy o prodloužení spolu s novelou horního zákona z roku 2008, představuje státní podporu, která je neslučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
(122)
Jelikož musí být opatření považováno za protiprávní a neslučitelnou státní podporu, musí společnost MOL tuto podporu vrátit za účelem obnovení situace, která na trhu existovala před udělením této podpory.
(123)
Částka, kterou musí společnost vrátit, činí 28 444,7 milionu HUF za rok 2008 a 1 942,1 milionu HUF za rok 2009. Pokud jde o rok 2010, z hlediska poplatků za těžbu, které již byly uhrazeny, musí Maďarsko vypočítat částku, jež má být vrácena, stejným způsobem jako pro roky 2008 a 2009, dokud nebude opatření zrušeno,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Kombinace pevně stanoveného poplatku za těžbu vymezeného ve smlouvě o prodloužení uzavřené mezi maďarským státem a společností MOL Nyrt. dne 22. prosince 2005 a následných změn zákona č. XLVIII z roku 1993 o těžbě představuje státní podporu pro společnost MOL Nyrt. ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
2. Státní podpora uvedená v čl. 1 odst. 1, kterou Maďarsko protiprávně udělilo společnosti MOL Nyrt. v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování EU, je neslučitelná s vnitřním trhem.
3. Maďarsko zastaví poskytování státní podpory uvedené v odstavci 1 do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 2
1. Maďarsko zajistí navrácení podpory uvedené v článku 1 od příjemce.
2. Celková výše státní podpory činí 28 444,7 milionu HUF za rok 2008 a 1 942,1 milionu HUF za rok 2009. Pokud jde o rok 2010, musí Maďarsko vypočítat částku podpory do data zrušení opatření.
3. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly dány příjemci k dispozici, do dne jejich skutečného navrácení.
4. Výše úroků je vypočtena jako složený úrok podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004 pozměněného nařízením (ES) č. 271/2008.
Článek 3
1. Podpora uvedená v článku 1 se získá zpět okamžitě a účinně.
2. Maďarsko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 4
1. Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Maďarsko Komisi následující informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úroky z vymáhané podpory), která má být od příjemce získána zpět, včetně výpočtu výše podpory za rok 2010;
b)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dodržení požadavků tohoto rozhodnutí;
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Maďarsko informuje Komisi o průběhu vnitrostátních opatření přijatých k provádění tohoto rozhodnutí, dokud nebude podpora uvedená v článku 1 zcela získána zpět. Na žádost Komise neprodleně poskytne informace o opatřeních již přijatých a plánovaných k dodržení požadavků tohoto rozhodnutí. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z vymáhané podpory, které již byly od příjemce získány zpět.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Maďarské republice.
V Bruselu dne 9. června 2010.
COMMISSION DECISION
of 9 June 2010
on state aid C 1/09 (ex NN 69/08) granted by Hungary to MOL Nyrt.
(notified under document C(2010) 3553)
(Only the Hungarian text is authentic)
(Text with EEA relevance)
(2011/88/EU)
THE EUROPEAN COMMISSION,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular the first subparagraph of Article 108(2) thereof,
Having regard to the Agreement on the European Economic Area, and in particular Article 62(1)(a) thereof,
Having regard to the Commission Decision initiating the procedure laid down in Article 108(2) of the Treaty (1) in respect of aid No C 1/09 (ex NN 69/08) (2),
Having called on interested parties to submit their comments pursuant to the provisions cited above, and having regard to their comments,
Whereas:
I. PROCEDURE
(1)
On 13 January 2009, following a complaint received on 14 November 2007, the Commission opened a formal investigation procedure into measures put in place by Hungary allegedly constituting state aid in favour of a company called Hungarian Oil & Gas Plc (Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt.; hereinafter ‘MOL’).
(2)
Hungary submitted its comments on the Commission’s opening decision on 8 April 2009.
(3)
The opening decision was published in the Official Journal of the European Union on 28 March 2009 (3). Comments were received from two interested parties: MOL and the Hungarian Mining Association (Magyar Bányászati Szövetség), both on 27 April 2009.
(4)
The Commission transmitted the comments to Hungary by letter of 2 June 2009. By letter of 3 July 2009 Hungary reported that it had no comments to make on the observations of the interested parties.
(5)
The Commission requested further information from the Hungarian authorities on 21 September 2009 and 12 January 2010, and Hungary replied by letters of 19 October 2009 and 9 February 2010.
II. THE BENEFICIARY
(6)
MOL is an integrated oil and gas company based in Budapest, Hungary. MOL’s core activities in the Hungarian market include: exploration for and extraction of crude oil and natural gas; manufacturing of gas products; the refining, transportation, storage and distribution of crude oil products at both retail and wholesale; transmission of natural gas; and the production and sale of olefins and polyolefins. In addition, the MOL Group (to which MOL belongs) also includes several other Hungarian and foreign subsidiaries (4).
(7)
In Hungary and Slovakia the MOL Group is market leader in each of its core activities. In 2008 the net sales of MOL and the MOL Group were around EUR 6,8 billion and EUR 13 billion respectively (5). In the same year their respective operating profits were around EUR 400 million and EUR 732 million.
III. DESCRIPTION OF THE MEASURE
(8)
The general rules governing mining activities in Hungary are laid down in the 1993 Act on Mining (hereinafter ‘Mining Act’) (6), which also governs mining activities (prospecting, exploration and extraction) involving hydrocarbons (i.e. crude oil and natural gas).
(9)
The Mining Act distinguishes mining activities exercised on the basis of two different legal instruments: (i) concession (7) and (ii) authorisation (8).
-
In the case of a concession, the minister responsible for mining (hereinafter ‘competent minister’) concludes a contract (9) with the successful bidder following an open tender (10) for the exploitation of a ‘closed area’.
-
This is different from ‘open areas’ (11), where authorisation of mining rights cannot be refused by the Mining Authority if the applicant fulfils the conditions laid down by law (12).
(10)
According to the definition in the Mining Act (13), closed areas are reserved for mining activities on the basis of a concession. Consequently any area other than a closed area qualifies as an open area. According to the explanation provided by Hungary, the original intention was to classify all fields as closed areas designated for concession. Open areas presumed to be less rich in minerals would have been the exception. In such cases, the fields were thought to be less valuable and no bids were expected to be received in an open tender.
(11)
The Mining Act also stipulates that the extraction of mineral resources is subject to a mining fee payable to the State, the amount being a percentage of the value of the minerals extracted (14). The mining fee differs depending on the regime applicable:
-
In the case of concessions, the amount of the mining fee is laid down in the concession agreement (15),
-
For mineral resources extracted under authorisation, the fee is governed by the Mining Act (16). Until January 2008, the mining fee related to the extraction of hydrocarbons under authorisation amounted to 12 % for fields put into operation as from 1 January 1998 and J % for fields put into production before 1 January 1998 (17). The factor ‘J’ was to be calculated according to a formula based on historical gas prices, extracted quantity and value; its minimum value was set at 12 %.
(12)
Section 26/A(5) of the Mining Act stipulates that where a mining company under the authorisation regime does not start extraction within 5 years from the date of the Mining Authority’s authorisation, the mining right is withdrawn (18).
(13)
This Section also provides for the possibility of an extension of this deadline by agreement between the competent minister and the mining company (19). The Section provides for three different fees to be paid where extension of the mining right is granted:
(a)
firstly, an extension fee has to be paid for the idle fields until operation is actually started; this fee is maximum 1,2 times the original mining fee, calculated on the basis of a stipulated hypothetical amount of minerals, since this charge has to be paid at a time when there has still not been any actual production on the field;
(b)
secondly, if the extension application concerns more than two fields, the level of the extension fee (the increased mining fee) has to be applied to all mining fields of the company;
(c)
thirdly, if the extension concerns more than five fields a one-off payment may be charged in addition (20).
(14)
On 19 September 2005, MOL applied for the extension of the mining right for twelve of its hydrocarbon fields, which it had previously obtained on the basis of an authorisation and on which it had not started extraction within the deadline. On 22 December 2005 MOL and the minister concluded an extension agreement on the basis of Section 26/A(5) of the Mining Act, on the following terms:
(a) Extension fee: The twelve mining authorisations subject to the request were extended by 5 years (i.e. MOL would have 5 more years to begin extraction on these fields). The extension fee was stipulated for each of the 5 years of the extension period by using the mining fee of 12 %, which was in force at the time, and a multiplier (‘c’) ranging between 1,020 and 1,050, resulting in the extension fees listed below in Table 1 (21). The extension fee was stipulated for the 5 years of the extension period. Where the fields were actually put into operation, the stipulated fee had to be applied to the remainder of the 15-year period as the mining fee for the fields covered by the extension (22).
(b) Extension of increased fee to all mining fields: Since the extension of the mining right had been requested for more than two fields, the increased fee (which is equal to the extension fee, as shown in Table 1) had to be applied for the following 15 years, i.e. until 2020, for all MOL fields under authorisation that were put into operation after 1 January 1998. As regards fields put into operation before 1 January 1998, the factor ‘J’ multiplied by ‘c’ is applicable (23).
(c) Fixed mining fee: The parties also explicitly agreed that the stipulated mining fee would remain applicable for the entire duration of the contract (i.e. until 2020), regardless of any amendments to the Mining Act (24).
(d) One-off payment: Since the extension of the mining right had been requested for more than five fields, a one-off payment of HUF 20 billion (25) was also laid down in the agreement (26).
(e) Termination clause: The agreement stipulated that it could not be modified unilaterally (but only with the agreement of both parties). It could be terminated by one of the parties only in the event of a change of ownership in MOL (at least 25 % of shares).
(15)
By decision of 23 December 2005, the Mining Authority extended MOL’s mining rights for the requested twelve fields and extended the increased fee to apply to all fields of the company.
(16)
An amendment (27) to the Mining Act that took effect on 8 January 2008 (28) (hereinafter ‘the 2008 amendment’) raised the mining fee considerably for certain categories of hydrocarbons. The mining fee for other types of minerals was not affected by this amendment. Section 5 of the amending Act provided for a differentiated mining fee depending on: (i) the date on which the mining field was put into operation; (ii) the quantity of hydrocarbons extracted, and (iii) the crude oil price at the time.
-
A 30 % mining fee was stipulated for fields put into production between 1 January 1998 and 1 January 2008,
-
For fields put into operation after 1 January 2008, differentiated rates apply (12 %, 20 % or 30 %) depending on the quantity of hydrocarbons extracted,
-
For mines put into production before 1 January 1998, the factor ‘J’ is used, its minimum value being set at 30 %.
Moreover, all these rates are subject to a surcharge depending on the crude oil price: + 3 % if the crude oil price is over 80 USD/bbl or + 6 % if it is over 90 USD/bbl (hereinafter ‘Brent Clause’). There are special rates applicable to, for example, difficult extracting conditions (12 %) and high inert gas (8 %).
(17)
These mining rates were in force between 8 January 2008 and 23 January 2009 and applied to all mining companies working on mining sites under authorisation, including those which received authorisation before January 2008, from the entry into force of the amendments to the Mining Act. A new amendment to the Mining Act entered into force on 23 January 2009 (after the Commission’s decision to open the formal investigation procedure), reducing the mining fee for fields put into production between 1 January 1998 and 1 January 2008 back to 12 % (while maintaining the ‘Brent Clause’) (29). The applicable mining fee for other types of fields remained the same as in the Mining Act applicable in 2008.
(18)
Table 2 summarises the applicable mining fees under the authorisation regime according to the different versions of the Mining Act.
Table 2
Summary of the applicable mining fees in the authorisation regime under the Mining Act
Fee applicable up until 2008
Fee applicable in 2008
Fee applicable from 23 January 2009
Production started before 1 January 1998
J %
(at least 12 %)
J %
(at least 30 %, + 3 % or 6 % Brent Clause)
J %
(at least 30 %, + 3 % or 6 % Brent Clause)
Production started between 1 January 1998 and 1 January 2008
12 %
30 %
(+ 3 % or 6 % Brent Clause)
12 %
(+ 3 % or 6 % Brent Clause)
Production started after 1 January 2008
Gas fields with an annual production of less than 300m m3
Oil fields with an annual production of less than 50 kt
NA
12 %
(+ 3 % or 6 % Brent Clause)
12 %
(+ 3 % or 6 % Brent Clause)
Gas fields with annual production between 300-500m m3
Oil fields with an annual production between 50-200 kt
20 %
(+ 3 % or 6 % Brent Clause)
20 %
(+ 3 % or 6 % Brent Clause)
Gas fields with an annual production above 500m m3
Oil fields with an annual production above 200 kt
30 %
(+ 3 % or 6 % Brent Clause)
30 %
(+ 3 % or 6 % Brent Clause)
Hydrocarbons with special mining conditions
12 %
12 %
High inert gas
8 %
8 %
‘J’ is to be calculated according to a formula based on historical gas prices, extracted quantity and value; see recital 11.
IV. GROUNDS FOR INITIATING THE PROCEDURE
(19)
The alleged state aid measure under scrutiny is the 22 December 2005 extension agreement between MOL and the Hungarian State, which allowed the company a certain degree of exemption from the increased mining fee on hydrocarbon extraction stipulated in a subsequent amendment to the Hungarian Mining Act. Given the way the agreement and the subsequent amendment were designed, the Commission regards them as part of the same measure (the measure) and the opening decision assessed their joint impact.
(20)
In its opening decision the Commission reached the preliminary conclusion that as a result of the extension agreement MOL was shielded from future changes in the mining fee and, in particular, from the changes laid down in the subsequent 2008 amendment to the Mining Act. Thus the company has been treated more favourably than its competitors, who are operating under the current authorisation regime and, not having concluded a similar extension agreement previously, have had to pay the new increased mining fees. In its preliminary assessment the Commission took the view that the measure constituted state aid within the meaning of Article 107(1) TFEU and could not see any grounds on which it could be compatible with the internal market, since no derogation seemed to be applicable.
(21)
Further details can be found in the opening decision, which is to be taken as an integral part of this Decision.
V. COMMENTS FROM HUNGARY
(22)
Hungary’s main arguments with regard to the cumulative criteria defining state aid include: (i) the absence of selectivity and (ii) the absence of any advantage to the alleged beneficiary.
(23)
As regards selectivity, the Hungarian authorities basically argue that the measure is not selective, because by concluding the extension agreement MOL became subject to another regime different from the authorisation regime.
(24)
In the first place, Hungary confirms that there is a difference between the concession and the authorisation regimes, emphasising that in the case of a concession the mining company can, in its concession bid, offer a higher fee than stated in the tender notice, whereas under the authorisation regime the fee is stipulated by the Mining Act. Hungary further argues that alongside these two regimes there was a need for a new ‘quasi-concessionary’ solution, laying down the mining fee in an individual contract outside the concession system. In Hungary’s view the extension agreement under Section 26/A(5) of the Mining Act can be seen as an appropriate legal basis for such a ‘quasi-concessionary’ solution, effectively taking the mining right out of the authorisation regime and placing it on a contractual basis.
(25)
Hungary adds that the extension agreement stems directly from the logic of the Mining Act. According to Hungary, fixing the mining fee for the duration of the extension agreement is a natural element of the agreement referred to in Section 26/A(5) of the Mining Act and the extension could not have been concluded on different terms. Moreover, all other mining companies could expect the same, so there was no preferential treatment for MOL.
(26)
Specifically, Section 20(11) of the Mining Act stipulates that the mining fee is the fee as laid down in: (i) the concession agreement; (ii) the Mining Act, or (iii) the extension agreement. Thus, the Hungarian authorities argue that the Mining Act explicitly allows for the fee under an extension agreement to stay unchanged, even in the event of changes in the legislation. In the view of the Hungarian authorities this is clearly stated in the Mining Act, i.e. in Section 26/A(5), which stipulates that the increased fee is maximum 1,2 times the original mining fee (30). Therefore, Hungary argues, the Hungarian Act precludes application of any higher fee.
(27)
As regards the claimed lack of advantage, Hungary explains that mineral resources are the property of the State and they pass into private ownership through mining by companies holding a mining right acquired against payment. Hungary cites the Ryanair judgment as an analogy and insists that this particular activity of the State is comparable to that of a market operator, even if the State acts in the role of a public authority (31).
(28)
Hungary denies that the mining fee is a kind of tax, defining it as the price paid for the extraction of the minerals, or the State’s share. Hungary stresses that the fact that the fee is set by law is not decisive grounds for concluding that it is a type of tax.
(29)
Moreover, Hungary also explains that the three different payment obligations under the extension agreement (i.e. the extension fee, the increased mining fee extended to all fields and the one-off payment) which stem from the relevant provisions of the Mining Act should not be viewed as compensation for the State’s renouncing income to which it is entitled in any event. According to Hungary, from the point of view of the State these payments may be regarded as additional income, in exchange for which the State renounces its right to put the fields up for tender under the concessionary regime, bearing in mind the associated risks and potential revenue.
(30)
Hungary emphasises that following the disputed amendment of the Mining Act no other market participant has actually had to pay a higher mining fee than MOL, since there were no competitors falling into the categories with higher mining fees in the relevant period.
Table 3
MOL’s yearly mining fee payments (actual and hypothetical)
(in HUF millions)
Payment item
Actual: under the extension agreement
Hypothetical: under the Mining Act in force
Difference
Net present value of the difference in 2009
2005
One-off payment (32)
[…] (35)
[…]
20 000,0
28 064,5
2006
Extension fee (33)
[…]
[…]
835,8
1 092,1
Mining fee (34)
[…]
[…]
5 755,7
7 520,0
Total
[…]
[…]
6 591,6
8 612,1
2007
Extension fee
[…]
[…]
769,7
926,5
Mining fee
[…]
[…]
3 428,0
4 126,4
Total
[…]
[…]
4 197,7
5 052,9
2008
Extension fee
[…]
[…]
345,8
382,9
Mining fee
[…]
[…]
-28 444,7
-31 498,5
Total
[…]
[…]
-28 099,0
-31 115,6
2009
Extension fee
[…]
[…]
211,2
211,2
Mining fee
[…]
[…]
-1 942,1
-1 942,1
Total
[…]
[…]
-1 730,9
-1 730,9
GRAND TOTAL
[…]
[…]
959,5
8 883,0
The figures are based on data provided by the Hungarian authorities.
(31)
Furthermore, Hungary argues that as a result of the extension agreement, over the years and taking into account all the components in the agreement, including the extension fee and the one-off payment, MOL actually paid more in absolute terms to the State than it would have paid without the extension agreement, i.e. under the Mining Act. The actual payments made by MOL compared to the hypothetical ones are shown in Table 3 above. The figures were provided by the Hungarian authorities.
(32)
In Hungary’s view, mining companies have a legitimate expectation as regards the predictability of the mining fee, which therefore should be stable over time. This was the thinking behind the amendment to the Mining Act, since, although the mining fee changed, there was not actually any mining company whose mining fee changed as a result of the amendment. According to Hungary, the amendments to the Mining Act might suggest that the State could change the mining fee in respect of fields already in operation. The 2008 amendment, however, was the result of a compromise in the course of the negotiations preceding the adoption of the Mining Act. Thus, it was implicitly accepted that there were legitimate expectations. Consequently, a mining company can legitimately expect that the State will not increase any of these fees unilaterally. Hungary concludes that the system of the Mining Act and its specific provisions entail that mining fees remain unchanged during the whole duration of the contract.
(33)
Finally, the Hungarian authorities explain that the ‘termination clause’ is based on reasons of national security.
VI. COMMENTS FROM INTERESTED PARTIES
(34)
The Commission received comments from the following interested parties: MOL (the beneficiary of the alleged aid measure) and the Hungarian Mining Association, of which MOL is a member. Both interested parties commented along the same lines as Hungary and their observations overlapped to a large extent with those of Hungary.
(35)
MOL, the alleged beneficiary of the measure in question, states that, contrary to what the Commission maintains in the opening decision, it did not enjoy any preferential treatment on the Hungarian hydrocarbon extraction market. A major share of MOL’s mining fees paid to the Hungarian State comes from the mining fields subject to J % (i.e. put into operation before 1 January 1998), which in practice means that MOL pays 64-75 %, whereas its competitors (who started production at a later stage and operate small fields) are subject merely to the 12 % fee.
(36)
Furthermore, the conclusion of the extension agreement meant that MOL paid more to the State (taking into account all components in the extension agreement) than it would have paid without the agreement, merely on the basis of the original Mining Act.
(37)
As regards the Commission’s argument that the extension agreement cannot be considered analogous to a concession, because it was subject to the authorisation regime, MOL notes that the extension of the mining right is not a right subject to authorisation on the basis of a unilateral decision by the State, but only following an agreement with the mining company. If the purpose of the legislation had been to make this a matter for the State’s discretion, the relevant provision would have been drafted differently. The wording of the Mining Act suggests that the legislative intention was to treat the extension agreement in a way analogous to concessions.
(38)
In the opening decision the Commission argues that there is a contradiction between the Hungarian authorities’ claim that the amendment of the Mining Act was necessary to raise more revenue and the fact that MOL was in practice exempted from the increased fees.
(39)
In the view of MOL, this statement is not contradictory. For one thing, the company paid more to the State under the extension agreement, than it would have paid under the Mining Act. MOL also pays very high mining fees on the fields subject to J. In addition, the amendment to the Mining Act could have an effect on fields put into operation in the future.
(40)
MOL maintains that the extension payment components are not in any way a fine, as the Commission suggests. The Mining Act also lays down penalties/fines for where mining activity is carried out in breach of the Mining Act. The fees under the extension agreement are a result of the negotiation process between the mining company and the State. It was not compulsory to conclude the contract: the mining company could also have chosen not to conclude one, lose its mining right and then bid under the open tender procedure, whereby it might have ultimately obtained the mining right more cheaply.
(41)
It is misleading to compare MOL, who concluded such an extension agreement, with competitors operating under the authorisation regime. Moreover, MOL emphasises that it fulfilled all its obligations and the provisions of the legislation.
(42)
MOL also takes issue with the Commission’s view that the multiplier ‘c’ is too low (as it is less than the legal ceiling of 1,2 times). What also has to be taken into account is that the application of the increased mining fee concerned almost 150 fields, so the increased fee yielded a substantial increase in mining revenue for the State.
(43)
Finally, as regards the Commission’s argument that MOL is being treated preferentially by not being subject to the Brent Clause, the company notes that J is also price-sensitive.
(44)
The Hungarian Mining Association (hereinafter ‘Mining Association’) represents companies engaged in mining activities or activities related to mining. Its main objective is to improve the overall operational framework for carrying out mining activities in Hungary, monitor legislative procedures and act in its members’ interests. Currently, it has 66 members, including MOL. The Chairman of the Mining Association’s board is a senior manager of MOL (36).
(45)
According to the Mining Association, mining companies have a legitimate expectation that the mining fee will remain unchanged for mining fields already in operation. Thus the State cannot unilaterally raise fees ‘retroactively’ (i.e. for fields which are already operating). The Mining Association expressed this opinion in connection with the bill preceding the amendment to the Mining Act and, according to the Mining Association, this principle was taken into account when the Mining Act was amended. The final wording was not opposed, because, in terms of effect, it does not raise the mining fee for operations already commenced.
(46)
As regards the general characteristics and economic conditions of the mining market, the Mining Association explains that the time span of mining projects is relatively long. The time between the start of exploration and actual extraction can be as long as 10-15 years. During this phase the mining company has only costs; income is not made until extraction starts. In addition, there is an inherent geological risk, since it is not certain that the exploration will be successful. Therefore, projects must be planned with the utmost care. The profitability of a project depends on multiple factors. Given the manifold risks, the industry expects that at least those which can be influenced by the State will remain stable during the lifespan of the project, i.e. the legislative framework or the mining fee. Given the specific characteristics of the industry, the financing structures play an important role in the projects. Creditors scrutinise the projects constantly and can even withdraw financing if the conditions change substantially.
(47)
Therefore, in countries involving a high political risk, the mining company and the State conclude a contract based on private law. In stable regions, such as Western Europe, such agreements are unnecessary, because it can be assumed that the legal framework will not be changed every now and then by the State. Stability as regards the State’s share is expected by both the mining company and the creditors. Without this stability the risk of the project would be increased; a country with a stable economic policy cannot allow itself frequent policy changes, since this would scare off the mining undertakings.
(48)
The Mining Association also points out that the principles of legal certainty and protection of acquired rights are enshrined in the case-law of the European courts and the Hungarian Constitution. Thus, the Hungarian legislature is not entitled to raise mining fees for fields already in operation, as legislation must be predictable. Moreover, the Mining Association also considers that the ‘stability’ of the mining fee is an acquired right.
(49)
A further argument adduced by the Mining Association is the prohibition of discrimination. In particular, there must not be discrimination between market players operating on a concession basis and market players under the authorisation system. Accordingly, the Hungarian legislature is not entitled to raise mining fees ‘retroactively’ for fields already in operation. The ECJ has clarified in numerous judgments that legal certainty is a fundamental element of EU law. Legislation is meant to be unambiguous, precise and predictable, especially if it has a negative impact on individuals or companies (see the case-law cited). The Mining Association goes on to argue that the principle of legal certainty and acquired rights are also enshrined in the Hungarian Constitution and it concludes that on the basis of EU law and constitutional principles legislation must be predictable.
(50)
The Mining Association finally adds that the principle of the protection of acquired rights derives from the principle of legal certainty. This principle of the protection of acquired rights has been respected in the course of national and international legislative procedures governing mining rights. Other EU Member States also have stable mining legislation which does not change frequently.
VII. EXISTENCE OF AID WITHIN THE MEANING OF ARTICLE 107(1) OF THE TFEU
(51)
In order to ascertain whether a measure constitutes state aid, the Commission has to assess whether the contested measure fulfils the conditions of Article 107(1) TFEU. This Article states that: ‘Save as otherwise provided in the Treaties, any aid granted by Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods shall, in so far as it affects trade between Member States, be incompatible with the common market’. Below, in the light of this provision, the Commission assesses whether the contested measure constitutes state aid.
(52)
To begin with, it must be recalled that a measure can constitute state aid within the meaning of 107(1) TFEU regardless of its legal form. Even if the extension agreement was concluded in accordance with the relevant provisions of the Mining Act and even if it is up to Hungary to set the mining fee by law, this does not in itself mean that these actions, or their effects, are compatible with EU state aid rules. The fact that a measure is compatible with national law does not have a bearing on its compatibility with the state aid rules of the TFEU.
(53)
Moreover, as already set out in the opening decision, the Commission does not consider that any of the elements of the case in isolation, i.e. the relevant provisions of the Mining Act, the extension agreement and the amendment of the Mining Act, are contrary to state aid rules. Instead, in the present case the Commission regards the entire sequence of the State’s actions as ‘the measure’ and assesses the effect of the extension agreement in combination with the subsequent amendments to the Mining Act.
(54)
As regards Hungary’s arguments that the mining fee is not a tax, but the State’s share, the Commission notes that this argument is irrelevant from the point of view of state aid assessment. State aid rules are applicable to all kinds of costs which have to be borne by undertakings and from which they are exempted through a state measure. In any event, it has to be noted that administrative authorisation of exploitation of mineral and hydrocarbon resources appears to be a typical role of a public authority; payments for such authorisation are comparable to a tax or administrative fee.
(55)
Finally, with regard to the termination clause, the Commission considers that this is not a state aid issue. The fact that the agreement states that the contract ends if a third party acquires more than 25 % of MOL is a measure which does not involve state resources.
(56)
To be considered state aid, a measure must be specific or selective in that it favours only certain undertakings or the production of certain goods.
(57)
According to the case-law of the Court of Justice (37), as regards the assessment of the condition of selectivity, which is a constituent factor in the concept of state aid, Article 107(1) TFEU requires assessment of whether, under a particular statutory scheme, a state measure is such as to ‘favour certain undertakings or the production of certain goods’ in comparison with other undertakings which are in a legal and factual situation that is comparable in the light of the objective pursued by the measure in question.
(58)
The Court has also held on numerous occasions that Article 107(1) TFEU does not distinguish between the causes or the objectives of state aid, but defines them in relation to their effects (38).
(59)
The concept of state aid does not apply, however, to state measures which differentiate between undertakings where that differentiation arises from the nature or the overall structure of the system of which they form part.
(60)
The Commission disagrees with the Hungarian authorities’ and interested parties’ argumentation on the absence of selectivity.
(61)
In order to determine whether a measure is selective, the applicable system of reference must be defined (39).
(62)
In the case at issue the Commission considers that the applicable system of reference for the assessment is the authorisation regime. MOL did not have to enter into competitive bidding for the right to obtain a concession in a closed area. Instead, it obtained the mining right for its fields under the authorisation regime and competes with market participants under this regime. The extension agreement forms part of the authorisation regime. The mere fact that MOL was not able to commence extraction within the stipulated deadline and needed to request an extension agreement cannot result in a change of the system of reference. Accepting such an argument would lead to a situation where individual treatment is given to one company, as is the case under the concession regime, but without a competitive public tender.
(63)
In fact, it is a discretionary decision by the Hungarian authorities to determine whether the field is under concession or authorisation. Thus, if the Hungarian authorities wish to award mining rights on a contractual basis they can opt for a transparent concession procedure which includes an open tendering process. The Commission cannot accept that an opaque so-called ‘quasi-concession’, which currently applies only to one company (MOL), could be regarded as a separate system of reference.
(64)
Moreover, Hungary had a wide margin of discretion for extending the authorisation, as well as for subsequently amending the relevant provisions of the Mining Act (despite knowing the advantageous effects this would have on MOL, this company being the sole market player for hydrocarbons to have concluded an extension agreement). Hungary was free to determine the mining fee at any time, i.e. it could have decided not to amend the Mining Act at all. From the point of view of its effects, the sequence of acts unequivocally favoured one particular undertaking.
(65)
In view of the above, the Commission concludes that the system of reference is the authorisation regime.
(66)
In the framework of the authorisation regime, the extension agreement is clearly selective. Indeed, as the Hungarian authorities themselves confirm, the parties, when negotiating the terms of this agreement, have a certain margin of manoeuvre to stipulate the different payment components and, more importantly, may even decide not to conclude the agreement at all. Thus, the Hungarian authorities had the discretion to conclude such an agreement with MOL (or with any other market participant) (40).
(67)
Such treatment cannot be explained through the logic and nature of the system. On the one hand, mining fees are imposed to ensure revenue for the State on the extracted value. On the other hand, the payment components under the extension agreement are paid in exchange for the extension as an extra charge. In the present case, however, the conclusion of the extension agreement and the subsequent increase in the fees for MOL led to the paradoxical situation that MOL, having failed to commence production on time, benefits from lower mining fees until 2020 for practically all of its fields under authorisation; whereas its competitors, who are equally subject to the authorisation regime and who started production on time and therefore have not concluded an extension agreement, have to pay higher statutory fees.
(68)
This was the only extension agreement concluded for hydrocarbons. MOL noted that there are other extension agreements in force for solid minerals. The Commission observes, however that this concerns other types of minerals which are subject to a different mining fee under the Mining Act than hydrocarbons. It also has to be noted that for solid minerals there was no change in the mining fee introduced by the amendment to the Mining Act, (i.e. the market players having concluded such an agreement have not been affected by the same ‘sequence of measures’ and therefore no advantage has accrued to them).
(69)
On the basis of the foregoing, despite the arguments put forward by Hungary, the Commission considers that the sequence of actions, i.e. the way Section 26/A(5) of the Mining Act is worded, the extension agreement concluded on its basis, and the subsequent amendment to the Mining Act, was selective in favour of MOL.
(70)
The combined effects of the sequence of measures is that, among holders of mining authorisations granted under Section 5 of the Mining Act, only MOL was subject to a specific regime which shielded it against any increase in the mining fee normally due for hydrocarbons extraction.
(71)
In conclusion, due to the wide discretion in the granting of an extension agreement and in view of the fact that, actually, the exemption is directed to one individual company, the selectivity criterion is met.
(72)
Contrary to the Hungarian authorities’ arguments, the Commission takes the view that the State does not exercise an economic activity by authorising mining activities. Rather, the granting of administrative concessions or mining authorisations is connected with the exercise of powers which are typically those of a public authority because this activity cannot be originally exercised by a private actor (41). In Hungary - as in other Member States of the EU - no private actor is the original owner of mineral resources. Member States’ legal systems generally attribute control over mineral resources to the public authorities (42). Therefore, the decision to allow a company to exploit mineral resources, in the form the Member State chooses and against payment of certain fees, is, by reason of its nature and rules, a matter for the public authorities and can be categorised as the exercise of public authority powers. Hungary’s intervention in making mining activity subject to administrative supervision serves the general interest and not commercial ones. This behaviour must therefore be considered a form of state intervention by a public authority not akin to the behaviour of a private investor in a market economy (43).
(73)
Even if in the present case authorisation for mining exploitation were deemed to be an economic activity whereby the State pursues commercial purposes (which it is not), the Commission notes that there is no clear and direct link in monetary terms between the level of the mining fees set by Hungary for MOL and the value of the mining authorisation. Hungary’s reasoning, namely that it acted as a market operator when it concluded the extension agreement, is not borne out. In particular, there is no indication that tendering the concession for the twelve fields (which would have not been extended) would not have resulted in a higher bid from a competitor. Hungary also failed to demonstrate that it took into account all relevant factors and risks from a commercial point of view when concluding the extension agreement, i.e. all payment components in the extension agreement, the possible higher fees set by the Mining Act until 2020, the duration of the agreement and possible competitors.
(74)
A further argument by Hungary is that after the disputed amendment of the Mining Act, no other market participant actually had to pay a higher fee than MOL, because in fact there were no competitors falling into the categories with higher mining fees in the relevant period.
Table 4
Summary of the applicable mining fees before and after the amendments to the Mining Act
Fee applicable up until 2008
Fee applicable in 2008
Fee applicable from 23 January 2009
Fee for the fields under MOL’s contract
Applicable until 2020
Production started before 1 January 1998
J % (46)
(at least 12 %)
J %
(at least 30 %, + 3 % or 6 % Brent Clause)
J %
(at least 30 %, + 3 % or 6 % Brent Clause)
J % × c (47)
(at least 12 %)
Production started between 1 January 1998 and 1 January 2008
12 %
30 %
(+ 3 % or 6 % Brent Clause)
12 %
(+ 3 % or 6 % Brent Clause)
12 % × c
(~ 12,24 % (45))
Production started after 1 January 2008 (44)
Gas fields with an annual production of less than 300m m3
Oil fields with an annual production of less than 50 kt
NA
12 %
(+ 3 % or 6 % Brent Clause)
12 %
(+ 3 % or 6 % Brent Clause)
12 % × c
(~ 12,24 % (45))
Gas fields with annual production between 300-500m m3
Oil fields with an annual production between 50-200 kt
20 %
(+ 3 % or 6 % Brent Clause)
20 %
(+ 3 % or 6 % Brent Clause)
Gas fields with an annual production above 500m m3
Oil fields with an annual production above 200 kt
30 %
(+ 3 % or 6 % Brent Clause)
30 %
(+ 3 % or 6 % Brent Clause)
Hydrocarbons with special mining conditions
12 %
12 %
High inert gas
8 %
8 %
(75)
This argument has to be dismissed.
(76)
Table 4 above summarises the extent to which the extension agreement and the subsequent amendment of the Mining Act resulted in fees for MOL lower than stipulated by the Mining Act.
(77)
Firstly, the data submitted by the Hungarian authorities show that in fact there were some market players operating fields under the authorisation regime who have been subject to a higher mining fee obligation than paid by MOL, between 8 January 2008 and 23 January 2009 owing to the first amendment to the Mining Act and also from 23 January 2009 to date owing to the second amendment to the Mining Act. The submissions from the Hungarian authorities show that in 2008 there were mining fields operated under authorisation by companies other than MOL who paid more than 12 % (between 14,24 % and 18 %) owing to the application of the Brent Clause (48).
(78)
Secondly, although the Hungarian authorities claim that there are only competitors who operate or are expected to put into operation smaller fields (i.e. producing less than 500 m3 or 200 kt), the Commission observes that even if such smaller fields were subject to the 12 % category, they will still have to pay the Brent mark-up, whenever applicable. This could lead to a mining fee of up to 18 %. The Commission recalls once again that the effect of the measures is that MOL is not subject to the Brent Clause laid down in the Mining Act for all other operators.
(79)
Thirdly, as regards the current general market environment in Hungary, there are several mining companies engaged in hydrocarbon extraction activities. In addition, there are several companies carrying out exploration who might put fields into operation and become MOL’s competitors. Any new entrants under the authorisation regime will be subject to the statutory mining fee and face competition with MOL, the only company whose mining fields escape the fee applicable under the general authorisation regime and are subject to a lower level of fees.
(80)
Fourthly, the Commission notes that it is a matter of fact that MOL has been subject to a fee of around 12,24 % not only for the twelve fields granted extension but for all of its mining fields put into operation after 1 January 1998 operated under authorisation at the time of the 2005 agreement, and a fee of J % for all fields put into operation before 1 January 1998. Moreover, MOL’s fee is set by the extension agreement at 12,24 % until 2020. Thus, there is an advantage for MOL for the majority of its fields under authorisation for a considerable length of time.
(81)
Fifthly, if hypothetically the Mining Authority had not agreed to the extension for the twelve fields, all other MOL fields under authorisation would have become subject to the considerably higher mining fee as well, which might have meant higher revenues for the State (49). Moreover, as mentioned in recital 73, the State could have put out a tender for the concession for the twelve fields not granted extension, and could thereby potentially have obtained a higher bid from a competitor.
(82)
Regarding Hungary’s argument that MOL paid a higher mining fee, namely 12,24 %, in 2006 and 2007, the Commission notes that this is irrelevant.
(83)
First of all, this was due to the fact that MOL had to pay the stipulated increase in the mining fee (from 12 % to 12,24 %) just as any other company wishing to extend its mining authorisation would have had to. In this respect, MOL received the standard treatment and was not put at a disadvantage. Neither had the advantage to MOL materialised yet: this ultimately occurred at the time of the first amendment to the Mining Act, i.e. as of 8 January 2008.
(84)
Furthermore, in 2008 MOL paid HUF 28,4 billion and in 2009 HUF 1,9 billion less in mining fees for its producing fields than it would have paid if it had been subject to the Mining Act in force at that time.
(85)
As regards the other payment components under Section 26/A(5) of the Mining Act (i.e. the extension fee and the one-off payment), these were paid in exchange for the extension and not for the right to have fees lower than those applicable to its competitors. Nor can these payment components be regarded as ‘advance payment’ of mining fees due in later periods. The wording of Section 26/A(5) of the Mining Act is clear in this regard. In particular, it states that ‘the company shall pay a charge if an extension is granted’. The two other elements are linked to the number of fields granted extension. Thus Section 26/A(5) of the Mining Act clearly establishes a link between the extension and the payment obligation.
(86)
According to the case-law, aid given to a company cannot be offset by a charge imposed on the same company which represents a specific and distinct charge without a link with the measure constituting aid (50). In the case at issue, as described in recital 85, the other payment components under Section 26/A(5) of the Mining Act represent a charge for the extension which can be regarded as a specific and distinct charge without a link to the subsequent amendment of the statutory fees under the authorisation regime.
(87)
Finally, the Commission points out that the conclusion of the extension agreement and the subsequent increase in the fees for MOL led to the paradoxical situation that MOL, having failed to start production on time, will be paying lower mining fees for almost all of its fields under authorisation until 2020, whereas its competitors, who have not concluded an extension agreement because they started production on time and are equally subject to the authorisation regime, have to pay higher statutory fees.
(88)
On the basis of the foregoing, the Commission concludes that the measure conferred an advantage on MOL. It shields MOL from bearing costs which it otherwise would have to bear. The combined effect of the extension agreement and the subsequent modification of the Mining Act result in an advantage being conferred on the company.
(89)
The measure involves forgone revenues to which the State would be entitled and is therefore granted from state resources.
(90)
MOL is an integrated oil and gas company and qualifies as an undertaking. It competes with other undertakings which do not benefit from the same advantage. Hence, the measure distorts competition. Furthermore, MOL is active in a sector in which trade exists between Member States; the criterion of affecting trade within the Union is also fulfilled.
(91)
On the basis of the arguments set out above, the Commission takes the view that the measure fulfils the criteria laid down in Article 107(1) TFEU. Under those circumstances, the measure at stake has to be considered state aid in the meaning of Article 107(1) TFEU.
VIII. COMPATIBILITY OF THE AID WITH THE INTERNAL MARKET
(92)
Articles 107(2) and 107(3) TFEU provide for exemptions to the general rule that state aid is incompatible with the internal market as stated in Article 107(1).
(93)
Below the Commission assesses the compatibility of the measure under those exceptions. It should be noted that Hungary did not put forward any arguments as regards compatibility with the internal market.
(94)
Moreover, it should also be noted that the measure results in a reduction of costs which should normally be borne by MOL and must therefore be considered to be operating aid.
(95)
The exemptions in Article 107(2) TFEU do not apply in the present case because this measure does not have a social character, has not been awarded to individual consumers, is not designed to make good damage caused by natural disasters or exceptional occurrences and has not been awarded to the economy of certain areas of the Federal Republic of Germany affected by the division of that country.
(96)
Further exemptions are laid down in Article 107(3) TFEU.
(97)
Article 107(3)(a) states that ‘aid to promote the economic development of areas where the standard of living is abnormally low or where there is serious underemployment’ may be declared compatible with the internal market. Hungary’s entire territory was regarded as such an area at the time of accession and most of its regions are still eligible for such aid (51).
(98)
Compatibility of state aid to assisted areas is governed by the Commission guidelines on national regional aid for 2007-2013 (52). (hereinafter ‘Regional Aid Guidelines’) Under the Regional Aid Guidelines, state aid can in principle be authorised only for investment costs (53). As already mentioned above, the aid at issue cannot be regarded as investment aid. As far as operating aid is concerned, the measure does not facilitate the development of any activities or economic areas and it is not limited in time, degressive or proportionate to what is necessary to remedy specific economic handicaps (54).
(99)
In view of the above, the Commission concludes that the aid is not eligible for the derogation provided for in Article 107(3)(a) TFEU.
(100)
Article 107(3)(b) TFEU states that ‘aid to promote the execution of an important project of common European interest or to remedy a serious disturbance in the economy of a Member State’ may be declared compatible with the internal market.
(101)
The Commission notes that the aid in question is not designed to promote the execution of an important project of common European interest nor has the Commission found any evidence that it is designed to remedy a serious disturbance in the Hungarian economy.
(102)
In view of the above, the Commission concludes that the aid does not qualify for the derogation laid down in Article 107(3)(b) TFEU.
(103)
Article 107(3)(d) TFEU states that aid to promote culture and heritage conservation may be declared compatible with the TFEU where such aid does not affect trading conditions and competition in the EU to an extent that is contrary to the common interest. This obviously does not apply to the current case.
(104)
Article 107(3)(c) TFEU provides for the authorisation of state aid to facilitate the development of certain economic activities or of certain economic areas, where such aid does not adversely affect trading conditions to an extent contrary to the common interest. The Commission has produced a number of guidelines and communications that explain how it will apply the derogation contained in Article 107(3) TFEU.
(105)
However, the Commission considers that because of the nature and characteristics of the aid, the exceptions under these guidelines and communications are not applicable to the present case. Moreover, Hungary has not claimed that the aid could be compatible under those rules.
(106)
The aid under assessment thus constitutes incompatible state aid.
IX. LEGITIMATE EXPECTATIONS, ACQUIRED RIGHTS AND DISCRIMINATION
(107)
Although the Commission does not dispute the argument that predictability is generally an incentive for investments, it must be noted that, in view of the mandatory nature of the supervision of state aid by the Commission under Article 108 TFEU, undertakings to which aid has been granted may not, in principle, entertain a legitimate expectation that the aid is lawful unless it has been granted in compliance with the state aid procedure (55). In this regard, no beneficiary can cite good faith in order to defend acquired rights and avoid recovery (56).
(108)
It is true that the Court has repeatedly held that the right to rely on the principle of the protection of legitimate expectations extends to any person in a situation where an authority of the European Union has caused him or her to have justified expectations. However, a person may not plead infringement of the principle unless he or she has been given precise assurances by the administrative body (57). In the present case, MOL has not been given any assurance by an authority of the EU which could justify a legitimate expectation.
(109)
It is also true that a recipient of unlawfully granted aid is not precluded from citing exceptional circumstances on the basis of which it had legitimately assumed the aid to be lawful and thus declining to refund that aid. However, no exceptional circumstances obtain in the present case. On the contrary, the 2008 amendment to the Mining Act demonstrates that mining companies can in principle not count on there being no changes whatsoever in the law.
(110)
The Commission points out that the mining fee for fields already in operation has been amended twice recently, namely as of 8 January 2008 and as of 23 January 2009. Firstly, it has to be stressed that the 2008 amendment to the Mining Act was designed to apply to existing mining authorisations. This is clearly shown by the fact that the wording of the 2008 Mining Act also concerns the terms of the authorisations granted before 2008. For these authorisations, the fees were adapted as from the entry into force of the new Mining Act. This proves that authorisation holders have no legitimate expectation or acquired right that the royalty level imposed would remain unaltered throughout the whole duration of their authorisation.
(111)
Contrary to what is stated by Hungary and the other interested parties, EU case-law confirms that individuals may not count on no changes ever being made to the law (58). Likewise, changes in the law are not precluded by the principle of legal certainty either.
(112)
As regards the discrimination argument, this has to be dismissed as well. Raising the fee is not discriminatory if applied to everyone, especially since there is no differentiation within the regime, i.e. no distinctions are drawn among the undertakings operating under authorisation.
X. RECOVERY
(113)
According to the TFEU and the Court of Justice’s established case-law, when it has found aid to be incompatible with the internal market the Commission is competent to decide that the State concerned must abolish or alter it (59). The Court has also consistently held that the obligation on a State to abolish aid regarded by the Commission as being incompatible with the internal market is designed to re-establish the previously existing situation (60). In this context, the Court has established that that objective is attained once the recipient has repaid the amounts granted by way of unlawful aid, thus forfeiting the advantage which it had enjoyed over its competitors on the market, and the situation prior to the payment of the aid has been restored (61).
(114)
Following that case-law, Article 14 of Council Regulation (EC) No 659/99 (62) laid down that ‘where negative decisions are taken in respect of unlawful aid, the Commission shall decide that the Member State concerned shall take all necessary measures to recover the aid from the beneficiary.’.
(115)
Thus, given that the measure at issue is to be considered unlawful and incompatible aid, it must be recovered in order to re-establish the situation that existed on the market before it was granted. The amount to be recovered is, therefore, to be calculated from the date when the advantage accrued to the beneficiary, i.e. when the aid was made available to the beneficiary, and is to bear recovery interest until effective recovery.
(116)
In this case, the measure is to be regarded as a sequence of actions by the State. With the extension agreement, MOL was shielded from future increases in the statutory mining fee. The advantage for MOL materialised when the first amendment to the Mining Act took effect, which was 8 January 2008. This is the date from which MOL was de facto relieved of the burden of higher fees and consequently favoured over its competitors.
(117)
As explained in recitals 61 - 65, the applicable system of reference is that of other market participants operating under the authorisation regime. Therefore, the advantage is the difference between the actual mining fee MOL paid after the amendment of the Mining Act for its operating fields under authorisation and the fees as stipulated in the Mining Act.
(118)
As already described in recital 85 above, the Commission considers that the other payment components in the agreement (the extension fee and the one-off payment) were paid in exchange for the extension and not for the right to have fees lower than those applicable to its competitors. This means that they are not to be taken into account in the calculation of the advantage.
Table 5
Sum of MOL’s actual and hypothetical mining fee obligation for the relevant period
Mining fee payments
Actual (63)
(according to the extension agreement) HUF million
Hypothetical
(according to the Mining Act in force) HUF million
Difference HUF million
2008
106 226,3
134 671,0
-28 444,7
2009
67 099,7
69 041,8
-1 942,1
(119)
The difference, as shown in Table 5, is therefore HUF 28,4 billion in 2008 and HUF 1,9 billion in 2009, i.e. a total of HUF 30,3 billion. This is the amount Hungary would have to recover from MOL plus recovery interest. Recovery would have to apply to the amounts for 2010 as well, for which there are as yet no figures available.
(120)
The difference in magnitude of the forgone mining fee between 2008 and 2009 is due to the fact that, with the second amendment of the Mining Act that entered into force on 23 January 2009 (after the Commission’s decision to open the formal investigation procedure), the legal situation before the 2008 amendment was reinstated, at least partially, for certain fields, i.e. for fields put into operation between 1998 and 2008.
XI. CONCLUSION
(121)
On the basis of the foregoing, the Commission concludes that the measure in favour of MOL, i.e. the combination of the extension agreement and the 2008 amendment to the Mining Act, constitutes state aid that is incompatible with the internal market within the meaning of 107(1) TFEU.
(122)
Given that the measure is to be considered unlawful and incompatible aid, the aid must be recovered from MOL in order to re-establish the situation that existed on the market before it was granted.
(123)
The amount to be recovered is HUF 28 444,7 million for 2008 and HUF 1 942,1 million for 2009. As regards 2010, in respect of mining fee payments already made, the amount to be recovered needs to be calculated by Hungary, in the same way as for 2008 and 2009, until the measure is abolished,
HAS ADOPTED THIS DECISION:
Article 1
1. The combination of the fixed mining fee defined in the extension agreement concluded between the Hungarian State and MOL Nyrt. on 22 December 2005 and the subsequent amendments to Act XLVIII of 1993 on Mining constitutes state aid to MOL Nyrt. within the meaning of Article 107(1) TFEU.
2. The state aid referred to in Article 1(1), unlawfully granted by Hungary to MOL Nyrt., in breach of Article 108(3) TFEU, is incompatible with the internal market.
3. Hungary shall refrain from granting the state aid referred to in paragraph 1 within 2 months following the date of notification of the present Decision.
Article 2
1. Hungary shall recover the aid referred to in Article 1 from the beneficiary.
2. The state aid totals HUF 28 444,7 million for 2008 and HUF 1 942,1 million for 2009. As regards 2010, the amount of aid has to be calculated by Hungary until the measure is abolished.
3. The sums to be recovered shall bear interest from the date on which they were put at the disposal of the beneficiary until the date on which they are actually recovered.
4. The interest shall be calculated on a compound basis in accordance with Chapter V of Regulation (EC) No 794/2004 as amended by Regulation (EC) No 271/2008.
Article 3
1. Recovery of the aid referred to in Article 1 shall be immediate and effective.
2. Hungary shall ensure that this Decision is implemented within 4 months of its notification.
Article 4
1. Within 2 months following notification of this Decision, Hungary shall submit the following information to the Commission:
(a)
the total amount (principal and recovery interest) to be recovered from the beneficiary, including the calculation of the aid amount for 2010;
(b)
a detailed description of the measures already taken and planned to comply with this Decision;
(c)
documents demonstrating that the beneficiary has been ordered to repay the aid.
2. Hungary shall keep the Commission informed of the progress of the national measures taken to implement this Decision until recovery of the aid referred to in Article 1 has been completed. It shall immediately submit, on simple request by the Commission, information on the measures already taken and planned to comply with this Decision. It shall also provide detailed information concerning the amounts of aid and recovery interest already recovered from the beneficiary.
Article 5
This Decision is addressed to the Republic of Hungary.
Done at Brussels, 9 June 2010.