NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 601/2012
ze dne 21. června 2012
o monitorování a vykazování emisí skleníkových plynů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (1), a zejména na čl. 14 odst. 1 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Základem účinného fungování systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů, vytvořeného směrnicí 2003/87/ES, je úplné, důsledné, transparentní a přesné monitorování a vykazování emisí skleníkových plynů v souladu s harmonizovanými požadavky stanovenými v tomto nařízení. Během druhého cyklu dodržování systému obchodování s emisemi skleníkových plynů v letech 2008-2012 získali průmysloví provozovatelé, provozovatelé letadel, ověřovatelé a příslušné orgány zkušenosti s monitorováním a vykazováním podle rozhodnutí Komise 2007/589/ES ze dne 18. července 2007, kterým se stanoví pokyny pro monitorování a vykazování emisí skleníkových plynů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (2). Pravidla pro třetí obchodovací období systému Unie pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů, které začíná 1. ledna 2013, a pro následující obchodovací období by měla být založena na těchto zkušenostech.
(2)
Definice biomasy v tomto nařízení by měla odpovídat definici pojmů „biomasa“, „biokapalina“ a „biopalivo“ uvedené v článku 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/28/ES ze dne 23. dubna 2009 o podpoře využívání energie z obnovitelných zdrojů a o změně a následném zrušení směrnic 2001/77/ES a 2003/30/ES (3), zejména vzhledem k tomu, že přednostní zacházení s ohledem na povinnost vyřadit povolenky v rámci systému Unie pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů podle směrnice 2003/87/ES představuje „režim podpory“ ve smyslu čl. 2 písm. k) a tudíž finanční podporu ve smyslu čl. 17 odst. 1 písm. c) směrnice 2009/28/ES.
(3)
Z důvodu jednotnosti by se na toto nařízení měly vztahovat definice uvedené v rozhodnutí Komise 2009/450/ES ze dne 8. června 2009 o podrobném výkladu činností v oblasti letectví uvedených v příloze I směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (4) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/31/ES ze dne 23. dubna 2009 o geologickém ukládání oxidu uhličitého a o změně směrnice Rady 85/337/EHS, směrnic Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES, 2001/80/ES, 2004/35/ES, 2006/12/ES a 2008/1/ES a nařízení (ES) č. 1013/2006 (5).
(4)
Pro optimální fungování systému monitorování a vykazování by měly členské státy, které určí více než jeden příslušný orgán, zajistit, aby tyto příslušné orgány koordinovaly svoji činnost v souladu se zásadami uvedenými v tomto nařízení.
(5)
Základním prvkem systému vytvořeného tímto nařízením by měl být plán pro monitorování, který stanoví podrobnou, úplnou a transparentní dokumentaci týkající se metodiky konkrétního zařízení nebo provozovatele letadel. Jako reakce na zjištění ověřovatele a na základě vlastní iniciativy provozovatele nebo provozovatele letadel by měly být vyžadovány pravidelné aktualizace plánu. Hlavní odpovědnost za provádění metodiky monitorování, jejíž součásti jsou dále specifikovány na základě postupů vyžadovaných tímto nařízením, by měl i nadále nést provozovatel nebo provozovatel letadel.
(6)
Vytvořením základních metod monitorování je třeba minimalizovat zatížení provozovatelů a provozovatelů letadel a usnadnit účinné monitorování a vykazování emisí skleníkových plynů podle směrnice 2003/87/ES. Tyto metodiky by měly zahrnovat základní metodiky založené na výpočtu a měření. Metodiky založené na výpočtu by měly být dále rozlišeny na standardní metodiku a metodiku založenou na hmotnostní bilanci. Pro umožnění kombinace metodik založených měření, standardní metodiky založené na výpočtu a hmotnostní bilanci v rámci stejného zařízení by měla být zavedena určitá flexibilita za předpokladu, že provozovatel zajistí, aby nedocházelo k vynechání nebo dvojímu započtení.
(7)
Aby bylo dále minimalizováno zatížení provozovatelů a provozovatelů letadel, mělo by se zavést určité zjednodušení s ohledem na požadavky na posouzení nejistoty, aniž by docházelo ke snížení přesnosti. V případech, kdy jsou používány měřicí přístroje v podmínkách vyhovujících danému typu, zejména tam, kde tyto přístroje podléhají vnitrostátní právní metrologické kontrole, by měly být použity značně snížené požadavky s ohledem na posouzení nejistoty.
(8)
Je třeba definovat výpočtové faktory, které mohou být buď standardní faktory, nebo faktory stanovené na základě analýzy. Požadavky na rozbor by měly zachovat přednost využívání laboratoří akreditovaných v souladu s harmonizovanými standardními Všeobecnými požadavky na způsobilost zkušebních a kalibračních laboratoří (EN ISO/IEC 17025) pro příslušné analytické metody a zavést pragmatičtější požadavky na prokázání silné rovnocennosti v případě neakreditovaných laboratoří, které zahrnují shodu s harmonizovanými standardními požadavky na systémy řízení kvality (EN ISO/IEC 9001) nebo jinými příslušnými certifikovanými systémy řízení kvality.
(9)
Způsob určování neúměrně vysokých nákladů by měl být transparentnější a konzistentnější.
(10)
Mezi metodikou založenou na měření a metodikou založenou na výpočtu by měla být zajištěna větší rovnost za účelem uznání vyšší důvěry v systémy kontinuálního monitorování emisí a podporu zabezpečení kvality. To vyžaduje přiměřenější požadavky ohledně křížových kontrol s využitím výpočtů a ujasnění požadavků na zpracování dat a jiných požadavků na zabezpečení kvality.
(11)
Mělo by se zabránit vynakládání nepřiměřené snahy o monitorování u zařízení s nižším množstvím méně závažných ročních emisí a zároveň by se měla zajistit přijatelná úroveň přesnosti. V tomto ohledu by měly být vytvořeny zvláštní podmínky pro zařízení s nízkými emisemi a pro provozovatele letadel považované za malé producenty emisí.
(12)
Ustanovení článku 27 směrnice 2003/87/ES umožňuje členským státům vyloučit malá zařízení podléhající rovnocenným opatřením ze systému Unie pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů za předpokladu, že jsou splněny podmínky obsažené v uvedeném článku. Toto nařízení by se nemělo použít přímo na zařízení vyloučená podle článku 27 směrnice 2003/87/ES, jestliže členský stát nerozhodne, že by se toto nařízení mělo použít.
(13)
K odstranění potenciálních mezer spojených s přemístěním vlastního nebo čistého CO2 by měly být tyto přenosy povoleny pouze při velmi speciálních podmínkách. Tyto podmínky spočívají v tom, že přenos vlastního CO2 by měl být pouze do jiných zařízení podle systému Unie pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů a k přenosu čistého CO2 by mělo docházet pouze za účelem uložení v geologickém úložišti podle systému Unie pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů, které je v současné době jedinou možností trvalého uložení CO2 akceptovanou na základě systému Unie pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů. Těmito podmínkami by nicméně neměla být vyloučena možnost budoucích inovací.
(14)
Měla by být vytvořena zvláštní ustanovení ohledně plánů pro monitorování a monitorování emisí skleníkových plynů pro oblast letectví. Jedno ustanovení by mělo zahrnovat stanovení hustoty na základě palubních diagnostických systémů a faktur za palivo jako ekvivalentních možností. Další ustanovení by se mělo týkat zvýšení prahové hodnoty pro posouzení provozovatele letadel jako malého producenta emisí z 10 000 tun emisí CO2 za rok na 25 000 tun CO2 za rok.
(15)
Odhad chybějících údajů by měl být prováděn konzistentněji, a to tak, že vyžaduje použití postupů konzervativních odhadů uvedených v plánu pro monitorování nebo tam, kde to není možné, na základě schválení příslušným orgánem a vložení odpovídajícího postupu do plánu pro monitorování.
(16)
Mělo by být posíleno provádění zásady zlepšování, která vyžaduje, aby provozovatelé pravidelně přehodnocovali svoji metodiku monitorování za účelem zlepšování a zvažovali doporučení ověřovatelů jako součást ověřovacího postupu. Je-li použita metodika, která není založena na úrovních přesnosti, nebo nejsou-li splněny nejvyšší úrovně přesnosti, měli by provozovatelé pravidelně předkládat zprávy o opatřeních přijatých pro splnění metodiky monitorování založené na úrovňovém systému a pro dosažení nejvyšší požadované úrovně přesnosti.
(17)
Provozovatelé letadel mohou podle čl. 3e odst. 1 směrnice 2003/87/ES zažádat o bezplatné přidělování povolenek na emise ohledně činností uvedených v příloze I uvedené směrnice na základě ověřených údajů o tunokilometrech. Pokud však provozovatel letadel není schopen z objektivních důvodů předložit ověřené údaje o tunokilometrech do příslušného termínu z důvodu vážných a nepředvídatelných okolností mimo jeho kontrolu, měl by být s ohledem na zásadu proporcionality schopen předložit nejlepší dostupné údaje o tunokilometrech za předpokladu, že byla přijata nezbytná ochranná opatření.
(18)
Mělo by být podporováno využívání informačních technologií, včetně požadavků na formáty pro výměnu údajů a používání automatizovaných systémů, a proto by členským státům mělo být umožněno požadovat od hospodářských subjektů používání těchto systémů. Členským státům by mělo být dále umožněno vypracování elektronických šablon a specifikací formátu souborů, které by však měly splňovat minimální standardy zveřejněné Komisí.
(19)
Rozhodnutí 2007/589/ES by mělo být zrušeno. Účinky jeho ustanovení by však měly být zachovány pro monitorování, vykazování a ověřování emisí a údajů o činnosti prováděné během prvního a druhého obchodovacího období systému Unie pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů.
(20)
Členským státům by měla být poskytnuta dostatečná doba pro přijetí nutných opatření a vytvoření vhodného vnitrostátního institucionálního rámce k zajištění účinného uplatňování tohoto nařízení. Je tedy vhodné použít toto nařízení ode dne začátku třetího obchodovacího období.
(21)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro změnu klimatu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
ODDÍL 1
Předmět a definice
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanovuje pravidla pro monitorování a vykazování emisí skleníkových plynů a údajů o činnosti podle směrnice 2003/87/ES v obchodovacím období systému Unie pro obchodování s emisemi počínaje dnem 1. ledna 2013 a v následujících obchodovacích obdobích.
Článek 2
Oblast působnosti
Toto nařízení se vztahuje na monitorování a vykazování emisí skleníkových plynů specifikovaných v souvislosti s činnostmi uvedenými v příloze I směrnice 2003/87/ES a údajů o činnosti ze stacionárních zařízení a z činností v oblasti letectví a na monitorování a vykazování údajů o tunokilometrech z činností v oblasti letectví.
Vztahuje se na emise a údaje o činnosti vzniklé od 1. ledna 2013.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„údaji o činnosti“ se rozumí údaje o množství paliva či materiálů spotřebovaného nebo vyrobeného prostřednictvím určitého procesu, který se vztahuje na metodiku monitorování založenou na výpočtu, vyjádřené v terajoulech, případně jako hmotnost v tunách nebo v případě plynů jako objem v normálních metrech krychlových;
2)
„obchodovacím obdobím“ se rozumí osmileté období uvedené v čl. 13 odst. 1 směrnice 2003/87/ES;
3)
„tunokilometrem“ se rozumí tuna užitečného zatížení přepravovaná na vzdálenost jednoho kilometru;
4)
„zdrojovým tokem“ se podle okolností rozumí:
a)
konkrétní druh paliva, surovina nebo produkt způsobující emise příslušných skleníkových plynů v jednom nebo více zdrojích emisí v důsledku jeho spotřeby nebo produkce;
b)
konkrétní druh paliva, surovina nebo produkt, které obsahují uhlík a jsou zahrnuty do výpočtu emisí skleníkových plynů pomocí metodiky založené na hmotnostní bilanci;
5)
„zdrojem emisí“ se rozumí samostatně identifikovatelná část nebo proces v rámci daného zařízení, z něhož jsou uvolňovány příslušné skleníkové plyny, nebo v případě činností v oblasti letectví jednotlivé letadlo;
6)
„nejistotou“ se rozumí parametr související s výsledkem měření, který charakterizuje rozptyl hodnot, jež by mohly být rozumně přiřazeny měřené veličině, včetně vlivů systematických i náhodných činitelů, vyjádřený v procentech a charakterizující interval spolehlivosti kolem střední hodnoty zahrnující 95 % z odvozených hodnot, s přihlédnutím k asymetrii rozptýlení hodnot;
7)
„výpočtovými faktory“ se rozumí výhřevnost, emisní faktor, předběžný emisní faktor, oxidační faktor, konverzní faktor, obsah uhlíku nebo podíl biomasy;
8)
„úrovní přesnosti“ se rozumí stanovený požadavek používaný pro zjišťování údajů o činnosti, výpočtových faktorů, ročních emisí a ročních průměrných hodinových emisí a pro užitečné zatížení;
9)
„inherentním rizikem“ se rozumí náchylnost parametru v ročním výkazu emisí nebo ve výkazu údajů o tunokilometrech k nepřesnostem, které by mohly být závažné, samostatně nebo ve spojení s jinými nepřesnostmi, před zohledněním účinku všech příslušných kontrolních činností;
10)
„kontrolním rizikem“ se rozumí náchylnost parametru v ročním výkazu emisí nebo ve výkazu tunokilometrů k nepřesnostem, které by mohly být závažné, samostatně nebo ve spojení s jinými nepřesnostmi, a kterým kontrolní systém včas nezamezí nebo je nezjistí a neopraví;
11)
„emisemi ze spalování“ se rozumí emise skleníkových plynů vznikající při exotermické reakci paliva s kyslíkem;
12)
„vykazovaným obdobím“ se rozumí jeden kalendářní rok, během kterého musí být emise monitorovány a vykázány, nebo sledovaný rok uvedený v článcích 3e a 3f směrnice 2003/87/ES pro údaje o tunokilometrech;
13)
„emisním faktorem“ se rozumí průměrná míra emisí skleníkového plynu vzhledem k údajům o činnosti zdrojového toku za předpokladu úplné oxidace pro spalování a kompletní konverze pro všechny ostatní chemické reakce;
14)
„oxidačním faktorem“ se rozumí zlomkem vyjádřený poměr uhlíku zoxidovaného na CO2 v důsledku spalování k celkovému uhlíku obsaženému v palivu, přičemž je oxid uhelnatý (CO) emitovaný do ovzduší považován za molární ekvivalent množství CO2;
15)
„konverzním faktorem“ se rozumí zlomkem vyjádřený poměr uhlíku vypouštěného jako CO2 k celkovému uhlíku obsaženému ve zdrojovém toku před zahájením procesu, při němž dochází k emisím, přičemž je oxid uhelnatý (CO) emitovaný do ovzduší považován za molární ekvivalent množství CO2;
16)
„přesností“ se rozumí blízkost shody mezi výsledkem měření a skutečnou hodnotou měřené veličiny nebo referenční hodnotou stanovenou empiricky pomocí mezinárodně uznávaných a vysledovatelných kalibračních materiálů a normalizovaných metod, s přihlédnutím jak k náhodným, tak i systematickým činitelům;
17)
„kalibrací“ se rozumí soubor úkonů, kterými se za specifikovaných podmínek stanoví vztahy mezi hodnotami, které jsou indikovány měřicím přístrojem nebo měřicím systémem, nebo hodnotami reprezentovanými fyzickou mírou nebo referenčním materiálem a odpovídajícími hodnotami množství, které jsou realizovány pomocí referenční normy;
18)
„cestujícími“ se rozumí osoby na palubě letadla během letu s výjimkou členů posádky konajících službu;
19)
výrazem „konzervativní“ se rozumí, že je definován soubor předpokladů sloužící k zajištění, že nedojde k podhodnocování ročních emisí nebo nadhodnocování tunokilometrů;
20)
„biomasou“ se rozumí biologicky rozložitelná část produktů, odpadů a zbytků biologického původu ze zemědělství (včetně rostlinných a živočišných látek), z lesnictví a souvisejících průmyslových odvětví včetně rybolovu a akvakultury, jakož i biologicky rozložitelná část průmyslových a komunálních odpadů; zahrnuje biokapaliny a biopaliva;
21)
„biokapalinou“ se rozumí kapalné palivo používané pro energetické účely jiné než dopravu, včetně výroby elektřiny, vytápění a chlazení, vyráběné z biomasy;
22)
„biopalivem“ se rozumí kapalné nebo plynné palivo pro dopravu vyráběné z biomasy;
23)
„právní metrologickou kontrolou“ se rozumí kontrola měření v oblasti použití měřicího přístroje z důvodů veřejného zájmu, ochrany veřejného zdraví, bezpečnosti, veřejného pořádku, ochrany životního prostředí, vybírání daní a poplatků, ochrany spotřebitelů a poctivého obchodování;
24)
„maximální dovolenou chybou“ se rozumí povolená chyba měření podle přílohy I a příloh pro přístroje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/22/ES (6), případně podle vnitrostátních předpisů ohledně zákonné metrologické kontroly;
25)
„činnostmi týkajícími se toku dat“ se rozumí činnosti související se získáváním, zpracováním a nakládáním s údaji, které jsou třeba k vytvoření výkazu emisí z údajů o primárním zdroji;
26)
„tunami CO2(e)“ se rozumí metrické tuny CO2 nebo CO2(e);
27)
výrazem „CO2(e)“ se rozumí jakýkoli jiný skleníkový plyn než CO2 uvedený v příloze II směrnice 2003/87/ES s ekvivalentním potenciálem globálního oteplování;
28)
„měřicím systémem“ se rozumí komplexní soubor měřicích přístrojů a jiných zařízení, jako je vybavení k odběru vzorků a zařízení na zpracování údajů užívané pro stanovení proměnných, např. údajů o činnosti, obsahu uhlíku, výhřevnosti nebo emisního faktoru emisí CO2;
29)
„výhřevností“ se rozumí určité množství energie uvolněné jako teplo v případě, že dojde k úplnému spálení paliva nebo materiálu za přítomnosti kyslíku při standardních podmínkách, snížené o teplo vzniklé vypařováním veškeré vzniklé vodní páry;
30)
„emisemi z procesů“ se rozumí emise skleníkových plynů jiné než emise ze spalování vznikající v důsledku záměrných i nezáměrných reakcí mezi látkami nebo jejich přeměny, včetně chemické nebo elektrolytické redukce kovových rud, tepelným rozkladem látek nebo tvorbou látek pro použití jako výrobky nebo suroviny;
31)
„standardním komerčním palivem“ se rozumí mezinárodně normalizovaná komerční paliva, která vykazují 95 % interval spolehlivosti, nejvýše ± 1 % jejich specifikované výhřevnosti, a to včetně plynového oleje, lehkého topného oleje, benzínu, oleje do lamp, petroleje, ethanu, propanu, butanu, leteckého petroleje (jet A1 nebo jet A), tryskového benzínu (Jet B) a leteckého benzínu (AvGas);
32)
„dávkou“ se rozumí množství paliva nebo materiálu podrobeného reprezentativnímu odběru vzorků a charakterizovaného a přemisťovaného v rámci jedné nakládky nebo kontinuálně po určitou dobu;
33)
„směsným palivem“ se rozumí palivo, které obsahuje biomasu i fosilní uhlík;
34)
„směsným materiálem“ se rozumí materiál, který obsahuje biomasu i fosilní uhlík;
35)
„předběžným emisním faktorem“ se rozumí předpokládaný celkový emisní faktor směsného paliva nebo materiálu založený na celkovém obsahu uhlíku složeném z podílu biomasy a fosilní části před jeho vynásobením fosilní částí tak, aby vznikl emisní faktor;
36)
„fosilní částí“ se rozumí poměr fosilního uhlíku k celkovému obsahu uhlíku v palivu nebo materiálu vyjádřený zlomkem;
37)
„podílem biomasy“ se rozumí poměr uhlíku pocházejícího z biomasy k celkovému obsahu uhlíku v palivu nebo materiálu vyjádřený zlomkem;
38)
„metodou energetické bilance“ se rozumí metoda odhadu množství energie používaného jako palivo v kotli, vypočteného jako součet využitelného tepla a všech příslušných ztrát energie prostřednictvím sálání, přenosu a spalin;
39)
„kontinuálním měřením emisí“ se rozumí soubor činností, které mají za cíl stanovit hodnotu množství pomocí pravidelného měření, přičemž se používají buď měření v komíně, nebo extraktivní metody, při nichž je měřicí přístroj umístěn v blízkosti komína; nezahrnují se metodiky měření založené na shromažďování jednotlivých vzorků z komína;
40)
výrazem „vlastní CO2“ se rozumí CO2, který je součástí paliva;
41)
„fosilním uhlíkem“ se rozumí anorganický a organický uhlík, který není biomasou;
42)
„bodem měření“ se rozumí zdroj emisí, u něhož se pro měření emisí používají systémy kontinuálního měření (CEMS), či průřez potrubním systémem, u něhož se tok CO2 stanoví pomocí systémů kontinuálního měření;
43)
„dokumentací o hmotnosti a vyvážení“ se rozumí dokumentace uvedená v mezinárodních nebo vnitrostátních předpisech k provedení norem a doporučených postupů, jak je stanoveno v příloze 6 Úmluvy o mezinárodním civilním letectví, podepsané v Chicagu dne 7. prosince 1944, a v příloze III hlavě J nařízení Rady (EHS) č. 3922/91 (7) nebo v rovnocenných mezinárodních předpisech;
44)
„vzdáleností“ se rozumí vzdušná vzdálenost mezi letištěm odletu a letištěm příletu plus dodatečný fixní faktor 95 km;
45)
„letištěm odletu“ se rozumí letiště, na němž začíná let, který představuje činnost v oblasti letectví uvedenou v příloze I směrnice 2003/87/ES;
46)
„letištěm příletu“ se rozumí letiště, na němž končí let, který představuje činnost v oblasti letectví uvedenou v příloze I směrnice 2003/87/ES;
47)
„užitečným zatížením“ se rozumí celková hmotnost nákladu, poštovních zásilek, cestujících a zavazadel přepravovaných na palubě letadla během letu;
48)
„přechodnými emisemi“ se rozumí nepravidelné nebo nezamýšlené emise z nelokalizovaných zdrojů nebo ze zdrojů, které jsou natolik různorodé či nepatrné, že je není možné jednotlivě monitorovat;
49)
„dvojicí letišť“ se rozumí dvojice tvořená letištěm odletu a letištěm příletu;
50)
„standardními podmínkami“ se rozumí teplota 273,15 K a tlakové podmínky 101 325 Pa v normálních metrech krychlových (Nm3);
51)
„zachytáváním CO2“ se rozumí zachytávání oxidu uhličitého (CO2), který by byl jinak vypouštěn, z toků plynu za účelem přepravy a geologického ukládání v úložišti povoleném podle směrnice 2009/31/ES;
52)
„přepravou CO2“ se rozumí přeprava CO2 potrubím za účelem geologického ukládání v úložišti povoleném podle směrnice 2009/31/ES;
53)
„vypuštěnými emisemi“ se rozumí emise, které jsou záměrně uvolněny ze zařízení z vymezeného bodu emisí;
54)
„zvyšováním výtěžnosti uhlovodíků“ se rozumí získávání uhlovodíků kromě uhlovodíků vytěžených pomocí vodní injektáže nebo jinými prostředky;
55)
„proxy daty“ se rozumí roční hodnoty, které jsou prokázané empiricky nebo odvozené z uznávaných pramenů a které provozovatel používá místo údajů o činnosti nebo výpočtových faktorů pro zajištění úplného vykazování, pokud v platné metodice monitorování není možné generovat všechny požadované údaje o činnosti nebo výpočtové faktory;
K tomuto nařízení se dále vztahují definice pojmů „let“ a „letiště“ uvedené v příloze rozhodnutí 2009/450/ES a definice uvedené v článku 3 bodech 1, 2, 3, 5, 6 a 22 směrnice 2009/31/ES.
ODDÍL 2
Obecné zásady
Článek 4
Obecné povinnosti
Provozovatelé a provozovatelé letadel jsou povinni plnit své povinnosti týkající se monitorování a vykazování emisí skleníkových plynů podle směrnice 2003/87/ES v souladu se zásadami uvedenými v článcích 5 až 9.
Článek 5
Úplnost
Monitorování a vykazování musí být úplné a zahrnovat všechny emise z procesů a ze spalování u všech zdrojů emisí a zdrojových toků náležejících k činnostem uvedeným v příloze I směrnice 2003/87/ES i dalším příslušným činnostem zahrnutým podle článku 24 dané směrnice a emise všech skleníkových plynů uvedených v souvislosti s těmito činnostmi, přičemž je nutno zamezit dvojímu započtení.
Provozovatelé a provozovatelé letadel přijmou odpovídající opatření k zamezení všech nedostatků v údajích v rámci vykazovaného období.
Článek 6
Konzistence, srovnatelnost a transparentnost
1. Monitorování a vykazování musí být konzistentní a srovnatelné v čase. Za tímto účelem používají provozovatelé a provozovatelé letadel stejné metodiky monitorování a soubory údajů, které podléhají změnám a odchylkám schváleným příslušným orgánem.
2. Provozovatelé a provozovatelé letadel získávají, zaznamenávají, shromažďují, analyzují a dokumentují údaje, které jsou předmětem monitorování, včetně předpokladů, odkazů, údajů o činnosti, emisních faktorů, oxidačních faktorů i konverzních faktorů, transparentním způsobem, umožňujícím ověřovateli a příslušnému orgánu stanovení emisí reprodukovat.
Článek 7
Přesnost
Provozovatelé a provozovatelé letadel zajistí, aby stanovení emisí nebylo systematicky ani vědomě nepřesné.
Jsou povinni zjistit a pokud možno snížit případný zdroj nepřesností.
Dále musí dbát na to, aby byla u výpočtů a měření emisí zajištěna co nejvyšší možná přesnost.
Článek 8
Metodická úplnost
Provozovatel nebo provozovatel letadel poskytne přiměřené záruky toho, že údaje o vykazovaných emisích jsou úplné. Emise stanovují pomocí vhodných metodik monitorování stanovených v tomto nařízení.
Vykazované údaje o emisích, včetně souvisejících údajů, nesmějí obsahovat závažné nepřesnosti, musejí se vyhnout zkreslení při výběru a předkládání informací a musí poskytovat důvěryhodný a vyvážený přehled o emisích z daného zařízení nebo provozovatele letadel.
Při výběru metodiky monitorování se porovnávají přínosy plynoucí z vyšší přesnosti a dodatečné náklady. Cílem monitorování a vykazování emisí je nejvyšší dosažitelná přesnost, pokud není technicky neproveditelná nebo není spojena s neúměrně vysokými náklady.
Článek 9
Neustálé zlepšování
Provozovatelé a provozovatelé letadel vezmou při následném monitorování a vykazování v úvahu doporučení obsažená v ověřovacích zprávách podle článku 15 směrnice 2003/87/ES.
Článek 10
Koordinace
Pokud určitý členský stát určí více než jeden příslušný orgán podle článku 18 směrnice 2003/87/ES, zajistí koordinaci činnosti těchto orgánů podle tohoto nařízení.
KAPITOLA II
PLÁN PRO MONITOROVÁNÍ
ODDÍL 1
Obecná pravidla
Článek 11
Obecné povinnosti
1. Každý provozovatel nebo provozovatel letadel monitoruje emise skleníkových plynů na základě plánu pro monitorování schváleného příslušným orgánem v souladu s článkem 12, přičemž vezme v úvahu povahu a fungování zařízení nebo činnosti v oblasti letectví, na které se vztahuje.
Plán pro monitorování je doplněn písemnými postupy, které provozovatel nebo provozovatel letadel v případě potřeby vytvoří, zdokumentuje, provádí a spravuje pro činnosti podle plánu pro monitorování.
2. Plán pro monitorování podle odstavce 1 logicky a jednoduše popisuje pokyny pro provozovatele nebo provozovatele letadel, přičemž se zabraňuje duplicitním činnostem a zohledňují stávající systémy existující v daném zařízení nebo používané provozovatelem nebo provozovatelem letadel.
Článek 12
Obsah a předložení plánu pro monitorování
1. Provozovatel nebo provozovatel letadel předloží plán pro monitorování příslušnému orgánu ke schválení.
Plán pro monitorování se skládá z podrobné, úplné a transparentní dokumentace metodiky monitorování konkrétního zařízení nebo provozovatele letadel a obsahuje alespoň náležitosti, které jsou uvedeny v příloze I.
Společně s plánem pro monitorováním předloží provozovatel nebo provozovatel letadel všechny následující podklady:
a)
doklady pro každý zdrojový tok a zdroj emisí prokazující soulad s prahovými hodnotami nejistoty pro údaje o činnosti a výpočtové faktory, případně pro použité úrovně přesnosti vymezené v přílohách II a III;
b)
výsledky posouzení rizika prokazující, že navrhované kontrolní činnosti a jejich postupy odpovídají zjištěným inherentním a kontrolním rizikům.
2. Pokud příloha I odkazuje na určitý postup, provozovatel nebo provozovatel letadel vytvoří, dokumentuje, provádí a spravuje tento postup odděleně na plánu pro monitorování.
Provozovatel nebo provozovatel letadel shrne postupy v plánu pro monitorování, který obsahuje následující informace:
a)
název postupu;
b)
odkaz na identifikaci postupu, který lze vysledovat a ověřit;
c)
identifikaci pracovního místa nebo oddělení, které odpovídá za provádění postupu a za údaje generované nebo spravované na základě tohoto postupu;
d)
stručný popis postupu, který umožňuje provozovateli nebo provozovateli letadel, příslušnému orgánu a ověřovateli porozumět základním parametrům a prováděným činnostem;
e)
místo, kde se nacházejí příslušné záznamy a informace;
f)
případně název použitého elektronického systému;
g)
seznam norem EN nebo v případě potřeby i jiných norem.
Provozovatel nebo provozovatel letadel vede veškerou písemnou dokumentaci ohledně postupů, která je příslušnému orgánu na vyžádání k dispozici. Tuto dokumentaci dále zpřístupní pro účely ověřování podle nařízení Komise (EU) č. 600/2012 (8).
3. Kromě náležitostí uvedených v odstavcích 1 a 2 tohoto článku mohou členské státy požadovat zahrnutí dalších náležitostí do plánu pro monitorování zařízení, které odpovídají požadavkům čl. 24 odst. 1 rozhodnutí Komise 2011/278/EU ze dne 27. dubna 2011, kterým se stanoví přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celé Unii podle článku 10a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (9), včetně přehledu postupu zajišťujícího, že:
a)
provozovatel pravidelně kontroluje, zda informace týkající se všech plánovaných nebo účinných změn kapacity, úrovně činnosti a provozu daného zařízení odpovídají tomuto rozhodnutí;
b)
informace uvedené v písmeni a) předloží provozovatel příslušnému orgánu každý rok do 31. prosince.
Článek 13
Normalizované a zjednodušené plány pro monitorování
1. Členské státy mohou povolit provozovatelům a provozovatelům letadel používat normalizované nebo zjednodušené plány pro monitorování, aniž je dotčen čl. 12 odst. 3.
Za tímto účelem mohou členské státy zveřejnit šablony plánů pro monitorování, včetně popisu toku dat a kontrolních postupů uvedených v článcích 57 a 58, podle šablon a pokynů zveřejněných Komisí.
2. Před schválením zjednodušeného plánu pro monitorování uvedeného v odstavci 1 provede příslušný orgán zjednodušené posouzení rizika ohledně toho, zda navrhované kontrolní činnosti a jejich postupy odpovídají zjištěným inherentním a kontrolním rizikům, a odůvodní použití tohoto zjednodušeného plánu pro monitorování.
Členské státy mohou vyžadovat, aby provozovatel nebo provozovatel letadel v případě potřeby sám provedl posouzení rizika podle předchozího pododstavce.
Článek 14
Změny plánu pro monitorování
1. Každý provozovatel nebo provozovatel letadel pravidelně kontroluje, zda plán pro monitorování odráží povahu a funkci daného zařízení nebo činnosti v oblasti letectví v souladu s článkem 7 směrnice 2003/87/ES a zda lze zdokonalit metodiku monitorování.
2. Provozovatel nebo provozovatel letadel upraví plán pro monitorování v následujících situacích:
a)
došlo ke vzniku nových emisí na základě provádění nových činností nebo používání nových paliv či materiálů, které nejsou dosud uvedeny v plánu pro monitorování;
b)
došlo ke změně dostupnosti údajů z důvodu používání nových typů měřicích přístrojů, metod odběru vzorků či metod analýzy nebo jiných důvodů, což vede k vyšší přesnosti při stanovení množství emisí;
c)
bylo zjištěno, že údaje získané na základě dříve použité metodiky monitorování nejsou správné;
d)
změna plánu pro monitorování zvýší přesnost vykazovaných údajů, pokud nebude technicky neproveditelná nebo není spojena s neúměrně vysokými náklady;
e)
plán pro monitorování nesplňuje požadavky tohoto nařízení a příslušný orgán vyžaduje, aby jej provozovatel nebo provozovatel letadel změnil;
f)
je nezbytné reagovat na návrhy ke zlepšení plánu pro monitorování obsažené v ověřovací zprávě.
Článek 15
Schválení změn plánu pro monitorování
1. Provozovatel nebo provozovatel letadel neprodleně oznámí všechny návrhy změn plánu pro monitorování příslušnému orgánu.
Příslušný orgán však může povolit provozovateli nebo provozovateli letadel oznámit změny plánu pro monitorování, které nejsou významné ve smyslu odstavce 3, do 31. prosince stejného roku.
2. Všechny významné změny plánu pro monitorování ve smyslu odstavců 3 a 4 podléhají schválení příslušným orgánem.
Pokud příslušný orgán nepovažuje změnu za významnou, informuje o tom neprodleně provozovatele nebo provozovatele letadel.
3. Významné změny plánu pro monitorování zařízení zahrnují:
a)
změny kategorie zařízení;
b)
změny ohledně toho, zda je zařízení považováno za zařízení s nízkými emisemi, a to bez ohledu na čl. 47 odst. 8;
c)
změny zdrojů emisí;
d)
změna mezi metodikou založenou na výpočtu a metodikou založenou na měření, které jsou využívány ke stanovení emisí;
e)
změna použité úrovně přesnosti;
f)
zavedení nových zdrojových toků;
g)
změna kategorizace zdrojových toků - mezi významnými, méně významnými a minimálními zdrojovými toky;
h)
změna standardní hodnoty pro výpočtový faktor, má-li být tato hodnota uvedena v plánu pro monitorování;
i)
zavedení nových postupů týkajících se odebírání vzorků, rozboru nebo kalibrace, pokud mají změny těchto postupů přímý vliv na přesnost údajů o emisích;
j)
uplatňování nebo úpravu metodiky pro kvantifikaci emisí z úniků v úložištích.
4. Mezi významné změny plánů pro monitorování provozovatele letadel patří:
a)
s ohledem na plán pro monitorování údajů o emisích:
i)
změna úrovní přesnosti týkající se spotřeby paliva,
ii)
změna hodnot emisního faktoru uvedených v plánu pro monitorování,
iii)
změna mezi metodami výpočtu uvedenými v příloze III,
iv)
zavedení nových zdrojových toků,
v)
změna kategorizace zdrojových toků, při níž se méně významný zdrojový tok změní na významný,
vi)
změny statutu provozovatele letadel jako malého producenta emisí ve smyslu čl. 54 odst. 1;
b)
s ohledem na plán pro monitorování údajů o tunokilometrech:
i)
změna mezi nekomerčním a komerčním statutem poskytované služby letecké přepravy,
ii)
změna v předmětu služby letecké přepravy, kterým jsou cestující, náklad nebo poštovní zásilky.
Článek 16
Provádění změn a vedení záznamů o změnách
1. Před získáním souhlasu nebo informací v souladu s čl. 15 odst. 2 může provozovatel nebo provozovatel letadel provádět monitorování a vykazování prostřednictvím upraveného plánu pro monitorování, pokud má důvod se domnívat, že navrhované změny nejsou významné, nebo pokud by monitorování podle původního plánu pro monitorování vedlo k získání neúplných údajů o emisích.
V případě pochybností provede provozovatel nebo provozovatel letadel veškeré monitorování a vykazování paralelně v prozatímní dokumentaci podle změněného i původního plánu pro monitorování.
2. Po získání souhlasu nebo informací v souladu s čl. 15 odst. 2 použije provozovatel nebo provozovatel letadel pouze údaje vztahující se ke změněnému plánu pro monitorování a při veškerém monitorování a vykazování se použije pouze změněný plán pro monitorování.
3. Provozovatel nebo provozovatel letadel vede záznamy o všech změnách plánu pro monitorování. V každém záznamu budou uvedeny následující údaje:
a)
srozumitelný popis změny;
b)
odůvodnění změny;
c)
datum oznámení změny příslušnému orgánu;
d)
případně datum potvrzení o přijetí oznámení uvedeného v čl. 15 odst. 1 příslušným orgánem a datum schválení nebo přijetí informací uvedených v čl. 15 odst. 2;
e)
datum zahájení provádění změněného plánu pro monitorování v souladu s odstavcem 2 tohoto článku.
ODDÍL 2
Technická proveditelnost a neúměrně vysoké náklady
Článek 17
Technická proveditelnost
Pokud provozovatel nebo provozovatel letadel tvrdí, že použití určité metodiky monitorování není technicky proveditelné, posoudí příslušný orgán technickou proveditelnost s ohledem na odůvodnění provozovatele nebo provozovatele letadel. Odůvodnění je založeno na skutečnosti, zda má provozovatel nebo provozovatel letadel technické zdroje schopné plnit požadavky navrhovaného systému nebo požadavek, který lze pro účely tohoto nařízení provést v požadované době. Tyto technické zdroje zahrnují dostupnost požadovaných technik a technologií.
Článek 18
Neúměrně vysoké náklady
1. Pokud provozovatel nebo provozovatel letadel tvrdí, že použití určité metodiky monitorování je spojeno s neúměrně vysokými náklady, posoudí příslušný orgán nepřiměřenou povahu nákladů s ohledem na odůvodnění provozovatele.
Příslušný orgán považuje náklady za nepřiměřené v případě, že jejich odhad přesáhne přínos. Za tímto účelem se přínos vypočítá vynásobením faktoru zlepšení a referenční ceny 20 EUR za povolenku, přičemž náklady zahrnují příslušnou dobu amortizace založenou na ekonomické životnosti zařízení.
2. Při posuzování nepřiměřené povahy nákladů s ohledem na volbu úrovní přesnosti pro údaje o činnosti použije příslušný orgán jako faktor zlepšení uvedený v odstavci 1 rozdíl mezi aktuálně dosaženou nejistotou a prahovou hodnotou nejistoty dané úrovně přesnosti, která by byla dosažena zlepšením vynásobeným průměrnými ročními emisemi způsobenými tímto zdrojovým tokem za poslední tři roky.
Pokud průměrné roční emise způsobené tímto zdrojovým tokem za poslední tři roky neexistují, použije provozovatel nebo provozovatel letadel konzervativní odhad průměrných ročních emisí, s výjimkou CO2 pocházejícího z biomasy a před odečtením přemístěného CO2. Pro měřicí přístroje podléhající vnitrostátní právní metrologické kontrole může být aktuálně dosažená nejistota nahrazena maximálně dovolenou chybou v provozu povolenou příslušnými vnitrostátními právními předpisy.
3. Při posuzování nepřiměřené povahy nákladů s ohledem na opatření, která umožňují zvýšení kvality vykazovaných emisí bez přímého vlivu na přesnost údajů o činnosti, použije příslušný orgán faktor zlepšení ve výši 1 % průměrných ročních emisí z příslušných zdrojových toků za tři poslední vykazovaná období. Tato opatření mohou zahrnovat:
a)
přechod ze standardních hodnot k analýzám pro stanovení výpočtových faktorů;
b)
zvýšení počtu analýz pro zdrojový tok;
c)
případy, kdy určitý úkol měření nespadá pod vnitrostátní právní metrologickou kontrolu, nahrazení měřicích přístrojů přístroji splňujícími příslušné požadavky právní metrologické kontroly daného členského státu v podobných oblastech použití nebo měřicími přístroji splňujícími vnitrostátní předpisy přijaté podle směrnice 2004/22/ES nebo směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/23/ES (10);
d)
zkrácení intervalů kalibrace a údržby měřicích přístrojů;
e)
zlepšení činností týkajících se toku dat a kontrolních činností, která umožňují podstatně snížit inherentní nebo kontrolní rizika.
4. Náklady na opatření týkající se zlepšení metodiky monitorování zařízení v souladu s článkem 69 nejsou považovány za nepřiměřené až do souhrnné výše 2 000 EUR za vykazované období. Pro zařízení s nízkými emisemi činí tato prahová hodnota 500 EUR za vykazované období.
KAPITOLA III
MONITOROVÁNÍ EMISÍ ZE STACIONÁRNÍCH ZAŘÍZENÍ
ODDÍL 1
Obecná ustanovení
Článek 19
Kategorizace zařízení a zdrojových toků
1. Každý provozovatel určí kategorii svého zařízení podle odstavce 2 a případně jednotlivých zdrojových toků podle odstavce 3 za účelem monitorování emisí a stanovení minimálních požadavků na úrovně přesnosti.
2. Provozovatel zařadí každé zařízení do jedné z následujících kategorií:
a)
zařízení kategorie A, pokud je průměrné množství ověřených ročních emisí nejvýše 50 000 tun CO2(e) za obchodovací období, které bezprostředně předchází aktuálnímu obchodovacímu období, s výjimkou CO2 pocházejícího z biomasy a před odečtením přemístěného CO2;
b)
zařízení kategorie B, pokud je průměrné množství ověřených ročních emisí nejméně 50 000 tun CO2(e) a nejvýše 500 000 tun CO2(e) za obchodovací období, které bezprostředně předchází aktuálnímu obchodovacímu období, s výjimkou CO2 pocházejícího z biomasy a před odečtením přemístěného CO2;
c)
zařízení kategorie C, pokud je průměrné množství ověřených ročních emisí vyšší než 500 000 tun CO2(e) za obchodovací období, které bezprostředně předchází aktuálnímu obchodovacímu období, s výjimkou CO2 pocházejícího z biomasy a před odečtením přemístěného CO2;
3. Provozovatel zařadí každý zdrojový tok do jedné z následujících kategorií na základě jejich porovnání se součtem všech absolutních hodnot fosilního CO2 a CO2(e) odpovídajících všem zdrojovým tokům zahrnutým do metodik založených na výpočtu a se všemi emisemi ze zdrojů monitorovaných pomocí metodik založených na měření před odečtením přemístěného CO2:
a)
méně významné zdrojové toky, což jsou zdrojové toky vybrané provozovatelem, které společně odpovídají méně než 5 000 tunám fosilního CO2 za rok nebo méně než 10 % (do celkového maximálního podílu 100 000 tun fosilního CO2 za rok) podle toho, která hodnota je nejvyšší z hlediska absolutního množství emisí;
b)
minimální zdrojové toky, což jsou zdrojové toky vybrané provozovatelem, které společně odpovídají méně než 1 000 tunám fosilního CO2 za rok nebo méně než 2 % (do celkového maximálního podílu 20 000 tun fosilního CO2 za rok) podle toho, která hodnota je nejvyšší z hlediska absolutního množství emisí;
c)
významné zdrojové toky, což jsou zdrojové toky, které nejsou zařazeny do žádné z kategorií uvedených v bodech a) a b).
4. Pokud průměrné množství ověřených ročních emisí za obchodovací období, které bezprostředně předchází aktuálnímu obchodovacímu období, není pro dané zařízení dostupné nebo není přesné, použije provozovatel letadel ke stanovení kategorie zařízení konzervativní odhad průměrných ročních emisí, s výjimkou CO2 pocházejícího z biomasy a před odečtením přemístěného CO2.
Článek 20
Omezení pro monitorování
1. Provozovatel určí u každého zařízení omezení pro monitorování.
Do tohoto omezení provozovatel zahrne veškeré příslušné emise skleníkových plynů ze všech zdrojů emisí a zdrojových toků souvisejících s činnostmi vykonávanými v zařízení a uvedených v příloze I směrnice 2003/87/ES a také z činností a skleníkových plynů zahrnovaných členským státem podle článku 24 směrnice 2003/87/ES.
Provozovatel dále zahrne emise z běžného provozu i neobvyklých událostí, včetně nabíhání, odstavování a havarijních situací, k nimž dojde během vykazovaného období, s výjimkou emisí z pojízdných strojů používaných pro dopravní účely.
2. Provozovatel zahrne do definování procesu monitorování a vykazování požadavky pro konkrétní odvětví uvedené v příloze IV.
3. Pokud se zjistí úniky z úložného komplexu podle směrnice 2009/31/ES, které vedou k emisím nebo uvolňování CO2 do vodního sloupce, jsou pro příslušné zařízení zahrnuty do zdrojů emisí a jsou monitorovány v souladu s oddílem 23 přílohy IV tohoto nařízení.
Příslušný orgán může povolit vyloučení úniku jako zdroje emisí z procesu monitorování a vykazování, pokud byla přijata nápravná opatření podle článku 16 směrnice 2009/31/ES a u daného úniku již nelze zjistit emise ani uvolňování do vodního sloupce.
Článek 21
Volba metodiky monitorování
1. Pro monitorování emisí ze zařízení použije provozovatel buď metodiku založenou na výpočtu, nebo metodiku založenou na měření, které podléhají zvláštním ustanovením tohoto nařízení.
Metodika založená na výpočtu spočívá ve stanovování emisí ze zdrojových toků na základě údajů o činnosti získaných pomocí měřicích systémů a dalších parametrů z laboratorních analýz nebo standardních hodnot. Metodiku založenou na výpočtu lze provádět pomocí standardní metodiky uvedené v článku 24 nebo metodiky založené na hmotnostní bilanci uvedené v článku 25.
Metodika založená na měření spočívá ve stanovování emisí ze zdrojů emisí na základě průběžného měření koncentrace příslušných skleníkových plynů ve spalinách a toku spalin, včetně monitorování přenosů CO2 mezi zařízeními, u nichž je měřena koncentrace CO2 a tok přemístěného plynu.
Při použití metodiky založené na výpočtu určí provozovatel pro každý zdrojový tok v plánu pro monitorování, zda je použita standardní metodika nebo metodika založená na hmotnostní bilanci, včetně příslušných úrovní přesnosti podle přílohy II.
2. Provozovatel může se souhlasem příslušného orgánu kombinovat standardní metodiku, metodiky založené na hmotnostní bilanci a měření pro různé zdroje emisí a zdrojové toky vztahující se k jednomu zařízení, a to za předpokladu, že nedojde k vynechání ani k dvojímu započtení emisí.
3. Pokud provozovatel nezvolí metodiku založenou na měření, je povinen zvolit metodiku vyžadovanou v příslušném oddíle přílohy V, pokud nepředloží příslušnému orgánu důkaz o tom, že použití této metodiky není technicky proveditelné nebo je spojeno s neúměrně vysokými náklady, případně že jiná metodika vede k vyšší celkové přesnosti údajů o emisích.
Článek 22
Metodika monitorování, která není založena na úrovních přesnosti
Odchylně od čl. 21 odst. 1 může provozovatel pro vybrané zdrojové toky nebo zdroje emisí použít metodiku monitorování, která není založena na úrovních přesnosti (dále jen „nouzová metodika“), a to za předpokladu, že jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
použití alespoň úrovně přesnosti 1 podle metodiky založené na výpočtu pro jeden nebo více významných či méně významných zdrojových toků a metodiky založené na měření pro alespoň jeden zdroj emisí související se stejnými zdrojovými toky není technicky proveditelné nebo je spojeno s neúměrně vysokými náklady;
b)
provozovatel každý rok zhodnotí a určí množství neurčitostí u všech parametrů použitých pro stanovení ročních emisí v souladu s Příručkou pro stanovení neurčitosti měření (JCGM 100:2008) nebo s rovnocennými mezinárodně uznávanými normami, a výsledky zahrne do ročního výkazu emisí;
c)
provozovatel uspokojivě prokáže příslušnému orgánu, že použitím této metodiky nouzového monitorování nepřesáhnou celkové prahové hodnoty nejistot pro roční úroveň emisí skleníkových plynů pro celé zařízení 7,5 % u zařízení kategorie A, 5,0 % u zařízení kategorie B a 2,5 % u zařízení kategorie C.
Článek 23
Dočasné změny metodiky monitorování
1. Není-li použití úrovně přesnosti v plánu pro monitorování pro údaje o činnosti nebo pro jednotlivé výpočtové faktory toku paliva či materiálu schválené příslušným orgánem z technických důvodů dočasně proveditelné, použije daný provozovatel nejvyšší dosažitelnou úroveň přesnosti, dokud nebudou obnoveny podmínky pro použití úrovně přesnosti schválené v plánu pro monitorování.
Provozovatel přijme veškerá nezbytná opatření, aby pro účely monitorování a vykazování umožnil okamžitý návrat k úrovni přesnosti schválené příslušným orgánem v plánu pro monitorování.
2. Dočasnou změnu metodiky monitorování uvedenou v odstavci 1 oznámí příslušný provozovatel neprodleně příslušnému orgánu, přičemž uvede:
a)
důvody pro odchylku od úrovně přesnosti;
b)
podrobné údaje o dočasné metodice monitorování, které použije ke stanovení emisí, dokud nebudou obnoveny podmínky pro použití úrovně přesnosti v plánu pro monitorování;
c)
opatření, která přijme k obnovení podmínek pro použití úrovně přesnosti v plánu pro monitorování schválené příslušným orgánem;
d)
předpokládaný okamžik, kdy bude možné znovu použít úroveň přesnosti schválenou příslušným orgánem.
ODDÍL 2
Metodika založená na výpočtu
Pododdíl 1
Obecné informace
Článek 24
Výpočet emisí podle standardní metodiky
1. Podle standardní metodiky vypočítá provozovatel emise ze spalování ve zdrojovém toku vynásobením údajů o činnosti, což představuje množství spáleného paliva vyjádřené v terajoulech na základě výhřevnosti, odpovídajícím emisním faktorem vyjádřeným v tunách CO2 na terajoule (t CO2/TJ), který je v souladu s použitím výhřevnosti, a odpovídajícím oxidačním faktorem.
Příslušný orgán může povolit používání emisních faktorů pro paliva vyjádřených jako t CO2/t nebo t CO2/Nm3. V takovém případě stanoví provozovatel emise ze spalování vynásobením údajů o činnosti, což představuje množství spáleného paliva vyjádřené v tunách nebo normálních metrech krychlových, odpovídajícím emisním a oxidačním faktorem.
2. Provozovatel stanoví emise z procesů ve zdrojovém toku vynásobením údajů o činnosti, které představují spotřebu surovin, výkon nebo vyrobenou produkci vyjádřené v tunách nebo normálních metrech krychlových, odpovídajícím emisním faktorem vyjádřeným v t CO2/t nebo t CO2/Nm3 a odpovídajícím konverzním faktorem.
3. Pokud již emisní faktor úrovně přesnosti 1 nebo úrovně přesnosti 2 obsahuje efekt nedokončených chemických reakcí, bude oxidační nebo konverzní faktor nastaven na hodnotu 1.
Článek 25
Výpočet emisí podle metodiky hmotnostní bilance
1. Podle metodiky hmotnostní bilance vypočítá provozovatel množství CO2 odpovídající jednotlivým zdrojovým tokům obsaženým v hmotnostní bilanci vynásobením údajů o činnosti, které přestavují množství materiálu vstupujícího nebo vystupujícího přes hranice hmotnostní bilance, obsahem uhlíku v daném materiálu vynásobeného hodnotou 3 664 t CO2/t C podle oddílu 3 přílohy II.
2. Bez ohledu na článek 49 budou emise z celkového procesu pokrytého hmotnostní bilancí přestavovat celkové množství CO2 odpovídající všem zdrojovým tokům pokrytým hmotnostní bilancí. Množství oxidu uhelnatého (CO) emitovaného do ovzduší se v hmotnostní bilanci vypočítá jako emise molárního ekvivalentu množství CO2.
Článek 26
Použitelné úrovně přesnosti
1. Při určování příslušných úrovní přesnosti v souladu s čl. 21 odst. 1 použije každý provozovatel při stanovení údajů o činnosti a jednotlivých výpočtových faktorů následující úrovně přesnosti:
a)
minimálně úrovně přesnosti uvedené v příloze V, jedná-li se o zařízení kategorie A, nebo v případě, že je vyžadován výpočtový faktor pro zdrojový tok, který je standardním komerčním palivem;
b)
nejvyšší úroveň přesnosti definovanou v příloze II v ostatních případech než v případě uvedeném pod písm. a).
Provozovatel může ale pro zařízení kategorie C použít úroveň přesnosti o jeden stupeň nižší, než jsou úrovně přesnosti požadované v prvním pododstavci, a pro zařízení kategorie A a B až o dva stupně nižší, přičemž minimální úroveň přesnosti je 1, pokud ke spokojenosti příslušného orgánu prokáže, že úroveň přesnosti vyžadovaná podle prvního pododstavce není technicky proveditelná nebo je spojena s neúměrně vysokými náklady.
Příslušný orgán může na přechodné období až tři roky povolit provozovateli používat i nižší úrovně přesnosti než ty, které jsou uvedeny v druhém pododstavci, přičemž minimální úroveň přesnosti je 1, pokud jsou splněny obě následující podmínky:
a)
provozovatel prokáže ke spokojenosti příslušného orgánu, že úroveň přesnosti vyžadovaná podle druhého pododstavce není technicky proveditelná nebo je spojena s neúměrně vysokými náklady;
b)
provozovatel poskytne plán na zlepšení s uvedením, jakým způsobem a v jaké lhůtě bude dosaženo minimální úrovně přesnosti vyžadované podle druhého pododstavce.
2. Pro údaje o činnosti a jednotlivé výpočtové faktory méně významných toků použije provozovatel nejvyšší úroveň přesnosti, která je technicky proveditelná a není spojena s neúměrně vysokými náklady, přičemž minimální úroveň přesnosti je 1.
3. Pro minimální zdrojové toky může provozovatel určit údaje o činnosti a jednotlivé výpočtové faktory pomocí konzervativních odhadů, nikoli pomocí úrovní přesnosti, pokud definované úrovně přesnosti nelze dosáhnout bez dalšího úsilí.
4. Pro oxidační a konverzní faktor použije provozovatel minimálně nejnižší úrovně přesnosti uvedené v příloze II.
5. Pokud příslušný orgán povolil použití emisních faktorů vyjádřených jako t CO2/t nebo t CO2/Nm3 pro paliva a pro paliva použitá jako vstup do procesu nebo v hmotnostních bilancích v souladu s článkem 25, může být výhřevnost monitorována pomocí nižších úrovní přesnosti, než je nejvyšší úroveň definovaná v příloze II.
Pododdíl 2
Údaje o činnosti
Článek 27
Stanovení údajů o činnosti
1. Provozovatel stanoví údaje o činnosti zdrojového toku některým z následujících způsobů:
a)
na základě průběžného měření u procesu, který je příčinou emisí;
b)
na základě shromažďování údajů z měření samostatně vydaného množství s přihlédnutím k příslušné změně zásob.
2. Pro účely odst. 1 písm. b) se množství paliva nebo materiálu zpracované během vykazovaného období vypočítá jako množství paliva nebo materiálu zakoupené během vykazovaného období minus množství paliva či materiálu odstraněné ze zařízení plus množství paliva či materiálu na skladě na začátku vykazovaného období minus množství paliva či materiálu na skladě na konci vykazovaného období.
Pokud by stanovení množství na skladě nebylo technicky proveditelné nebo by bylo spojeno s nepřiměřeně vysokými náklady, může provozovatel provést odhad těchto množství na základě jedné z následujících možností:
a)
údaje za předchozí roky a korelace s produkcí za vykazované období;
b)
dokumentované postupy a příslušné údaje uvedené v auditovaných finančních výkazech za vykazované období.
Pokud není technicky možné stanovit údaje o činnosti za celý kalendářní rok nebo pokud by to bylo spojeno s neúměrně vysokými náklady, může provozovatel zvolit další nejvhodnější den pro oddělení vykazovaného roku od roku následujícího a provést odpovídající sladění s požadovaným kalendářním rokem. Odchylky, které se vztahují na jeden nebo více zdrojových toků, musí být řádně zaznamenány, být základem hodnoty reprezentativní pro daný kalendářní rok a důsledně zváženy vzhledem k následujícímu roku.
Článek 28
Systémy měření pod vlastní kontrolou provozovatele
1. Pro stanovení údajů o činnosti podle článku 27 použije provozovatel u zařízení výsledky měření založené na systémech měření, které jsou pod jeho vlastní kontrolou, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
provozovatel je povinen provést posouzení nejistoty a zajistit, aby byla splněna prahová hodnota nejistoty pro příslušnou úroveň přesnosti;
b)
provozovatel je povinen zajistit alespoň jednou do roka a po každé kalibraci měřicích přístrojů, aby byly výsledky kalibrace vynásobené faktorem konzervativních úprav založeným na vhodných časových řadách předchozích kalibrací těchto nebo podobných měřicích přístrojů pro zohlednění účinku nejistoty v provozu porovnány s příslušnými prahovými hodnotami nejistoty.
Pokud dojde k překročení prahových hodnot úrovně přesnosti schválených v souladu s článkem 12 nebo pokud se zjistí, že zařízení nesplňuje další požadavky, přijme provozovatel neprodleně nápravná opatření a informuje o tom příslušný orgán.
2. Posouzení nejistoty podle odst. 1 písm. a) zajistí provozovatel pro příslušný orgán, pokud jej informuje o novém plánu pro monitorování nebo je-li to důležité pro změnu schváleného plánu pro monitorování.
Toto posouzení zahrnuje charakteristickou nejistotu daného měřicího zařízení, nejistotu spojenou s kalibrací a jakoukoli dodatečnou nejistotu spojenou s tím, jak se měřicí přístroj používá v praxi. Součástí posouzení nejistoty je nejistota týkající se změn zásob, pokud skladovací zařízení pojmou alespoň 5 % z použitého ročního množství daného paliva nebo materiálu. Při provádění posouzení vezme provozovatel v úvahu skutečnost, že se stanovené hodnoty použité k určení prahových hodnot nejistoty v příloze II týkají nejistoty za celé vykazované období.
Pokud jsou měřicí přístroje nainstalovány v prostředí, které odpovídá jejich specifikacím použití, může provozovatel zjednodušit posouzení nejistoty za předpokladu, že počet maximálních dovolených chyb stanovený pro měřicí přístroj v provozu, nebo je-li tento počet nižší, nejistotu získanou na základě kalibrace vynásobená faktorem konzervativních úprav pro zohlednění účinku nejistoty v provozu, lze považovat za nejistotu po celé vykazované období, jak to vyžadují definice úrovní přesnosti v příloze II.
3. Bez ohledu na odstavec 2 může příslušný orgán povolit provozovateli použít u zařízení výsledky měření založené na systémech měření, které jsou pod jeho vlastní kontrolou, pokud prokáže, že použité měřicí přístroje podléhají příslušné vnitrostátní právní metrologické kontrole.
Za tímto účelem může být maximální dovolená chyba v provozu, kterou připouští příslušné vnitrostátní právní předpisy ohledně právní metrologické kontroly pro příslušný úkol měření, použita jako hodnota nejistoty, aniž by bylo nutné uvádět další důkazy.
Článek 29
Systémy měření mimo vlastní kontrolu provozovatele
1. Pokud na základě zjednodušeného posouzení nejistoty umožňuje použití systémů měření mimo jeho vlastní kontrolu provozovateli splnit nejméně stejně vysokou úroveň přesnosti jako při použití systémů podléhajících jeho kontrole podle článku 28, a pokud poskytuje spolehlivější výsledky a je méně náchylné k riziku kontroly, stanoví provozovatel údaje o činnosti ze systémů měření mimo vlastní kontrolu.
Provozovatel se může za tímto účelem vrátit k jednomu z následujících zdrojů údajů:
a)
množství uvedené na fakturách vydaných obchodním partnerem za předpokladu, že se mezi dvěma nezávislými obchodními partnery uskuteční obchodní transakce;
b)
přímý odečet údajů ze systémů měření.
2. Provozovatel zajistí dodržování použitelné úrovně přesnosti podle článku 26.
Za tímto účelem může být maximální dovolená chyba v provozu, kterou připouští příslušné právní předpisy ohledně vnitrostátní právní metrologické kontroly pro příslušnou obchodní transakci, použita jako nejistota, aniž by bylo nutné uvádět další důkazy.
Pokud jsou příslušné požadavky podle vnitrostátní právní metrologické kontroly méně přísné než příslušná úroveň přesnosti podle článku 26, zajistí provozovatel důkaz ohledně použitelné nejistoty od obchodního partnera, který odpovídá za měřicí systém.
Pododdíl 3
Výpočtové faktory
Článek 30
Stanovení výpočtových faktorů
1. Provozovatel stanoví výpočtové faktory buď jako standardní hodnoty, nebo jako hodnoty založené na analýze, a to v závislosti na příslušné úrovni přesnosti.
2. Provozovatel stanovuje a vykazuje výpočtové faktory v souladu se stavem použitým pro příslušné údaje o činnosti, které se týkají stavu paliva či materiálu, v němž bylo palivo či materiál zakoupeno nebo použito v procesu vytvářejícím emise před tím, než je vysušeno nebo jinak zpracováno pro laboratorní analýzu.
Pokud je tento přístup spojen s neúměrně vysokými náklady nebo pokud lze dosáhnout vyšší přesnosti, může provozovatel údaje o činnosti a výpočtové faktory důsledně vykazovat s uvedením stavu, v němž jsou prováděny laboratorní analýzy.
Článek 31
Standardní hodnoty pro výpočtové faktory
1. Pokud provozovatel stanoví výpočtové faktory jako standardní hodnoty, použije v souladu s požadavkem příslušné úrovně přesnosti podle příloh II a VI některou z následujících hodnot:
a)
standardní a stechiometrické faktory uvedené v příloze VI;
b)
standardní faktory používané členským státem pro podání národní inventury sekretariátu Rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu;
c)
hodnoty uváděné v literatuře schválené příslušným orgánem, včetně standardních faktorů publikovaných tímto orgánem, které jsou kompatibilní s faktory uvedenými pod písm. b), které jsou však reprezentativní pro více rozčleněné zdroje toků paliva;
d)
hodnoty uvedené a zaručené dodavatelem materiálu, pokud může provozovatel prokázat ke spokojenosti příslušného orgánu, že obsah uhlíku vykazuje 95 % interval spolehlivosti s odchylkou ne více než 1 %;
e)
hodnoty založené na dříve provedených analýzách, pokud může provozovatel prokázat ke spokojenosti příslušného orgánu, že jsou tyto hodnoty reprezentativní pro budoucí šarže stejného materiálu.
2. Provozovatel uvede všechny použité standardní hodnoty v plánu pro monitorování.
Pokud každý rok dochází ke změně standardních hodnot, uvede provozovatel rovněž v plánu pro monitorování příslušný oficiální zdroj této hodnoty.
3. Změnu standardních hodnot výpočtového faktoru uvedených v plánu pro monitorování podle čl. 15 odst. 2 může příslušný orgán schválit pouze v případě, že provozovatel poskytne důkaz, že nová standardní hodnota vede k přesnějšímu stanovení emisí.
4. Příslušný orgán může na žádost provozovatele povolit stanovení výhřevnosti a emisních faktorů paliv pomocí stejných úrovní přesnosti, které jsou vyžadovány pro standardní komerční paliva za předpokladu, že provozovatel předloží nejméně jednou za tři roky důkaz o tom, že během posledních tří let bylo splněno rozmezí 1 % pro určenou výhřevnost.
Článek 32
Výpočtové faktory založené na analýzách
1. Provozovatel zajistí, aby byly všechny analýzy, odběr vzorků, kalibrace a ověření pro stanovení výpočtových faktorů prováděny pomocí metod založených na příslušných normách EN.
Pokud nejsou tyto normy k dispozici, budou dané metody založeny na příslušných normách ISO nebo vnitrostátních normách. Pokud neexistují žádné příslušné zveřejněné normy, použijí se vhodné návrhy norem, pokyny týkající se nejlepších postupů v odvětví nebo jiné vědecky dokázané metodiky, které omezují odchylku odběru vzorků a měření.
2. Pokud jsou pro stanovení emisí použity kontinuální plynové chromatografy nebo extraktivní nebo neextraktivních analyzátory plynu, získá provozovatel pro použití tohoto zařízení souhlas příslušného orgánu. Zařízení se použije pouze s ohledem na údaje o složení plynných paliv a materiálů. Jako minimální opatření k zabezpečení kvality provozovatel zajistí, aby bylo provedeno počáteční a každoročně opakované ověřování přístroje.
3. Výsledek všech analýz se použije pouze pro dodací lhůtu nebo šarži paliva či materiálu, u nichž byl proveden odběr vzorků považovaných za reprezentativní.
Pro stanovení určitého parametru použije provozovatel výsledky všech analýz provedených s ohledem na tento parametr.
Článek 33
Plán odběru vzorků
1. Mají-li být faktory výpočtu stanoveny na základě analýz, předloží provozovatel příslušnému orgánu ke schválení plán odběru vzorků pro každé palivo a každý materiál v podobě písemného postupu, který obsahuje informace o metodikách pro přípravu vzorků, včetně údajů o vymezení odpovědností, místech, četnosti a množství a metodikách pro uložení a přepravu vzorků.
Provozovatel zajistí, aby odvozené vzorky byly reprezentativní pro příslušnou šarži nebo dodací lhůtu a nebyly zatíženy systematickou chybou. Příslušné prvky plánu odběru vzorků musí být schváleny laboratoří, která provádí analýzu příslušného paliva či materiálu, a důkaz o tomto schválení musí být uveden v plánu. Provozovatel tento plán rovněž zpřístupní pro účely ověření v souladu s nařízením (EU) č. 600/2012.
2. Na základě souhlasu laboratoře provádějící analýzu příslušného paliva či materiálu a schválení příslušným orgánem přizpůsobí provozovatel prvky plánu odběru vzorků, pokud analytické výsledky udávají, že se různorodost paliva či materiálu značně liší od údajů o různorodosti, na nichž byl založen původní plán odběru vzorků pro dané konkrétní palivo či daný materiál.
Článek 34
Využívání laboratoří
1. Provozovatel zajistí, aby byly laboratoře využívané k provádění analýz pro stanovení faktorů výpočtu akreditovány podle normy EN ISO/IEC 17025 pro příslušné analytické metody.
2. Laboratoře, které nejsou akreditovány podle normy EN ISO/IEC 17025, mohou být využity ke stanovení výpočtových faktorů pouze v případě, že provozovatel může prokázat ke spokojenosti příslušného orgánu, že přístup do laboratoří podle odstavce 1 není technicky proveditelný nebo by byl spojen s neúměrně vysokými náklady a že neakreditovaná laboratoř splňuje požadavky, které jsou rovnocenné požadavkům uvedeným v normě EN ISO/IEC 17025.
3. Příslušný orgán stanoví, že laboratoř splňuje požadavky, které jsou rovnocenné požadavkům uvedeným v normě EN ISO/IEC 17025 ve smyslu odstavce 2, pokud provozovatel v přiměřeném rozsahu a v podobě obdobné úrovně podrobnosti, jakou vyžadují postupy podle čl. 12 odst. 2, předloží důkaz v souladu s druhým a třetím pododstavcem tohoto odstavce.
S ohledem na řízení kvality předloží provozovatel osvědčení o akreditaci laboratoře podle normy EN ISO/IEC 9001 nebo jiných certifikovaných systémů řízení kvality v rozsahu, který se vztahuje na danou laboratoř. Pokud tyto certifikované systémy řízení kvality neexistují, předloží provozovatel jiný příslušný důkaz o způsobilosti laboratoře spolehlivě řídit své zaměstnance, postupy, dokumenty a úkoly.
S ohledem na technickou způsobilost provozovatel doloží, že laboratoř je technicky způsobilá a schopná produkovat technicky platné výsledky pomocí příslušných analytických postupů. Tento důkaz se týká alespoň těchto prvků:
a)
řízení způsobilosti zaměstnanců pro konkrétně přidělené úkoly;
b)
vhodnost umístění a podmínky životního prostředí;
c)
výběr analytických metod a příslušných norem;
d)
případně řízení odběru vzorků a jejich příprava, včetně kontroly jejich celistvosti;
e)
případně vývoj a ověření nových analytických metod nebo použití metod, na které se nevztahují mezinárodní nebo vnitrostátní normy;
f)
odhad nejistoty;
g)
správa zařízení, včetně postupů kalibrace, nastavení, údržby a oprav a vedení záznamů o daném zařízení;
h)
řízení a kontrola dat, dokumentů a softwaru;
i)
správa položek kalibrace a referenčních materiálů;
j)
zabezpečení kvality pro výsledky kalibrace a testů, včetně pravidelné účasti v programech zkoušení odborné způsobilosti, používání analytických metod na certifikovaných referenčních materiálech nebo vzájemného porovnávání výsledků s akreditovanou laboratoří;
k)
řízení externě zajišťovaných procesů;
l)
správa přidělení, reklamací zákazníků a zajištění včasných nápravných opatření.
Článek 35
Četnost analýz
1. Provozovatel použije minimální četnost analýz pro příslušná paliva a příslušné materiály uvedené v příloze VII. Příloha VII se bude pravidelně přezkoumávat s tím, že první přezkum se provede nejpozději do dvou let po vstupu tohoto nařízení v platnost.
2. Příslušný orgán může provozovateli povolit použití jiných četností než těch, které jsou uvedeny v odstavci 1, pokud není dostupná minimální četnost nebo pokud provozovatel prokáže některou z následujících skutečností:
a)
na základě historických údajů, včetně analytických hodnot pro příslušná paliva nebo příslušné materiály ve vykazovaném období, které bezprostředně předchází aktuálnímu vykazovanému období, libovolná odchylka v analytických hodnotách pro příslušné palivo či příslušný materiál nepřesáhne 1/3 hodnoty nejistoty, kterou je provozovatel povinen dodržovat s ohledem na stanovení údajů o činnosti pro příslušné palivo či příslušný materiál;
b)
použití požadované četnosti by bylo spojeno s neúměrně vysokými náklady.
Pododdíl 4
Specifické výpočtové faktory
Článek 36
Emisní faktory pro CO2
1. Provozovatel stanoví emisní faktory stanovené pro danou činnost pro emise CO2.
2. Emisní faktory paliv i v případě, že jsou použity jako vstup do procesu, jsou vyjádřeny jako t CO2/TJ.
Příslušný orgán může provozovateli povolit použití emisního faktoru paliva vyjádřeného jako t CO2/t nebo t CO2/Nm3 pro emise ze spalování, pokud lze dosáhnout alespoň stejné přesnosti vypočítaných emisí pomocí tohoto emisního faktoru nebo pokud je použití emisního faktoru vyjádřeného jako t CO2/TJ spojeno s neúměrně vysokými náklady.
3. Pro převedení obsahu uhlíku na příslušnou hodnotu emisního faktoru souvisejícího s CO2 a naopak použije provozovatel faktor 3 664 t CO2/t C.
Článek 37
Oxidační a konverzní faktory
1. Pro stanovení oxidačního či konverzního faktoru použije provozovatel jako minimum úroveň přesnosti 1. Pokud emisní faktor zahrnuje efekt nedokončené oxidace či konverze, použije operátor pro oxidační či konverzní faktor hodnotu 1.
Příslušný orgán však může požadovat, aby provozovatelé vždy používali úroveň přesnosti 1.
2. Pokud jsou v zařízení použita různá paliva a pro konkrétní oxidační faktor se má použít úroveň přesnosti 3, může si provozovatel vyžádat od příslušného orgánu schválení pro některou nebo obě následující podmínky:
a)
stanovení jednoho souhrnného oxidačního faktoru pro celý proces spalování a použít jej na všechna paliva;
b)
přiřazení neúplné oxidace jednomu významnému zdrojovému toku a použití hodnoty 1 pro oxidační faktor jiných zdrojových toků.
Je-li použita biomasa nebo směsná paliva, předloží provozovatel důkaz, že použití písmene a) nebo b) prvního odstavce nevede k příliš nízkému odhadu emisí.
Pododdíl 5
Zpracování biomasy
Článek 38
Zdrojové toky biomasy
1. Provozovatel může stanovit údaje o činnosti týkající se zdrojových toků biomasy bez nutnosti použití úrovní přesnosti a předložení analytických údajů ohledně obsahu biomasy, pokud se tento zdrojový tok skládá výhradně z biomasy a provozovatel může zajistit, aby nedošlo k jeho znečištění jinými materiály nebo palivy.
2. Emisní faktor u biomasy je nula.
Emisní faktor směsného paliva či materiálu se vypočítá a vykazuje jako předběžný emisní faktor stanovený v souladu s článkem 30 vynásobený fosilní částí paliva či materiálu.
3. Rašelina, lignit ani fosilní části směsných paliv či materiálů se za biomasu nepovažují.
4. Je-li podíl biomasy směsných paliv či materiálů roven nebo vyšší než 97 % nebo pokud je z důvodů množství emisí spojených s fosilní částí paliva či materiálu považován za minimální zdrojový tok, může příslušný orgán provozovateli povolit použití metodik bez stanovených úrovní přesnosti, včetně metody energetické bilance, pro stanovení údajů o činnosti a příslušných výpočtových faktorů, pokud se příslušná hodnota nepoužívá k odečtení obsahu uhlíku v biomase od emisí CO2 stanovených na základě kontinuálního měření emisí.
Článek 39
Stanovení podílu biomasy a fosilní části
1. Pokud je podíl biomasy určitého paliva či materiálu stanoven pomocí analýz na základě požadované úrovně přesnosti a dostupnosti odpovídajících standardních hodnot podle čl. 31 odst. 1, stanoví provozovatel tento podíl biomasy na základě příslušné normy a analytických metod v ní obsažených a použije tuto normu, pouze pokud je schválena příslušným orgánem.
2. Pokud není stanovení podílu biomasy směsného paliva nebo materiálu na základě analýzy v souladu s odstavcem 1 technicky proveditelné nebo pokud by bylo spojeno s neúměrně vysokými náklady, založí provozovatel svůj výpočet na standardních emisních faktorech a hodnotách podílu biomasy pro směsná paliva a materiály a metodách odhadu zveřejněných Komisí.
Pokud tyto standardní faktory a hodnoty neexistují, předpokládá provozovatel 0 % podíl biomasy nebo předloží metodu odhadu pro stanovení podílu biomasy příslušnému orgánu ke schválení. U paliv nebo materiálů pocházejících z výrobního procesu s definovanými a porovnatelnými vstupními toky může provozovatel tento odhad založit na hmotnostní bilanci fosilního uhlíku a uhlíku pocházejícího z biomasy vstupujícího do procesu a vystupujícího z procesu.
3. Odchylně od odstavců 1 a 2 a článku 30 v případě, že byla vystavena záruka původu v souladu s čl. 2 písm. j) a článkem 15 směrnice 2009/28/ES pro bioplyn zavedený a následně odvedený z plynárenské soustavy, nepoužije provozovatel ke stanovení podílu biomasy analýzy.
ODDÍL 3
Metodika založená na měření
Článek 40
Použití metodiky monitorování založené na měření
Provozovatel používá metodiky založené na měření pro všechny emise oxidu dusného (N2O) podle přílohy IV a pro stanovení množství CO2 přeneseného podle článku 49.
Provozovatel může dále použít metodiky založené na měření pro zdroje emisí CO2, pokud může předložit důkaz o tom, že jsou pro všechny zdroje emisí dodrženy úrovně přesnosti vyžadované v souladu s článkem 41.
Článek 41
Požadavky na úrovně přesnosti
1. Pro každý zdroj emisí, který emituje více než 5 000 tun CO2(e) ročně nebo který se podílí více než 10 % na celkových ročních emisích zařízení podle toho, která hodnota je vyšší s ohledem na absolutní emise, použije provozovatel nejvyšší úroveň přesnosti uvedenou v oddíle 1 přílohy VIII. Pro všechny ostatní zdroje emisí použije provozovatel alespoň druhou nejvyšší úroveň přesnosti.
2. Pro příslušný zdroj emisí lze použít nejbližší nižší úroveň přesnosti pouze v případě, že provozovatel příslušnému orgánu uspokojivým způsobem prokáže, že použití úrovně přesnosti podle odstavce 1 není technicky proveditelné nebo je spojeno s neúměrně vysokými náklady a že použití metodiky založené na výpočtu, která používá úrovně přesnosti vyžadované článkem 26, není technicky proveditelné nebo je spojeno s neúměrně vysokými náklady, přičemž minimální úroveň přesnosti je 1.
Článek 42
Normy měření a laboratoře
1. Všechna měření jsou prováděna za použití metod založených na normách EN 14181 Stacionární zdroje emisí - Prokazování jakosti automatizovaných měřicích systémů, EN 15259 Kvalita ovzduší - Měření emisí ze stacionárních zdrojů - Požadavky na měřicí úseky, stanoviště, cíl měření, plán měření a protokol o měření, a dalších příslušných normách EN.
Pokud nejsou tyto normy k dispozici, budou dané metody založeny na příslušných normách ISO, normách zveřejněných Komisí nebo na vnitrostátních normách. Pokud neexistují žádné příslušné zveřejněné normy, použijí se vhodné návrhy norem, pokyny týkající se nejlepších postupů v odvětví nebo jiné vědecky doložené metodiky, které omezují odchylku odběru vzorků a měření.
Provozovatel zváží všechny příslušné aspekty systému kontinuálního měření, včetně umístění zařízení, kalibrace, měření, zabezpečení kvality a kontroly kvality.
2. Provozovatel zajistí, aby byly laboratoře používané k provádění měření, kalibrací a příslušných hodnocení pro systémy kontinuálního měření emisí (CEMS) akreditovány podle normy EN ISO/IEC 17025 pro příslušné analytické metody nebo činnosti kalibrace.
Pokud laboratoř tuto akreditaci nemá, je provozovatel povinen zajistit, aby byly splněny rovnocenné požadavky v souladu s čl. 34 odst. 2 a 3.
Článek 43
Stanovení emisí
1. Provozovatel stanoví roční emise ze zdroje emisí za vykazované období na základě součtu všech hodinových hodnot naměřených koncentrací skleníkových plynů za vykazované období vynásobených hodinovými hodnotami toku spalin, přičemž tyto hodinové hodnoty představují průměr všech výsledků jednotlivých měření za příslušnou provozní hodinu.
V případě emisí CO2 stanoví provozovatel roční emise na základě rovnice 1 uvedené v příloze VIII. Oxid uhelnatý (CO) emitovaný do ovzduší je považován za molární ekvivalent množství CO2.
V případě oxidu dusného (N2O) stanoví provozovatel roční emise na základě rovnice 1 uvedené v pododdíle B.1 oddílu 16 přílohy IV.
2. Pokud je v jednom zařízení několik zdrojů emisí, které nelze měřit jako jeden zdroj, měří se emise z těchto zdrojů odděleně a připočtením výsledků tohoto měření se získá celkové množství emisí konkrétního plynu za vykazované období.
3. Provozovatel stanoví koncentraci skleníkových plynů ve spalinách kontinuálním měřením v reprezentativním bodě pomocí některého z následujících způsobů:
a)
přímé měření;
b)
v případě vysoké koncentrace ve spalinách výpočtem koncentrace pomocí nepřímého měření koncentrace s použitím rovnice 3 uvedené v příloze VIII a s přihlédnutím k naměřeným hodnotám koncentrace všech ostatních složek toku plynu, jak jsou stanoveny v plánu pro monitorování provozovatele.
4. V případě potřeby stanoví provozovatel zvlášť veškeré množství CO2 pocházející z biomasy pomocí metodik monitorování založených na výpočtu a odečte je od celkově naměřených emisí CO2.
5. Provozovatel stanoví tok spalin pro výpočet v souladu s odstavcem 1 na základě některé z následujících metod:
a)
výpočet na základě vhodné hmotnostní bilance s přihlédnutím ke všem podstatným parametrům na vstupní straně, která zahrnuje alespoň množství vstupního materiálu, tok vstupního vzduchu a účinnost procesu pro emise CO2, a na výstupní straně, která zahrnuje alespoň výstup produktu a koncentrace O2, SO2 a NOx;
b)
stanovení na základě kontinuálního měření toku v reprezentativním bodě.
Článek 44
Shromažďování údajů
1. Provozovatel vypočítá hodinový průměr pro jednotlivé parametry související se stanovením emisí pomocí metodiky založené na měření, včetně koncentrace a toku spalin, s využitím všech bodů měření dostupných pro danou hodinu.
Pokud může provozovatel generovat údaje pro kratší referenční období bez dalších nákladů, použije tato období pro stanovení ročních emisí podle čl. 43 odst. 1.
2. Je-li zařízení pro kontinuální měření určitého parametru mimo kontrolu, mimo rozsah nebo mimo provoz po určitou část hodiny nebo kratší referenční období podle odstavce 1, vypočítá provozovatel související hodinový průměr poměrným dílem ke zbývajícím bodům měření pro danou hodinu nebo kratší referenční období, je-li k dispozici alespoň 80 % maximálního počtu bodů měření určitého parametru. V případě, že je k dispozici méně než 80 % maximálního počtu bodů měření určitého parametru, použije se čl. 45 odst. 2 až 4.
Článek 45
Chybějící údaje
1. Je-li měřicí zařízení v rámci systému kontinuálního monitorování emisí mimo provoz více než pět po sobě následujících dní v kalendářním roce, je provozovatel povinen neprodleně informovat příslušný orgán a navrhnout odpovídající opatření pro zvýšení kvality daného systému kontinuálního monitorování emisí.
2. Pokud nelze platnou hodinu údajů nebo kratší referenční období v souladu s čl. 44 odst. 1 stanovit pro jeden nebo více parametrů metodiky založené na měření v důsledku nefunkčnosti zařízení nebo proto, že zařízení je mimo rozsah či mimo provoz, stanoví provozovatel náhradní hodnoty pro každou chybějící hodinu údajů.
3. Pokud nelze platnou hodinu údajů nebo kratší referenční období stanovit pro určitý parametr přímo naměřený v podobě koncentrace, vypočítá provozovatel náhradní hodnotu pomocí rovnice 4 uvedené v příloze VIII jako součet průměrné koncentrace a dvojnásobku její směrodatné odchylky.
Pokud nelze vykazované období použít pro stanovení těchto náhradních hodnot z důvodu podstatných technických změn na zařízení, dohodne se provozovatel s příslušným orgánem na reprezentativním časovém rámci pro stanovení průměrné a směrodatné odchylky, pokud možno v délce jednoho roku.
4. V případě, že platnou hodinu údajů nelze stanovit pro jiný parametr, než je koncentrace, získá provozovatel náhradní hodnoty tohoto parametru pomocí vhodného modelu založeného na hmotnostní bilanci nebo přístupu založeného na energetické bilanci procesu. Provozovatel ověří výsledky pomocí zbývajících naměřených parametrů metodiky založené na měření a údajů získaných při běžných pracovních podmínkách, přičemž vezme v úvahu stejnou dobu trvání jako při nedostatku údajů.
Článek 46
Potvrzovací výpočet emisí
Provozovatel potvrdí množství emisí stanovené metodikou založenou na měření na základě výpočtu ročních emisí jednotlivých skleníkových plynů pro stejné zdroje emisí a zdrojové toky, s výjimkou emisí oxidu dusného (N2O) z výroby kyseliny dusičné a skleníkových plynů převedených do přepravní sítě nebo úložiště.
Použití metodik založených na úrovni přesnosti není vyžadováno.
ODDÍL 4
Zvláštní ustanovení
Článek 47
Zařízení s nízkými emisemi
1. Příslušný orgán může umožnit provozovateli, aby předložil zjednodušený plán pro monitorování v souladu s článkem 13, pokud provozuje zařízení s nízkými emisemi.
První pododstavec se nevztahuje na zařízení provádějící činnosti, které zahrnují N2O podle přílohy I směrnice 2003/87/ES.
2. Pro účely prvního pododstavce odstavce 1 je zařízení považováno za zařízení s nízkými emisemi, pokud je splněna alespoň jedna z následujících podmínek:
a)
průměrné roční emise tohoto zařízení uvedené v ověřených výkazech emisí během obchodovacího období, které bezprostředně předchází aktuálnímu obchodovacímu období, s výjimkou CO2 pocházejícího z biomasy a před odečtením přemístěného CO2, bylo méně než 25 000 tun CO2(e) za rok;
b)
průměrné roční emise uvedené pod písmenem a) nejsou k dispozici nebo je již nelze použít z důvodu změn hranic zařízení nebo změn provozních podmínek zařízení, ale roční emise tohoto zařízení pro dalších pět let s výjimkou CO2 pocházejícího z biomasy a před odečtením přemístěného CO2 budou na základě metody konzervativního odhadu nižší než 25 000 tun CO2(e) za rok.
3. Provozovatel zařízení s nízkými emisemi nemusí předkládat podklady uvedené ve třetím pododstavci čl. 12 odst. 1 a je osvobozen od povinnosti vykazovat zlepšení uvedené v čl. 69 odst. 4.
4. Odchylně od článku 27 může provozovatel zařízení s nízkými emisemi stanovit množství paliva či materiálu pomocí dostupných a zdokumentovaných záznamů o nákupech a odhadovaných změn zásob. Provozovatel je dále osvobozen od povinnosti poskytnout příslušnému orgánu posouzení nejistoty podle čl. 28 odst. 2.
5. Provozovatel zařízení s nízkými emisemi je osvobozen od povinnosti podle čl. 28 odst. 2 stanovit na začátku a konci vykazovaného období údaje o zásobách, pokud skladovací zařízení pojmou alespoň 5 % roční spotřeby paliva či materiálu během vykazovaného období tak, aby byla do posouzení nejistoty zahrnuta související nejistota.
6. Odchylně od čl. 26 odst. 1 může provozovatel zařízení s nízkými emisemi použít pro účely stanovení údajů o činnosti a výpočtových faktorů pro všechny zdrojové toky jako minimum úroveň přesnosti 1, pokud nelze dosáhnout vyšší přesnosti bez dalšího úsilí, aniž by bylo nutné prokázat, že použití vyšších úrovní přesnosti není technicky proveditelné nebo by bylo spojeno s neúměrně vysokými náklady.
7. Za účelem stanovení výpočtových faktorů na základě analýz podle článku 32 může provozovatel zařízení s nízkými emisemi použít libovolnou laboratoř, která je technicky způsobilá a může generovat technicky platné výsledky pomocí příslušných analytických postupů, a poskytne důkaz ohledně opatření pro zabezpečení kvality podle čl. 34 odst. 3.
8. Pokud zařízení s nízkými emisemi, které podléhá zjednodušenému monitorování, přesáhne v libovolném kalendářním roce prahovou hodnotu uvedenou v odstavci 2, oznámí jeho provozovatel tuto skutečnost neprodleně příslušnému orgánu.
Provozovatel neprodleně předloží příslušnému orgánu ke schválení podstatné změny plánu pro monitorování ve smyslu čl. 15 odst. 3 písm. b).
Příslušný orgán však povolí provozovateli nadále provádět zjednodušené monitorování za předpokladu, že provozovatel uspokojivě prokáže příslušnému orgánu, že prahové hodnoty uvedené v odstavci 2 nebyly během posledních pěti vykazovaných období dosud překročeny a že nebudou od následujícího vykazovaného období znovu překročeny.
Článek 48
Vlastní CO2
1. Vlastní CO2, který je přemístěn do zařízení zejména jako součást zemního či odpadního plynu, včetně vysokopecního plynu nebo koksárenského plynu, se zahrne do emisního faktoru pro takové palivo.
2. Pokud vlastní CO2 pochází z činností, na které se vztahuje příloha I směrnice 2003/87/ES nebo které jsou uvedeny v článku 24 této směrnice, a je následně přemístěn ze zařízení jako součást paliva do jiného zařízení a použit pro jinou činnost, na kterou se tato směrnice vztahuje, není považován za emise zařízení, z něhož pochází.
Pokud je však vlastní CO2 emitován nebo přemístěn z tohoto zařízení do subjektů, na které se nevztahuje směrnice 2003/87/ES, je považován za emise ze zařízení, z něhož pochází.
3. Provozovatelé mohou u převáděcího i přijímacího zařízení stanovit množství vlastního CO2 přemístěného ze zařízení. V tomto případě musí být množství přemístěného a přijatého vlastního CO2 totožná.
Pokud nejsou množství přemístěného a přijatého vlastního CO2 totožná a odchylku hodnot lze vysvětlit nejistotou měřicích systémů, použije se ve výkazech emisí převáděcích a přijímacích zařízení aritmetický průměr obou naměřených hodnot. V takovém případě bude ve výkazu emisí uvedeno vyrovnání této hodnoty.
Pokud odchylku hodnot nelze vysvětlit rozsahem schválené nejistoty měřicích systémů, uvedou provozovatelé převáděcích a přijímacích zařízení hodnoty v soulad tím, že použijí konzervativní úpravy schválené příslušným orgánem.
Článek 49
Přemístěný CO2
1. Provozovatel odečte od emisí zařízení veškeré množství CO2, který pochází z fosilního uhlíku u činností, na něž se vztahuje příloha I směrnice 2003/87/ES, a který není emitován ze zařízení, nýbrž je přemístěn ze zařízení do některé následujících možností:
a)
zařízení pro zachytávání za účelem přepravy a dlouhodobého geologického ukládání v úložišti povoleném podle směrnice 2009/31/ES;
b)
přepravní sítě za účelem dlouhodobého geologického ukládání v úložišti povoleném podle směrnice 2009/31/ES;
c)
úložiště povoleného podle směrnice 2009/31/ES za účelem dlouhodobého geologického ukládání.
Pro jiné typy přemístění CO2 ze zařízení není povoleno žádné odečítání CO2 od emisí ze zařízení.
2. Provozovatel zařízení, z něhož je přemístěn CO2, uvede ve svém ročním výkazu emisí identifikační kód přijímacího zařízení vymezený v souladu s nařízením Komise (EU) č. 1193/2011 ze dne 18. listopadu 2011 o vytvoření registru Unie pro obchodovací období počínající dnem 1. ledna 2013 a následující obchodovací období systému Unie pro obchodování s emisemi podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES a rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 280/2004/ES a o změně nařízení (ES) č. 2216/2004 a (EU) č. 920/2010 (11).
Pokud jde o identifikační kód převáděcího zařízení, vztahuje se první pododstavec i na přijímací zařízení.
3. Pro stanovení množství CO2 přemístěného z jednoho zařízení do druhého použije provozovatel metodiku založenou na měření včetně dodržení souladu s články 43, 44 a 45. Zdroj emisí musí odpovídat bodu měření a tyto emise jsou vyjádřeny jako množství přemístěného CO2.
4. Pro stanovení množství CO2 přemístěného z jednoho zařízení do druhého použije provozovatel úroveň přesnosti 4, jak je uvedeno v oddíle 1 přílohy VIII.
Provozovatel může použít nejbližší nižší úroveň přesnosti, pokud prokáže, že použití úrovně přesnosti 4 podle oddílu 1 přílohy VIII není technicky proveditelné nebo je spojeno s neúměrně vysokými náklady.
5. Provozovatelé mohou u předávacího i přijímacího zařízení stanovit množství CO2 přemístěného ze zařízení. V takovém případě se použije čl. 48 odst. 3.
KAPITOLA IV
MONITOROVÁNÍ EMISÍ A ÚDAJŮ O TUNOKILOMETRECH Z ČINNOSTÍ V OBLASTI LETECTVÍ
Článek 50
Obecná ustanovení
1. Každý provozovatel letadel monitoruje a vykazuje emise z činností v oblasti letectví pro všechny lety uvedené v příloze I směrnice 2003/87/ES, které tento provozovatel letadel provádí během vykazovaného období a za které odpovídá.
Za tímto účelem přiřadí provozovatel letadel všechny lety do kalendářního roku podle doby odletu měřené v koordinovaném světovém čase (UTC).
2. Provozovatel letadel, který chce zažádat o bezplatné přidělení povolenek podle článků 3e nebo 3f směrnice 2003/87/ES, je také povinen monitorovat údaje o tunokilometrech pro stejné lety během příslušných sledovaných let.
3. K identifikaci jednoznačného provozovatele letadel podle čl. 3 písm. o) směrnice 2003/87/ES odpovědného za daný let se použije volací znak používaný pro účely řízení letového provozu. Volací znak odpovídá:
a)
kódu ICAO v kolonce 7 letového plánu;
b)
registračním značkám letadla, pokud není kód ICAO provozovatele letadel k dispozici.
4. Není-li totožnost provozovatele letadel známa, považuje příslušný orgán za provozovatele letadla jeho vlastníka, ledaže prokáže totožnost odpovědného provozovatele letadla.
Článek 51
Předkládání plánů pro monitorování
1. Nejpozději čtyři měsíce před tím, než provozovatel letadel zahájí činnosti v oblasti letectví, na které se vztahuje příloha I směrnice 2003/87/ES, předloží příslušnému orgánu plán pro monitorování a vykazování emisí v souladu s článkem 12.
Odchylně od prvního pododstavce provozovatel letadel, který poprvé provádí leteckou činnost, na kterou se vztahuje příloha I směrnice 2003/87/ES, která nemohla být předvídána čtyři měsíce před zahájením činnosti, předá plán pro monitorování příslušnému orgánu bez zbytečného odkladu, nejpozději však šest týdnů po provedení uvedené činnosti. Provozovatel letadel poskytne příslušnému orgánu odpovídající odůvodnění, proč nemohl být plán pro monitorování předán čtyři měsíce před zahájením činnosti.
Pokud není dopředu znám členský stát správy uvedený v článku 18a směrnice 2003/87/ES, předloží provozovatel letadel neprodleně plán pro monitorování, jakmile jsou k dispozici informace ohledně příslušného orgánu členského státu správy.
2. Pokud chce provozovatel letadel zažádat o bezplatné přidělení povolenek podle článků 3e nebo 3f směrnice 2003/87/ES, je povinen také předložit plán pro monitorování a vykazování údajů o tunokilometrech. Tento plán pro monitorování musí být předložen nejpozději čtyři měsíce před začátkem:
a)
sledovaného roku uvedeného v čl. 3e odst. 1 směrnice 2003/87/ES pro oblasti použití podle tohoto článku;
b)
druhého kalendářního roku období uvedeného v čl. 3c odst. 2 směrnice 2003/87/ES pro oblasti použití podle článku 3f této směrnice.
Článek 52
Metodika monitorování pro emise z činností v oblasti letectví
1. Každý provozovatel letadel stanoví roční emise CO2 z činností v oblasti letectví vynásobením roční spotřeby paliva vyjádřené v tunách odpovídajícím emisním faktorem.
2. Každý provozovatel letadel stanoví spotřebu paliva pro jednotlivé lety a jednotlivá paliva, včetně paliva spotřebovaného pomocným palubním zdrojem. Za tímto účelem použije provozovatel letadel některou z metod uvedených v oddíle 1 přílohy III. Provozovatel letadel zvolí metodu, která zajišťuje nejúplnější a nejvčasnější údaje ve spojení s nejnižší nejistotou, aniž by vznikaly neúměrně vysoké náklady.
3. Každý provozovatel letadel stanoví množství doplněného paliva podle oddílu 1 přílohy III na základě jednoho z následujících způsobů:
a)
měřením dodavatelem paliva, jak je pro každý let zdokumentováno v dodacích listech paliva nebo na fakturách;
b)
údajů z palubních diagnostických systémů letadla zaznamenaných v dokumentaci o hmotnosti a vyvážení, v technickém deníku letadla, nebo tyto údaje mohou být provozovateli letadel předávány elektronicky z letadla.
4. Provozovatel letadel stanoví množství paliva obsažené v nádrži pomocí údajů z palubních diagnostických systémů letadla a zaznamenané v dokumentaci o hmotnosti a vyvážení v technickém deníku letadla nebo je přenese z letadla v elektronické podobě.
5. Provozovatelé letadel použijí úroveň přesnosti 2 uvedenou v oddíle 2 přílohy III.
Provozovatelé letadel s průměrnými vykazovanými ročními emisemi za obchodovací období bezprostředně předcházející aktuálnímu obchodovacímu období, které odpovídaly nejvýše 50 000 tunám fosilního CO2, mohou použít jako minimum úroveň přesnosti 1 podle oddílu 2 přílohy III. Všichni provozovatelé letadel mohou použít jako minimum úroveň přesnosti 1 podle oddílu 2 přílohy III pro zdrojové toky, které společně odpovídají méně než 5 000 tunám fosilního CO2 za rok nebo méně než 10 % až do maximálního množství 100 000 tun fosilního CO2 za rok, podle toho, který údaj je vyšší ve vyjádření pomocí absolutní hodnoty. Pokud nejsou pro účely tohoto pododstavce vykazované emise dostupné nebo je již nelze použít, může provozovatel letadel ke stanovení průměrných ročních emisí použít konzervativní odhad nebo předpoklad.
6. Je-li množství doplněného paliva nebo množství paliva zbývajícího v nádržích stanoveno v jednotkách objemu (vyjádřených v litrech), převede provozovatel letadel toto množství z objemového vyjádření na hmotnostní vyjádření pomocí hodnot skutečné hustoty. Provozovatel letadel stanoví skutečnou hustotu pomocí některé z následujících možností:
a)
palubních diagnostických systémů;
b)
hustoty naměřené dodavatelem paliva při doplňování paliva a zaznamenané na faktuře za palivo nebo dodacím listu paliva.
Skutečná hustota je vyjádřena v kg/l a stanovena pro použitelnou teplotu pro konkrétní měření.
V případech, pro které nejsou k dispozici hodnoty skutečné hustoty, se použije po schválení příslušným orgánem standardní faktor hustoty 0,8 kg/l.
7. Pro účely výpočtu podle odstavce 1 použije provozovatel letadel standardní emisní faktory uvedené v tabulce 2 přílohy III.
Pro účely vykazování se tento přístup považuje za úroveň přesnosti 1. Pro paliva, která nejsou uvedena v této tabulce, stanoví provozovatel letadel emisní faktor považovaný za úroveň přesnosti 2 v souladu s článkem 32. Pro tato paliva se výhřevnost stanoví a vykáže jako informativní položka.
8. Odchylně od odstavce 7 může provozovatel letadel po získání souhlasu příslušného orgánu odvodit emisní faktor nebo obsah uhlíku, na němž je faktor založen, nebo výhřevnost pro komerční paliva ze záznamů o nákupech příslušného paliva poskytovaného dodavatelem paliva za předpokladu, že tato odvození byla provedena na základě mezinárodně uznávaných norem a že nelze použít emisní faktory uvedené v tabulce 2 přílohy III.
Článek 53
Zvláštní ustanovení týkající se biomasy
Pro stanovení podílu biomasy směsného paliva se přiměřeně použije článek 39.
Bez ohledu na čl. 39 odst. 2 povolí příslušný orgán případně pro stanovení podílu biomasy použití metodiky jednotně použitelné ve všech členských státech.
Podle této metodiky se podíl biomasy, výhřevnost a emisní faktor nebo obsah uhlíku paliva použitého při činnosti v oblasti letectví systému EU ETS uvedené v příloze I směrnice 2003/87/ES stanoví na základě záznamů o nákupu paliva.
Pro usnadnění jednotného používání ve všech členských státech je tato metodika založena na pokynech Komise.
Používání biopaliv v letecké dopravě je posuzováno v souladu s článkem 18 směrnice 2009/28/ES.
Článek 54
Malí producenti emisí
1. Za malé producenty emisí se považují provozovatelé letadel, kteří po tři po sobě jdoucí čtyřměsíční období uskuteční v každém tomto období méně než 243 letů, a provozovatelé letadel, kteří uskuteční lety s celkovými ročními emisemi nižšími než 25 000 tun CO2 za rok.
2. Odchylně od článku 52 mohou malí producenti emisí odhadnout spotřebu paliva pomocí nástrojů zavedených agenturou Eurocontrol nebo jinou příslušnou organizací, jež může zpracovávat veškeré příslušné informace o letovém provozu, jako jsou informace, které má k dispozici Eurocontrol, a zabránit podhodnocování emisí.
Příslušné nástroje se mohou použít pouze tehdy, jsou-li schváleny Komisí, včetně použití opravných koeficientů k odstranění případných nejistot v metodách modelování.
3. Odchylně od článku 12 může malý producent emisí, který chce využívat některý z nástrojů uvedených v odstavci 2 tohoto článku, předložit v plánu pro monitorování emisí pouze následující informace:
a)
informace požadované podle bodu 1 oddílu 2 přílohy I;
b)
důkaz o tom, že jsou splněny prahové hodnoty stanovené pro malé producenty emisí v odstavci 1 tohoto článku;
c)
název nástroje uvedeného v odstavci 2 tohoto článku, který bude použit pro stanovení odhadu spotřeby paliva, nebo odkaz na něj.
Malý producent emisí je osvobozen od povinnosti předkládat podklady uvedené ve třetím pododstavci čl. 12 odst. 1.
4. Pokud provozovatel letadel používá některý z nástrojů uvedených v odstavci 2 a během vykazovaného roku překročí prahové hodnoty uvedené v odstavci 1, je povinen tuto skutečnost neprodleně oznámit příslušnému orgánu.
Provozovatel letadel neprodleně předloží příslušnému orgánu ke schválení podstatné změny plánu pro monitorování ve smyslu čl. 15 odst. 4. písm. a) bodu vi).
Příslušný orgán však povolí provozovateli letadel nadále používat nástroj uvedený v odstavci 2 za předpokladu, že tento provozovatel uspokojivě prokáže příslušnému orgánu, že prahové hodnoty uvedené v odstavci 1 nebyly během posledních pěti vykazovaných období dosud překročeny a že nebudou od následujícího vykazovaného období znovu překročeny.
Článek 55
Zdroje nejistoty
1. Provozovatel letadel určí zdroje nejistoty a jejich související úrovně nejistoty. Provozovatel letadel vezme tyto informace v úvahu při výběru metodiky monitorování podle čl. 52 odst. 2.
2. Stanoví-li provozovatel letadel doplněné palivo v souladu s čl. 52 odst. 3 písm. a), nemusí předkládat další důkaz ohledně související úrovně nejistoty.
3. Pokud se pro měření doplněného paliva nebo paliva v nádržích používají palubní systémy v souladu s čl. 52 odst. 3 písm. b), je nutno úroveň nejistoty spojenou s měřením paliva doložit prostřednictvím všech následujících údajů:
a)
specifikace výrobce letadla určující úrovně nejistoty u palubních systémů pro měření paliva;
b)
doklady o provádění běžných kontrol uspokojivého fungování systémů pro měření paliva.
4. Bez ohledu na odstavce 2 a 3 může provozovatel letadel stanovit nejistoty u všech ostatních částí metodiky monitorování na základě konzervativního odborného posouzení s přihlédnutím k odhadovanému počtu letů ve vykazovaném období.
5. Provozovatel letadel provádí pravidelně vhodné kontrolní činnosti, včetně křížových kontrol mezi množstvím doplněného paliva uvedeným na fakturách a množstvím doplněného paliva udávaným při palubním měření, a jsou-li zjištěny patrné odchylky, přijme příslušná nápravná opatření.
Článek 56
Stanovení údajů o tunokilometrech
1. Provozovatel letadel, který chce zažádat o bezplatné přidělení povolenek podle článků 3e nebo 3f směrnice 2003/87/ES, monitoruje údaje o tunokilometrech pro všechny lety uvedené v příloze I směrnice 2003/87/ES během sledovaných let, jichž se tyto žádosti týkají.
2. Provozovatel letadel vypočítá údaje o tunokilometrech vynásobením vzdálenosti vypočítané podle oddílu 4 přílohy III a vyjádřené v kilometrech (km) a užitečného zatížení vypočítaného jako součet hmotnosti nákladu, poštovních zásilek, cestujících a odbavených zavazadel vyjádřeného v tunách (t).
3. Provozovatel letadel stanoví hmotnost nákladu a poštovních zásilek na základě skutečné či standardní hmotnosti uvedené v dokumentaci o hmotnosti a vyvážení pro příslušné lety.
Provozovatelé letadel, od nichž se nevyžaduje dokumentace o hmotnosti a vyvážení, navrhnou v plánu pro monitorování vhodnou metodiku pro stanovení hmotnosti nákladu a poštovních zásilek, do níž se nezapočítává hmotnost obalu palet a kontejnerů, které netvoří užitečné zatížení, a provozní hmotnost.
4. Provozovatel letadel stanoví hmotnost cestujících pomocí některé z následujících úrovní přesnosti:
a)
úroveň přesnosti 1: zahrnující standardní hodnotu 100 kg pro každého cestujícího a jeho odbavená zavazadla;
b)
úroveň přesnosti 2: zahrnující hmotnost cestujících a odbavených zavazadel uvedenou v dokumentaci o hmotnosti a vyvážení pro každý let.
Vybraná úroveň přesnosti se však použije pro všechny lety ve sledovaných letech, na které se vztahují žádosti podle článků 3e nebo 3f směrnice 2003/87/ES.
KAPITOLA V
SPRÁVA A KONTROLA ÚDAJŮ
Článek 57
Činnosti týkající se toku dat
1. Provozovatel nebo provozovatel letadel vytvoří, zdokumentuje, provádí a udržuje písemné postupy pro činnosti týkající se toku dat ohledně monitorování a vykazování emisí skleníkových plynů a zajistí, aby roční výkaz emisí vyplývající z činností týkajících se toku dat neobsahoval nepřesnosti a byl v souladu s plánem pro monitorování, těmito písemnými postupy a tímto nařízením.
Pokud chce provozovatel letadel zažádat o bezplatné přidělení povolenek podle článků 3e nebo 3f směrnice 2003/87/ES, použije se první pododstavec také pro monitorování a vykazování údajů o tunokilometrech.
2. Popisy písemných postupů pro činnosti týkající se toku dat, které jsou uvedeny v plánu pro monitorování, zahrnují alespoň tyto náležitosti:
a)
údaje uvedené v čl. 12 odst. 2;
b)
určení primárních zdrojů dat;
c)
každý krok v toku dat od primárních dat po roční emise nebo údaje o tunokilometrech, který odráží pořadí a vzájemné vztahy mezi činnostmi týkajícími se toku dat;
d)
příslušné kroky zpracování, které souvisejí s jednotlivými činnostmi týkajícími se toku dat, včetně vzorců a dat použitých pro stanovení emisí nebo údajů o tunokilometrech;
e)
elektronické zpracování příslušných dat a používané úložní systémy a vzájemné vztahy mezi těmito systémy nebo jinými způsoby zadávání, včetně ručního vkládání dat;
f)
způsob zaznamenání výstupů činností týkajících se toku dat.
Článek 58
Kontrolní systém
1. Provozovatel nebo provozovatel letadel vytvoří, zdokumentuje, provádí a udržuje účinný kontrolní systém, aby bylo zajištěno, že roční výkaz emisí a případně i výkaz o tunokilometrech vyplývající z činností týkajících se toku dat neobsahuje nesprávné údaje a je v souladu s plánem pro monitorování a tímto nařízením.
2. Kontrolní systém uvedený v odstavci 1 zahrnuje:
a)
posouzení inherentních rizik a kontrolních rizik provozovatelem nebo provozovatelem letadel;
b)
písemné postupy týkající se kontrolních činností, které pomáhají snižovat zjištěná rizika.
3. Písemné postupy týkající se kontrolních činností uvedené v odst. 2 písm. b) zahrnují alespoň:
a)
zabezpečení kvality měřicích zařízení;
b)
zabezpečení kvality systému informačních technologií použitého pro činnosti týkající se toku dat, včetně počítačové technologie pro řízení procesů;
c)
oddělení povinností při činnostech týkajících se toku dat a kontrolních činnostech a řízení nezbytných pravomocí;
d)
vnitřní přezkoumání a ověřování údajů;
e)
opravy a nápravná opatření;
f)
řízení externě zajišťovaných procesů;
g)
vedení záznamů a dokumentace, včetně správy verzí dokumentů.
4. Provozovatel nebo provozovatel letadel monitoruje účinnost kontrolního systému, zejména prostřednictvím vnitřních přezkoumání a na základě zohlednění zjištění ověřovatele během ověřování ročních výkazů emisí nebo případně výkazů s údaji o tunokilometrech prováděného podle nařízení (EU) č. 600/2012.
Pokud se zjistí, že kontrolní systém není efektivní nebo neodpovídá zjištěným rizikům, zajistí provozovatel nebo provozovatel letadel zlepšení kontrolního systému a podle potřeby aktualizuje plán pro monitorování nebo základní písemné postupy pro činnosti týkající se toku dat, posouzení rizik a kontrolních činností.
Článek 59
Zabezpečení kvality
1. Pro účely čl. 58 odst. 3 písm. a) zajistí provozovatel nebo provozovatel letadel kalibraci všech příslušných měřicích zařízení, jejich nastavení a kontrolu v pravidelných intervalech i před použitím, včetně kontroly podle příslušných norem pro měření porovnatelných s mezinárodními normami pro měření, pokud jsou k dispozici, v souladu s požadavky tohoto nařízení a přiměřených zjištěným rizikům.
Pokud součásti měřicích systémů nelze kalibrovat, uvede je provozovatel nebo provozovatel letadel v plánu pro monitorování a navrhne alternativní kontrolní činnosti.
Zjistí-li se, že zařízení nesplňuje požadovanou výkonnost, přijme provozovatel nebo provozovatel letadel neprodleně nezbytná nápravná opatření.
2. Pokud jde o systémy kontinuálního měření emisí, použije provozovatel zabezpečení kvality na základě normy Prokazování jakosti automatizovaných měřicích systémů (EN 14181), včetně paralelních měření alespoň jednou za rok s využitím standardních referenčních metod prováděných odborně způsobilými zaměstnanci.
Pokud toto zabezpečení kvality vyžaduje mezní hodnoty emisí (ELV, emission limit values) jako nutné parametry pro základ kalibrace a kontroly výkonnosti, použije se jako náhradní hodnota mezních hodnot emisí roční průměrná hodinová koncentrace skleníkových plynů. Pokud provozovatel zjistí neshodu s požadavky na zabezpečení kvality, zejména že má být provedena opětovná kalibrace, sdělí tuto skutečnost neprodleně příslušnému orgánu a přijme nápravné opatření.
Článek 60
Zabezpečení kvality informačních technologií
Pro účely čl. 58 odst. 3 písm. b) provozovatel nebo provozovatel letadel zajistí, že systém informačních technologií je navržen, zdokumentován, testován, prováděn, kontrolován a udržován způsobem, který umožňuje spolehlivé, přesné a včasné zpracování dat na základě rizik zjištěných v souladu s čl. 58 odst. 2 písm. a).
Kontrola systému informačních technologií musí zahrnovat kontrolu přístupu, zálohování, obnovy, plánování kontinuity a bezpečnosti.
Článek 61
Oddělení funkcí
Pro účely čl. 58 odst. 3 písm. c) přidělí provozovatel nebo provozovatel letadel pro všechny činnosti týkající se toku dat a pro všechny kontrolní činnosti odpovědné osoby tak, aby byly odděleny kolidující povinnosti. Pokud neexistují jiné kontrolní činností, zajistí pro všechny činnosti týkající se toku dat v míře odpovídající zjištěným inherentním rizikům, aby všechny příslušné informace a údaje potvrdila alespoň jedna osoba, která se neúčastnila stanovení a zaznamenání těchto informací nebo údajů.
Provozovatel nebo provozovatel letadel řídí nezbytné pravomoci pro příslušné odpovědnosti, včetně vhodného přidělování odpovědností, školení a hodnocení výkonu pracovníků.
Článek 62
Vnitřní přezkoumání a ověřování údajů
1. Pro účely čl. 58 odst. 3 písm. d) a na základě inherentních a kontrolních rizik zjištěných během posuzování rizika uvedeného v čl. 58 odst. 2 písm. a) provozovatel nebo provozovatel letadel přezkoumá a ověří údaje pocházející z činností týkajících se toku dat uvedených v článku 57.
Toto přezkoumání a ověření údajů zahrnuje alespoň:
a)
kontrolu úplnosti údajů;
b)
porovnání údajů, které provozovatel nebo provozovatel letadel získal, monitoroval a vykázal v průběhu několika let;
c)
porovnání údajů a hodnot z různých systémů shromažďování provozních údajů, včetně následujících porovnání (je-li možné je použít):
i)
porovnání údajů o nákupu paliv nebo materiálu s údaji o změnách zásob a s údaji o spotřebě příslušných zdrojových toků,
ii)
porovnání výpočtových faktorů, které byly stanoveny na základě analýzy, vypočítány nebo získány od dodavatele paliva či materiálu, s národními nebo mezinárodními referenčními hodnotami pro srovnatelná paliva či srovnatelné materiály,
iii)
porovnání emisí získaných z metodik založených na měření a výsledků potvrzovacího výpočtu podle článku 46,
iv)
porovnání souhrnných a hrubých údajů.
2. Provozovatel nebo provozovatel letadel v rozsahu svých možností zajistí, aby v rámci přezkoumání a ověření údajů byla předem známa kritéria pro odmítnutí údajů. Za tímto účelem jsou kritéria pro odmítnutí údajů uvedena v dokumentaci příslušných písemných postupů.
Článek 63
Opravy a nápravná opatření
1. Jestliže se zjistí, že některá část činností týkajících se toku dat uvedených v článku 57 nebo kontrolních činností uvedených v článku 58 nepracuje efektivně nebo pracuje mimo hranice stanovené v dokumentaci postupů pro tyto činnosti týkající se toku dat a kontrolní činnosti, učiní provozovatel nebo provozovatel letadel vhodná opravná opatření a opraví odmítnuté údaje, čímž zabrání podhodnocování emisí.
2. Pro účely odstavce 1 provede provozovatel nebo provozovatel letadel alespoň všechny následující postupy:
a)
posouzení platnosti výstupů příslušných kroků při činnostech týkajících se toku dat uvedených v článku 57 nebo kontrolních činnostech uvedených v článku 58;
b)
stanovení příčiny selhání nebo dané chyby;
c)
případně provedení příslušných nápravných opatření, včetně opravy příslušných údajů ve výkazu emisí nebo výkazu o tunokilometrech.
3. Provozovatel nebo provozovatel letadel provádí opravy a nápravná opatření podle odstavce 1 tohoto článku tak, aby odpovídaly inherentním a kontrolním rizikům zjištěným při posouzení rizika uvedeného v článku 58.
Článek 64
Externě zajišťované procesy
Pokud provozovatel nebo provozovatel letadel externě zajistí jednu nebo více činností týkajících se toku dat uvedených v článku 57 nebo kontrolních činností uvedených v článku 58, je povinen provést všechny následující postupy:
a)
kontrola kvality externě zajištěných činností týkajících se toku dat a kontrolních činností v souladu s tímto nařízením;
b)
stanovení příslušných požadavků na výstupy externě zajištěných procesů a metod používaných v těchto procesech;
c)
kontrola kvality výstupů a metod uvedených pod písmenem b) tohoto článku;
d)
zajištění, aby byly externě zajištěné činnosti prováděny tak, aby odpovídaly inherentním a kontrolním rizikům zjištěným při posouzení rizika uvedeného v článku 58.
Článek 65
Zpracování nedostatků v údajích
1. Pokud chybí údaje relevantní pro stanovení emisí ze zařízení, použije provozovatel pro stanovení konzervativních zástupných údajů za příslušné období a chybějícího parametru vhodnou metodu odhadu.
Pokud provozovatel neuvedl metodu odhadu v písemném postupu, vytvoří ji a předloží příslušnému orgánu ke schválení příslušnou změnu plánu pro monitorování v souladu s článkem 15.
2. Pokud chybí údaje relevantní pro stanovení emisí provozovatele letadel pro jeden nebo více letů, použije provozovatel letadel zástupné údaje pro příslušné období vypočítané podle alternativní metody určené v plánu pro monitorování.
Nelze-li zástupné údaje stanovit v souladu s prvním pododstavcem tohoto odstavce, může provozovatel letadel provést odhad emisí pro dané lety ze spotřeby paliva stanovené pomocí nástroje uvedeného v čl. 54 odst. 2.
Článek 66
Záznamy a dokumentace
1. Provozovatel nebo provozovatel letadel vede záznamy o všech příslušných údajích a informacích, včetně informací uvedených v příloze IX, alespoň po dobu 10 let.
Dokumentované a archivované údaje získané monitorováním musí umožňovat ověření ročního výkazu emisí nebo údajů o tunokilometrech v souladu s nařízením (EU) č. 600/2012. Údaje vykázané provozovatelem nebo provozovatelem letadel, které jsou uvedeny v elektronickém systému vykazování a správy údajů vytvořeném příslušným orgánem, si provozovatel nebo provozovatel letadel může ponechat, pokud má k těmto údajům přístup.
2. Provozovatel nebo provozovatel letadel zajistí, aby příslušné dokumenty byly k dispozici, kdykoli a kdekoli budou zapotřebí pro provádění činností týkajících se toku dat, jakož i kontrolních činností.
Provozovatel nebo provozovatel letadel zajistí na vyžádání dostupnost těchto dokumentů pro příslušný orgán a pro ověřovatele výkazů emisí nebo výkazů s údaji o tunokilometrech v souladu s nařízením (EU) č. 600/2012.
KAPITOLA VI
POŽADAVKY NA VYKAZOVÁNÍ
Článek 67
Časový plán a povinnosti pro vykazování
1. Provozovatel nebo provozovatel letadel předloží příslušnému orgánu do 31. března každého roku výkaz emisí, který se týká ročních emisí za vykazované období a který je ověřen v souladu s nařízením (EU) č. 600/2012.
Příslušné orgány mohou ale požadovat, aby provozovatelé nebo provozovatelé letadel předložili ověřený roční výkaz emisí před 31. březnem, nejdříve však 28. února.
2. Pokud se provozovatel letadel rozhodne zažádat o bezplatné přidělení povolenek na emise podle článku 3e nebo 3f směrnice 2003/87/ES, je povinen předložit příslušnému orgánu do 31. března roku následujícího po sledovaném roce uvedeném v článku 3e nebo 3f této směrnice výkaz s údaji o tunokilometrech, který se týká údajů o tunokilometrech ze sledovaného roku a který je ověřen v souladu s nařízením (EU) č. 600/2012.
3. Roční výkazy emisí a výkazy s údaji o tunokilometrech musí obsahovat alespoň informace uvedené v příloze X.
Článek 68
Případy vyšší moci
1. Pokud provozovatel letadel nemůže příslušnému orgánu poskytnout ověřené údaje o tunokilometrech do příslušného termínu podle čl. 3e odst. 1 směrnice 2003/87/ES z důvodu vážných a nepředvídatelných okolností mimo jeho kontrolu, je povinen předložit příslušnému orgánu pro účely tohoto ustanovení nejlepší dostupné údaje o tunokilometrech s ohledem na dané okolnosti, včetně údajů, které jsou v případě potřeby založeny na věrohodných odhadech.
2. Pokud jsou splněny podmínky uvedené v odstavci 1, předloží členský stát pro účely použití uvedené v čl. 3e odst. 1 směrnice 2003/87/ES a v souladu s odstavcem 2 tohoto článku Komisi údaje přijaté ohledně daného provozovatele letadel spolu s popisem okolností, kvůli nimž nebyl předložen výkaz ověřený v souladu s nařízením (EU) č. 600/2012.
Komise a členské státy použijí tyto údaje pro účely čl. 3e odst. 3 a 4 směrnice 2003/87/ES.
3. Pokud členský stát předloží Komisi údaje přijaté ohledně provozovatele letadel podle odstavce 2 tohoto článku, zajistí daný provozovatel letadel co nejdříve ověření předložených údajů o tunokilometrech v souladu s nařízením (EU) č. 600/2012 a v každém případě poté co, pominou okolnosti uvedené v odstavci 1 tohoto článku.
Provozovatel letadel neprodleně předloží ověřené údaje příslušnému orgánu.
Daný příslušný orgán případně sníží a zveřejní revidované přidělení bezplatných povolenek pro provozovatele letadel podle čl. 3e odst. 4 směrnice 2003/87/ES. Příslušné přidělení není možné zvýšit. Provozovatel letadel případně vrátí všechny nadměrně přidělené povolenky podle čl. 3e odst. 5 této směrnice.
4. Příslušný orgán přijme účinná opatření, která zajistí, aby daný provozovatel letadel splnil své povinnosti podle odstavce 3.
Článek 69
Výkazy o zlepšení metodiky monitorování
1. Každý provozovatel nebo provozovatel letadel pravidelně kontroluje, zda lze zlepšit použitou metodiku monitorování.
Provozovatel zařízení případně předloží příslušnému orgánu ke schválení výkaz obsahující informace uvedené v odstavci 2 nebo 3 v následujících termínech:
a)
pro zařízení kategorie A do 30. června každé čtyři roky;
b)
pro zařízení kategorie B do 30. června každé dva roky;
c)
pro zařízení kategorie C do 30. června každý rok.
Příslušný orgán může stanovit alternativní datum pro předložení výkazu, nejpozději však do 30. září stejného roku.
2. Pokud provozovatel nepoužije alespoň úrovně přesnosti požadované podle prvního pododstavce čl. 26 odst. 1 a čl. 41 odst. 1, odůvodní, proč není použití požadovaných údajů přesnosti technicky proveditelné nebo proč by bylo spojeno s neúměrně vysokými náklady.
Pokud je však zjištěn důkaz, že opatření nezbytná k dosažení těchto úrovní přesnosti jsou technicky proveditelná a nejsou již spojena s neúměrně vysokými náklady, oznámí provozovatel příslušnému orgánu odpovídající změny plánu pro monitorování v souladu s článkem 15 a předloží návrhy na provedení souvisejících opatření a jejich časový plán.
3. Pokud provozovatel použije metodiku nouzového monitorování uvedenou v článku 22, je povinen poskytnout: odůvodnění, proč není použití alespoň úrovně přesnosti 1 pro jeden nebo více významných či méně významných zdrojových toků technicky proveditelné nebo by bylo spojeno s neúměrně vysokými náklady.
Pokud je však zjištěn důkaz, že opatření nezbytná k dosažení alespoň úrovně přesnosti 1 pro tyto zdrojové toky jsou technicky proveditelná a již nejsou spojena s neúměrně vysokými náklady, oznámí provozovatel příslušnému orgánu odpovídající změny plánu pro monitorování v souladu s článkem 15 a předloží návrhy na provedení souvisejících opatření a jejich časový plán.
4. Pokud ověřovací zpráva vypracovaná v souladu s nařízením (EU) č. 600/2012 uvádí, že některé požadavky nebyly splněny, nebo doporučení ke zlepšení podle článků 27, 29 a 30 tohoto nařízení, předloží provozovatel nebo provozovatel letadel příslušnému orgánu ke schválení zprávu do 30. června roku, v němž ověřovatel tuto ověřovací zprávu vydá. Ve zprávě bude uvedeno, jakým způsobem a kdy provozovatel nebo provozovatel letadel napravil nebo hodlá napravit neshody zjištěné ověřovatelem a zavést doporučená zlepšení.
Tato zpráva může být případně spojena s výkazem uvedeným v odstavci 1 tohoto článku.
Pokud by doporučená zlepšení nevedla ke zlepšení metodiky monitorování, poskytne provozovatel nebo provozovatel letadel zdůvodnění, proč tomu tak je. Pokud by byla doporučená zlepšení spojena s neúměrně vysokými náklady, poskytne provozovatel nebo provozovatel letadel důkaz o nepřiměřené povaze těchto nákladů.
Článek 70
Stanovení emisí příslušným orgánem
1. Příslušný orgán provede konzervativní odhad emisí zařízení nebo provozovatele letadel ve všech následujících situacích:
a)
provozovatel nebo provozovatel letadel nepředložil žádný ověřený roční výkaz emisí do lhůty vyžadované podle čl. 67 odst. 1;
b)
ověřený roční výkaz emisí uvedený v čl. 67 odst. 1 není v souladu s tímto nařízením;
c)
výkaz emisí provozovatele nebo provozovatele letadel nebyl ověřen v souladu s nařízením (EU) č. 600/2012.
2. Pokud ověřovatel v ověřovací zprávě podle nařízení (EU) č. 600/2012 uvedl nezávažné nepřesnosti, které provozovatel nebo provozovatel letadel neopravil před vydáním prohlášení o ověření, posoudí příslušný orgán tyto nepřesnosti a případně provede konzervativní odhad emisí zařízení nebo provozovatele letadel. Příslušný orgán oznámí provozovateli nebo provozovateli letadel, zda je nutné provést pro výkaz emisí opravy a případně jaké. Provozovatel nebo provozovatel letadel zpřístupní tyto informace ověřovateli.
3. Členské státy zajistí účinnou výměnu informací mezi příslušnými orgány odpovědnými za schvalování plánů pro monitorování a příslušnými orgány odpovědnými za přijímání ročních výkazů emisí.
Článek 71
Přístup k informacím
Příslušný orgán zveřejní přijaté výkazy emisí prostřednictvím orgánu podle vnitrostátních právních předpisů přijatých podle směrnice 2003/4/ES. Pokud jde o použití výjimky uvedené v čl. 4 odst. 2 písm. d) uvedené směrnice, mohou provozovatelé nebo provozovatelé letadel ve svém výkazu označit informace, které považují z hlediska obchodního za citlivé.
Článek 72
Zaokrouhlení údajů
1. Celkové roční emise se vykazují zaokrouhleně na tuny CO2 nebo CO2(e).
Tunokilometry se vykazují v zaokrouhlených hodnotách tunokilometrů.
2. Všechny proměnné použité k výpočtu emisí jsou zaokrouhleny tak, aby obsahovaly všechny významné číslice pro účely výpočtu a vykazování emisí.
3. Všechny údaje pro jednotlivé lety jsou zaokrouhleny tak, aby obsahovaly všechny významné číslice pro účely výpočtu vzdálenosti a užitečného zatížení podle článku 56 a vykazování údajů o tunokilometrech.
Článek 73
Zajištění souladu s dalším vykazováním
Jednotlivé činnosti uvedené v příloze I směrnice 2003/87/ES, které provádí provozovatel nebo provozovatel letadel, se případně označují kódy z následujících systémů vykazování:
a)
společný formát vykazování pro národní inventární systémy skleníkových plynů, schválený příslušnými subjekty Rámcové úmluvy Organizace spojených národů o změně klimatu;
b)
identifikační číslo zařízení v evropském registru úniků a přenosů znečišťujících látek v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 166/2006 (12);
c)
činnost podle kódu IPPC uvedená v příloze I nařízení (ES) č. 166/2006;
d)
kód NACe v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1893/2006 (13).
KAPITOLA VII
POŽADAVKY NA INFORMAČNÍ TECHNOLOGIE
Článek 74
Formáty elektronické výměny dat
1. Členské státy mohou vyžadovat, aby provozovatel a provozovatel letadel používali pro předložení plánů pro monitorování, změn plánu pro monitorování, ročních výkazů emisí, výkazů s údaji o tunokilometrech, ověřovacích zpráv a zpráv o zlepšení elektronické šablony nebo specifické formáty souborů.
Tyto šablony nebo specifikace formátu souborů vytvořené členským státem obsahují alespoň informace obsažené v elektronických šablonách nebo specifikacích formátu souborů zveřejněných Komisí.
2. Při vytváření šablon nebo specifikací formátu souborů uvedených v odstavci 1 může členský stát zvolit jednu nebo obě následující možnosti:
a)
specifikace formátu souboru používající standardizovaný jazyk elektronického vykazování (dále jen „jazyk vykazování EU ETS“) založený na formátu XML pro používání v souvislosti s moderními automatizovanými systémy;
b)
šablony zveřejněné v podobě použitelné pro standardní kancelářský software, včetně tabulek a souborů textových procesorů.
Článek 75
Použití automatizovaných systémů
1. Pokud se členský stát rozhodne používat pro elektronickou výměnu dat automatizované systémy založené na jazyku vykazování EU ETS v souladu s čl. 74 odst. 2 písm. a), zajišťují tyto systémy nákladově efektivním způsobem prostřednictvím zavedení technologických opatření v souladu s aktuálním stavem technologie:
a)
integritu dat, která znemožňuje změny elektronických zpráv během přenosu;
b)
důvěrnost údajů pomocí technik zabezpečení, včetně šifrovacích technik, tak, aby měla k údajům přístup pouze strana, které byly určeny, a aby je nemohla zachytit žádná neoprávněná strana;
c)
pravost údajů tak, aby byla známa a ověřena identita jejich odesílatele a příjemce;
d)
dokazatelnost údajů tak, aby jedna strana transakce nemohla popřít přijetí dané transakce nebo aby nemohla druhá strana popřít odeslání transakce pomocí metod, jako jsou techniky podpisu nebo nezávislý audit ochranných opatření systému.
2. Všechny automatizované systémy využívané členskými státy založené na jazyku vykazování EU ETS pro komunikaci mezi příslušným orgánem, provozovatelem, provozovatelem letadel, ověřovatelem a akreditačním orgánem ve smyslu nařízení (EU) č. 600/2012 musí splňovat následující nefunkční požadavky prostřednictvím zavedení technologických opatření v souladu s aktuálním stavem technologie:
a)
kontrola přístupu tak, aby měly k systému přístup pouze oprávněné strany a aby neoprávněné strany nemohly číst, zapisovat ani aktualizovat žádné údaje, a to zavedením technologických opatření určených k dosažení následujících cílů:
i)
omezení fyzického přístup k hardwaru, v němž jsou spuštěny automatizované systémy, pomocí fyzických zábran,
ii)
omezení logického přístupu k automatizovaným systémům pomocí technologie pro identifikaci, ověření a autorizaci;
b)
dostupnost tak, aby byl zajištěn přístup k údajům, a to i po delší době a po zavedení případného nového softwaru;
c)
revizní záznam tak, aby byla vždy zajištěna možnost zpětného vyhledání a analýzy změn údajů.
KAPITOLA VIII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 76
Zrušení rozhodnutí 2007/589/ES a přechodná ustanovení
1. Rozhodnutí 2007/589/ES se zrušuje.
2. Ustanovení rozhodnutí 2007/589/ES se nadále vztahují na monitorování, vykazování a ověření emisí a případně na údaje o činnosti před datem 1. ledna 2013.
Článek 77
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2013.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 21. června 2012.
COMMISSION REGULATION (EU) No 601/2012
of 21 June 2012
on the monitoring and reporting of greenhouse gas emissions pursuant to Directive 2003/87/EC of the European Parliament and of the Council
(Text with EEA relevance)
THE EUROPEAN COMMISSION,
Having regard to the Treaty of the Functioning of the European Union,
Having regard to Directive 2003/87/EC of the European Parliament and of the Council of 13 October 2003 establishing a scheme for greenhouse gas emission allowance trading within the Community and amending Council Directive 96/61/EC (1) and in particular Article 14(1) thereof,
Whereas:
(1)
The complete, consistent, transparent and accurate monitoring and reporting of greenhouse gas emissions, in accordance with the harmonised requirements laid down in this Regulation, are fundamental for the effective operation of the greenhouse gas emission allowance trading scheme established pursuant to Directive 2003/87/EC. During the second compliance cycle of the greenhouse gas emissions trading scheme, covering the years 2008 to 2012, industrial operators, aviation operators, verifiers and competent authorities have gained experience with monitoring and reporting pursuant to Commission Decision 2007/589/EC of 18 July 2007 establishing guidelines for the monitoring and reporting of greenhouse gas emissions pursuant to Directive 2003/87/EC of the European Parliament and of the Council (2). The rules for the third trading period of the Union’s greenhouse gas emission allowance trading scheme which begins on 1 January 2013 and for the following trading periods should build on that experience.
(2)
The definition of biomass in this Regulation should be consistent with the definition of the terms ‘biomass’, ‘bioliquids’ and ‘biofuels’ set out in Article 2 of Directive 2009/28/EC of the European Parliament and of the Council of 23 April 2009 on the promotion of the use of energy from renewable sources and amending and subsequently repealing Directives 2001/77/EC and 2003/30/EC (3), in particular since preferential treatment with regard to allowance surrender obligations under the Union’s greenhouse gas emission allowance trading scheme pursuant to Directive 2003/87/EC constitutes a ‘support scheme’ within the meaning of Article 2(k) and consequently financial support within the meaning of Article 17(1)(c) of Directive 2009/28/EC.
(3)
For reasons of consistency, definitions laid down in Commission Decision 2009/450/EC of 8 June 2009 on the detailed interpretation of the aviation activities listed in Annex I to Directive 2003/87/EC of the European Parliament and of the Council (4) and Directive 2009/31/EC of the European Parliament and of the Council of 23 April 2009 on the geological storage of carbon dioxide and amending Council Directive 85/337/EEC, European Parliament and Council Directives 2000/60/EC, 2001/80/EC, 2004/35/EC, 2006/12/EC, 2008/1/EC and Regulation (EC) No 1013/2006 (5) should apply to this Regulation.
(4)
To make the operation of the monitoring and reporting system optimal, the Member States which designate more than one competent authority should ensure that those competent authorities coordinate their work in line with the principles set out in this Regulation.
(5)
The monitoring plan, setting out detailed, complete and transparent documentation concerning the methodology of a specific installation or aircraft operator should be a core element of the system established by this Regulation. Regular updates of the plan should be required, both to respond to the verifier’s findings and on the basis of the operator’s or aircraft operator’s own initiative. The main responsibility for the implementation of the monitoring methodology, parts of which are specified by procedures required by this Regulation, should remain with the operator or the aircraft operator.
(6)
It is necessary to establish basic monitoring methodologies to minimise the burden on operators and aircraft operators and facilitate the effective monitoring and reporting of greenhouse gas emissions pursuant to Directive 2003/87/EC. Those methodologies should include basic calculation and measurement methodologies. The calculation methodologies should be further differentiated into a standard methodology and a mass balance methodology. Flexibility should be provided to allow a combination of measurement methodologies, standard calculation methodology and mass balance within the same installation, provided the operator ensures that omissions or double counting do not occur.
(7)
To further minimise the burden on operators and aircraft operators, simplification with regard to the uncertainty assessment requirement, without reducing accuracy, should be introduced. Considerably reduced requirements with regard to uncertainty assessment should be applied where measuring instruments are used under type-conform conditions, in particular where measuring instruments are under national legal metrological control.
(8)
It is necessary to define calculation factors which can be either default factors or determined by analysis. Requirements for analysis should retain the preference for use of laboratories accredited in accordance with the harmonised standard General requirements for the competence of testing and calibration laboratories (EN ISO/IEC 17025) for the relevant analytical methods, and introduce more pragmatic requirements for demonstrating robust equivalence in the case of non-accredited laboratories, including in conformity with the harmonised standard Quality management systems - Requirements (EN ISO/IEC 9001) or other relevant certified quality management systems.
(9)
A more transparent and consistent manner of determining unreasonable costs should be laid down.
(10)
The measurement-based methodology should be set on a more equal footing with the calculation-based methodology in order to recognise the increased confidence in continuous emissions monitoring systems and underpinning quality assurance. That requires more proportional requirements concerning cross-checks with calculations as well as the clarification of data handling and other quality assurance requirements.
(11)
Imposing a disproportionate monitoring effort on installations with lower, less consequential annual emissions should be avoided, while ensuring that an acceptable level of accuracy is maintained. In that regard, special conditions for installations considered having low emissions and for aircraft operators considered small emitters should be set out.
(12)
Article 27 of Directive 2003/87/EC allows Member States to exclude small installations, subject to equivalent measures, from the Union’s greenhouse gas emission allowance trading scheme provided that the conditions contained in that Article are met. This Regulation should not apply directly to those installations excluded pursuant to Article 27 of Directive 2003/87/EC unless the Member State decides that this Regulation should apply.
(13)
To close potential loopholes connected to the transfer of inherent or pure CO2, such transfers should only be allowed subject to very specific conditions. Those conditions are that the transfer of inherent CO2 should only be to other EU-ETS installations and the transfer of pure CO2 should only occur for the purposes of storage in a geological storage site pursuant to the Union’s greenhouse gas emission allowance trading scheme, which is at present the only form of permanent storage of CO2 accepted under the Union’s greenhouse gas emission trading scheme. Those conditions should not, nevertheless, exclude the possibility of future innovations.
(14)
Specific aviation-related provisions on monitoring plans and monitoring of greenhouse gas emissions should be laid down. One provision should be the determination of density by onboard measurement and by fuel invoices as equivalent options. Another provision should be the raising of the threshold for consideration of an aircraft operator as a small emitter from 10 000 tonnes of CO2 emissions per year to 25 000 tonnes of CO2 per year.
(15)
The estimation of missing data should be made more consistent, by requiring the use of conservative estimation procedures recognised in the monitoring plan or, where this is not possible, through the approval by the competent authority and the inclusion of an appropriate procedure in the monitoring plan.
(16)
The implementation of the improvement principle requiring operators to regularly review their monitoring methodology for improvement and to consider recommendations made by verifiers as part of the verification process should be strengthened. Where a methodology is used, which is not based on tiers, or where the highest tier methodologies are not met, operators should regularly report on the steps being taken to meet a monitoring methodology based on the tier system and to reach the highest tier required.
(17)
Aircraft operators may, pursuant to Article 3e(1) of Directive 2003/87/EC, apply for an allocation of emission allowances free of charge, in respect of activities listed in Annex I to that Directive, based on verified tonne-kilometre data. However, in the light of the principle of proportionality, where an aircraft operator is objectively unable to provide verified tonne-kilometre data by the relevant deadline because of serious and unforeseeable circumstances outside of its control, that aircraft operator should be able to submit the best tonne-kilometre data available, provided the necessary safeguards are in place.
(18)
The use of information technology, including requirements for data exchange formats and the use of automated systems, should be promoted and the Member States should be therefore allowed to require the economic operators to use such systems. The Member States should be also allowed to elaborate electronic templates and file format specifications which should, however, conform to minimum standards published by the Commission.
(19)
Decision 2007/589/EC should be repealed. However, the effects of its provisions should be maintained for the monitoring, reporting and verification of the emissions and activity data occurring during the first and second trading periods of the Union’s greenhouse gas emission allowance trading scheme.
(20)
Member States should be provided sufficient time to adopt the necessary measures and establish the appropriate national institutional framework to ensure the effective application of this Regulation. This Regulation should therefore apply from the date of the beginning of the third trading period.
(21)
The measures provided for in this Regulation are in accordance with the opinion of the Climate Change Committee,
HAS ADOPTED THIS REGULATION:
CHAPTER I
GENERAL PROVISIONS
SECTION 1
Subject matter and definitions
Article 1
Subject matter
This Regulation lays down rules for the monitoring and reporting of greenhouse gas emissions and activity data pursuant to Directive 2003/87/EC in the trading period of the Union emissions trading scheme commencing on 1 January 2013 and subsequent trading periods.
Article 2
Scope
This Regulation shall apply to the monitoring and reporting of greenhouse gas emissions specified in relation to the activities listed in Annex I to Directive 2003/87/EC and activity data from stationary installations, from aviation activities and to the monitoring and reporting of tonne-kilometre data from aviation activities.
It shall apply to emissions and activity data occurring from 1 January 2013.
Article 3
Definitions
For the purposes of this Regulation, the following definitions apply:
(1)
‘activity data’ means the data on the amount of fuels or materials consumed or produced by a process as relevant for the calculation-based monitoring methodology, expressed in terajoules, mass in tonnes, or for gases as volume in normal cubic metres, as appropriate;
(2)
‘trading period’ means an eight-year period referred to in Article 13(1) of Directive 2003/87/EC;
(3)
‘tonne-kilometre’ means a tonne of payload carried a distance of one kilometre;
(4)
‘source stream’ means any of the following:
(a)
a specific fuel type, raw material or product giving rise to emissions of relevant greenhouse gases at one or more emission sources as a result of its consumption or production;
(b)
a specific fuel type, raw material or product containing carbon and included in the calculation of greenhouse gas emissions using a mass balance methodology;
(5)
‘emission source’ means a separately identifiable part of an installation or a process within an installation, from which relevant greenhouse gases are emitted or, for aviation activities, an individual aircraft;
(6)
‘uncertainty’ means a parameter, associated with the result of the determination of a quantity, that characterises the dispersion of the values that could reasonably be attributed to the particular quantity, including the effects of systematic as well as of random factors, expressed in per cent, and describes a confidence interval around the mean value comprising 95 % of inferred values taking into account any asymmetry of the distribution of values;
(7)
‘calculation factors’ means net calorific value, emission factor, preliminary emission factor, oxidation factor, conversion factor, carbon content or biomass fraction;
(8)
‘tier’ means a set requirement used for determining activity data, calculation factors, annual emission and annual average hourly emission, as well as for payload;
(9)
‘inherent risk’ means the susceptibility of a parameter in the annual emissions report or tonne-kilometre data report to misstatements that could be material, individually or when aggregated with other misstatements, before taking into consideration the effect of any related control activities;
(10)
‘control risk’ means the susceptibility of a parameter in the annual emissions report or tonne-kilometre report to misstatements that could be material, individually or when aggregated with other misstatements, and not prevented or detected and corrected on a timely basis by the control system;
(11)
‘combustion emissions’ means greenhouse gas emissions occurring during the exothermic reaction of a fuel with oxygen;
(12)
‘reporting period’ means one calendar year during which emissions have to be monitored and reported, or the monitoring year as referred to in Articles 3e and 3f of Directive 2003/87/EC for tonne-kilometre data;
(13)
‘emission factor’ means the average emission rate of a greenhouse gas relative to the activity data of a source stream assuming complete oxidation for combustion and complete conversion for all other chemical reactions;
(14)
‘oxidation factor’ means the ratio of carbon oxidised to CO2 as a consequence of combustion to the total carbon contained in the fuel, expressed as a fraction, considering CO emitted to the atmosphere as the molar equivalent amount of CO2;
(15)
‘conversion factor’ means the ratio of carbon emitted as CO2 to the total carbon contained in the source stream before the emitting process takes place, expressed as a fraction, considering carbon monoxide (CO) emitted to the atmosphere as the molar equivalent amount of CO2;
(16)
‘accuracy’ means the closeness of the agreement between the result of a measurement and the true value of the particular quantity or a reference value determined empirically using internationally accepted and traceable calibration materials and standard methods, taking into account both random and systematic factors;
(17)
‘calibration’ means the set of operations, which establishes, under specified conditions, the relations between values indicated by a measuring instrument or measuring system, or values represented by a material measure or a reference material and the corresponding values of a quantity realised by a reference standard;
(18)
‘passengers’ means the persons onboard the aircraft during a flight excluding its on duty crew members;
(19)
‘conservative’ means that a set of assumptions is defined in order to ensure that no under-estimation of annual emissions or over-estimation of tonne-kilometres occurs;
(20)
‘biomass’ means the biodegradable fraction of products, waste and residues from biological origin from agriculture (including vegetal and animal substances), forestry and related industries including fisheries and aquaculture, as well as the biodegradable fraction of industrial and municipal waste; it includes bioliquids and biofuels;
(21)
‘bioliquids’ means liquid fuel for energy purposes other than for transport, including electricity and heating and cooling, produced from biomass;
(22)
‘biofuels’ means liquid or gaseous fuel for transport produced from biomass;
(23)
‘legal metrological control’ means the control of the measurement tasks intended for the field of application of a measuring instrument, for reasons of public interest, public health, public safety, public order, protection of the environment, levying of taxes and duties, protection of the consumers and fair trading;
(24)
‘maximum permissible error’ means the error of measurement allowed as specified in Annex I and instrument-specific Annexes to Directive 2004/22/EC of the European Parliament and of the Council (6), or national rules on legal metrological control, as appropriate;
(25)
‘data flow activities’ mean activities related to the acquisition, processing and handling of data that are needed to draft an emissions report from primary source data;
(26)
‘tonnes of CO2(e)’ means metric tonnes of CO2 or CO2(e);
(27)
‘CO2(e)’ means any greenhouse gas, other than CO2 listed in Annex II to Directive 2003/87/EC with an equivalent global-warming potential as CO2;
(28)
‘measurement system’ means a complete set of measuring instruments and other equipment, such as sampling and data processing equipment, used for the determination of variables like the activity data, the carbon content, the calorific value or the emission factor of the CO2 emissions;
(29)
‘net calorific value’ (NCV) means the specific amount of energy released as heat when a fuel or material undergoes complete combustion with oxygen under standard conditions less the heat of vaporisation of any water formed;
(30)
‘process emissions’ means greenhouse gas emissions other than combustion emissions occurring as a result of intentional and unintentional reactions between substances or their transformation, including the chemical or electrolytic reduction of metal ores, the thermal decomposition of substances, and the formation of substances for use as product or feedstock;
(31)
‘commercial standard fuel’ means the internationally standardised commercial fuels which exhibit a 95 % confidence interval of not more than 1 % for their specified calorific value, including gas oil, light fuel oil, gasoline, lamp oil, kerosene, ethane, propane, butane, jet kerosene (jet A1 or jet A), jet gasoline (Jet B) and aviation gasoline (AvGas);
(32)
‘batch’ means an amount of fuel or material representatively sampled and characterised and transferred as one shipment or continuously over a specific period of time;
(33)
‘mixed fuel’ means a fuel which contains both biomass and fossil carbon;
(34)
‘mixed material’ means a material which contains both biomass and fossil carbon;
(35)
‘preliminary emission factor’ means the assumed total emission factor of a mixed fuel or material based on the total carbon content composed of biomass fraction and fossil fraction before multiplying it with the fossil fraction to result in the emission factor;
(36)
‘fossil fraction’ means the ratio of fossil carbon to the total carbon content of a fuel or material, expressed as a fraction;
(37)
‘biomass fraction’ means the ratio of carbon stemming from biomass to the total carbon content of a fuel or material, expressed as a fraction;
(38)
‘energy balance method’ means a method to estimate the amount of energy used as fuel in a boiler, calculated as sum of utilisable heat and all relevant losses of energy by radiation, transmission and via the flue gas;
(39)
‘continuous emission measurement’ means a set of operations having the objective of determining the value of a quantity by means of periodic measurements, applying either measurements in the stack or extractive procedures with a measuring instrument located close to the stack, whilst excluding measurement methodologies based on the collection of individual samples from the stack;
(40)
‘inherent CO2’ means CO2 which is part of a fuel;
(41)
‘fossil carbon’ means inorganic and organic carbon that is not biomass;
(42)
‘measurement point’ means the emission source for which continuous emission measurement systems (CEMS) are used for emission measurement, or the cross-section of a pipeline system for which the CO2 flow is determined using continuous measurement systems;
(43)
‘mass and balance documentation’ means the documentation as specified in international or national implementation of the Standards and Recommended Practices (SARPs), as laid down in Annex 6 to the Convention on International Civil Aviation, signed in Chicago on 7 December 1944, and as specified in Subpart J Annex III to Council Regulation (EEC) No 3922/91 (7), or equivalent applicable international rules;
(44)
‘distance’ means the Great Circle Distance between the aerodrome of departure and the aerodrome of arrival, in addition to a fixed factor of 95 km;
(45)
‘aerodrome of departure’ means the aerodrome at which a flight constituting an aviation activity listed in Annex I to Directive 2003/87/EC begins;
(46)
‘aerodrome of arrival’ means the aerodrome at which a flight constituting an aviation activity listed in Annex I to Directive 2003/87/EC ends;
(47)
‘payload’ means the total mass of freight, mail, passengers and baggage carried onboard the aircraft during a flight;
(48)
‘fugitive emissions’ means irregular or unintended emissions from sources which are not localised, or too diverse or too small to be monitored individually;
(49)
‘aerodrome pair’ means a pair constituted by the aerodrome of departure and the aerodrome of arrival;
(50)
‘standard conditions’ means temperature of 273,15 K and pressure conditions of 101 325 Pa defining normal cubic metres (Nm3);
(51)
‘CO2 capture’ means the activity of capturing from gas streams carbon dioxide (CO2), which would otherwise be emitted, for the purposes of transport and geological storage in a storage site permitted under Directive 2009/31/EC;
(52)
‘CO2 transport’ means the transport of CO2 by pipelines for geological storage in a storage site permitted under Directive 2009/31/EC;
(53)
‘vented emissions’ means emissions deliberately released from the installation by provision of a defined point of emission;
(54)
‘enhanced hydrocarbon recovery’ means the recovery of hydrocarbons in addition to those extracted by water injection or other means;
(55)
‘proxy data’ means annual values which are empirically substantiated or derived from accepted sources and which an operator uses to substitute the activity data or the calculation factors for the purpose of ensuring complete reporting when it is not possible to generate all the required activity data or calculation factors in the applicable monitoring methodology.
In addition, the definitions of ‘flight’ and ‘aerodrome’ laid down in the Annex to Decision 2009/450/EC and the definitions laid down in points (1), (2), (3), (5), (6) and (22) of Article 3 of Directive 2009/31/EC shall apply to this Regulation.
SECTION 2
General principles
Article 4
General obligation
Operators and aircraft operators shall carry out their obligations related to monitoring and reporting of greenhouse gas emissions under Directive 2003/87/EC in accordance with the principles laid down in Articles 5 to 9.
Article 5
Completeness
Monitoring and reporting shall be complete and cover all process and combustion emissions from all emission sources and source streams belonging to activities listed in Annex I to Directive 2003/87/EC and other relevant activities included pursuant to Article 24 of that Directive, and of all greenhouse gases specified in relation to those activities while avoiding double-counting.
Operators and aircraft operators shall apply appropriate measures to prevent any data gaps within the reporting period.
Article 6
Consistency, comparability and transparency
1. Monitoring and reporting shall be consistent and comparable over time. To that end, operators and aircraft operators shall use the same monitoring methodologies and data sets subject to changes and derogations approved by the competent authority.
2. Operators and aircraft operators shall obtain, record, compile, analyse and document monitoring data, including assumptions, references, activity data, emission factors, oxidation factors and conversion factors, in a transparent manner that enables the reproduction of the determination of emissions by the verifier and the competent authority.
Article 7
Accuracy
Operators and aircraft operators shall ensure that emission determination is neither systematically nor knowingly inaccurate.
They shall identify and reduce any source of inaccuracies as far as possible.
They shall exercise due diligence to ensure that the calculation and measurement of emissions exhibit the highest achievable accuracy.
Article 8
Integrity of methodology
The operator or aircraft operator shall enable reasonable assurance of the integrity of emission data to be reported. They shall determine emissions using the appropriate monitoring methodologies set out in this Regulation.
Reported emission data and related disclosures shall be free from material misstatement, avoid bias in the selection and presentation of information, and provide a credible and balanced account of an installation’s or aircraft operator’s emissions.
In selecting a monitoring methodology, the improvements from greater accuracy shall be balanced against the additional costs. Monitoring and reporting of emissions shall aim for the highest achievable accuracy, unless this is technically not feasible or incurs unreasonable costs.
Article 9
Continuous improvement
Operators and aircraft operators shall take account of the recommendations included in the verification reports issued pursuant to Article 15 of Directive 2003/87/EC in their consequent monitoring and reporting.
Article 10
Coordination
Where a Member State designates more than one competent authority pursuant to Article 18 of Directive 2003/87/EC, it shall coordinate the work of those authorities undertaken pursuant to this Regulation.
CHAPTER II
MONITORING PLAN
SECTION 1
General rules
Article 11
General obligation
1. Each operator or aircraft operator shall monitor greenhouse gas emissions, based on a monitoring plan approved by the competent authority in accordance with Article 12, taking into account the nature and functioning of the installation or aviation activity to which it applies.
The monitoring plan shall be supplemented by written procedures which the operator or aircraft operator establishes, documents, implements and maintains for activities under the monitoring plan, as appropriate.
2. The monitoring plan referred to in paragraph 1 shall describe the instructions to the operator or aircraft operator in a logical and simple manner, avoiding duplication of effort and taking into account the existing systems in place at the installation or used by the operator or aircraft operator.
Article 12
Content and submission of the monitoring plan
1. An operator or an aircraft operator shall submit a monitoring plan to the competent authority for approval.
The monitoring plan shall consist of a detailed, complete and transparent documentation of the monitoring methodology of a specific installation or aircraft operator and shall contain at least the elements laid down in Annex I.
Together with the monitoring plan, the operator or aircraft operator shall submit all of the following supporting documents:
(a)
evidence for each source stream and emission source demonstrating compliance with the uncertainty thresholds for activity data and calculation factors, where applicable, for the applied tiers as defined in Annex II and Annex III;
(b)
the results of a risk assessment providing evidence that the proposed control activities and procedures for control activities are commensurate with the inherent risks and control risks identified.
2. Where Annex I makes a reference to a procedure, an operator or an aircraft operator shall establish, document, implement and maintain such a procedure separately from the monitoring plan.
The operator or the aircraft operator shall summarise the procedures in the monitoring plan providing the following information:
(a)
the title of the procedure;
(b)
a traceable and verifiable reference for identification of the procedure;
(c)
identification of the post or department responsible for implementing the procedure and for the data generated from or managed by the procedure;
(d)
a brief description of the procedure allowing the operator or aircraft operator, the competent authority and the verifier to understand the essential parameters and operations performed;
(e)
the location of relevant records and information;
(f)
the name of the computerised system used, where applicable;
(g)
a list of EN standards or other standards applied, where relevant.
The operator or aircraft operator shall make any written documentation of the procedures available to the competent authority upon request. They shall also make them available for the purposes of verification pursuant to Commission Regulation (EU) No 600/2012 (8).
3. In addition to the elements referred to in paragraphs 1 and 2 of this Article, Member States may require further elements to be included in the monitoring plan of installations to meet the requirements of Article 24(1) of Commission Decision 2011/278/EU of 27 April 2011 determining transitional Union-wide rules for harmonised free allocation of emission allowances pursuant to Article 10a of Directive 2003/87/EC of the European Parliament and of the Council (9), including a summary of a procedure ensuring the following:
(a)
the operator regularly checks if information regarding any planned or effective changes to the capacity, activity level and operation of an installation is relevant under that Decision;
(b)
the information referred to in point (a) is submitted by the operator to the competent authority by 31 December of each year.
Article 13
Standardised and simplified monitoring plans
1. Member States may allow operators and aircraft operators to use standardised or simplified monitoring plans, without prejudice to Article 12(3).
For that purpose, Member States may publish templates for those monitoring plans, including the description of data flow and control procedures referred to in Article 57 and Article 58, based on the templates and guidelines published by the Commission.
2. Before the approval of any simplified monitoring plan referred to in paragraph 1, the competent authority shall carry out a simplified risk assessment as to whether the proposed control activities and procedures for control activities are commensurate with the inherent risks and control risks identified, and justify the use of such a simplified monitoring plan.
Member States may require the operator or aircraft operator to carry out the risk assessment pursuant to the previous subparagraph itself, where appropriate.
Article 14
Modifications of the monitoring plan
1. Each operator or aircraft operator shall regularly check if the monitoring plan reflects the nature and functioning of the installation or aviation activity in accordance with Article 7 of Directive 2003/87/EC, and whether the monitoring methodology can be improved.
2. The operator or aircraft operator shall modify the monitoring plan in any of the following situations:
(a)
new emissions occur due to new activities carried out or due to the use of new fuels or materials not yet contained in the monitoring plan;
(b)
the change of availability of data, due to the use of new measuring instrument types, sampling methods or analysis methods, or for other reasons, leads to higher accuracy in the determination of emissions;
(c)
data resulting from the previously applied monitoring methodology has been found incorrect;
(d)
changing the monitoring plan improves the accuracy of the reported data, unless this is technically not feasible or incurs unreasonable costs;
(e)
the monitoring plan is not in conformity with the requirements of this Regulation and the competent authority requests the operator or aircraft operator to modify it;
(f)
it is necessary to respond to the suggestions for improvement of the monitoring plan contained in a verification report.
Article 15
Approval of modifications of the monitoring plan
1. The operator or aircraft operator shall notify any proposals for modification of the monitoring plan to the competent authority without undue delay.
However, the competent authority may allow the operator or aircraft operator to notify, by 31 December of the same year, modifications of the monitoring plan that are not significant within the meaning of paragraph 3.
2. Any significant modification of the monitoring plan within the meaning of paragraphs 3 and 4 shall be subject to approval by the competent authority.
Where the competent authority considers a modification not significant, it shall inform the operator or aircraft operator thereof without undue delay.
3. Significant modifications to the monitoring plan of an installation shall include the following:
(a)
changes of the category of the installation;
(b)
notwithstanding Article 47(8), changes regarding whether the installation is considered an installation with low emissions;
(c)
changes to emission sources;
(d)
a change from calculation-based to measurement-based methodologies, or vice versa, used to determine emissions;
(e)
a change in the tier level applied;
(f)
the introduction of new source streams;
(g)
a change in the categorisation of source streams - between major, minor or de-minimis source streams;
(h)
a change of the default value for a calculation factor, where the value is to be laid down in the monitoring plan;
(i)
the introduction of new procedures related to sampling, analysis or calibration, where the changes of those procedures have a direct impact on the accuracy of emissions data;
(j)
the implementation or adaption of a quantification methodology for emissions from leakage at storage sites.
4. Significant changes to the monitoring plans of an aircraft operator shall include:
(a)
with regard to the emission monitoring plan:
(i)
a change of tiers related to fuel consumption;
(ii)
a change of emission factor values laid down in the monitoring plan;
(iii)
a change between calculation methods as laid down in Annex III;
(iv)
the introduction of new source streams;
(v)
a change in the categorisation of source streams where a minor source stream changes to a major source stream;
(vi)
changes in the status of the aircraft operator as a small emitter within the meaning of Article 54(1);
(b)
with regard to the tonne-kilometre data monitoring plan:
(i)
a change between a non-commercial and commercial status of the air transport service provided;
(ii)
a change in the object of the air-transport service, the object being passengers, freight or mail.
Article 16
Implementation and recordkeeping of modifications
1. Prior to receiving the approval or information in accordance with Article 15(2), the operator or aircraft operator may carry out monitoring and reporting using the modified monitoring plan where they can reasonably assume that the proposed modifications are not significant, or where monitoring in accordance with the original monitoring plan would lead to incomplete emission data.
In case of doubt, the operator or aircraft operator shall carry out all monitoring and reporting, and in the interim documentation, in parallel, using both the modified and the original monitoring plan.
2. Upon the receipt of the approval or information in accordance with Article 15(2), the operator or aircraft operator shall only use the data relating to the modified monitoring plan and carry out all monitoring and reporting using only the modified monitoring plan.
3. The operator or aircraft operator shall keep records of all modifications of the monitoring plan. In each record, the following shall be specified:
(a)
transparent description of the modification;
(b)
a justification for the modification;
(c)
the date of notification of the modification to the competent authority;
(d)
the date of acknowledgement, by the competent authority, of the receipt of the notification referred to in Article 15(1), where available, and the date of the approval or information referred to in Article 15(2);
(e)
the starting date of implementation of the modified monitoring plan in accordance with paragraph 2 of this Article.
SECTION 2
Technical feasibility and unreasonable costs
Article 17
Technical feasibility
Where an operator or aircraft operator claims that applying a specific monitoring methodology is technically not feasible, the competent authority shall assess the technical feasibility taking the operator’s or aircraft operator’s justification into account. That justification shall be based on the operator or aircraft operator having technical resources capable of meeting the needs of a proposed system or requirement that can be implemented in the required time for the purposes of this Regulation. Those technical resources shall include availability of required techniques and technology.
Article 18
Unreasonable costs
1. Where an operator or aircraft operator claims that applying a specific monitoring methodology incurs unreasonable costs, the competent authority shall assess the unreasonable nature of the costs, taking into account the operator’s justification.
The competent authority shall consider costs unreasonable where the cost estimation exceeds the benefit. To that end, the benefit shall be calculated by multiplying an improvement factor with a reference price of EUR 20 per allowance and costs shall include an appropriate depreciation period based on the economic lifetime of the equipment.
2. When assessing the unreasonable nature of the costs with regard to the choice of tier levels for activity data, the competent authority shall use as the improvement factor referred to in paragraph 1 the difference between the uncertainty currently achieved and the uncertainty threshold of the tier which would be achieved by the improvement multiplied by the average annual emissions caused by that source stream over the three most recent years.
In the absence of the average annual emissions caused by that source stream over the three most recent years, the operator or aircraft operator shall provide a conservative estimate of the annual average emissions, with the exclusion of CO2 stemming from biomass and before subtraction of transferred CO2. For measuring instruments under national legal metrological control, the uncertainty currently achieved may be substituted by the maximum permissible error in service allowed by the relevant national legislation.
3. When assessing the unreasonable nature of the costs with regard to measures increasing the quality of reported emissions but without direct impact on the accuracy of activity data, the competent authority shall use an improvement factor of 1 % of the average annual emissions of the respective source streams of the three most recent reporting periods. Those measures may include:
(a)
a switch from default values to analyses for the determination of calculation factors;
(b)
an increase of the number of analyses per source stream;
(c)
where the specific measuring task does not fall under national legal metrological control, the substitution of measuring instruments with instruments complying with relevant requirements of legal metrological control of the Member State in similar applications, or to measuring instruments meeting national rules adopted pursuant to Directive 2004/22/EC or Directive 2009/23/EC of the European Parliament and of the Council (10);
(d)
shortening of calibration and maintenance intervals of measuring instruments;
(e)
improvements of data flow activities and control activities reducing the inherent or control risk significantly.
4. Measures relating to the improvement of an installation’s monitoring methodology in accordance with Article 69 shall not be deemed to incur unreasonable costs up to an accumulated amount of EUR 2 000 per reporting period. For installations with low emissions that threshold shall be EUR 500 per reporting period.
CHAPTER III
MONITORING OF EMISSIONS OF STATIONARY INSTALLATIONS
SECTION 1
General provisions
Article 19
Categorisation of installations and source streams
1. Each operator shall determine the category of its installation pursuant to paragraph 2, and, where relevant, of each source stream pursuant to paragraph 3 for the purpose of monitoring emissions and determining the minimum requirements for tiers.
2. The operator shall classify each installation in one of the following categories:
(a)
a category A installation, where average verified annual emissions of the trading period immediately preceding the current trading period, with the exclusion of CO2 stemming from biomass and before subtraction of transferred CO2, are equal to or less than 50 000 tonnes of CO2(e);
(b)
a category B installation, where the average verified annual emissions of the trading period immediately preceding the current trading period, with the exclusion of CO2 stemming from biomass and before subtraction of transferred CO2, are more than 50 000 tonnes of CO2(e) and equal to or less than 500 000 tonnes of CO2(e);
(c)
a category C installation, where the average verified annual emissions of the trading period immediately preceding the current trading period, with the exclusion of CO2 stemming from biomass and before subtraction of transferred CO2, are more than 500 000 tonnes of CO2(e).
3. The operator shall classify each source stream, comparing the source stream against the sum of all absolute values of fossil CO2 and CO2(e) corresponding to all source streams included in calculation-based methodologies and of all emissions of emission sources monitored using measurement-based methodologies, before subtraction of transferred CO2, in one of the following categories:
(a)
minor source streams, where the source streams selected by the operator jointly correspond to less than 5 000 tonnes of fossil CO2 per year or to less than 10 %, up to a total maximum contribution of 100 000 tonnes of fossil CO2 per year, whichever is the highest in terms of absolute value;
(b)
de-minimis source streams, where the source streams selected by the operator jointly correspond to less than 1 000 tonnes of fossil CO2 per year or to less than 2 %, up to a total maximum contribution of 20 000 tonnes of fossil CO2 per year, whichever is the highest in terms of absolute value;
(c)
major source streams, where the source streams do not classify in any category referred to in points (a) and (b).
4. Where the average annual verified emissions of the trading period immediately preceding the current trading period for the installation are not available or inaccurate, the operator shall use a conservative estimate of annual average emissions, with the exclusion of CO2 stemming from biomass and before subtraction of transferred CO2, to determine the category of the installation.
Article 20
Monitoring boundaries
1. An operator shall define the monitoring boundaries for each installation.
Within those boundaries, the operator shall include all relevant greenhouse gas emissions from all emission sources and source streams belonging to activities carried out at the installation and listed in Annex I to Directive 2003/87/EC, as well as from activities and greenhouse gases included by a Member State pursuant to Article 24 of Directive 2003/87/EC.
The operator shall also include emissions from regular operations and abnormal events including start-up and shut-down and emergency situations over the reporting period, with the exception of emissions from mobile machinery for transportation purposes.
2. When defining the monitoring and reporting process, the operator shall include the sector specific requirements laid down in Annex IV.
3. Where leakages from a storage complex pursuant to Directive 2009/31/EC are identified and lead to emissions, or release of CO2 to the water column, they shall be considered as emission sources for the respective installation and shall be monitored in accordance with section 23 of Annex IV to this Regulation.
The competent authority may allow the exclusion of a leakage emission source from the monitoring and reporting process, once corrective measures pursuant to Article 16 of Directive 2009/31/EC have been taken and emissions or release into the water column from that leakage can no longer be detected.
Article 21
Choice of the monitoring methodology
1. For the monitoring of the emissions of an installation, the operator shall choose to apply either a calculation-based methodology or a measurement-based methodology, subject to specific provisions of this Regulation.
A calculation-based methodology shall consist in determining emissions from source streams based on activity data obtained by means of measurement systems and additional parameters from laboratory analyses or default values. The calculation-based methodology may be implemented through the standard methodology set out in Article 24 or the mass balance methodology set out in Article 25.
A measurement-based methodology shall consist in determining emissions from emission sources by means of continuous measurement of the concentration of the relevant greenhouse gas in the flue gas and of the flue gas flow, including the monitoring of CO2 transfers between installations where the CO2 concentration and the flow of the transferred gas are measured.
Where the calculation-based methodology is applied, the operator shall for each source stream define, in the monitoring plan, whether the standard methodology or the mass balance methodology is used, including the relevant tiers in accordance with Annex II.
2. An operator may combine, subject to approval by the competent authority, standard methodology, mass balance and measurement-based methodologies for different emission sources and source streams belonging to one installation, provided that neither gaps nor double counting concerning emissions occur.
3. Where the operator does not choose a measurement-based methodology, the operator shall choose the methodology required by the relevant section of Annex IV, unless he provides evidence to the competent authorities that the use of such methodology is technically not feasible or incurs unreasonable costs, or that another methodology leads to a higher overall accuracy of emissions data.
Article 22
Monitoring methodology not based on tiers
By way of derogation from Article 21(1), the operator may use a monitoring methodology that is not based on tiers (hereinafter ‘the fall-back methodology’) for selected source streams or emission sources, provided that all of the following conditions are met:
(a)
applying at least tier 1 under the calculation-based methodology for one or more major source streams or minor source streams and a measurement-based methodology for at least one emission source related to the same source streams is technically not feasible or would incur unreasonable costs;
(b)
the operator assesses and quantifies each year the uncertainties of all parameters used for the determination of the annual emissions in accordance with the ISO Guide to the Expression of Uncertainty in Measurement (JCGM 100:2008), or another equivalent internationally accepted standard, and includes the results in the annual emissions report;
(c)
the operator demonstrates to the satisfaction of the competent authority that by applying such a fall-back monitoring methodology, the overall uncertainty thresholds for the annual level of greenhouse gas emissions for the whole installation do not exceed 7,5 % for category A installations, 5,0 % for category B installations and 2,5 % for category C installations.
Article 23
Temporary changes to the monitoring methodology
1. Where it is for technical reasons temporarily not feasible to apply the tier in the monitoring plan for the activity data or each calculation factor of a fuel or material stream as approved by the competent authority, the operator concerned shall apply the highest achievable tier until the conditions for application of the tier approved in the monitoring plan have been restored.
The operator shall take all necessary measures to allow the prompt restoration of the tier in the monitoring plan as approved by the competent authority.
2. The operator concerned shall notify the temporary change referred to in paragraph 1 to the monitoring methodology without undue delay to the competent authority, specifying:
(a)
the reasons for the deviation from the tier;
(b)
in detail the interim monitoring methodology that the operator uses to determine the emissions until the conditions for the application of the tier in the monitoring plan have been restored;
(c)
the measures the operator is taking to restore the conditions for the application of the tier in the monitoring plan approved by the competent authority;
(d)
the anticipated point in time when application of the tier as approved by the competent authority will be resumed.
SECTION 2
Calculation-based methodology
Subsection 1
General
Article 24
Calculation of emissions under the standard methodology
1. Under the standard methodology, the operator shall calculate combustion emissions per source stream by multiplying the activity data related to the amount of fuel combusted, expressed as terajoules based on net calorific value (NCV), with the corresponding emission factor, expressed as tonnes CO2 per terajoule (t CO2/TJ) consistent with the use of NCV, and with the corresponding oxidation factor.
The competent authority may allow the use of emission factors for fuels, expressed as t CO2/t or t CO2/Nm3. In that case, the operator shall determine combustion emissions by multiplying the activity data related to the amount of fuel combusted, expressed as tonnes or normal cubic metres, with the corresponding emission factor and the corresponding oxidation factor.
2. The operator shall determine process emissions per source stream by multiplying the activity data related to the material consumption, throughput or production output, expressed in tonnes or normal cubic metres with the corresponding emission factor, expressed in t CO2/t or t CO2/Nm3, and the corresponding conversion factor.
3. Where a tier 1 or tier 2 emission factor already includes the effect of incomplete chemical reactions, the oxidation factor or conversion factor shall be set to 1.
Article 25
Calculation of emissions under the mass balance methodology
1. Under the mass balance methodology, the operator shall calculate the CO2 quantity corresponding to each source stream included in the mass balance by multiplying the activity data related to the amount of material entering or leaving the boundaries of the mass balance, with the material’s carbon content multiplied by 3 664 t CO2/t C, applying section 3 of Annex II.
2. Notwithstanding Article 49, the emissions of the total process covered by the mass balance shall be the sum of the CO2 quantities corresponding to all source streams covered by the mass balance. CO emitted to the atmosphere shall be calculated in the mass balance as emission of the molar equivalent amount of CO2.
Article 26
Applicable tiers
1. When defining the relevant tiers in accordance with Article 21(1), to determine the activity data and each calculation factor, each operator shall apply the following:
(a)
at least the tiers listed in Annex V, in the case of an installation that is a category A installation, or where a calculation factor is required for a source stream that is a commercial standard fuel;
(b)
in other cases than those referred to in point (a), the highest tier as defined in Annex II.
However, the operator may apply a tier one level lower than required in accordance with the first subparagraph for category C installations and up to two levels lower for category A and B installations, with a minimum of tier 1, where it shows to the satisfaction of the competent authority that the tier required in accordance with the first subparagraph is technically not feasible or incurs unreasonable costs.
The competent authority may, for a transitional period of up to three years, allow an operator to apply lower tiers than those referred to in the second subparagraph, with a minimum of tier 1, provided that both of the following conditions are met:
(a)
the operator shows to the satisfaction of the competent authority that the tier required pursuant to the second subparagraph is technically not feasible or incurs unreasonable costs;
(b)
the operator provides an improvement plan indicating how and by when at least the tier required pursuant to the second subparagraph will be reached.
2. For activity data and each calculation factor for minor source streams, the operator shall apply the highest tier which is technically feasible and does not incur unreasonable costs, with a minimum of tier 1.
3. For activity data and each calculation factor for de-minimis source streams, the operator may determine activity data and each calculation factor by using conservative estimations instead of using tiers, unless a defined tier is achievable without additional effort.
4. For the oxidation factor and conversion factor, the operator shall, as a minimum, apply the lowest tiers listed in Annex II.
5. Where the competent authority has allowed the use of emission factors expressed as t CO2/t or t CO2/Nm3 for fuels, and for fuels used as process input or in mass balances in accordance with Article 25, the net calorific value may be monitored using lower tiers than the highest tier as defined in Annex II.
Subsection 2
Activity data
Article 27
Determination of activity data
1. The operator shall determine the activity data of a source stream in one of the following ways:
(a)
based on continual metering at the process which causes the emissions;
(b)
based on aggregation of metering of quantities separately delivered taking into account relevant stock changes.
2. For the purposes of point (b) of paragraph 1, the quantity of fuel or material processed during the reporting period shall be calculated as the quantity of fuel or material purchased during the reporting period, minus the quantity of fuel or material exported from the installation, plus the quantity of fuel or material in stock at the beginning of the reporting period, minus the quantity of fuel or material in stock at the end of the reporting period.
Where it is technically not feasible or would incur unreasonable costs to determine quantities in stock by direct measurement, the operator may estimate those quantities based on one of the following:
(a)
data from previous years and correlated with output for the reporting period;
(b)
documented procedures and respective data in audited financial statements for the reporting period.
Where the determination of activity data for the entire calendar year is technically not feasible or would incur unreasonable costs, the operator may choose the next most appropriate day to separate a reporting year from the following one, and reconcile accordingly to the calendar year required. The deviations involved for one or more source streams shall be clearly recorded, form the basis of a value representative for the calendar year, and be considered consistently in relation to the next year.
Article 28
Measurement systems under the operator’s control
1. For determining the activity data in accordance with Article 27, the operator shall use metering results based on measurement systems under its own control at the installation, provided that all of the following conditions are complied with:
(a)
the operator must carry out an uncertainty assessment and ensures that the uncertainty threshold of the relevant tier level is met;
(b)
the operator must ensure at least once per year, and after each calibration of measuring instruments, that the calibration results multiplied by a conservative adjustment factor based on an appropriate time series of previous calibrations of that or similar measuring instruments for taking into account the effect of uncertainty in service, are compared with the relevant uncertainty thresholds.
Where tier thresholds approved in accordance with Article 12 are exceeded or equipment found not to conform to other requirements, the operator shall take corrective action without undue delay and notify the competent authority thereof.
2. The operator shall provide the uncertainty assessment referred to in point (a) of paragraph 1 to the competent authority when notifying a new monitoring plan or when it is relevant for a change to the approved monitoring plan.
The assessment shall comprise the specified uncertainty of the applied measuring instruments, uncertainty associated with the calibration, and any additional uncertainty connected to how the measuring instruments are used in practice. Uncertainty related to stock changes shall be included in the uncertainty assessment where the storage facilities are capable of containing at least 5 % of the annual used quantity of the fuel or material considered. When carrying out the assessment, the operator shall take into account the fact that the stated values used to define tier uncertainty thresholds in Annex II refer to the uncertainty over the full reporting period.
The operator may simplify the uncertainty assessment by assuming that the maximum permissible errors specified for the measuring instrument in service, or where lower, the uncertainty obtained by calibration, multiplied by a conservative adjustment factor for taking into account the effect of uncertainty in service, is to be regarded as the uncertainty over the whole reporting period as required by the tier definitions in Annex II, provided that measuring instruments are installed in an environment appropriate for their use specifications.
3. Notwithstanding paragraph 2, the competent authority may allow the operator to use metering results based on measurement systems under its own control at the installation, where the operator provides evidence that the measuring instruments applied are subject to relevant national legal metrological control.
For that purpose, the maximum permissible error in service allowed by the relevant national legislation on legal metrological control for the relevant measuring task may be used as the uncertainty value without providing further evidence.
Article 29
Measurement systems outside the operator’s own control
1. Where, based on a simplified uncertainty assessment, the use of measurement systems outside the operator’s own control, compared to the use of those within the operator’s own control pursuant to Article 28, allows the operator to comply with at least as high a tier, gives more reliable results and is less prone to control risks, the operator shall determine the activity data from measurement systems outside its own control.
To that end, the operator may revert to one of the following data sources:
(a)
amounts from invoices issued by a trade partner, provided that a commercial transaction between two independent trade partners takes place;
(b)
direct readings from the measurement systems.
2. The operator shall ensure compliance with the applicable tier pursuant to Article 26.
To that end, the maximum permissible error in service allowed by relevant legislation for national legal metrological control for the relevant commercial transaction may be used as uncertainty without providing further evidence.
Where the applicable requirements under national legal metrological control are less stringent than the applicable tier pursuant to Article 26, the operator shall obtain evidence on the applicable uncertainty from the trade partner responsible for the measurement system.
Subsection 3
Calculation factors
Article 30
Determination of calculation factors
1. The operator shall determine calculation factors either as default values or values based on analysis depending on the applicable tier.
2. The operator shall determine and report calculation factors consistently with the state used for related activity data, referring to the fuel’s or material’s state in which the fuel or material is purchased or used in the emission causing process, before it is dried or otherwise treated for laboratory analysis.
Where such an approach incurs unreasonable costs, or where higher accuracy can be achieved, the operator may consistently report activity data and calculation factors referring to the state in which laboratory analyses are carried out.
Article 31
Default values for calculation factors
1. Where the operator determines calculation factors as default values, it shall, in accordance with the requirement of the applicable tier, as set out in Annexes II and VI, use one of the following values:
(a)
standard factors and stoichiometric factors listed in Annex VI;
(b)
standard factors used by the Member State for its national inventory submission to the Secretariat of the United Nations Framework Convention on Climate Change;
(c)
literature values agreed with the competent authority, including standard factors published by the competent authority, which are compatible with factors referred to in point (b), but they are representative of more disaggregated sources of fuel streams;
(d)
values specified and guaranteed by the supplier of a material where the operator can demonstrate to the satisfaction of the competent authority that the carbon content exhibits a 95 % confidence interval of not more than 1 %;
(e)
values based on analyses carried out in the past, where the operator can demonstrate to the satisfaction of the competent authority that those values are representative for future batches of the same material.
2. The operator shall specify all default values used in the monitoring plan.
Where the default values change on an annual basis, the operator shall specify the authoritative applicable source of that value in the monitoring plan.
3. The competent authority may only approve a change of default values for a calculation factor in the monitoring plan pursuant to Article 15(2), where the operator provides evidence that the new default value leads to a more accurate determination of emissions.
4. Upon application by the operator, the competent authority may allow that the net calorific value and emission factors of fuels are determined using the same tiers as required for commercial standard fuels provided that the operator submits, at least every three years, evidence that the 1 % interval for the specified calorific value has been met during the last three years.
Article 32
Calculation factors based on analyses
1. The operator shall ensure that any analyses, sampling, calibrations and validations for the determination of calculation factors are carried out by applying methods based on corresponding EN standards.
Where such standards are not available, the methods shall be based on suitable ISO standards or national standards. Where no applicable published standards exist, suitable draft standards, industry best practice guidelines or other scientifically proven methodologies shall be used, limiting sampling and measurement bias.
2. Where online gas chromatographs or extractive or non-extractive gas analysers are used for emission determination, the operator shall obtain approval from the competent authority for the use of such equipment. The equipment shall be used only with regard to composition data of gaseous fuels and materials. As minimum quality assurance measures, the operator shall ensure that an initial validation and annually repeated validations of the instrument are performed.
3. The result of any analysis shall be used only for the delivery period or batch of fuel or material for which the samples have been taken, and for which the samples were intended to be representative.
For the determination of a specific parameter the operator shall use the results of all analyses made with regards to that parameter.
Article 33
Sampling plan
1. Where calculation factors are determined by analyses, the operator shall submit to the competent authority for approval for each fuel or material a sampling plan in the form of a written procedure, which contains information on methodologies for the preparation of samples, including information on responsibilities, locations, frequencies and quantities, and methodologies for the storage and transport of samples.
The operator shall ensure that the derived samples are representative for the relevant batch or delivery period and free of bias. Relevant elements of the sampling plan shall be agreed with the laboratory carrying out the analysis for the respective fuel or material, and evidence of that agreement shall be included in the plan. The operator shall make the plan available for the purposes of verification pursuant to Regulation (EU) No 600/2012.
2. The operator shall, in agreement with the laboratory carrying out the analysis for the respective fuel or material and subject to the approval of the competent authority, adapt the elements of the sampling plan where analytical results indicate that the heterogeneity of the fuel or material significantly differs from the information on heterogeneity on which the original sampling plan for that specific fuel or material was based.
Article 34
Use of laboratories
1. The operator shall ensure that laboratories used to carry out analyses for the determination of calculation factors are accredited in accordance with EN ISO/IEC 17025, for the relevant analytical methods.
2. Laboratories not accredited in accordance with EN ISO/IEC 17025 may only be used for the determination of calculation factors where the operator can demonstrate to the satisfaction of the competent authority that access to laboratories referred to in paragraph 1 is technically not feasible or would incur unreasonable costs and that the non-accredited laboratory meets requirements equivalent to EN ISO/IEC 17025.
3. The competent authority shall deem a laboratory to meet the requirements equivalent to EN ISO/IEC 17025 within the meaning of paragraph 2 where the operator provides, to the extent feasible, in the form of and to a similar level of detail required for procedures pursuant to Article 12(2), evidence in accordance with the second and the third subparagraph of this paragraph.
With respect to quality management, the operator shall produce an accredited certification of the laboratory in conformity with EN ISO/IEC 9001, or other certified quality management systems that cover the laboratory. In the absence of such certified quality management systems, the operator shall provide other appropriate evidence that the laboratory is capable of managing its personnel, procedures, documents and tasks in a reliable manner.
With respect to technical competence, the operator shall provide evidence that the laboratory is competent and able to generate technically valid results using the relevant analytical procedures. Such evidence shall cover at least the following elements:
(a)
management of the personnel’s competence for the specific tasks assigned;
(b)
suitability of accommodation and environmental conditions;
(c)
selection of analytical methods and relevant standards;
(d)
where applicable, management of sampling and sample preparation, including control of sample integrity;
(e)
where applicable, development and validation of new analytical methods or application of methods not covered by international or national standards;
(f)
uncertainty estimation;
(g)
management of equipment, including procedures for calibration, adjustment, maintenance and repair of equipment, and record keeping thereof;
(h)
management and control of data, documents and software;
(i)
management of calibration items and reference materials;
(j)
quality assurance for calibration and test results, including regular participation in proficiency testing schemes, applying analytical methods to certified reference materials, or inter-comparison with an accredited laboratory;
(k)
management of outsourced processes;
(l)
management of assignments, customer complaints, and ensuring timely corrective action.
Article 35
Frequencies for analyses
1. The operator shall apply the minimum frequencies for analyses for relevant fuels and materials listed in Annex VII. Annex VII will be reviewed on a regular basis and in the first instance not more than two years from this Regulation entering into force.
2. The competent authority may allow the operator to use a different frequency than those referred to in paragraph 1, where minimum frequencies are not available or where the operator demonstrates one of the following:
(a)
based on historical data, including analytical values for the respective fuels or materials in the reporting period immediately preceding the current reporting period, any variation in the analytical values for the respective fuel or material does not exceed 1/3 of the uncertainty value to which the operator has to adhere with regard to the activity data determination of the relevant fuel or material;
(b)
using the required frequency would incur unreasonable costs.
Subsection 4
Specific calculation factors
Article 36
Emission factors for CO2
1. The operator shall determine activity-specific emission factors for CO2 emissions.
2. Emission factors of fuels, including when used as process input, shall be expressed as t CO2/TJ.
The competent authority may allow the operator to use an emission factor for a fuel expressed as t CO2/t or t CO2/Nm3 for combustion emissions, where the use of an emission factor expressed as t CO2/TJ incurs unreasonable costs or where at least equivalent accuracy of the calculated emissions can be achieved by using such an emission factor.
3. For the conversion of the carbon content into the respective value of a CO2 related emission factor or vice versa, the operator shall use the factor 3 664 t CO2/t C.
Article 37
Oxidation and conversion factors
1. The operator shall use as a minimum tier 1 to determine oxidation or conversion factors. The operator shall use a value of 1 for oxidation or for a conversion factor where the emission factor includes the effect of incomplete oxidation or conversion.
However, the competent authority may require operators to always use tier 1.
2. Where several fuels are used within an installation and tier 3 is to be used for the specific oxidation factor, the operator may ask for the approval of the competent authority for one or both of the following:
(a)
the determination of one aggregate oxidation factor for the whole combustion process and to apply it to all fuels;
(b)
the attribution of the incomplete oxidation to one major source stream and use of a value of 1 for the oxidation factor of the other source streams.
Where biomass or mixed fuels are used, the operator shall provide evidence that application of points (a) or (b) of the first subparagraph does not lead to an underestimation of emissions.
Subsection 5
Treatment of biomass
Article 38
Biomass source streams
1. The operator may determine the activity data of biomass source streams without using tiers and providing analytical evidence regarding the biomass content, where that source stream consists exclusively of biomass and the operator can ensure that it is not contaminated with other materials or fuels.
2. The emission factor of biomass shall be zero.
The emission factor of a mixed fuel or material shall be calculated and reported as the preliminary emission factor determined in accordance with Article 30 multiplied by the fossil fraction of the fuel or material.
3. Peat, xylite and fossil fractions of mixed fuels or materials shall not be considered biomass.
4. Where the biomass fraction of mixed fuels or materials is equal or higher than 97 %, or where due to the amount of the emissions associated with the fossil fraction of the fuel or material it qualifies as a de-minimis source stream, the competent authority may allow the operator to apply no-tier methodologies, including the energy balance method, for determining activity data and relevant calculation factors, unless the respective value is to be used for the subtraction of biomass derived CO2 from emissions determined by means of continuous emission measurement.
Article 39
Determination of biomass and fossil fraction
1. Where subject to the tier level required and to the availability of appropriate default values as referred to in Article 31(1), the biomass fraction of a specific fuel or material are determined using analyses, the operator shall determine that biomass fraction on the basis of a relevant standard and the analytical methods therein, and apply that standard only if approved by the competent authority.
2. Where the determination of the biomass fraction of a mixed fuel or material by analysis in accordance with paragraph 1 is technically not feasible or would incur unreasonable costs, the operator shall base its calculation on standard emission factors and biomass fraction values for mixed fuels and materials and estimation methods published by the Commission.
In the absence of such standard factors and values, the operator shall either assume the absence of a biomass share or submit an estimation method to determine the biomass fraction to the competent authority for approval. For fuels or materials originating from a production process with defined and traceable input streams, the operator may base such estimation on a mass balance of fossil and biomass carbon entering and leaving the process.
3. By way of derogation from paragraphs 1 and 2 and Article 30, where the guarantee of origin has been established in accordance with Articles 2(j) and 15 of Directive 2009/28/EC for biogas injected into and subsequently removed from a gas network, the operator shall not use analyses for the determination of the biomass fraction.
SECTION 3
Measurement-based methodology
Article 40
Use of the measurement-based monitoring methodology
The operator shall use measurement-based methodologies for all emissions of nitrous oxide (N2O) as laid down in Annex IV, and for quantifying CO2 transferred pursuant to Article 49.
In addition, the operator may use measurement-based methodologies for CO2 emission sources where it can provide evidence that for each emission source the tiers required in accordance with Article 41 are complied with.
Article 41
Tier requirements
1. For each emission source which emits more than 5 000 tonnes of CO2(e) per year, or which contributes more than 10 % of the total annual emissions of the installation, whichever is higher in terms of absolute emissions, the operator shall apply the highest tier listed in section 1 of Annex VIII. For all other emission sources, the operator shall apply at least one tier lower than the highest tier.
2. Only where the operator can demonstrate to the satisfaction of the competent authority that application of the tier required under paragraph 1 is technically not feasible or incurs unreasonable costs and application of a calculation methodology using the tier levels required by Article 26 is technically not feasible or incurs unreasonable costs, may a next lower tier be used for the relevant emission source, with a minimum of tier 1.
Article 42
Measurement standards and laboratories
1. All measurements shall be carried out applying methods based on EN 14181 Stationary source emissions - Quality assurance of automated measuring systems, EN 15259 Air quality - Measurement of stationary source emissions - Requirements for measurement sections and sites and for the measurement objective, plan and report, and other corresponding EN standards.
Where such standards are not available, the methods shall be based on suitable ISO standards, standards published by the Commission or national standards. Where no applicable published standards exist, suitable draft standards, industry best practice guidelines or other scientifically proven methodologies shall be used, limiting sampling and measurement bias.
The operator shall consider all relevant aspects of the continuous measurement system, including the location of the equipment, calibration, measurement, quality assurance and quality control.
2. The operator shall ensure that laboratories carrying out measurements, calibrations and relevant equipment assessments for continuous emission measurement systems (CEMS) shall be accredited in accordance with EN ISO/IEC 17025 for the relevant analytical methods or calibration activities.
Where the laboratory does not have such accreditation, the operator shall ensure that equivalent requirements of Article 34(2) and (3) are met.
Article 43
Determination of emissions
1. The operator shall determine the annual emissions from an emission source over the reporting period by summing up over the reporting period all hourly values of the measured greenhouse gas concentration multiplied by the hourly values of the flue gas flow, where the hourly values shall be averages over all individual measurement results of the respective operating hour.
In the case of CO2 emissions, the operator shall determine annual emission on the basis of equation 1 in Annex VIII. CO emitted to the atmosphere shall be treated as the molar equivalent amount of CO2.
In the case of nitrous oxide (N2O), the operator shall determine annual emissions on the basis of the equation in subsection B.1 of section 16 of Annex IV.
2. Where several emission sources exist in one installation and cannot be measured as one emission source, the operator shall measure emissions from those sources separately and add the results to obtain the total emissions of the specific gas over the reporting period.
3. The operator shall determine the greenhouse gas concentration in the flue gas by continuous measurement at a representative point through one of the following:
(a)
direct measurement;
(b)
in the case of a high concentration in the flue gas, calculation of the concentration using an indirect concentration measurement applying Equation 3 of Annex VIII and taking into account the measured concentration values of all other components of the gas stream as laid down in the operator’s monitoring plan.
4. Where relevant, the operator shall determine separately any CO2 amount stemming from biomass using calculation-based monitoring methodologies and subtract it from the total measured CO2 emissions.
5. The operator shall determine the flue gas flow for the calculation in accordance with paragraph 1 by one of the following methods:
(a)
calculation by means of a suitable mass balance, taking into account all significant parameters on the input side, including for CO2 emissions at least input material loads, input airflow and process efficiency, as well as on the output side including at least the product output, the O2, SO2 and NOx concentration;
(b)
determination by continuous flow measurement at a representative point.
Article 44
Data aggregation
1. The operator shall calculate hourly averages for each parameter, including concentrations and flue gas flow, relevant for determining emissions using a measurement-based methodology by using all data points available for that specific hour.
Where an operator can generate data for shorter reference periods without additional cost, he shall use those periods for the determination of the annual emissions in accordance with Article 43(1).
2. Where the continuous measurement equipment for a parameter is out of control, out of range or out of operation for part of the hour or reference period referred to in paragraph 1, the operator shall calculate the related hourly average pro rata to the remaining data points for that specific hour or shorter reference period provided that at least 80 % of the maximum number of data points for a parameter are available. Article 45(2) to (4) shall apply where less than 80 % of the maximum number of data points for a parameter are available.
Article 45
Missing data
1. Where a piece of measurement equipment within the continuous emissions monitoring system is out of operation for more than five consecutive days in any calendar year, the operator shall inform the competent authority without undue delay and propose adequate measures to improve the quality of the continuous emissions monitoring system affected.
2. Where a valid hour or shorter reference period in accordance with Article 44(1) of data cannot be provided for one or more parameters of the measurement-based methodology due to the equipment being out of control, out of range or out of operation, the operator shall determine values for substitution of each missing hour of data.
3. Where a valid hour or shorter reference period of data cannot be provided for a parameter directly measured as concentration, the operator shall calculate a substitution value as the sum of an average concentration and twice the standard deviation associated with that average, using Equation 4 in Annex VIII.
Where the reporting period is not applicable for determining such substitution values due to significant technical changes at the installation, the operator shall agree with the competent authority a representative timeframe for determining the average and standard deviation, where possible with the duration of one year.
4. Where a valid hour of data cannot be provided for a parameter other than concentration, the operator shall obtain substitute values of that parameter through a suitable mass balance model or an energy balance of the process. The operator shall validate the results by using the remaining measured parameters of the measurement-based methodology and data at regular working conditions considering a time period of the same duration as the data gap.
Article 46
Corroborating with calculation of emissions
The operator shall corroborate emissions determined by a measurement-based methodology, with the exception of nitrous oxide (N2O) emissions from nitric acid production and greenhouse gases transferred to a transport network or a storage site, by calculating the annual emissions of each considered greenhouse gas for the same emission sources and source streams.
The use of tier methodologies shall not be required.
SECTION 4
Special provisions
Article 47
Installations with low emissions
1. The competent authority may allow the operator to submit a simplified monitoring plan in accordance with Article 13, provided that it operates an installation with low emissions.
The first subparagraph shall not apply to installations carrying out activities for which N2O is included pursuant to Annex I to Directive 2003/87/EC.
2. For the purposes of the first subparagraph of paragraph 1, an installation shall be considered an installation with low emissions where at least one of the following conditions is met:
(a)
the average annual emissions of that installation reported in the verified emission reports during the trading period immediately preceding the current trading period, with the exclusion of CO2 stemming from biomass and before subtraction of transferred CO2, were less than 25 000 tonnes of CO2(e) per year;
(b)
the average annual emissions referred to in point (a) are not available or are no longer applicable because of changes in the installation’s boundaries or changes to the operating conditions of the installation, but the annual emissions of that installation for the next five years, with the exclusion of CO2 stemming from biomass and before subtraction of transferred CO2, will be, based on a conservative estimation method, less than 25 000 tonnes of CO2(e) per year.
3. The operator of an installation with low emissions shall not be required to submit the supporting documents referred to in the third subparagraph of Article 12(1), and shall be exempt from the requirement of reporting on improvement referred to in Article 69(4).
4. By way of derogation from Article 27, the operator of an installation with low emissions may determine the amount of fuel or material by using available and documented purchasing records and estimated stock changes. The operator shall also be exempt from the requirement to provide the uncertainty assessment referred to in Article 28(2) to the competent authority.
5. The operator of an installation with low emissions shall be exempt from the requirement of Article 28(2) to determine stock data at the beginning and the end of the reporting period, where the storage facilities are capable of containing at least 5 % of the annual consumption of fuel or material during the reporting period, in order to include related uncertainty in an uncertainty assessment.
6. By way of derogation from Article 26(1) the operator of an installation with low emissions may apply as a minimum tier 1 for the purposes of determining activity data and calculation factors for all source streams, unless higher accuracy is achievable without additional effort for the operator, without providing evidence that applying higher tiers is technically not feasible or would incur unreasonable costs.
7. For the purpose of determining calculation factors on the basis of analyses in accordance with Article 32, the operator of an installation with low emissions may use any laboratory that is technically competent and able to generate technically valid results using the relevant analytical procedures, and provides evidence for quality assurance measures as referred to in Article 34(3).
8. Where an installation with low emissions subject to simplified monitoring exceeds the threshold referred to in paragraph 2 in any calendar year, its operator shall notify the competent authority thereof without undue delay.
The operator shall, without undue delay, submit a significant modification of the monitoring plan within the meaning of point (b) of Article 15(3), to the competent authority for approval.
However, the competent authority shall allow that the operator continues simplified monitoring provided that that operator demonstrates to the satisfaction of the competent authority that the threshold referred to in paragraph 2 has not already been exceeded within the past five reporting periods and will not be exceeded again from the following reporting period onwards.
Article 48
Inherent CO2
1. Inherent CO2 which is transferred into an installation, including that contained in natural gas or a waste gas including blast furnace gas or coke oven gas, shall be included in the emission factor for that fuel.
2. Where inherent CO2 originates from activities covered by Annex I to Directive 2003/87/EC or included pursuant to Article 24 of that Directive and is subsequently transferred out of the installation as part of a fuel to another installation and activity covered by that Directive, it shall not be counted as emissions of the installation where it originates.
However, where inherent CO2 is emitted, or transferred out of the installation to entities not covered by that Directive, it shall be counted as emissions of the installation where it originates.
3. The operators may determine quantities of inherent CO2 transferred out of the installation both at the transferring and at the receiving installation. In that case, the quantities of respectively transferred and received inherent CO2 shall be identical.
Where the quantities of transferred and received inherent CO2 are not identical, the arithmetic average of both measured values shall be used in both the transferring and receiving installations’ emission reports, where the deviation between the values can be explained by the uncertainty of the measurement systems. In such case, the emission report shall refer to the alignment of that value.
Where the deviation between the values cannot be explained by the approved uncertainty range of the measurement systems, the operators of the transferring and receiving installations shall align the values by applying conservative adjustments approved by the competent authority.
Article 49
Transferred CO2
1. The operator shall subtract from the emissions of the installation any amount of CO2 originating from fossil carbon in activities covered by Annex I to Directive 2003/87/EC, which is not emitted from the installation, but transferred out of the installation to any of the following:
(a)
a capture installation for the purpose of transport and long-term geological storage in a storage site permitted under Directive 2009/31/EC;
(b)
a transport network with the purpose of long-term geological storage in a storage site permitted under Directive 2009/31/EC;
(c)
a storage site permitted under Directive 2009/31/EC for the purpose of long-term geological storage.
For any other transfer of CO2 out of the installation, no subtraction of CO2 from the installation’s emissions shall be allowed.
2. The operator of the installation out of which the CO2 transferred shall provide in its annual emission report the receiving installation’s installation identification code recognised in accordance with Commission Regulation (EU) No 1193/2011 of 18 November 2011 establishing a Union Registry for the trading period commencing on 1 January 2013, and subsequent trading periods, of the Union emissions trading scheme pursuant to Directive 2003/87/EC of the European Parliament and of the Council and Decision No 280/2004/EC of the European Parliament and of the Council and amending Regulations (EC) No 2216/2004 and (EU) No 920/2010 (11).
The first subparagraph shall also apply to the receiving installation with respect to the transferring installation’s installation identification code.
3. For the determination of the quantity of CO2 transferred from one installation to another, the operator shall apply a measurement-based methodology including in accordance with Articles 43, 44 and 45. The emission source shall correspond to the measurement point and the emissions shall be expressed as the quantity of CO2 transferred.
4. For determining the quantity of CO2 transferred from one installation to another, the operator shall apply tier 4 as defined in section 1 of Annex VIII.
However, the operator may apply the next lower tier provided that it establishes that applying tier 4 as defined in section 1 of Annex VIII is technically not feasible or incurs unreasonable costs.
5. The operators may determine quantities of CO2 transferred out of the installation both at the transferring and at the receiving installation. In that case, Article 48(3) shall apply.
CHAPTER IV
MONITORING OF EMISSIONS AND TONNE-KILOMETRE DATA FROM AVIATION
Article 50
General provisions
1. Each aircraft operator shall monitor and report emissions from aviation activities for all flights included in Annex I to Directive 2003/87/EC that are performed by that aircraft operator during the reporting period and for which the aircraft operator is responsible.
To that end, the aircraft operator shall attribute all flights to the calendar year according to the time of departure measured in Coordinated Universal Time.
2. The aircraft operator intending to apply for an allocation of allowances free of charge pursuant to Articles 3e or 3f of Directive 2003/87/EC shall also monitor tonne-kilometre data for the same flights during the respective monitoring years.
3. For the purpose of identifying the unique aircraft operator referred to in point (o) of Article 3 of Directive 2003/87/EC that is responsible for a flight, the call sign used for air traffic control purposes, shall be used. The call sign shall be one of the following:
(a)
the ICAO designator laid down in box 7 of the flight plan;
(b)
where the ICAO designator of the aircraft operator is not available, the registration markings of the aircraft.
4. Where the identity of the aircraft operator is not known, the competent authority shall consider the owner of the aircraft as aircraft operator unless it proves the identity the aircraft operator responsible.
Article 51
Submission of monitoring plans
1. At the latest four months before an aircraft operator commences aviation activities covered by Annex I to Directive 2003/87/EC, it shall submit to the competent authority a monitoring plan for the monitoring and reporting of emissions in accordance with Article 12.
By way of derogation from the first subparagraph, an aircraft operator that performs an aviation activity covered by Annex I to Directive 2003/87/EC for the first time that could not be foreseen four months in advance of the activity, shall submit a monitoring plan to the competent authority without undue delay, but no later than six weeks after performance of that activity. The aircraft operator shall provide adequate justification to the competent authority why a monitoring plan could not be submitted four months in advance of the activity.
Where the administering Member State referred to in Article 18a of Directive 2003/87/EC is not known in advance, the aircraft operator shall without undue delay submit the monitoring plan when information on the competent authority of the administering Member State becomes available.
2. Where the aircraft operator is intending to apply for an allocation of allowances free of charge pursuant to Articles 3e or 3f of Directive 2003/87/EC, it shall also submit a monitoring plan for the monitoring and reporting of tonne-kilometre data. That monitoring plan shall be submitted at the latest four months prior to the start of one of the following:
(a)
the monitoring year mentioned in Article 3e(1) of Directive 2003/87/EC for applications pursuant to that Article;
(b)
the second calendar year of the period referred to in Article 3c(2) of Directive 2003/87/EC for applications pursuant to Article 3f of that Directive.
Article 52
Monitoring methodology for emissions from aviation activities
1. Each aircraft operator shall determine the annual CO2 emissions from aviation activities by multiplying the annual consumption of each fuel expressed in tonnes by the respective emission factor.
2. Each aircraft operator shall determine the fuel consumption for each flight and for each fuel, including fuel consumed by the auxiliary power unit. For that purpose, the aircraft operator shall use one of the methods laid down in section 1 of Annex III. The aircraft operator shall choose the method which provides for the most complete and timely data combined with the lowest uncertainty without incurring unreasonable costs.
3. Each aircraft operator shall determine the fuel uplift referred to in section 1 of Annex III based on one of the following:
(a)
the measurement by the fuel supplier, as documented in the fuel delivery notes or invoices for each flight;
(b)
data from aircraft onboard measurement systems recorded in the mass and balance documentation, in the aircraft technical log or transmitted electronically from the aircraft to the aircraft operator.
4. The aircraft operator shall determine fuel contained in the tank using data from aircraft onboard measurement systems and recorded in the mass and balance documentation, in the aircraft technical log or transmit it electronically from the aircraft to the aircraft operator.
5. Aircraft operators shall apply tier 2 as set out in section 2 of Annex III.
However, aircraft operators having reported average annual emissions over the trading period immediately preceding the current trading period, which were equal to or less than 50 000 tonnes of fossil CO2 may apply as a minimum tier 1 as defined in section 2 of Annex III. All aircraft operators may apply as a minimum tier 1 as defined in section 2 of Annex III for source streams jointly corresponding to less than 5 000 tonnes of fossil CO2 per year or less than 10 %, up to a maximum contribution of 100 000 tonnes of fossil CO2 per year, whichever is highest in terms of absolute value. Where, for the purposes of this subparagraph reported emissions are not available or no longer applicable, the aircraft operator may use a conservative estimate or projection to determine the average annual emissions.
6. Where the amount of fuel uplift or the amount of fuel remaining in the tanks is determined in units of volume, expressed in litres, the aircraft operator shall convert that amount from volume to mass by using actual density values. The aircraft operator shall determine the actual density by using one of the following:
(a)
on-board measurement systems;
(b)
the density measured by the fuel supplier at fuel uplift and recorded on the fuel invoice or delivery note.
The actual density shall be expressed in kg/litre and determined for the applicable temperature for a specific measurement.
In cases for which actual density values are not available, a standard density factor of 0,8 kg/litre shall be applied upon approval by the competent authority.
7. For the purposes of the calculation referred to in paragraph 1, the aircraft operator shall use the default emission factors set out in Table 2 in Annex III.
For reporting purposes, that approach shall be considered as tier 1. For fuels not listed in that table, the aircraft operator shall determine the emission factor in accordance with Article 32, considered as tier 2. For such fuels, the net calorific value shall be determined and reported as a memo-item.
8. By way of derogation from paragraph 7, the aircraft operator may, upon approval by the competent authority, derive the emission factor or the carbon content, on which it is based, or the net calorific value for commercially traded fuels from the purchasing records for the respective fuel provided by the fuel supplier, provided that those have been derived based on internationally accepted standards and the emission factors listed in Table 2 in Annex III cannot be applied.
Article 53
Specific provisions for biomass
Article 39 shall apply accordingly to the determination of the biomass fraction of a mixed fuel.
Notwithstanding Article 39(2), the competent authority shall allow the use of a methodology uniformly applicable in all Member States for the determination of the biomass fraction, as appropriate.
Under that methodology, the biomass fraction, net calorific value and emission factor or carbon content of the fuel used in an EU ETS aviation activity listed in Annex I to Directive 2003/87/EC shall be determined using fuel purchase records.
The methodology shall be based on the guidelines provided by the Commission to facilitate its consistent application in all Member States.
The use of biofuels for aviation shall be assessed in accordance with Article 18 of Directive 2009/28/EC.
Article 54
Small emitters
1. Aircraft operators operating fewer than 243 flights per period for three consecutive four-month periods and aircraft operators operating flights with total annual emissions lower than 25 000 tonnes CO2 per year shall be considered small emitters.
2. By way of derogation from Article 52, small emitters may estimate the fuel consumption using tools implemented by Eurocontrol or another relevant organisation, which can process all relevant air traffic information corresponding to that available to Eurocontrol and avoid any underestimations of emissions.
The applicable tools may only be used if they are approved by the Commission including the application of correction factors to compensate for any inaccuracies in the modelling methods.
3. By way of derogation from Article 12, a small emitter who intends to make use of any of the tools referred to in paragraph 2 of this Article may submit only the following information in the monitoring plan for emissions:
(a)
information required pursuant to point 1 of section 2 of Annex I;
(b)
evidence that the thresholds for small emitters set out in paragraph 1 of this Article are met;
(c)
the name of or reference to the tool as referred to in paragraph 2 of this Article that will be used for estimating the fuel consumption.
A small emitter shall be exempted from the requirement to submit the supporting documents referred to in the third subparagraph of Article 12(1).
4. Where an aircraft operator uses any of the tools referred to in paragraph 2 and exceeds the thresholds referred to in paragraph 1 during a reporting year, the aircraft operator shall notify the competent authority thereof without undue delay.
The aircraft operator shall, without undue delay, submit a significant modification of the monitoring plan within the meaning of point (vi) of Article 15(4)(a) to the competent authority for approval.
However, the competent authority shall allow that the aircraft operator continues to use a tool referred to in paragraph 2 provided that that aircraft operator demonstrates to the satisfaction of the competent authority that the thresholds referred to in paragraph 1 have not already been exceeded within the past five reporting periods and will not be exceeded again from the following reporting period onwards.
Article 55
Sources of uncertainty
1. The aircraft operator shall identify sources of uncertainty and their associated levels of uncertainty. The aircraft operator shall consider that information when selecting the monitoring methodology pursuant to Article 52(2).
2. Where the aircraft operator determines fuel uplifts in accordance with point (a) of Article 52(3), it shall not be required to provide further proof of the associated uncertainty level.
3. Where on-board systems are used for measuring fuel uplift or fuel contained in tanks in accordance with point (b) of Article 52(3), the level of uncertainty associated with fuel measurements shall be supported by all of the following:
(a)
the aircraft manufacturer’s specifications determining uncertainty levels of on-board fuel measurement systems;
(b)
evidence of carrying out routine checks of the satisfactory operation of the fuel measurement systems.
4. Notwithstanding paragraphs 2 and 3, the aircraft operator may base uncertainties for all other components of the monitoring methodology on conservative expert judgement taking into account the estimated number of flights within the reporting period.
5. The aircraft operator shall regularly perform suitable control activities, including cross-checks between the fuel uplift quantity as provided by invoices and the fuel uplift quantity indicated by on-board measurement, and take corrective action if notable deviations are observed.
Article 56
Determination of tonne-kilometre data
1. The aircraft operator intending to apply for an allocation of allowances free of charge pursuant to Articles 3e or 3f of Directive 2003/87/EC shall monitor tonne-kilometre data for all flights covered by Annex I to Directive 2003/87/EC in the monitoring years relevant for such applications.
2. The aircraft operator shall calculate tonne-kilometre data by multiplying the distance, calculated in accordance with section 4 of Annex III and expressed in kilometres (km), with the payload, calculated as the sum of the mass of freight, mail, passengers and checked baggage expressed in tonnes (t).
3. The aircraft operator shall determine the mass of freight and mail on the basis of the actual or standard mass contained in the mass and balance documentation for the relevant flights.
Aircraft operators not required to have a mass and balance documentation shall propose in the monitoring plan a suitable methodology for determining the mass of freight and mail, while excluding the tare weight of all pallets and containers that are not payload and the service weight.
4. The aircraft operator shall determine the mass of passengers using one of the following tiers:
(a)
Tier 1: consisting in a default value of 100 kg for each passenger including their checked baggage;
(b)
Tier 2: consisting in the mass for passengers and checked baggage contained in the mass and balance documentation for each flight.
However, the tier selected shall apply to all flights in the monitoring years relevant for applications pursuant to Articles 3e or 3f of Directive 2003/87/EC.
CHAPTER V
DATA MANAGEMENT AND CONTROL
Article 57
Data flow activities
1. The operator or aircraft operator shall establish, document, implement and maintain written procedures for data flow activities for the monitoring and reporting of greenhouse gas emissions and ensure that the annual emission report resulting from data flow activities, does not contain misstatements and is in conformance with the monitoring plan, those written procedures and this Regulation.
Where the aircraft operator intends to apply for an allocation of allowances free of charge pursuant to Articles 3e or 3f of Directive 2003/87/EC, the first subparagraph shall also apply to the monitoring and reporting of tonne-kilometre data.
2. Descriptions of written procedures for data flow activities in the monitoring plan shall at least cover the following elements:
(a)
the items of information listed in Article 12(2);
(b)
identification of the primary data sources;
(c)
each step in the data flow from primary data to annual emissions or tonne-kilometre data which shall reflect the sequence and interaction between the data flow activities;
(d)
the relevant processing steps related to each specific data flow activity including the formulas and data used to determine the emissions or tonne-kilometre data;
(e)
relevant electronic data processing and storage systems used as well as the interaction between such systems and other inputs including manual input;
(f)
the way outputs of data flow activities are recorded.
Article 58
Control system
1. The operator or aircraft operator shall establish, document, implement and maintain an effective control system to ensure that the annual emission report and, where applicable, the tonne-kilometre report resulting from data flow activities does not contain misstatements and is in conformity with the monitoring plan and this Regulation.
2. The control system referred to in paragraph 1 shall consist of the following:
(a)
an operator’s or aircraft operator’s assessment of inherent risks and control risks;
(b)
written procedures related to control activities that are to mitigate the risks identified.
3. Written procedures related to control activities as referred to in point (b) of paragraph 2 shall at least include:
(a)
quality assurance of the measurement equipment;
(b)
quality assurance of the information technology system used for data flow activities, including process control computer technology;
(c)
segregation of duties in the data flow activities and control activities as well as management of necessary competencies;
(d)
internal reviews and validation of data;
(e)
corrections and corrective action;
(f)
control of out-sourced processes;
(g)
keeping records and documentation including the management of document versions.
4. The operator or aircraft operator shall monitor the effectiveness of the control system, including by carrying out internal reviews and taking into account the findings of the verifier during the verification of annual emission reports and, where applicable, tonne-kilometre data reports, carried out pursuant to Regulation (EU) No 600/2012.
Whenever the control system is found to be ineffective or not commensurate with the risks identified, the operator or aircraft operator shall seek to improve the control system and update the monitoring plan or the underlying written procedures for data flow activities, risk assessments and control activities as appropriate.
Article 59
Quality assurance
1. For the purposes of point (a) of Article 58(3), the operator or aircraft operator shall ensure that all relevant measuring equipment is calibrated, adjusted and checked at regular intervals including prior to use, and checked against measurement standards traceable to international measurement standards, where available, in accordance with the requirements of this Regulation and proportionate to the risks identified.
Where components of the measuring systems cannot be calibrated, the operator or aircraft operator shall identify those in the monitoring plan and propose alternative control activities.
When the equipment is found not to comply with required performance, the operator or aircraft operator shall promptly take necessary corrective action.
2. With regard to continuous emission measurement systems, the operator shall apply quality assurance based on the standard Quality assurance of automated measuring systems (EN 14181), including parallel measurements with standard reference methods at least once per year, performed by competent staff.
Where such quality assurance requires emission limit values (ELVs) as necessary parameters for the basis of calibration and performance checks, the annual average hourly concentration of the greenhouse gas shall be used as a substitute for such ELVs. Where the operator finds a non-compliance with the quality assurance requirements, including that recalibration has to be performed, it shall report that circumstance to the competent authority and take corrective action without undue delay.
Article 60
Quality assurance of information technology
For the purposes of point (b) of Article 58(3), the operator or aircraft operator shall ensure that the information technology system is designed, documented, tested, implemented, controlled and maintained in a way to process reliable, accurate and timely data in accordance with the risks identified in accordance with point (a) of Article 58(2).
The control of the information technology system shall include access control, control of back up, recovery, continuity planning and security.
Article 61
Segregation of duties
For the purposes of point (c) of Article 58(3), the operator or aircraft operator shall assign responsible persons for all data flow activities and for all control activities in a way to segregate conflicting duties. In the absence of other control activities, it shall ensure for all data flow activities commensurate with the identified inherent risks that all relevant information and data shall be confirmed by at least one person who has not been involved in the determination and recording of that information or data.
The operator or aircraft operator shall manage the necessary competencies for the responsibilities involved, including the appropriate assignment of responsibilities, training, and performance reviews.
Article 62
Internal reviews and validation of data
1. For the purposes of point (d) of Article 58(3) and based on the inherent risks and control risks identified in the risk assessment referred to in point (a) of Article 58(2), the operator or aircraft operator shall review and validate data resulting from the data flow activities referred to in Article 57.
Such review and validation of the data shall at least include:
(a)
a check as to whether the data are complete;
(b)
a comparison of the data that the operator or aircraft operator has obtained, monitored and reported over several years;
(c)
a comparison of data and values resulting from different operational data collection systems, including the following comparisons, where applicable:
(i)
a comparison of fuel or material purchasing data with data on stock changes and data on consumption for the applicable source streams;
(ii)
a comparison of calculation factors that have been determined by analysis, calculated or obtained from the supplier of the fuel or material, with national or international reference factors of comparable fuels or materials;
(iii)
a comparison of emissions obtained from measurement-based methodologies and the results of the corroborating calculation pursuant to Article 46;
(iv)
a comparison of aggregated data and raw data.
2. The operator or aircraft operator shall, to the extent possible, ensure the criteria for rejecting data as part of the review and validation are known in advance. For that purpose the criteria for rejecting data shall be laid down in the documentation of the relevant written procedures.
Article 63
Corrections and corrective action
1. Where any part of the data flow activities referred to in Article 57 or control activities referred to in Article 58 is found not to function effectively, or to function outside boundaries that are set in documentation of procedures for those data flow activities and control activities, the operator or aircraft operator shall make appropriate corrections and correct rejected data whilst avoiding underestimation of emissions.
2. For the purpose of paragraph 1, the operator or aircraft operator shall at least proceed to all of the following:
(a)
assessment of the validity of the outputs of the applicable steps in the data flow activities referred to in Article 57 or control activities referred to in Article 58;
(b)
determination of the cause of the malfunctioning or error concerned;
(c)
implementation of appropriate corrective action, including correcting any affected data in the emission report or tonne-kilometre report, as appropriate.
3. The operator or aircraft operator shall carry out the corrections and corrective actions pursuant to paragraph 1 of this Article such that they are responsive to the inherent risks and control risks identified in the risk assessment referred to in Article 58.
Article 64
Out-sourced processes
Where the operator or aircraft operator outsources one or more data flow activities referred to in Article 57 or control activities referred to in Article 58, the operator or aircraft operator shall proceed to all of the following:
(a)
check the quality of the outsourced data flow activities and control activities in accordance with this Regulation;
(b)
define appropriate requirements for the outputs of the outsourced processes as well as the methods used in those processes;
(c)
check the quality of the outputs and methods referred to in point (b) of this Article;
(d)
ensure that outsourced activities are carried out such that those are responsive to the inherent risks and control risks identified in the risk assessment referred to in Article 58.
Article 65
Treatment of data gaps
1. Where data relevant for the determination of the emissions of an installation are missing, the operator shall use an appropriate estimation method for determining conservative surrogate data for the respective time period and missing parameter.
Where the operator has not laid down the estimation method in a written procedure, it shall establish such written procedure and submit to the competent authority an appropriate modification of the monitoring plan in accordance with Article 15 for approval.
2. Where data relevant for the determination of an aircraft operator’s emissions for one flight or more flights are missing, the aircraft operator shall use surrogate data for the respective time period calculated in accordance with the alternative method defined in the monitoring plan.
Where surrogate data cannot be determined in accordance with the first subparagraph of this paragraph, the emissions for that flight or those flights may be estimated by the aircraft operator from the fuel consumption determined by using a tool referred to in Article 54(2).
Article 66
Records and documentation
1. The operator or aircraft operator shall keep records of all relevant data and information, including information as listed in Annex IX, for at least 10 years.
The documented and archived monitoring data shall allow for the verification of the annual emissions report or tonne-kilometre data in accordance with Regulation (EU) No 600/2012. Data reported by the operator or aircraft operator contained in an electronic reporting and data management system set up by the competent authority may be considered to be retained by the operator or aircraft operator, if they can access those data.
2. The operator or aircraft operator shall ensure that relevant documents are available when and where they are needed to perform the data flow activities as well as control activities.
The operator or aircraft operator shall, upon request, make those documents available to the competent authority as well as to the verifier verifying the emissions report or tonne-kilometre data report in accordance with Regulation (EU) No 600/2012.
CHAPTER VI
REPORTING REQUIREMENTS
Article 67
Timing and obligations for reporting
1. The operator or aircraft operator shall submit to the competent authority by 31 March of each year an emission report that covers the annual emissions of the reporting period and that is verified in accordance with Regulation (EU) No 600/2012.
However, competent authorities may require operators or aircraft operators to submit the verified annual emission report earlier than by 31 March, but by 28 February at the earliest.
2. Where the aircraft operator chooses to apply for the allocation of emission allowances free of charge pursuant to Article 3e or 3f of Directive 2003/87/EC, the aircraft operator shall submit to the competent authority by 31 March of the year following the monitoring year referred to in Article 3e or 3f of that Directive a tonne-kilometre data report that covers the tonne-kilometre data of the monitoring year and that is verified in accordance with Regulation (EU) No 600/2012.
3. The annual emission reports and tonne-kilometre data reports shall at least contain the information listed in Annex X.
Article 68
Force majeure
1. Where an aircraft operator cannot provide verified tonne-kilometre data to the competent authority by the relevant deadline pursuant to Article 3e(1) of Directive 2003/87/EC because of serious and unforeseeable circumstances outside of its control, that aircraft operator shall submit to the competent authority, for the purposes of that provision, the best tonne-kilometre data that can be made available given the circumstances, including data based, where necessary, on credible estimates.
2. Where the conditions set out in paragraph 1 are met, the Member State shall, for the purposes of the application referred to in Article 3e(1) of Directive 2003/87/EC and in accordance with paragraph 2 of that Article, submit the data received in respect of the aircraft operator concerned, together with an explanation of the circumstances that led to the absence of a report verified in accordance with Regulation (EU) No 600/2012, to the Commission.
The Commission and the Member States shall use those data for the purposes of Article 3e(3) and (4) of Directive 2003/87/EC.
3. Where the Member State submits data received in respect of an aircraft operator to the Commission pursuant to paragraph 2 of this Article, the aircraft operator concerned shall ensure a verification of the submitted tonne-kilometre data in accordance with Regulation (EU) No 600/2012 as soon as possible and, in any case, upon termination of the circumstances referred to in paragraph 1 of this Article.
The aircraft operator shall, without undue delay, submit the verified data to the competent authority.
The competent authority concerned shall reduce and publish the revised allocation of free allowances for the aircraft operator pursuant to Article 3e(4) of Directive 2003/87/EC as appropriate. The relevant allocation shall not be increased. Where applicable, the aircraft operator shall return any excess allowances received pursuant to Article 3e(5) of that Directive.
4. The competent authority shall put into place effective measures to ensure that the aircraft operator concerned complies with its obligations pursuant to paragraph 3.
Article 69
Reporting on improvements to the monitoring methodology
1. Each operator or aircraft operator shall regularly check whether the monitoring methodology applied can be improved.
An operator of an installation shall submit to the competent authority for approval a report containing the information referred to in paragraph 2 or 3, where appropriate, by the following deadlines:
(a)
for a category A installation, by 30 June every four years;
(b)
for a category B installation, by 30 June every two years;
(c)
for a category C installation, by 30 June every year.
However, the competent authority may set an alternative date for submission of the report, but no later date than 30 September of the same year.
2. Where the operator does not apply at least the tiers required pursuant to the first subparagraph of Article 26(1) and to Article 41(1), the operator shall provide a justification as to why it is technically not feasible or would incur unreasonable costs to apply the required tiers.
However, where evidence is found that measures needed for reaching those tiers have become technically feasible and do not any more incur unreasonable costs, the operator shall notify the competent authority of appropriate modifications of the monitoring plan in accordance with Article 15, and submit proposals for implementing the related measures and its timing.
3. Where the operator applies a fall-back monitoring methodology referred to in Article 22, the operator shall provide: a justification as to why it is technically not feasible or would incur unreasonable costs to apply at least tier 1 for one or more major or minor source streams.
However, where evidence is found that measures needed for reaching at least tier 1 for those source streams have become technically feasible and do not any more incur unreasonable costs, the operator shall notify the competent authority of appropriate modifications of the monitoring plan in accordance with Article 15 and submit proposals for implementing the related measures and its timing.
4. Where the verification report established in accordance with Regulation (EU) No 600/2012 states outstanding non-conformities or recommendations for improvements, in accordance with Articles 27, 29 and 30 of that Regulation, the operator or aircraft operator shall submit to the competent authority for approval a report by 30 June of the year in which that verification report is issued by the verifier. That report shall describe how and when the operator or aircraft operator has rectified or plans to rectify the non-conformities identified by the verifier and to implement recommended improvements.
Where applicable, such report may be combined with the report referred to in paragraph 1 of this Article.
Where recommended improvements would not lead to an improvement of the monitoring methodology, the operator or aircraft operator shall provide a justification of why that is the case. Where the recommended improvements would incur unreasonable costs, the operator or aircraft operator shall provide evidence of the unreasonable nature of the costs.
Article 70
Determination of emissions by the competent authority
1. The competent authority shall make a conservative estimate of the emissions of an installation or aircraft operator in any of the following situations:
(a)
no verified annual emission report has been submitted by the operator or aircraft operator by the deadline required pursuant to Article 67(1);
(b)
the verified annual emission report referred to in Article 67(1) is not in compliance with this Regulation;
(c)
the emission report of an operator or aircraft operator has not been verified in accordance with Regulation (EU) No 600/2012.
2. Where a verifier has stated, in the verification report pursuant to Regulation (EU) No 600/2012, the existence of non-material misstatements which have not been corrected by the operator or aircraft operator before issuing the verification statement, the competent authority shall assess those misstatements, and make a conservative estimate of the emissions of the installation or aircraft operator where appropriate. The competent authority shall inform the operator or aircraft operator whether and which corrections are required to the emissions report. The operator or aircraft operator shall make that information available to the verifier.
3. Member States shall establish an efficient exchange of information between competent authorities responsible for approval of monitoring plans and competent authorities responsible for acceptance of annual emission reports.
Article 71
Access to information
Emission reports held by the competent authority shall be made available to the public by that authority subject to national rules adopted pursuant to Directive 2003/4/EC. With regard to the application of the exception, as specified in Article 4(2)(d) of that Directive, operators or aircraft operators may indicate in their report which information they consider commercially sensitive.
Article 72
Rounding of data
1. Total annual emissions shall be reported as rounded tonnes of CO2 or CO2(e).
Tonne-kilometres shall be reported as rounded values of tonne-kilometres.
2. All variables used to calculate the emissions shall be rounded to include all significant digits for the purpose of calculating and reporting emissions.
3. All data per flights shall be rounded to include all significant digits for the purpose of calculating the distance and payload pursuant to Article 56 as well as reporting the tonne-kilometre data.
Article 73
Ensuring consistency with other reporting
Each activity listed in Annex I to Directive 2003/87/EC that is carried out by an operator or aircraft operator shall be labelled using the codes, where applicable, from the following reporting schemes:
(a)
the Common Reporting Format for national greenhouse gas inventory systems as approved by the respective bodies of the United Nations Framework Convention on Climate Change;
(b)
the installation’s identification number in the European Pollutant Release and Transfer Register in accordance with Regulation (EC) No 166/2006 of the European Parliament and of the Council (12);
(c)
the IPPC activity of Annex I to Regulation (EC) No 166/2006;
(d)
the NACE code in accordance with Regulation (EC) No 1893/2006 of the European Parliament and of the Council (13).
CHAPTER VII
INFORMATION TECHNOLOGY REQUIREMENTS
Article 74
Electronic data exchange formats
1. Member States may require the operator and aircraft operator to use electronic templates or specific file formats for submission of monitoring plans and changes to the monitoring plan, as well as for submission of annual emissions reports, tonne-kilometre data reports, verification reports and improvement reports.
Those templates or file format specifications established by the Member States shall, at least, contain the information contained in electronic templates or file format specifications published by the Commission.
2. When establishing the templates or file format specifications referred to in paragraph 1, the Member States may choose one or both of the following options:
(a)
file format specifications using a standardised electronic reporting language (hereinafter the ‘EU ETS reporting language’) based on XML for the use in connection with advanced automated systems;
(b)
templates published in a form usable by standard office software, including spreadsheets and word processor files.
Article 75
Use of automated systems
1. Where a Member State chooses to use automated systems for electronic data exchange based on the EU ETS reporting language in accordance with point (a) of Article 74(2), those systems shall ensure in a cost efficient way, through the implementation of technological measures in accordance with the current state of technology:
(a)
integrity of data, preventing modification of electronic messages during transmission;
(b)
confidentiality of data, through the use of security techniques, including encryption techniques, such that the data is only accessible to the party for which it was intended and that no data can be intercepted by unauthorised parties;
(c)
authenticity of data, such that the identity of both the sender and receiver of data is known and verified;
(d)
non-repudiation of data, such that one party of a transaction cannot deny having received a transaction nor can the other party deny having sent a transaction, by applying methods such as signing techniques, or independent auditing of system safeguards.
2. Any automated systems used by Member States based on the EU ETS reporting language for communication between the competent authority, operator and aircraft operator, as well as verifier and accreditation body within the meaning of Regulation (EU) No 600/2012, shall meet the following non-functional requirements, through implementation of technological measures in accordance with the current state of technology:
(a)
access control, such that the system is only accessible to authorised parties and no data can be read, written or updated by unauthorised parties, through implementation of technological measures in order to achieve the following:
(i)
restriction of physical access to the hardware on which automated systems run through physical barriers;
(ii)
restriction of logical access to the automated systems through the use of technology for identification, authentication and authorisation;
(b)
availability, such that data accessibility is ensured, even after significant time and the introduction of possible new software;
(c)
audit trail, such that it is ensured that changes to data can always be found and analysed in retrospect.
CHAPTER VIII
FINAL PROVISIONS
Article 76
Repeal of Decision 2007/589/EC and transitional provisions
1. Decision 2007/589/EC is repealed.
2. The provisions of Decision 2007/589/EC shall continue to apply to the monitoring, reporting and verification of emissions and, where applicable, activity data occurring prior to 1 January 2013.
Article 77
Entry into force
This Regulation shall enter into force on the twentieth day following that of its publication in the Official Journal of the European Union.
It shall apply from 1 January 2013.
This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States.
Done at Brussels, 21 June 2012.