ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 18. února 2004
o restrukturalizační podpoře poskytnuté Německem ve prospěch společnosti Bankgesellschaft Berlin AG
(oznámeno pod číslem K(2004) 327)
(Pouze německé znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2005/345/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropských společenství, a zejména na čl. 88 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (1), a zejména na čl. 7 odst. 3 uvedeného nařízení,
poté, co členský stát a jiné zúčastněné strany byly na základě výše uvedených ustanovení vyzvány k zaujetí stanoviska (2), a s ohledem na jejich připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Poté, kdy Komise schválila dne 25. července 2001 (3) podporu na záchranu společnosti Bankgesellschaft Berlin AG (dále jen „BGB“ nebo „banka“) a kdy Německo předložilo Komisi dne 28. ledna 2002 plán restrukturalizace, sdělila Komise Německu dopisem ze dne 9. dubna 2002 své rozhodnutí o tom, že ohledně restrukturalizační podpory zahájí řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES (4).
(2)
Po vyžádaném a poskytnutém prodloužení termínu a také po dvou rozhovorech se zástupci Komise odevzdalo Německo dne 17. června 2002 své stanovisko a také další podklady a informace. Další žádost o informace byla Německu zaslána dopisem ze dne 31. července 2002.
(3)
Zveřejněním rozhodnutí Komise o zahájení řízení v Úředním věstníku Evropských společenství (5) vyzvala Komise také ostatní zúčastněné strany k zaujetí stanoviska. Poté obdržela dne 9. července a - po prodloužení termínu - dne 22. července 2002 připomínky od jednoho soutěžitele a také od jedné další zúčastněné strany, která požádala, aby její identita nebyla zveřejněna. Tyto připomínky byly předány dne 1. srpna 2002 Německu, aby k nim zaujalo stanovisko. Odpověď Německa byla doručena - po prodloužení termínu - dopisem ze dne 23. září 2002.
(4)
Německo předalo na požádání další údaje k oznámené podpoře, a to dopisy ze dne 16. a 20. září, 14. a 18. listopadu a 18. prosince 2002 a dále ze dne 14. února a 14. března 2003. Kromě toho byla Komise na různých schůzkách se zástupci Německa, země Berlín a BGB informována o stavu restrukturalizace.
(5)
V rozhovorech dne 26. března 2003 informovalo Německo Komisi o důvodech, proč dne 25. března 2003 ztroskotala výzva k podávání nabídek pro privatizaci BGB, která byla zahájena na základě veřejného, mezinárodního nabídkového řízení v roce 2002. Další související informace, rozvaha a výsledovka za rok 2002 byly předány dne 31. března 2003.
(6)
Následující žádosti Komise o podání informací odeslané dne 15. dubna a 16. května 2003 byly zodpovězeny dopisy ze dne 15. května, 28. května a 24. června 2003. Další informace byly objasněny dopisem ze dne 1. července a také na setkáních se zástupci Německa, země Berlín a BGB a dne 11. dubna, 14. května a 9. července 2003.
(7)
Dne 14. července 2003 pověřila Komise auditorskou společnost Mazars Revision & Treuhandgesellschaft mbH, Wirtschaftsprüfungsgesellschaft, Düsseldorf, jako znalce, aby analyzovala určité aspekty plánu restrukturalizace. Výsledky byly s Německem projednány dne 3. října 2003 a konečná zpráva byla Německu doručena dne 20. listopadu 2003.
(8)
V říjnu roku 2003 byla projednána nutnost dalších kompenzačních opatření, částečně v přítomnosti zástupců banky. V listopadu roku 2003 bylo Německo informováno o opatřeních, která Komise hodlá učinit, a obdrželo, stejně jako banka, příležitost zaujmout stanovisko k hospodářským dopadům pro banku, které byly projednány v prosinci roku 2003. Dne 18. prosince 2003 bylo dohodnuto, že se Německo zaváže vůči Komisi k samostatnému prodeji Berliner Bank do dne 1. října 2006, který vstoupí v platnost nejpozději k 1. únoru 2007 a k privatizaci skupiny do 31. prosince 2007 a také k dalším opatřením k prodeji.
(9)
Německo předalo Komisi dne 29. ledna 2004 přepracovaný plán restrukturalizace, který obsahoval zejména doporučení znalců pověřených Komisí, a dne 6. února 2004 také závazky Německa, které se týkaly přepracovaného plánu restrukturalizace.
II. POPIS PODPOR
(10)
BGB je holdingová společnost patřící ke skupině BGB, založené v roce 1994 sloučením několika úvěrových institucí kontrolovaných zemí Berlín, působí však na trhu i jako samostatná úvěrová instituce. V roce 2000 měla BGB konsolidovanou bilanční sumu ve výši přibližně 205 miliard EUR, v roce 2001 přibližně 189 miliard EUR a v roce 2002 přibližně 175 miliard EUR. Tím zaujímala desáté místo (2001), resp. dvanácté místo (2002) mezi německými bankami; počet zaměstnanců dosahoval přibližně 17 000 pracovníků v roce 2000, přibližně 15 000 v roce 2001 a přibližně 13 000 v roce 2002. Podíl základního jmění podle zákona o úvěrech (Kreditwesengesetz, „KWG“) představoval 5,7 % podle roční účetní závěrky z roku 2001 (podíl celkového kapitálu 9,4 %) a 5,6 % podle roční účetní závěrky z roku 2002 (podíl celkového kapitálu 9,4 %). V červnu roku 2001, před povolením podpory na záchranu, klesl podíl základního jmění na [...] (6)% (podíl celkového kapitálu [...]* %).
(11)
Země Berlín vlastnila před doplněním kapitálu v srpnu roku 2001 56,6 % akcií BGB, nyní vlastní přibližně 81 %. Ostatními akcionáři jsou přibližně s 11 % Norddeutsche Landesbank (NordLB) a Gothaer Finanzholding AG s přibližně 2 %. Přibližně 6 % akcií je ve vlastnictví drobných akcionářů.
(12)
Největšími dceřinými společnostmi, popř. dílčími skupinami skupiny BGB jsou Landesbank Berlin („LBB“) a Berlin-Hannoversche Hypothekenbank AG („BerlinHyp“), které jsou také činné v bankovnictví. LBB je veřejnoprávní instituce, v němž BGB vlastní atypicky tichý podíl ve výši 75,01 %. Díky stávající smlouvě o odvodu výsledků je třeba BGB ekonomicky považovat za 100 % vlastníka. V BerlinHyp, která je činná v oblasti financování nemovitostí, vlastní BGB 89,9 % akcií.
(13)
Ke skupině dále v současné době patří ještě dílčí skupina IBAG Immobilien und Beteiligungen Aktiengesellschaft („IBAG“), která je činná v oblasti služeb spojených s nemovitostmi, a která byla v minulosti vedena společností Immobilien und Baumanagement der Bankgesellschaft Berlin GmbH („IBG“). Kromě toho BGB kontroluje, popř. kontrolovala přímo nebo nepřímo různé další německé nebo zahraniční podniky, např. Weberbank, Allgemeine Privatkundenbank AG („Allbank“, již prodána), BGB Ireland, BGB UK, BG Polska (maloobchodní divize a internetová divize „Inteligo“ již prodána, likvidace zbývající „skořápky“ zahájena) a také českou Živnostenskou banku a.s. (již prodána).
(14)
Hlavní náplní obchodování BGB je soukromé i firemní bankovnictví (retail banking) obou obchodních značek „Berliner Sparkasse“ a „Berliner Bank“. Ani u jedné z nich se nejedná o právně samostatné dceřiné firmy, ale o obchodní značky, popř. pobočky. Od 1. července 2003 patří „Berliner Bank“, stejně jako dříve již „Berliner Sparkasse“, k LBB (7). Firemními zákazníky jsou převážně malé a střední podniky z regionu.
(15)
Vedle činnosti v oblasti maloobchodního bankovnictví, financování nemovitostí a služeb v oblasti nemovitostí jsou BGB, popř. její dceřiné společnosti činné také v oblasti obchodování na kapitálovém trhu (obchod s penězi a cennými papíry) a rovněž v segmentech velkoobchod/zahraničí (např. financování projektů a exportu) a veřejného sektoru (poskytování úvěrů), které bude nutné zrušit, popř. výrazně zredukovat. Aktivity v oblasti Investment Banking zahrnují pouze emise akcií a dluhopisů v relativně úzkém rozsahu a v budoucnosti už nebudou hrát žádnou významnou roli. Geograficky se činnost BGB koncentruje na oblast Berlína a spolkovou zemi Braniborsko, zejména s ohledem na maloobchodní bankovnictví. Banka je však činná, například v oblasti financování nemovitostí, také na národní a, například v oblasti obchodování na kapitálovém trhu, i na mezinárodní úrovni.
(16)
V oblasti Berlína má BGB v maloobchodním bankovnictví vedoucí postavení na trhu s podílem přibližně od 20 % až po více než 50 % v jednotlivých segmentech (8). Podle vlastních údajů byl její podíl, resp. její penetrace trhu v roce 2002 z hlediska prvních běžných účtů soukromých zákazníků přibližně 48 % (9). S ohledem na celý německý obchod s financováním nemovitostí (všechny hypoteční úvěry) zaujímala BGB podle nahlášených údajů, s podílem přibližně 5 %, v roce 2000 třetí místo. Podle aktuálních informací nebylo, resp. už nebude této pozice dosaženo (10). Více než 90 % hypoték BGB k 31. prosinci 2001 ve výši 33 miliard EUR bylo v Německu, zbytek se týkal financování nemovitostí v zahraničí. V ostatních oblastech nepatří BGB ani v Německu, ani mezinárodně mezi vedoucí banky. Údaje ke konkrétním částem trhu nebo segmentů nejsou v této souvislosti k dispozici.
(17)
Potíže BGB, které pronikly na veřejnost v roce 2001, měly svůj původ především v oblasti služeb spojených s nemovitostmi, ale také v oblasti financování nemovitostí. Podstatnými součástmi služeb spojených s nemovitostmi, které v 90. letech prováděla dceřiná společnost IBG, byly investiční fondy a rozvoj projektů a stavební činnost. Akcionáři IBG - která byla založena začátkem 90. let jako dceřiná společnost LBB - byly od poloviny do konce 90. let nejdříve BGB AG samotná (10 %), Berliner Bank AG (30 %), LBB (30 %) a Berlin Hyp (30 %). Po splynutí Berliner Bank AG s BGB připadly druhé jmenované bance akcie Berliner Bank v IBG. Vlastnická struktura vypadá dnes takto: 40 % BGB, 30 % LBB a 30 % Berlin Hyp.
(18)
IBG zakládala až do roku 2000 v narůstajícím rozsahu fondy nemovitostí. Investorům byly přitom poskytovány rozsáhlé garance, především dlouhodobé garance nájmu, výnosů a revitalizace. Pro založení nového fondu byly současně získány nebo postaveny nové nemovitosti. Záruky byly poskytovány v očekávání vysoké nebo dokonce i stoupající hodnoty nemovitostí, což vedlo při skutečných, silně klesajících cenách a nájmech, především v Berlíně a nových spolkových zemích, ke kumulování rizik.
(19)
Když se tyto problémy začaly v průběhu roku 2000 projevovat, začala BGB uvažovat o prodeji hlavní činnosti IBG. Proto byl v prosinci roku 2000 převeden hlavní podíl činnosti IBG na nově založenou IBAG, s výjimkou „starých“ rizik a závazků IBG a jejími dceřinými společnostmi, které přešly na nově založenou LPFV Finanzbeteiligungs- und Verwaltungs-GmbH („LPFV“). Plány na prodej IBAG však selhaly. Dnes jsou jak IBAG, tak také LPFV ve 100 % vlastnictví BGB. V rámci IBG zůstaly jen aktivity v okrajových oblastech.
(20)
Další, v tomto období se vyskytující problémy se týkaly činnosti v oblasti financování nemovitostí, která byla prováděna především společností BerlinHyp, ale také LBB a BGB samotné. Tato oblast činnosti zahrnuje poskytování úvěrů pro financování větších projektů spojených s nemovitostmi, především v oblasti průmyslu, nikoliv poskytování hypotečních úvěrů pro financování soukromých nemovitostí, které spadají do oblasti maloobchodního bankovnictví. Nesnáze v oblasti financování nemovitostí, které se s ochlazením trhu s nemovitostmi stupňovaly, vyplývaly především z do té doby nedostatečné prevence rizik.
(21)
V první polovině roku 2001 se BGB dostala do akutní krize. Příčinou byly především špatné úvěry v oblasti financování nemovitostí a také garanční závazky u IBG/IBAG/LPFV v oblasti fondů, pro které byly při roční účetní závěrce za rok 2000 vytvořeny rezervy ve výši přibližně 1 miliardy EUR a jež také vyvolaly potřebu oprávek pro běžící stavební projekty a zvýšení prevence rizik v oblasti financování nemovitostí. Z toho důvodu poklesly v květnu záruční prostředky BGB pod zákonem stanovený minimální koeficient vlastního kapitálu ve výši 8 %. Mezery ve financování, které bylo nutno utěsnit, aby se dosáhlo koeficientu základního kapitálu 5 % a aby se tak umožnil návrat ke koeficientu vlastního kapitálu před krizí ve výši 9,7 %, byly v té době odhadnuty na 2 miliardy EUR. Prohlášením o záměru zajistila země Berlín v květnu roku 2001 přísun kapitálu, poskytnutého touto zemí, ve výši tohoto nutného obnosu. Poté, co Komise tuto podpory na záchranu schválila, obdržela BGB v srpnu roku 2001 kapitál ve výši přesně 2 miliardy EUR: 1,755 miliardy EUR od země Berlín, 166 milionů EUR od NordLB, 16 milionů EUR od Parion (Gothaer Finanzholding AG) a 63 milionů EUR od drobných akcionářů.
(22)
V následujících měsících byla však objevena další rizika, především v oblasti služeb spojených s nemovitostmi u IBAG/IBG/LPFV. Existovalo nebezpečí, že by kapitál BGB mohl znovu poklesnout pod nejmenší povolený koeficient solventnosti. Tato rizika se znovu týkala garančních povinností v činnosti fondů, jakož i klesající hodnoty nemovitostí, které byly zakoupeny za účelem pozdějšího založení nových fondů („nemovitosti do zásoby“). Přes vnitřní síť skupiny, sestávající ze smluv o odvodu výsledků, záruk a úvěrů, ručí, podle informací předložených Německem, BGB za převážnou část rizik.
(23)
V listopadu roku 2001 pohrozil tehdejší Spolkový dozorčí úřad pro úvěrování (BAKred, dnes BAFin) (11) BGB předběžným uzavřením, pokud nebudou do konce roku 2001 přijata opatření k pokrytí těchto rizik. Proto dne 20. prosince 2001 podepsaly země Berlín, BGB, LBB, Berlin Hyp, IBAG, IBG a LPFV základní dohodu s cílem tato rizika pokrýt rozsáhlými garancemi a zárukami. Tato základní dohoda byla dne 16. dubna 2002 nahrazena s konečnou platností schválenou podrobnou dohodou. Garance převzaté touto dohodou jsou označovány jako „odstínění rizik“ („Risikoabschirmung“) a jsou blíže popsány dále.
(24)
Opatření pro poskytnutí podpory jsou součástí plánu na restrukturalizaci, předloženého původně v lednu roku 2002, a naposledy přepracovaného během auditu v lednu roku 2004, který předpokládá výrazné zredukování obchodní činnosti skupiny BGB a koncentraci na soukromé a firemní zákazníky v oblasti Berlín. Vedle toho by se mělo dále pokračovat - i když v menším rozsahu - v činnosti na kapitálovém trhu a v oblasti financování nemovitostí (viz 172. bod odůvodnění a násl.). Ostatní oblasti obchodu, jako je oblast velkoobchod/zahraničí včetně strukturovaného financování a poradenství, se mají zrušit a jiné, jako je oblast veřejného sektoru, se mají silně redukovat. Původně se předpokládalo, že se bude pokračovat i v oblasti služeb s nemovitostmi. Německo však již v ranném stádiu řízení přislíbilo, že se postará o rozdělení této oblasti a o prodeji zemi Berlín (viz 277. a 278. bod odůvodnění). Německo také mezitím přislíbilo, že k redukci velmi silného podílu BGB na berlínském maloobchodním trhu prodá Berliner Bank samostatně.
(25)
Jak již bylo uvedeno výše, mají být prodány akcie BGB držené zemí Berlín. Komise obdržela takový závazek. BerlinHyp má být v rámci privatizace BGB prodána buďto spolu s ní nebo samostatně (viz 285. bod odůvodnění). Dále má být IBB vyčleněna z BGB a rezervní fond IBB (již výše uvedený, ve své době na LBB převedený kapitál bývalé Wohnungsbau-Kreditanstalt - „WBK“), pokud by to nezpůsobilo pokles kvóty základního kapitálu pod 6 % nebo kvóty celkového kapitálu pod 9,7 % ke dni 1. ledna 2004, má být vyplacen zpět zemi Berlín.
(26)
Jednou složkou restrukturalizační podpory ohlášené dne 28. ledna 2002 je přísun kapitálu ve výši 1,755 miliard EUR poskytnutého jakožto podpora na záchranu v srpnu roku 2001 zemí Berlín po schválení Komisí dne 25. července 2001 (12), přičemž tuto podporu si BGB trvale ponechá jako restrukturalizační podporu.
(27)
Druhou složkou je výše uvedené odstínění rizik, jehož poskytnutí bylo v hlavních rysech dohodnuto v prosinci roku 2001 mezi zemí Berlín, BGB, LBB, BerlinHyp, IBAG, IBG a LPVF a jež bylo upraveno, doplněno a nahrazeno podrobnou dohodou schválenou dne 16. dubna 2002. Tento dokument obsahuje následující garance, osvobození, převzetí plnění a záruky, které byly poskytnuty zemí Berlín na období třiceti let, aby se pokryla rizika dceřiných společností IBAG, IBG a LPFV z činnosti v oblasti služeb spojených s nemovitostmi:
-
Úvěrové garance: Garance pro BGB, LBB a pro BerlinHyp ohledně smluvního splácení úroků a jistiny úvěrů, které tyto společnosti zaručily společnostem IBAG a IBG a také jejich dceřiným společnostem k datu 31. prosince 2001. Tyto dotčené společnosti a úvěrové vztahy jsou uvedeny v přílohách podrobné dohody. V uvedeném dokumentu jsou také řešena omezení pro určité úvěrové garance a explicitní výluky („seznam negativ“).
-
Garance účetní hodnoty: Garance pro IBAG a IBG, jakož i pro určité další společnosti skupiny, především přímé a nepřímé dceřiné společnosti uvedené společnosti, ohledně hodnoty jednotlivého investičního majetku aktivovaných položek v příslušné kontrolované bilanci s výjimkou určitého označeného investičního majetku jako nehmotný investiční majetek, pokladní hotovosti, vklady u spolkových bank a úvěrových institucí nebo položky časového rozlišení. Podrobná dohoda řeší i omezení a výluky v případě účetních garancí („seznam negativ“).
-
Převzetí plnění od LPFV: Osvobození LPFV od závazků - pokud tyto přesahují částku 100 milionů EUR (výše spoluúčasti) - z dřívějších obchodů s nemovitostmi prováděných IBG a jejími dřívějšími dceřinými společnostmi Bavaria, Arwobau a také společností Immobilien-Beteiligungsvertriebsgesellschaft der Bankgesellschaft Berlin GmbH („IBV“) formou převzetí plnění. Převzetí plnění se nevztahuje na závazky, které souvisí se založením fondů po 31. prosinci 2000 nebo s novým obchodem IBAG popsaným v podrobné dohodě.
-
Osvobození BGB od záruk: Osvobození BGB od všech závazků ze záruk, které tato společnost převzala až k 31. prosinci 1998 za IBG, IBV a Bavaria. Ani toto osvobození se nevztahuje na závazky, které souvisí se založením fondů po 31. prosinci 2000 nebo s novým obchodem IBAG popsaným v podrobné dohodě.
(28)
Podrobná dohoda vyčísluje v článku 45 nejvyšší obnos, který z těchto závazků vyplývá pro zemi Berlín, což je 21,6 miliard EUR. Podle článku 45 se přitom jedná o vícenásobné zahrnutí upravené teoretické nominální hodnoty zajištěných rizik. V základní smlouvě byla udána jako nejvyšší hodnota ještě částka 35,34 miliard EUR, protože výše uvedené garance někdy pokrývaly tatáž rizika. Jak uvádí článek 45 podrobné dohody, může země například ručit za pohledávky třetího věřitele z garance za pronájem jednak převzetím plnění oproti LPFV, jednak osvobozením od záruk. Podrobná dohoda však také upravuje to, že země v takovém případě ručí za příslušné riziko vždy jen jednou. Tak mohl být nejvyšší teoretický obnos upraven odečtením tohoto vícenásobného zahrnutí a stanoven na hodnotu 21,6 miliard EUR. Z těchto 21,6 miliard EUR představuje nejvyšší obnos, podle Německem předložených předběžných výpočtů, osvobození LPFV (přibližně [...]* EUR, z toho [...]* EUR je na osvobození LPFV od závazků z garancí na pronájem a výplat podílů a [...]* EUR na osvobození od rizik z takzvaných garancí na revitalizaci budov).
(29)
Základem tohoto teoretického nejvyššího obnosu je však odhad úplného materializování všech rizik. Pro osvobození LPFV od záruk na pronájem (nejvyšší obnos [...]* EUR) to například znamená, že by veškeré nájmy nebyly vůbec zaplaceny až do roku 2025, v případě osvobození LPFV od záruk na revitalizaci ([...]* EUR) se vychází z úplných výrobních nákladů na všechny budovy a vnější zařízení. Stoprocentní nezaplacení nájmů a stržení a nové postavení všech budov však není ani podle velmi pesimistických předpokladů reálné. V článku 45 je proto také uvedeno, že podle tehdejších znalostí a na základě důkladného prověření významných ekonomických rizik, bude pravděpodobné využití výrazně nižší. Podle toho představuje skutečné riziko 2,7 miliard EUR v optimistickém případě („best-case“), 3,7 miliard EUR v „základním případě“ („base-case“) a 6,1 miliard EUR v pesimistickém případě (takzvaný „worst-case“). Předpoklady, které vedly k těmto odhadnutým hodnotám, byly oznámeny v průběhu řízení (viz 138. bod odůvodnění).
(30)
Podrobná dohoda dále pro minimalizaci garančních plnění předpokládá možnost, že země smluvně zcela nebo částečně pověří správou podrobné dohody třetí stranu. Země tuto možnost využila a založila společnost „BCIA Berliner Gesellschaft zum Controlling der Immobilien-Altrisiken mbH“, která je v jejím úplném vlastnictví, a tato společnost realizuje z pověření země svou činnost od ledna roku 2003. Kromě toho podrobná dohoda předpokládá ručitelskou provizi a právo na opravu v období patnáct účetních roků. Na základě toho obdrží země od BGB pevnou roční ručitelskou provizi ve výši 15 milionů EUR až do roku 2011 včetně, která může být od roku 2012 po vzájemné dohodě upravena pro zbývající období odstínění rizik. Dále BGB zaplatí, pokud v jednom nebo více měsících účetního roku dosáhne celková kvóta ručícího vlastního kapitálu 12,5 % a kvóta základního kapitálu 7 %, 15 % svého dosaženého ročního čistého zisku zemi Berlín.
(31)
V zákoně o zplnomocnění Senátu k převzetí zemské záruky za rizika z obchodu se službami v oblasti nemovitostí společnosti Bankgesellschaft Berlin AG a některých jejích dceřiných společností (13) je dále stanoveno, že akcie země Berlín v BGB se musí co nejrychleji prodat za podmínek únosných pro zemi Berlín a že v souvislosti s novým uspořádáním vlastnické struktury BGB musí být z BGB vyloučena Investitionsbank Berlin (IBB) jako samostatná veřejnoprávní podpůrná banka (k tomu viz dále).
(32)
Ve svém rozhodnutí o zahájení řízení (14) Komise dále poukázala na jednu důležitou skutečnost, která nebyla v původním plánu restrukturalizace zohledněna. Na konci roku 1992 byla WBK, včetně jejího veškerého jmění, převedena na LBB; současně všechny úkoly WBK přešly na tehdy nově založenou IBB. Díky tomuto převodu se zvýšil ručící vlastní kapitál LBB přibližně o 1,9 miliardy DEM. LBB zaplatila od roku 1995 odměny v průměru 0,25 % za každý příslušný obnos. Z důvodu vzniklých pochyb ohledně slučitelnosti těchto odměn se zásadou investorů v tržním hospodářství zahájila Komise v červenci roku 2002 řízení C 48/2002. (15) Pokud Komise dojde k závěru, že vyplacené odměny nejsou v souladu se zásadou investorů v tržním hospodářství, představuje rozdíl mezi vyplacenými odměnami a běžnými tržními výnosy takové investice, při nesplnění zkoušek slučitelnosti se Smlouvou o ES, podporu neslučitelnou se společným trhem, kterou LBB musí vrátit zemi Berlín.
(33)
Možnost požadavku na vrácení představuje výrazné riziko pro budoucnost plánu restrukturalizace ve vztahu na nutnost obnovení životaschopnosti. Komise proto ve svém zahajovacím usnesení vyzvala Německo, aby v tomto směru našlo vhodné řešení a vzala na vědomí, že Německo na takovém řešení pracuje.
(34)
Z tohoto důvodu byla mezi zemí Berlín a BGB uzavřena dne 23. prosince 2002Dohoda o řešení případných požadavků země Berlín na splátky vyplývající z postupu šetření podpory C48/2002 - Landesbank Berlin - Girozentrale prováděného Evropskou komisí („Dohoda o splátkách“).
(35)
Tato dohoda upravuje případ, že pokud Komise rozhodne o zpětném vyplacení, zavazuje se země Berlín poskytnout jako vklad do LBB sanační dotaci v takové výši, která je nutná k tomu, aby se zabránilo podkročení kapitálové kvóty uvedené v dohodě u LBB a/nebo u skupiny BGB z důvodu hrozící povinnosti realizovat splátky. Minimální kapitálové kvóty uvedené v dohodě o splátkách se vyčíslují na 9,7 % (kvóta celkového kapitálu) a 6 % (kvóta základního kapitálu). Tato dohoda platí za podmínky, že Komise tuto podporu schválí.
(36)
Ačkoliv toto opatření nebylo ještě v okamžiku rozhodnutí o zahájení řízení učiněno a tedy nebylo částí plánu restrukturalizace, byla rizika pro výhledovou životaschopnost banky vzniklá z důvodu možného rozhodnutí o splátkách zmíněna v rozhodnutí o zahájení řízení jako jeden z faktorů, který je nutno v řízení vzít v úvahu. Dohoda o splátkách byla nakonec uzavřena, aby se těmto úvahám učinilo zadost. Protože toto opatření je pro úspěch restrukturalizace nezbytné, považuje Komise za účelné posuzovat dohodu o splátkách, jelikož v této souvislosti může zajistit nejvyšší obnos pro podporu, společně s ostatními opatřeními pro podporu.
(37)
Ve svém rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES klasifikovala Komise opatření, která je potřeba předběžně přezkoumat, jako státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES a čl. 61 odst. 1 Dohody o EHP, protože tyto podpory byly poskytnuty ze státních prostředků a jsou vhodné k tomu, aby se formou zlepšení finanční pozice podniku projevily v ekonomickém postavení soutěžitelů z jiných členských států (16), čímž dochází k narušení hospodářské soutěže nebo hrozí, že dojde k takovému narušení a že tím bude negativně ovlivněn obchod mezi členskými státy.
(38)
Na základě svého předběžného posouzení dospěla Komise k přesvědčení, že podpory je třeba posoudit na základě Pokynů Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích (17) (dále jen „pokyny“) a že nejsou použitelné ani jiná ustanovení Smlouvy o ES o slučitelnosti, ani jiné pokyny Společenství. Komise souhlasila s názorem Německa, že se v případě BGB jednalo o podnik v nesnázích ve smyslu oddílu 2.1 pokynů. O slučitelnosti opatření pro podporu se společným trhem však vznikly značné pochyby.
(39)
Podle bodů 31 - 34 pokynů zkoumá Komise plán restrukturalizace pro každou jednotlivou podporu v tom smyslu, zda je, na základě reálných odhadů, schopen během přiměřeného období znovu obnovit životaschopnost podniku.
(40)
Komise dříve předloženému plánu restrukturalizace vytýkala, že nebyly analyzovány budoucí strategie na trhu investičního bankovnictví. Dále Komise v rámci budoucí strategie obchodů s nemovitostmi vyžadovala bližší specifikaci rozdílů nákladů mezi likvidací a dalším provozováním dceřiné společnosti činné ve službách v oblasti nemovitostí IBAG.
(41)
Komise vyjádřila pochybnosti, zda předpoklady v původním plánu restrukturalizace ohledně vývoje nabídky a poptávky byly dostatečně precizní na to, aby se mohl udělat závěr ohledně výhledů na úspěch předložených opatření na restrukturalizaci. Bylo možno obtížně rozeznat, na které tržní předpoklady se opatření plánu restrukturalizace vztahují.
(42)
Komise dále konstatovala, že informace Německa v souvislosti s důvody nesnází podniku v minulosti byly relativně povrchní. Byly uvedeny následující tři důvody: a) špatné úvěry; b) odvod četných záruk v oblasti fondů nemovitostí a c) příliš pozdní zavedení (1999) a pomalé provádění systematické kontroly rizik. Uváděné informace představovaly hlavně shrnutí finančních nesnází. Byl však uveden pouze jeden skutečný důvod těchto nesnází, totiž neúčinné struktury skupiny a managementu, mezi nimi také nefunkční kontrola rizik. Důkladná analýza těchto struktur a konkrétních chyb managementu, mezi nimi i dopady vlastnictví státu, však chyběla. Takovou analýzu však Komise považuje za nutnou k tomu, aby bylo možno posoudit výhledy na restrukturalizaci BGB. Komise proto pochybuje o tom, zda plán na restrukturalizaci dostatečným způsobem rozeznal a řeší příčiny nesnází BGB. Německo bylo proto požádáno, aby přeložilo podrobnou analýzu minulých chyb a budoucích výhledů a problémů v kontextu struktury skupiny, metod managementu a dozoru, konceptů kontroly a podávání zpráv, jakož i technik pro zavedení komerčně založených rozhodovacích procesů.
(43)
S ohledem na možnou privatizaci zmínilo Německo jednání s potencionálními zájemci, neuvedlo však žádné podrobnosti, například o zamýšleném postupu, podmínkách nebo jiných relevantních faktorech. Komise si proto položila otázku, zda privatizace - úplná nebo částečná - byla důkladně uvážena a zda je případně zajištěno, že bude provedena v rámci otevřeného, transparentního a nediskriminačního postupu.
(44)
S ohledem na cílové výnosy původně uvedené v oznámení ve výši necelých 7 % vyjádřila Komise zaprvé pochyby, zda tento výnos může být skutečně dosažen, zejména vzhledem k problematické struktuře instituce a managementu skupiny, nejasným předpokladům o trhu, na které se odvolávají opatření pro restrukturalizaci, a také vzhledem k provádění problematických obchodů s nemovitostmi. I kdyby bylo dosaženo požadovaného výnosu necelých 7 %, měla Komise za druhé pochyby o tom, zda toto zúročení vloženého kapitálu bude dostatečné, aby to bylo slučitelné se zásadou investora v tržním hospodářství.
(45)
Komise dále věnovala pozornost tomu, že možnost požadavku na splacení v případě LBB představuje závažné riziko pro úspěšné vyhlídky plánu restrukturalizace, a proto ve svém rozhodnutí o zahájení řízení vyzvala Německo, aby zpracovalo návrhy na řešení.
(46)
Ustanovení o výjimce v čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES platí za podmínky, že podpora nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Body 35 až 39 pokynů stanoví, že musí být přijata taková opatření, která co nejvíce zmírní všechny nepříznivé účinky podpory na soutěžitele. Obvykle se tyto podmínky konkretizují omezením nebo redukcí přítomnosti podniku na relevantním trhu výrobků, prodejem výrobních zařízení nebo dceřiných společností nebo odbouráním činností. Toto omezení nebo redukce musí být v poměru s účinky deformací způsobených podporou a zejména s relativní váhou podniku na jeho trhu nebo trzích.
(47)
Celkově měly původně navržené protislužby, resp. kompenzační opatření, jako je prodej významných podílů, omezení obchodů s penězi a cennými papíry, sektoru Debt Finance, obchodů s nemovitostmi, počtu poboček, personálu a sekce veřejného sektoru a také zřeknutí se sídel a obchodů se zahraničními a velkými zákazníky, vést k redukci bilanční sumy BGB o 26 % (ze 190 miliard EUR na 140 miliard EUR). Z důvodu částečně vágního popisu kompenzačních opatření a jejich příslušného přínosu k požadovaným následkům na jmění a personální situaci BGB nebyla Komise schopna posoudit, zda může být reálně dosaženo tohoto celkového efektu a jak se tato opatření projeví na budoucí pozici BGB na trzích nebo segmentech vymezených Německem. Komise proto potřebovala podrobnější informace ohledně vlivu každého opatření na jmění, na personální situaci a na budoucí pozici BGB na trhu/segmentu.
(48)
I kdyby bylo dosaženo výše uvedeného celkového účinku redukce (26 % nebo 50 miliard EUR z bilanční sumy), považuje Komise za sporné, zda tato redukce bude dostatečná vzhledem k uvažované výši podpory a vzhledem ke zkušenostem Komise ohledně restrukturalizačních podpor bankám (18). V této souvislosti uvedla Komise zákonné minimální kvóty kapitálu jako možný orientační bod pro posouzení přiměřenosti kompenzačních opatření, protože ty musí být při poklesu kapitálu banky redukovány úměrně objemu obchodů (při nedostatečné vybavenosti kapitálem 1 miliarda EUR a podle zákonné minimální kvóty kapitálu 4 % by bylo potřeba teoretické redukování rizikových faktorů aktiv až o 25 miliard EUR). Toto „redukování příležitostí“ by mohlo sloužit jako přibližný orientační bod pro stupeň narušení trhu a z toho vyplývající nutná kompenzační opatření. Pouze přísun kapitálu ze země Berlín ve výši 1,755 miliard EUR v létě roku 2001 by podle těchto úvah odpovídal teoretickému redukování hodnoty jmění až o 44 miliard EUR. Komise však upozornila na to, že tento orientační bod nemůže být použit „mechanicky“, ale že je závislý na určitém volném uvážení zvláštních okolností, například faktorů, které jsou důležité pro přežití a životaschopnost banky.
(49)
Když se po přísunu kapitálu objevila nová rizika, hrozilo nebezpečí, že koeficient solventnosti bude znovu nedostatečný. Aby zabránila novému přísunu kapitálu, rozhodla se země Berlín řešit všeobecné garance pomocí odstínění rizik. Z toho důvodu mají garance podobný účinek jako přísun kapitálu. Problém s odstíněním rizik však spočívá v tom, že výše podpory, která má být poskytnuta, nebyla ještě přesně stanovena. Nominální, teoretický maximální obnos, který je uvedený v čl. 45 podrobné dohody, představuje 35,34 miliard EUR. Když se odpočítá vícenásobné krytí rizik, představuje maximální obnos částku 21,6 miliard EUR. To je však stále nominální hodnota, tj. vychází z úplného zmaterializování všech rizik, což není pravděpodobné (viz výše). Z toho důvodu musela Komise pečlivě pracovat s jednotlivými dostupnými maximálními obnosy, tj. s 35,34 miliardami EUR. Protože ale tento obnos zřejmě nebude realizován, bylo by nepřiměřené používat jej jako základ pro stanovení potřebných kompenzačních opatření. Komise proto nemohla posoudit, zda nabízená kompenzační opatření, s přihlédnutím k výši podpory, budou dostatečná. Komise měla dále pochyby o tom, zda zejména v případě scénáře best-case s realizovanou podporou přibližně 3 miliard EUR, společně s přísunem kapitálu, byla kompenzační opatření podle výše popsaného hrubého orientačního bodu dostatečná. Kromě toho zkušenosti z případů restrukturalizace ukazují, že scénáře best-case byly realizovány jen vzácně.
(50)
Komise oznámila, že při závěrečném posouzení přiměřenosti kompenzačních opatření se musí vzít v úvahu extrémně silná pozice BGB na trhu v oblasti maloobchodu na místní a regionální úrovni. Vzhledem k nedostatku dostatečných informací však Komise nemohla ohodnotit vlivy redukčních opatření na jednotlivé trhy nebo obory. Požadovaná redukce v oblasti soukromých a firemních zákazníků ve formě plánovaných prodejů Weberbank a Allbank se však zdá být poměrně málo a zřejmě by to nedostatečně zeslabilo účinek ovlivnění konkurence vlivem poskytnuté podpory. S uvážením skutečnosti, že BGB se také zdá být nikoliv bezvýznamným účastníkem trhu v oblasti obchodů s nemovitostmi, ptala se dále Komise na to, zda opatření na redukci jsou v této souvislosti dostatečná.
(51)
V souhrnu Komisi chyběly důležité informace pro přiměřené a dostatečně podrobné posouzení účinků navržených kompenzačních opatření. Na základě dostupných skutečností proto měla vážné pochybnosti o tom, zda plánovaná opatření na redukci jsou dostatečná na to, aby zmírnila účinek narušující hospodářskou soutěž způsobený takovým vysokým objemem podpory, jejíž přesná výše nebo maximální hodnota ještě nebyla ani stanovena. V tomto kontextu se musí vzít v úvahu také silná, především místní a regionální pozice BGB na trhu, především v oblasti maloobchodu.
(52)
Podle bodů 40 a 41 pokynů musí být podpora omezena na přísné minimum potřebné pro umožnění restrukturalizace, aby se zamezilo poskytnutí přebytečné hotovosti podniku, která by mohla být užita k agresivním, trh narušujícím činnostem nebo dokonce k expanzi. Pokyny také stanoví, že od příjemce podpory se očekává, že k plánu restrukturalizace významně přispěje z vlastních zdrojů, včetně prodeje aktiv, která nejsou nezbytně důležitá pro přežití podniku.
(53)
Na základě dostupných informací nebyla Komise schopna přesně posoudit, zda podpora - jejíž výše nebyla ještě známa - představuje potřebnou minimální výši, a zda by například mohla být během restrukturalizace přehodnocena rizika, a zda jsou zavedena nebo by byla zavedena kontrolní opatření pro skutečné vyloučení vícenásobného pokrytí rizik.
(54)
Komise se ptala, zda jako záchranná podpora předběžně povolené dosažení kvóty kapitálu 5 % a kvóty vlastních prostředků 9,7 %, jakož i od roku 2003 požadovaná kvóta základního kapitálu přibližně 7,5 % a kvóta vlastních prostředků přibližně 12 % bude opravdu potřebné pro další trvání podniku, včetně solidního ratingu prováděného ratingovými agenturami. V tomto kontextu měla Komise pochybnosti zejména o tom, zda vlastní přínos BGB prodejem majetku nebo dceřiných společností, které nejsou nezbytné pro dlouhodobou životaschopnost podniku, s přihlédnutím i na výši podpory v případě scénáře best-case splnil kritérium „významného příspěvku“. Z důvodu silné pozice BGB, včetně jejích dceřiných společností a podniků s ní svázaných, na mnoha trzích a v mnoha oborech, se objevila otázka, zda by nemohl proběhnout prodej více, resp. větších dceřiných společností/aktiv - nejen z hlediska opatření pro vyrovnání, ale také jako významnější, plnění daňových poplatníku doplňující vlastní příspěvek.
III. STANOVISKO NĚMECKA
(55)
Německo zaujalo na základě tehdy předloženého plánu restrukturalizace, který ve svých základních rysech platil ještě v létě 2003 a který byl předložen k posouzení poradcům Komise, stanovisko k zahájení řízení a na požádání Komise předložilo v dalším řízení také doplňující informace o původním plánu restrukturalizace, zejména k následujícím, pro rozhodování Komise důležitým bodům:
(56)
Investiční bankovnictví už v budoucnosti nebude představovat ani strategické ohnisko, ani cílový produkt obchodů na kapitálovém trhu. Obchody na kapitálovém trhu se koncentrují na oblasti s vysokým potenciálem výnosů, jako je například zákaznický obchod s akciemi, úroky a úvěry a, v malém rozsahu, také obchod na vlastní účet a budou ve svém rozsahu ubývat.
(57)
Byl blíže specifikován rozdíl nákladů mezi likvidací a pokračováním IBAG. Celkové náklady na likvidaci se skládají z operativních nákladů na likvidaci [...]* EUR a z finančního schodku. Pro zjištění finančního schodku byla sestavena stínová bilance skupiny pro tři scénáře (best case, real case, worst case), na což by se vynaložilo [...]* EUR, [...]* EUR resp. [...]* EUR. V případě pokračování by se naopak v období 2001 až 2005 vynaložilo, podle scénáře od [...]* do [...]* EUR (base-case [...]* EUR). Tím by došlo v případě likvidace IBAG k překročení nákladů oproti pokračování podle zvoleného scénáře od [...]* do [...]* EUR. Kromě toho by při likvidaci bylo nutno vzdát se kladného výsledku od roku 2006 ve výši [...]* EUR.
(58)
Blíže byly uvedeny předpoklady o rozvoji trhu v oblasti obchodu s nemovitostmi a fondy. Po mírném poklesu v roce 2002 přibližně o 2 % celkový německý objem staveb, podle informací Ústředního svazu německého stavebnictví, v roce 2003 přibližně stagnoval. Ve stavbě bytů nedošlo k žádné změně trendu (rok 2003: pokles o přibližně 1 % po přibližně 3 % poklesu v roce 2002), přitom na východě byl pokles z důvodu přebytečné nabídky bytů výrazně silnější než v západních spolkových zemích. U průmyslových staveb došlo v roce 2003 k mírnému nárůstu přibližně o 1 %. Na základě toho byly přizpůsobeny kapacity a očekávané obraty Bavaria a bylo definováno cílené zaměření. Bavaria se bude v budoucnosti koncentrovat jak na výstavbu bytů, tak i na oblast průmyslu v prémiové oblasti trhu a z důvodu velkých rozdílů rozvoje výstavby bytů na západoněmecké regiony Hamburk, Mnichov, Stuttgart a Rýn nad Mohanem. V obchodování s fondy se po poklesu v roce 2001 bude v budoucnosti počítat s novým výrazným růstem v oblasti trhu s uzavřenými fondy. Fondy s nemovitostmi by měly hrát důležitou roli s přibližně 50 % objemu umístění na trhu jako alternativní forma investic s výnosy a riziky mezi cennými papíry s pevnými úroky a akciemi. Nové fondy IBV budou zakládány již jen pro průmyslové nemovitosti typu premium a budou vybaveny výrazně redukovanými garancemi. Díky těmto kvalitativně hodnotnějším objektům bude možno zvýšit i jistotu výnosů, čímž se však zredukuje obchodní činnost celkem o více než polovinu.
(59)
K předpokladům o rozvoji trhu v oblasti soukromých zákazníků uvedlo Německo zejména to, že v oblasti Berlína připadá v průměru téměř 4 000 obyvatel na jednu bankovní pobočku, což je výrazně více než je německý průměr ((1 400). Ačkoliv v Berlíně není na pobočkách žádné nadměrné odbavování klientů, je třeba v budoucích létech počítat s další redukcí obchodních míst, a to z důvodu působení jiných kanálů jako je call center a internet. Koncept pro trvalé zlepšení rentability v oblasti soukromých zákazníků je založen na oblasti nákladů i výnosů. Mezi opatření pro snížení centrálních nákladů patří redukce poboček podle aktuální výnosnosti, regionálních úhrad a výhledových nákladů na uzavření/sloučení. Cílem má být zvýšení počtu hlavních zákazníků na pobočku na [...]* u Berliner Sparkasse a na [...]* u Berliner Bank do konce roku 2003, oproti průměrně 2 300 zákazníků u bezprostředních konkurentů v Berlíně. Další úspory vyplývají z náhrady nákladných konvenčních pokladen moderními zařízeními, což uspoří [...]* pracovních kapacit. Výnos se může dále zvýšit změnou alokace poradců pro odkrytí možných atraktivních skupin zákazníků. Ve větší míře má probíhat transakční obchod přes online nebo samoobslužná média, zatímco odbytová cesta pobočky se má stále více koncentrovat na poradenství pro zákazníky. Prognóza o rozvoji poptávky v oblasti soukromých zákazníků vychází z informací od Landeszentralbank Berlin, ze zpráv makléřů a ze závěrů Spolkového statistického úřadu z posledních let. Pokud se jedná o pozici BGB na trhu v jednotlivých oblastech místních a regionálních zákazníků, uvedlo Německo podle níže korigovaných čísel, že objem příslušných podílů na trhu je v Berlíně od 20 % až po více než 40 % (viz 291. bod odůvodnění a násl.). Prognóza růstu pro Berlín, který jako strukturálně slabý region leží pod německým průměrem 2,5 %, představuje 2 %. Německo vysvětlilo, že i přes podíly na trhu se 40 % v obchodě s vklady soukromých zákazníků nelze mluvit o vynikajícím postavení BGB, protože berlínský maloobchodní trh se vyznačuje silnou konkurencí a zákazníci mohou bez velkých nákladů a námahy změnit jednu banku za druhou. Navíc existuje nadproporcionální podíl spořitelen, zatímco BGB má z důvodu převážně příjmově slabého okruhu zákazníků nedostatečné zastoupení na trhu v oblasti hodnotnějších druhů investic, jako jsou termínové vklady, vkladové listy, deponování cenných papírů a jiných komplexních vkladových produktů, jako je pojištění.
(60)
Předpoklady rozvoje trhu firemních zákazníků se zakládají mimo jiné na zprávách makléřů a ze závěrů Spolkového statistického úřadu. Cíleným řízením portfolia a s tím spojeným rizikem zatížených úvěrů, zavedením na riziko orientovaného oceňování a také koncentrací obchodní činnosti na hlavní segmenty zákazníků-podnikatelů a na regionální firemní zákazníky dojde i přes průměrný růst trhu v Berlíně v období 2001 až 2006 k mírnému poklesu objemu úvěrů o 1 % z [...]* EUR na [...]* EUR. Odstranění rizikových aktiv proběhne z důvodu zabránění vysokých hromadných rizik, zejména v oblasti úseku firemních zákazníků s obratem více než 50 milionů EUR. Mimo Berlín se získá dalších [...]* EUR. Objem vkladů firemních zákazníků by měl zůstat přibližně konstantní i přes cílené omezení velkoobjemových obchodů s úvěry z důvodu snahy o „cross selling“. Německo dodalo níže opravená čísla i pro místní a regionální zákazníky, která ukazují na podíl na trhu necelých 25 % v Berlíně (viz 291. bod odůvodnění a násl.). Pro Berlín byl schválen průměrný roční nárůst 2 %. Rentabilita se výrazně zvýší optimalizací odbytových procesů a služeb a zavedením standardních produktů. V úsecích pro zákazníky má dojít k redukci poboček ze 73 na 35. Zvýšené kladné hrubé rozpětí vyplývá z nově sestaveného cenového modelu Berliner Bank a Berliner Sparkasse sjednocením (zvýšených) dolních cenových hranic a konsekventním vyčerpáním potenciálu cross selling a také rostoucím rozdělením práce pracovníků pro styk se zákazníky.
(61)
Příčiny špatné situace u úvěrů na nemovitosti a odvodů garancí v oblasti fondů nemovitostí byly - jak již bylo naznačeno v ohlášení - mimořádně optimistické prognózy dalšího rozvoje nemovitostí v Berlíně a v nových spolkových zemích po znovusjednocení Německa. Na jejich základě vydala BGB ve velkém rozsahu podnikatelské úvěry a do roku 1999 zakládala objemově rostoucí fondy nemovitostí s obsáhlými garancemi, které měly na začátku krize s nemovitostmi na konci devadesátých let vysoké požadavky na oprávky a rezervy. Tato rizika nebyla v jednotlivých bankách plně odhalena z důvodu nedostatečného systému skupiny pro včasné zjištění rizik a z důvodu nesprávného vyhodnocení rizik, takže nedošlo k včasnému nápravnému opatření. A v roce 2000 proběhla na podnět představenstva skupiny a auditora, jakož i na základě mimořádné kontroly provedené BAKred, kontrola podle přísných měřítek, takže bylo třeba aktualizovat velké množství cílových dat. Přitom bylo zjištěno, že systém pro včasné zjištění rizik ve své podobě a praktickém nasazení neplnil své zákonné požadavky.
(62)
Sloučení různých bank v roce 1994 pod střechu BGB mělo proběhnout za tím účelem, aby země Berlín, jako akcionář mohla získat strategickou pozici s pokud možno velkým synergickým účinkem. Nebylo možno vytvořit instituci v souladu s KWG, aniž by nedošlo podle § 40 KWG ke zrušení názvu „Berliner Sparkasse“ a aniž by BerlinHyp neztratila privilegium dlužních úpisů. Absence jednotného vedení, které by prosazovalo právo společnosti, vedlo k tomu, že řízení rizik skupiny mohlo být budováno jen postupně. K tomu se přidaly technické restrikce v oblasti výpočetní techniky a zpoždění při tvorbě dostatečně kvalitních údajů. Management rizik byl podporován jen nepatrně a údaje vztahující se k rizikům, byly zpracovávány ručně. Tím stále existovala možnost vzniku chyb. Interní ratingový postup nebyl validován statistickými metodami.
(63)
Zavedení účinné kontroly rizik a nového databázového systému ke konci roku 2002 však ekonomicky zajistilo, že v budoucnu dojde ke včasnému rozeznání chybného vývoje a k jeho odstranění. V evidenční databázi konsolidovaně protékaly všechny úvěrové obchody celé skupiny. Tato data představovala základ pro limitní systém managementu, kterým byla hodnocena úvěrová rizika ohledně jejich rizikového potenciálu a byla jim pokládána různá omezení. Tak je k dispozici denně aktualizovaná informační platforma pro komplexní analýzu rizik v obchodování s úvěry. Na tomto základě bylo vyvinuto také novější informování představenstva a dozorčí rady o rizicích úvěrů. Ratingový postup byl vytvořen zcela nově, ve spolupráci s DSGV a s německými zemskými bankami. K lepší kontrole rizik přispěla také výrazná obměna vedoucího personálu a redukce úseků z 63 na 34.
(64)
Zjednodušení struktur skupiny a managementu a zavedení účinného systému kontroly spočívá mj. ve strukturálním zlepšení na úsecích corporate governance, kontrola rizik, kontrola/vedení dceřiných podniků v oblasti služeb s nemovitostmi a homogenizace infrastruktury IT. Nová struktura spočívá v tom, že BGB v budoucnosti sama obsáhne obchodní oblasti „wholesale“ a financování nemovitostí a také že centralizuje personál. Landesbank Berlin sjednotí, s výjimkou obchodů wholesale a financování nemovitostí pro podnikatele, všechny odbytové aktivity, včetně veškerého ochodu s firemními a soukromými zákazníky. Dále se má realizovat cíl jednotného vedení skupiny. Opatření pro zlepšení procesů budování a chodu podniku spočívala ve svolání Výboru pro posuzování rizik, který měl zpracovat rozsáhlou analýzu všech rizik skupiny, vytvoření nezávislého oddělení evidence rizik skupiny pro vyhodnocování operativních rizik a zřízení jednotek pro vedení rizik v oblastech firemních zákazníků a financování nemovitostí. Dále byl sestaven projektový tým pro konsekventní strukturování výtek z prováděných kontrol a jejich zpracování. Významně ohrožené stávající úvěry budou v budoucnu lépe sledovány v oddělení pro evidenci rizik, které bude provádět jejich hodnocení.
(65)
Pro BGB by měly být dostatečné cílové výnosy před zdaněním v roce 2006 v rozmezí 6 - 7 % (podle původního oznámení) resp. [...]* % (podle přepracovaného střednědobého plánu ze dne 24. června 2003). Sazby výnosů před zdaněním se v Německu v období 1995 až 2000 pohybovaly u zemských bank/spořitelen resp. u všech bank (Top 100) v rozmezí 12,6 % - 17,6 % resp. 13,0 % - 16,5 %. Během času lze ale pozorovat redukci výnosů z vlastního kapitálu před zdaněním. Zejména v sektoru zemské banky/spořitelny se tyto výnosy snížily z 17,6 % v roce 1995 na 12,6 % v roce 2000. Na základě následného zhoršení konjunktury a konsolidačního procesu v Německu mají být čísla v příštích letech trvale nižší a v letech 2001 až 2006 se mají u zemských bank/spořitelen pohybovat mezi 7,0 % (2001) a 8,5 % (2006) a v celém sektoru mezi 9,9 % (2001) a 12,0 % (2006). U zemských bank/spořitelen bude potenciál pro zotavení silně omezen a to z důvodu odpadnutí odpovědnosti za instituce veřejného práva („Anstaltslast“) a ručení za instituce veřejného práva („Gewährträgerhaftung“), jakož i z důvodu Basel II. Cílové výnosy před zdaněním v rozmezí 6 - 7 % (podle původního oznámení) resp. [...]* % (podle přepracovaného střednědobého plánu ze dne 24. června 2003) nejsou přímo srovnatelné s výnosy konkurenčních ústavů, protože kvóta základního kapitálu u BGB obsahovala během fáze restrukturalizace „bezpečnostní nárazník“ pro zajištění refinancování na kapitálovém trhu, který sloužil k částečné kompenzaci úplných chyb tichých rezerv. Proto musela budoucí předpokládaná kvóta základního kapitálu [...]* % ležet výrazně nad průměrnou kvótou základního kapitálu 6,1 % platnou pro zemské banky/spořitelny v období 1995 až 2000. Následkem bezpečnostního nárazníku ve výši přibližně [...]* % se oproti konkurenčním úvěrovým ústavům snížil - při stejné výši příjmu daně z přidané hodnoty na vstupu - výnos z vlastního kapitálu přibližně o [...]* %, protože ušetřené příjmy daně z přidané hodnoty na vstupu byly dány do poměru k většímu vlastnímu kapitálu.
(66)
Skutečnost státního vlastnictví jako taková nezpochybňuje schopnost a význam sanace skupiny. Malus znevýhodňující státní podniky je podle článku 295 Smlouvy o ES protiprávní. Možné protiprávní ovlivňování v souvislosti se státním vlastnictvím bylo zkoumáno kontrolním výborem poslanecké sněmovny a státním zastupitelstvím v Berlíně. Země Berlín má ostatně v úmyslu provést privatizaci BGB.
(67)
Obchodní činnost LBB významně ovlivnily celkem dvě zvláštnosti. Jednak LBB musí podle § 3 odst. 6 zákona o LBB plnit i v budoucnosti podpůrné úkoly, jako je např. podpora spoření a vedení běžných účtů i pro soukromé zákazníky s omezenou úvěrovou způsobilostí („účet pro každého“). Proto má nadprůměrně mnoho zákazníků z ekonomicky slabých vrstev, což znatelně ovlivňuje možnost výnosů. Změny lze realizovat jen během dlouhého časového období. Jednak ji zatěžuje i nadále ekonomicky slabá struktura regionu Berlín, která má přibližně o 15 % menší příjmy soukromých zákazníků ve srovnání s celkovým německým průměrem. Většina jiných konkurentů v Berlíně to může kompenzovat díky své přítomnosti v jiných regionech. Převzetím bývalé Ost-Berliner Sparkasse získala LBB podstatně vyšší podíl v mimořádně strukturálně slabém východním Berlíně, který však zahrnuje pouze 37,5 % všech obyvatel Berlína. Tyto zvláštnosti se budou projevovat i po privatizaci.
(68)
Německo také předložilo na základě přepracovaného střednědobého plánu ze dne 24. června 2003 kvantifikaci dopadů návrhů poradců Komise (např. zvýšení prevence rizik), již dříve přislíbeného vyčlenění obchodu služeb s nemovitostmi a oddělení IBB a uvedlo, že střednědobé a dlouhodobé dopady těchto tří opatření jsou nepatrné.
(69)
Na základě dalšího požadavku Komise Německo, resp. banka také předložily důsledky samostatného prodeje Berliner Bank do konce roku 2005 na životaschopnost zbytku skupiny. Podle Německa má tento prodej negativní důsledky na střednědobé plánování skupiny. V celkovém součtu jsou uvedeny jednorázové účinky pro období 2003 až 2005 ve výši přibližně [...]* EUR, z toho [...]* na mimořádné výdaje spojené s prodejem, zbytek jsou položky na personál, IT, budovy a další výdaje na restrukturalizaci. Střednědobě, resp. dlouhodobě se plánovaný výsledek před zdaněním sníží v roce 2006 z [...]* EUR (podle přepracovaného střednědobého plánu na základě tří výše uvedených opatření) o přibližně [...]* EUR na téměř [...]* EUR, z toho je přibližně [...]* z důvodu odpadnutí příspěvku od Berliner Bank do příjmů skupiny, zbytek je z důvodu zpomalení snižování stavu zaměstnanců, odpadnutí plánovaného zvýšení výnosů z provizí a zbytkových (fixních) nákladů (především z důvodů záporných úspor z rozsahu v oblasti tzv. „back office“). Výnosy z vlastního kapitálu klesnou v roce 2006 o [...]* procentních bodů na [...]* %. Tyto výpočty však vychází z předpokladu, že Berliner Bank bude prodána zájemcům za maximální částku jako samostatná banka, což přináší vyšší výdaje než dražba majetku nebo jednotlivých provozů. Dále se vyčleněním Berliner Bank sníží podíl na výsledku maloobchodního prodeje na celkovém objemu obchodu BGB z [...]* % na přibližně [...]* % a podíl obchodování na kapitálovém trhu se odpovídajícím způsobem zvýší z [...]* % na přibližně [...]* % [...]*.
(70)
Komise požádala Německo, resp. banku o další informace ohledně kvantifikace následků střednědobého samostatného prodeje BerlinHyp do konce roku 2006 pro životaschopnost zbytku skupiny. To by mělo mít podle údajů Německa, resp. banky následující negativní důsledky na zbytek skupiny, resp. představovalo by to následující požadavky, které by však kupující nemusel bezpodmínečně splnit: Kupec by musel za srovnatelných podmínek v co nejširší míře převzít vnitřní refinancování ve skupině (v současné době cca. [...]* EUR), tj. mít alespoň stejně dobrý rating jako Landesbank Berlin, a převzít záruku BGB pro BerlinHyp, aby se zabránilo započtení velkých úvěrů (odhad současného objemu: cca. [...]* EUR). Dále by kupující musel nabídnout jako kupní cenu nejméně účetní hodnotu BerlinHyp, protože jinak by z toho vyplývaly účetní odpisy ve výši [...]*, které by mohly ohrozit životaschopnost zbytku skupiny. I při negativním výsledku nabídkového řízení by trvalo riziko dalších účetních odpisů. Prodej by byl dále možný jen bez výrazného omezování plánu restrukturalizace, pokud by mohla být zachována odbytová spolupráce mezi BerlinHyp a skupinou. Povinnost samostatného prodeje by vyžadovala jednorázový odpis aktuální účetní hodnoty [...]* EUR o [...]* EUR na účetní hodnotu vlastního kapitálu BerlinHyp ve výši 519 milionů EUR. Hospodářský výsledek před zdaněním, očekávaný pro rok 2006 pro zbytek skupiny, by se snížil přibližně o dalších [...]* EUR (rozdíl mezi odpadnutím plánovaného výsledku BerlinHyp ve výši cca. [...]* EUR a výnosu z úroků z očekávané tržby z prodeje ve výši přibližně [...]* EUR). To by mělo za následek - společně se samostatným prodejem Berliner Bank - další pokles požadovaných výnosů z vlastního kapitálu v roce 2006 u zbytku skupiny o přibližně [...]* % na celkem [...]* % a také kvóty základního kapitálu na jen něco více než [...]* %.
(71)
Německo dodalo takzvaný střednědobý plán pro rozvoj jednotlivých bilančních položek rozvahy a výsledovky od roku 2001 (aktuální stav) do roku 2006 (plán) a ten během řízení, v souladu s přislíbenými opatřeními na prodej, uzavření a redukci, několikrát aktualizovalo. Na základě střednědobého plánu předloženého v červnu roku 2003, který již zohledňoval odštěpení obchodu se službami v oblasti nemovitostí a IBB, jakož i všechna původně uvažovaná opatření, vyplynuly následující důsledky pro jednotlivá obchodní odvětví v období 2001 až 2006, přičemž z různých položek uvedených ve střednědobém plánu jsou zde jako příklad uvedeny v podstatě jen majetek segmentů a počet zaměstnanců.
(72)
V obchodní oblasti Soukromí zákazníci se majetek segmentu z důvodu opatření na prodej, uzavření a redukci sníží z [...]* EUR na téměř [...]* EUR nebo [...]* %, přičemž zhruba 90 % připadne na podej podílů (zejména Allbank, Weberbank, BG Polska, Živnostenská banka). Počet zaměstnanců se úměrně sníží o přibližně [...]* %. Později přislíbený prodej Berliner Bank zde ještě není zohledněn.
(73)
V další obchodní oblasti, patřící k tzv. Retailbanking, firemních zákazníků, tedy obchodu s malými a středními podnikateli (ne: velcí zákazníci), se očekává snížení majetku segmentu z téměř [...]* EUR v roce 2001 na přibližně [...]* EUR v roce 2006 (o téměř [...]* EUR nebo [...]* %). Současně se sníží výdaje na zaměstnance o zhruba [...]* %* EUR. Později přislíbený prodej Berliner Bank zde ještě není zohledněn.
(74)
Kompenzační opatření v obchodní oblasti financování nemovitostí se v první řadě týká odstranění rizikových portfolií a zaměření na nerizikové obchody. Tím se sníží majetek segmentu z přibližně [...]* EUR v roce 2001 na zhruba [...]* EUR v roce 2006 (přibližně o [...]* %). Počet zaměstnanců by měl být snížen přibližně o [...]* %.
(75)
Omezení obchodů na kapitálovém trhu povede ke snížení zaměstnanců o přibližně [...]* %; majetek segmentu se sníží přibližně o [...]* % z [...]* EUR v roce 2001 na zhruba [...]* EUR v roce 2006. Oproti původnímu plánu proběhne silnější zaměření na nerizikové obchody. Závazky segmentu se tím nadproporcionálně sníží o [...]* %.
(76)
Postupná likvidace obchodní oblasti velcí zákazníci/zahraničí způsobí redukci majetku segmentu o přibližně [...]* a snížení počtu zaměstnanců o přibližně [...]* %. Položky, zbývající na konci fáze restrukturalizace, především z důvodu dlouhodobé platnosti některých smluv a dohod, budou po roce 2006 dále likvidovány.
(77)
Díky rezignaci na veškeré obchody nad rámec regionu v obchodní oblasti veřejný sektor se zredukoval majetek segmentu o téměř [...]* %. Obchodní oblast veřejného sektoru bude přiřazena k úseku firemních zákazníků.
(78)
Díky plánovanému odštěpení obchodu se službami nemovitostí, což bylo nabídnuto jako další kompenzační opatření, bude majetek segmentu této obchodní oblasti téměř zcela rozpuštěn.
(79)
Společně s další redukcí majetkových položek, například v managementu úroků nebo odštěpením obchodů IBB (přibližně 20 miliard EUR majetku segmentu), a s důsledky konsolidace vznikne nakonec celkové zkrácení bilančního objemu z přibližně 189 miliard EUR v roce 2001 o přibližně [...]* EUR nebo [...]* % na přibližně [...]* EUR v roce 2006. Bez ohledu na odštěpení IBB, jejíž zhodnocení jako kompenzační opatření zůstává sporné (19), dojde ke snížení bilanční sumy o přibližně [...]*.
(80)
Co se týče podílů na trhu, tyto jsou vztaženy na oblast soukromých a firemních zákazníků v Berlíně, protože se tu jedná o regionální obchod. Trhy obchodu s financováním nemovitostí a obchodování na kapitálovém trhu jsou naproti tomu národní, kapitálový trh je dokonce mezinárodní. Podíly na trhu v segmentech berlínských soukromých a firemních zákazníků jsou oproti číslům uvedeným ve zprávě opraveny směrem dolů (na podíly zhruba od 20 % až do 40 % u soukromých zákazníků a na podíly téměř 25 % u firemních zákazníků), protože hlášení těchto údajů BGB podávané zemské centrální bance používala statistiku, aniž by se zohlednilo nutné regionální a věcné omezení (viz 291. bod odůvodnění a násl.).
(81)
V případě obchodu s úvěry u soukromých zákazníků je pro berlínský trh předpovídán u BGB do roku 2006 mírný nárůst podílu na trhu, zatímco v obchodu s vklady se tento podíl nepatrně sníží. Tento rozvoj se zakládá na směřování obchodní činnosti BGB na berlínský trh. Současně se ale má podle plánu restrukturalizace úplně stáhnout z trhu mimo region. Kompenzační opatření v oblasti soukromých zákazníků nebudou na berlínském podílu na trhu téměř vůbec znatelné, protože snížení obchodu proběhne především v oblasti mimo region.
(82)
V obchodní oblasti pro firemní zákazníky dojde v období 2001 až 2006 k mírné redukci podílu na trhu v obchodování s úvěry, zatímco podíl na trhu s vklady zůstane přibližně konstantní.
(83)
V obchodě pro financování nemovitostí je třeba opravit původně udávaný podíl na národním trhu, z důvodu aktuálnější statistiky, z přibližně 5 % na zhruba 3 %, a ten se do roku 2006 ještě sníží přibližně na 2 %. V oblasti kapitálového trhu nedojde výhledově do roku 2006 k žádným změnám.
(84)
Německo během řízení uvedlo, že BGB intenzivně zkoumala možnost dalších kompenzačních opatření. V rámci prodeje oddělení služeb s nemovitostmi, přislíbeného již v raném stádiu navíc k původnímu plánu, však nejsou možné žádné další protislužby [...]*.
(85)
Kompenzační opatření jsou celkově také přiměřená. Celková suma podpory jako vztažný bod pro kontrolu přiměřenosti zahrnuje přísun kapitálu země ve výši 1,755 miliard EUR a hodnota podpory pro odstínění rizik, která hospodářsky odpovídá nanejvýš scénáři worst case, činí 6,07 miliard EUR. Jako úhradu za odstínění rizik zaplatí BGB ročně ručitelskou provizi ve výši 15 milionů EUR.
(86)
Jako opěrný bod pro narušení trhu použila Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení možnost rozšíření obchodování na základě požadavku bankovního právního dozoru na koeficient solventnosti. Předpoklad, že při přísunu základního kapitálu ve výši 1 miliardy EUR mohou být riziková aktiva navýšena až o 25 miliard EUR, však nebylo možné podle stanoviska Německa z rámcových podmínek o bankovním právním dozoru odvodit. Jen při současném přísunu základního a doplňkového kapitálu si banka může svoje riziková aktiva navýšit o 25násobek dodaného základního kapitálu. Pokud bance chybí dosud nezohledněný doplňkový kapitál ve výši odpovídající přísunu základního kapitálu, nelze výše uvedený faktor 25 použít. Nezdá se být správné považovat obchodní expanzi, která bude umožněna až doplňkovým kapitálem, jež má banka stejně k dispozici, za narušení trhu, které bylo způsobeno přísunem kapitálu kvalifikovaným jako podpora. Proto bylo považováno za nutné, aby se již ve výchozím bodě omezilo maximální možné narušení trhu na 12,5násobek podpory ve formě přísunu kapitálu.
(87)
Země Berlín dodala BGB jen základní kapitál ve výši 1,755 miliard EUR, avšak žádný doplňkový kapitál. Přísun základního kapitálu měl za následek, že mohl být zohledněn dosud nepoužitelný doplňkový kapitál ve výši 877,5 milionů EUR, což však, jak je vysvětleno, nelze hodnotit jako narušení trhu způsobené přísunem kapitálu.
(88)
Kromě toho se jedná u (teoretické) kvóty základního kapitálu ve výši 4 % resp. kvóty vlastního kapitálu ve výši 8 % o zákonem stanovené minimální požadavky na vybavení vlastním kapitálem. Pro regulovanou obchodní činnost a také pro nutný prostor k pohybu, potřebný pro účast na finančních trzích, potřebují ústavy výrazně lepší vybavení vlastním kapitálem. Podle hodnocení BAFin je v současnosti z hlediska trhu bezpodmínečně nutná kvóta základního kapitálu [...]* % a kvóta vlastního kapitálu [...]* %, aby byla zajištěna likvidita BGB a aby se neohrozil postup restrukturalizace (srov. dopis BAKred ze dne 29. června 2001).
(89)
Na základě těchto úvah a v současné době rozhodujících kvót kapitálu vychází pro takové navýšení kapitálu narušení trhu přibližně 18 miliard EUR (přísun základního kapitálu přibližně 1,8 miliard EUR násobeno faktorem 10).
(90)
Německo nabídlo, v reakci na otevření řízení Komisí, jako další kompenzační opatření vyčlenění úseku služeb s nemovitostmi (IBAG, IBG, LPFV) od BGB. Účinek odstínění rizik by se zaměřil na oblast služeb s nemovitostmi, které nepodléhají požadavkům na koeficienty solventnosti a které mohou provádět také všechny ostatní společnosti bez povolení banky. Odstínění rizik se vztahuje na starší obchody, zejména na již umístěné fondy, a ne na nové obchody. Případně by bylo možno hájit koncepci, že nový obchod bude umožněn jen přes odstínění rizik. Objem narušení trhu by pak ale mohl dosáhnout maximálně celkového objemu nových obchodů. Pro IBV se v roce 2002 očekává objem odbytu fondů v celkové výši [...]* EUR. Pro Bavaria je v roce 2002 přijat objem projektů v celkové výši [...]* EUR. Všechny nové obchody IBAG se tím pohybují přibližně ve výši [...]* EUR. Na nové obchody IBAG by se mohlo projevit odstínění rizik nanejvýš do ukončení fáze restrukturalizace ke konci roku 2006. Potom bude IBAG sanovaný a výkonný podnik, který se může vlastními silami pustit do soutěže. Proto se do odstínění rizik mohou jako narušení trhu započítat maximálně nové obchody do konce roku 2005, což od roku 2002 do roku 2005 představuje celkem [...]* EUR. Tento celkový obnos narušení trhu leží mezi scénářem best case pro skutečné využití země Berlín z odstínění rizik (2,7 miliard EUR) a mezi scénářem worst case (6,1 miliard EUR). Zdá se proto přiměřené, že Komise při stanovení deformace trhu způsobené odstíněním rizik, vzala jako základ hodnotu [...]* EUR zjištěnou pro nové obchody IBAG až do doby ukončení fáze restrukturalizace. V každém případě by se mohla stanovit deformace trhu v důsledku odstínění rizik pomocí hodnoty podpory pro odstínění rizik, odpovídající scénáři worst case (6,07 miliard EUR).
(91)
Jako výsledek se tak získá následující, pro posouzení kompenzačních opatření určující, narušení trhu:
-
ve prospěch BGB nově navýšením kapitálu: 18,3 miliard EUR,
-
ve prospěch úseku služeb s nemovitostmi, který se má oddělit, odstíněním rizik: [...]* EUR - 6,1 miliard EUR
(92)
Na rozdíl od toho, co se Komise v rozhodnutí o zahájení řízení na základě tehdy dostupných informací domnívala, neospravedlňují skutečné nižší podíly BGB na trhu se vycházelo z extrémně silné pozice BGB na trhu a z toho odvozovaly důsledky pro stanovení kompenzačních opatření. Navržená opatření pro kompenzaci narušení trhu se zdála celkově přiměřená, a to i při zahrnutí případných právních problémů s podporou LBB v případě majetku WBK.
(93)
Německo dále uvedlo, že prodej Berliner Bank nebude z konkurenčních důvodů oznámen před prodejem akcií země Berlín v BGB. Protislužby v oblasti maloobchodu budou dostatečné odštěpením Weberbank, Allbank a zahraničních dceřiných společností BGB Polska a Živnostenská banka, jakož i vzdáním se 6 vnitrostátních německých center pro soukromé zákazníky a uzavřením asi 90 poboček, převážně v Berlíně. Kromě toho se kompenzační opatření pohybují vesměs v rámci toho resp. dokonce i nad rámec toho, co Komise požadovala v předcházejících rozhodnutích o restrukturalizaci bank.
(94)
Na základě dalších námitek Komise, především s ohledem na skutečnost, že díky dosud přijatým nebo ještě plánovaným opatřením k uzavření nebo prodeji zůstane pozice BGB na berlínském trhu v maloobchodním bankovnictví téměř nezměněná, rozhodly se Německo a země Berlín přislíbit prodej Berliner Bank. Na základě tohoto příslibu se Německo zavazuje zajistit, aby bylo oddělení „Berliner Bank“ skupiny prodáno jako ekonomická jednotka, včetně obchodní značky, se všemi zákaznickými vztahy, pobočkami a jim příslušnými zaměstnanci ve veřejném, transparentním a nediskriminačním řízení. Prodej se má uskutečnit do 1. října 2006 podle všech právních předpisů.
(95)
Prodej „Berliner Bank“ sníží aktiva segmentu v celém úseku maloobchodního bankovnictví o [...]* EUR ([...]* EUR v obchodní oblasti soukromých zákazníků a [...]* EUR v oblasti firemních zákazníků). Spolu s již plánovanými opatřeními se sníží aktiva segmentu celkem o [...]* EUR. Bilanční suma se v období restrukturalizace sníží ze 189 miliard EUR na [...]* EUR.
(96)
Během restrukturalizace se nesmí příliš přecenit rizika. Ta byla stanovena především na znalostech LPFV z ledna roku 2002. Jejich ohodnocení se může během doby garancí změnit na základě makroekonomických faktorů a intenzivním managementem nemovitostí. Bude ale zajištěno, jak uvolněním smluv LPFV s IBG, tak také díky modalitě odstínění LPFV zemí Berlín, že zemí Berlín bude možno uhrazovat jen skutečné nároky z garancí. Pro zajištění vysoce kvalitního managementu má země Berlín u LPFV práva zásahu i udělování pokynů.
(97)
Byla zavedena také přiměřená kontrolní opatření pro skutečné vyloučení vícenásobného krytí rizik. Rizika z revitalizace a práva nabídky se totiž nekupí aditivně, naopak se násobí. To je zohledněno v nástinu rizik u LPFV. Skutečné vícenásobné riziko krytí naproti tomu spočívá v garanci nájmů a úvěrů skupiny BGB. LPFV zkoumá správnost nároků právně, věcně a účetně. Kontrola, která by vyloučila současné nároky z garance kreditů, již probíhá na základě příkazu země Berlín od ledna roku 2003 a je prováděna společností „BCIA Berliner Gesellschaft zum Controlling der Immobilien-Altrisiken mbH“, kterou má tato země jako jediná ve svém podílovém vlastnictví. Veškeré výkony LPFV, na které se vztahuje převzetí plnění zemí, budou BCIA detailně prozkoumány z právního, věcného a účetního hlediska, stejně jako legitimita každého nároku z garance úvěrů a bilančních garancí. BCIA je pro zemi silným a účinným aparátem pro minimalizaci škod. Zákon o garancích ze dne 16. dubna 2002 totiž výslovně předpokládá, že v souvislosti a odstíněnými riziky nesmí být provedena žádná platba třetí osobě, pokud k tomu není právní nárok.
(98)
Konkrétně disponuje země, resp. BCIA, o jejíž činnosti musí být čtvrtletně informována poslanecká sněmovna, na základě podrobné dohody vůči společnostem podporovaným pro odstínění rizik, následujícími schvalovacími, kontrolními, příkazními a podobnými právy, jejichž výkon je podrobněji uspořádán podle odpovědnosti a postupu:
-
podmínka schválení výplat úvěrových příslibů, pokud jsou překročeny určité mezní hodnoty,
-
spoluúčast při stanovení seznamu pozitiv a ročního vyúčtování pro bilanční garance,
-
podmínka schválení prodeje aktiv, která podléhají garancím účetní hodnoty, pokud jsou překročeny určité mezní hodnoty,
-
podmínka schválení investic, které vedou k dodatečným pořizovacím a výrobním nákladům, pokud jsou překročeny určité mezní hodnoty,
-
podmínka schválení určitých plateb LPFV,
-
právo udělovat pokyny IBG a LPFV ohledně obrany proti nárokům,
-
podmínka schválení odstoupení a jiných dispozic ohledně požadavků podrobné dohody,
-
komplexní informační a dozorová pravomoc,
-
pravomoc souhlasu ohledně ustanovování auditorů u IBG, IBAG a LPFV,
-
právo kontroly účetního dvora Berlín,
-
podmínka schválení restrukturalizace.
(99)
Banka poskytne významný vlastní příspěvek prodejem majetku nebo dceřiných společností, které nejsou nezbytné pro dlouhodobou životaschopnost. Zde se jedná o významné, i ziskové podíly, které se zpeněží cestou veřejného a transparentního řízení. K tomu se přidává předpokládaný prodej oblasti služeb spojených s nemovitostmi. Další vlastní příspěvek není možný, protože BGB již v roce 2001 vyvinula cestou redukce rizikových aktiv veškeré možné aktivity pro to, aby co nejvíce zabránila další ztrátě vlastních prostředků a aby podpořila kvótu vlastních prostředků.
(100)
Byla také potřebná kvóta základního kapitálu a poměr aktiv k vlastnímu kapitálu, předběžně schválené jako záchranná podpora a od roku 2003 vyžadované plánem restrukturalizace. Dosažení předběžně schválené kvóty základního kapitálu ve výši 5 % a poměru aktiv k vlastnímu kapitálu ve výši 9,7 %, jakož i od roku 2006 vyžadované kvóty základního kapitálu přibližně 7,5 % a poměru aktiv k vlastnímu kapitálu ve výši přibližně 12 %, je bezpodmínečně nutné pro další chod podniku, včetně solidního hodnocení ratingovými agenturami. Zejména s ohledem na [...]* a na [...]* schopnosti likvidity BGB je nepostradatelné nadprůměrné vybavení vlastními prostředky, [...]*.
(101)
Průměrná kvóta vlastního kapitálu, resp. poměr aktiv k vlastnímu kapitálu zemských bank/spořitelen se v období 1995 až 2000 pohybovala v rozmezí 5,7 % až 6,8 %, resp. 8,9 % až 10,2 %. Kvóta vlastního kapitálu předběžně povolená pro BGB ve výši 5 % tak leží pod dlouhodobým průměrem se srovnatelnými bankami, zatímco předběžně schválený poměr aktiv k vlastnímu kapitálu představuje rozdíl pouze o 0,1 % oproti střední hodnotě období 1995 až 2000. Tyto kvóty se zdají být velice konzervativní a nezohledňují specifické problémy BGB.
(102)
Kvóty solventnosti celého trhu, tj. soukromých a státních bank v Německu, se pohybovaly - mj. z důvodu v bankovním sektoru chybějící odpovědnosti ručitelů - v rozmezí od 6,3 do 7,3 % (kvóta základního kapitálu), resp. 10,4 % až 11,3 % (poměr aktiv k vlastnímu kapitálu). Již s vyhlídkami na odpadnutí odpovědnosti ručitelů pro státní banky se kvóty solventnosti zemských bank/spořitelen pravděpodobně pomalu srovnají s vyšší úrovní soukromých bank. Díky tomuto efektu se průměrná sazba pro poměr aktiv k vlastnímu kapitálu zemských bank/spořitelen v roce 2006 ceteris paribus (za stejných ostatních podmínek) zvýší z 9,6 % na přibližně 10,9 %. Tím se omezí nárazník vlastních prostředků BGB, za předpokladu poměru aktiv k vlastnímu kapitálu předpovídanému v sanačním konceptu pro rok 2006, z [...]* % na pouze přibližně [...]* %.
(103)
Pro posouzení poměru aktiv k vlastnímu kapitálu tedy nebude relevantní regulační minimum ve výši 8 %, které bylo BAFin fakticky navýšeno na 8,4 % a z důvodu nestabilnosti prakticky leží kolem 8,6 %. Kapitálový trh, resp. ratingové agentury se typicky mnohem více orientují na vhodné orientační body (benchmarky), které ukazují na podstatně vyšší poměr aktiv k vlastnímu kapitálu a podle toho snižují zdánlivě vyšší nárazník vlastních prostředků ve výši téměř [...]* % na přibližně [...]* %.
(104)
V roce 2006 byl nezbytný nadprůměrný poměr aktiv k vlastnímu kapitálu [...]*. Ratingové agentury přikládají při vydání svého hodnocení značný význam struktuře kapitálu a již v minulosti připomínaly zlepšení kvóty základního kapitálu BGB. Na základě těsné korelace mezi ratingem finanční síly a také dlouhodobým ratingem a budoucího odpadnutí záruk ručení je nutné významné zlepšení ratingů finanční síly, aby se zabránilo negativnímu účinku na rozsah a náklady refinancování. K tomu z nového ohodnocení rizikových aktiv podle Basel II vychází výhledově od roku 2006, z důvodu velké nestálosti rizikových aktiv, zvýšená potřeba vlastních prostředků.
IV. STANOVISKA OSTATNÍCH ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(105)
Na základě zveřejnění rozhodnutí o zahájení řízení v Úředním věstníku Evropských společenství obdržela Komise stanoviska dvou dalších zúčastněných stran, totiž od Berliner Volksbank a od třetí osoby, která požádala o utajení své identity.
(106)
Berliner Volksbank namítla, že povolení ohlášené podpory na restrukturalizaci podle čl. 87 odst. 3 Smlouvy o ES nepřichází v úvahu. Podpory nespadají do kategorie právních institutů odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva, a tedy neexistují jako podpora.
(107)
Opatření pro podporu ve prospěch BGB přesahují dosud známé dimenze. Finanční nesnáze BGB souvisí především s mimořádně ztrátovými obchody podniku s uzavřenými fondy nemovitostí. Příčina ztrát u BGB spočívá v tom, že při pořizování se neprováděly prakticky žádné kontroly. Tím byly garantovány příjmy vkladatelům do fondů. Podnik byl považován - možná hlavně kvůli výhodným podmínkám pro vkladatele - za vedoucí podnik na trhu ve spolkovém měřítku.
(108)
Podpora na restrukturalizaci by sice v jednotlivých případech mohla být ospravedlnitelná, a to vzhledem k rostoucím negativním důsledkům nesolventnosti banky na systém bank a na důvěru veřejnosti. Na druhé straně se podle dosavadních rozhodnutí Komise jednalo o příjemce podpory s omezenou regionální působností, takže účinky podpory se koncentrovaly na několik málo konkurentů. Ti byli o to více postiženi důsledky narušení soutěže, zejména Berliner Volksbank, která s BGB konkuruje ve všech svých obchodních oblastech.
(109)
Výše a intenzita podpory by se musely omezit na minimální míru, nutnou na restrukturalizaci. To však není možno rozeznat. Garance země za rizika z oblasti nemovitostí odpovídá neomezené doplatkové povinnosti, protože s tím spojená pořizovací povinnost země Berlín v současné době nemůže být vyčíslena, a tak odpovídá „bianko šeku“ pro budoucí ztráty. Podniku však nesmí být poskytnuta žádná přebytečná hotovost. Již svou výší (21,6 miliard EUR) a délkou trvání (třicet roků) je garance nepřiměřená, zajišťuje bance prakticky neomezenou platební schopnost a tím má významné účinky na narušení trhu. Díky úplnému zbavení banky rizik z obchodů se službami v oblasti nemovitostí v operativním bankovním obchodování získá BGB „bezpodmínečnou licenci“ k předkládání nabídek za libovolných podmínek, např. při prodeji nebo pronájmu nemovitostí. Zejména pokud by takto banka dosáhla ztrát, byly by tyto ztráty zemí Berlín znovu plně kompenzovány. Ve svém výsledku tím garance svou výší odpovídá neomezené doplatkové povinnosti, která již ve své podstatě nemůže být schválena a chybí v ní nutná konkretizace ve smyslu příslušného zákona. Kumulativní záruka přísunu kapitálu a záruka odstínění rizik by dále vedly k dvojitému krytí. Při stanovení subvenčního ekvivalentu záruky by se muselo zohlednit to, že by to byla zcela jistě otázka velkého objemu dluhů. V nejnepříznivějším případě vychází země z částky 6,1 miliard EUR. Pokud se musí realisticky počítat s výskytem případu ručení (což zjevně nelze vyčíslit), odpovídá výše podpory garance jejímu nominálnímu obnosu.
(110)
Trh finančních služeb se vyznačuje silnou konkurencí mezi podmínkami s významným tlakem na marže. Proto lze očekávat, že BGB předá dál svoji výhodu získanou podporou a tím dojde k významnému narušení hospodářské soutěže na úkor jejích soutěžitelů. To je mimořádně vážné, protože podpora bude poskytnuta subjektu s vedoucím postavením na trhu v regionu Berlín/Braniborsko, jehož podíl na trhu je podle vlastního ohodnocení téměř 50 % a který má více než 50 % všech poboček kreditních ústavů v Berlíně. BGB stojí s Berliner Volksbank a se svými hlavními oblastmi obchodu - obchodu se soukromými zákazníky a se zákazníky z vrstev středních podniků - v bezprostředním centru soutěže a obsazuje k dnešnímu dni podíl na trhu, který je mnohokrát vyšší než podíl Berliner Volksbank. Podpora tím přispívá k další hospodářské „konsolidaci moci“ na berlínském bankovním trhu. Poměrně silná pozice BGB na trhu je také důsledkem strategie více obchodních značek BGB, která se objevuje ve spojení s více ústavy pod různými obchodními značkami, resp. firmami. BGB sleduje takovou obchodní strategii, která se oddělila od strategie rentability a díky svým subvenčním podmínkám vedla k vytlačení konkurence.
(111)
Předložený plán restrukturalizace není vhodný z důvodu nedostatku konečného konceptu trvalého ozdravení, které by umožnilo obnovení životaschopnosti podniku. Je založen na optimistických předpokladech, není dostatečně konkrétní a nadměrně zdůrazňuje pozitivní aspekty. Kromě toho není určen k tomu, aby zajistil dlouhodobou rentabilitu a tím životaschopnost podniku, protože vychází pouze z cílové rentability cca. 6 - 7 %, což je pouze polovina průměru běžného v oboru. Konečně se koncept restrukturalizace nezmiňuje ani o budoucích právně-podpůrných povinnostech splatnosti ohledně související kontroly přesunu WBK na zemskou banku v roce 1993.
(112)
Nutnost zmírnění nepříznivých účinků na soutěžitele, daná pokyny Komise, omezením přítomnosti příjemce podpory na relevantních trzích po ukončení restrukturalizace, nebyla dostatečně zohledněna, protože obchodní aktivity na relevantních trzích budou dokonce rozšířeny. Podle konceptu restrukturalizace má být jako kompenzace za uzavření různých poboček mimo Berlín umožněno zvýšení výnosů obchodováním se soukromými a firemními zákazníky především zaměřením a rozšířením obchodních aktivit v Berlíně. BGB plánuje ústup jen z těch trhů, na nichž dosud nedosáhla žádný zásadnější význam. Oznámené uzavření poboček nemůže vést k redukci přítomnosti BGB na trhu, nýbrž odpovídá spíše obecnému trendu na trhu finančních služeb v Německu, který platí za „over-banked“. Bude nutno stanovit rozsah protislužeb poskytnutých BGB, a to na základě současné, trh ovládající pozice BGB na berlínském bankovním trhu, protože právě zde se nejsilněji projeví účinky deformující konkurenci. Pro opatření Komise k vyrovnání deformace trhu, způsobeného podporou, přichází v úvahu prodej části skupiny BGB. Zde by se nabízel např. prodej „Berliner Bank“, která disponuje na relevantních segmentech trhu takovým podílem, který odpovídá podílu Berliner Volksbank. Prodej Berliner Bank by měl tu výhodu, že se tu jedná o organizačně rozsáhlý samostatný ústav, který má vlastní pozici na trhu, a proto by mohl být bez větších problémů převzat některým soutěžitelem. Náklady takového obchodu by byly, s ohledem na výši podpory, přiměřenou kompenzací za její účinky, které významně narušují hospodářskou soutěž.
(113)
Uvedená podpora je vedle státních garancí za záruky (odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva) a vedle přenesení úseku Wohnbau-Kreditanstalt na Landesbank Berlin pouze jedním z mnoha finančních podpůrných opatření veřejného sektoru ve prospěch BGB. Podpora povede ke kumulaci, která musí být zohledněna i při stanovení kompenzačních opatření za podporu na restrukturalizaci.
(114)
Zvýšení poměru aktiv k vlastnímu kapitálu na 9,7 % není nutné. Právně je nutné závazně dodržet pouze v KWG právně předepsané minimum 8 % a také v pokynech Komise uvedené „nezbytně nutné minimum“.
(115)
Kumulace odstínění rizik a přísunu kapitálu není nutná, protože jen první faktor pokryje rizika ze ztrát v oblasti nemovitostí. Přísun kapitálu povede k „dvojitému vyrovnání ztrát“ zemí Berlín. BGB by mohla použít takto navíc získané prostředky pro jiné obchodní oblasti.
(116)
Kromě toho existují náznaky další podpory. Senát jedná s vybranými investory o převzetí banky. Prodej by neproběhnul za tržní cenu, protože nabídkové řízení není otevřené pro všechny, není transparentní a nediskriminační.
(117)
Zdá se, že budoucí strategie banky bude spočívat především v tom, že zredukuje svou činnost, kapacity a infrastrukturu a že se bude koncentrovat na obchodování se soukromými a firemními zákazníky v regionu. Tento koncept se musí zakládat na předpokladu, že porostou tyto regionální trhy a podíl banky na nich. Existují ale některé pochybnosti a rozpory ohledně podílu banky na trhu v těchto oblastech. Dále je nejisté, zda banka vůbec může stavět na solidní zákaznické základně. Obchodní značka „Berliner Bank“ vykazuje slabiny. Na základě problémů s obchody s financováním nemovitostí v minulosti existují pochybnosti o budoucím úspěchu. Zachování významného podílu na obchodech na kapitálovém trhu je pro regionální banku netypické.
(118)
Úspěch provedení plánu restrukturalizace závisí především na tom, zda se podaří realizovat ambiciózní plány na redukci počtu zaměstnanců a zavedení nového systému kontroly rizik, jakož i zlepšení informačního systému. O tom však existují pochybnosti, protože zatím přijatá opatření k redukci počtu zaměstnanců zůstala za stanovenými cíli a je nutno počítat s odporem zaměstnanců i odborové organizace. Kromě toho velká část dosud přijatých omezení souvisí s opatřeními v oblasti tzv. outsourcingu. Z toho však nelze očekávat žádné dlouhodobé snížení nákladů, protože je nutno hradit náklady za převedené zaměstnance banky ve formě zvýšených služebních poplatků.
(119)
Banka bude muset být podle bodu 34 pokynů v budoucnu schopna soutěžit na trhu samostatně. Existují pochyby o tom, zda cílové výnosy vlastního kapitálu ve výši 7 %, dosažené v roce 2006, k tomu budou dostatečné. Proto nelze vycházet z obnovení dlouhodobé životaschopnosti. Takové nízké výnosy nejsou opodstatněné ani při splnění státních úkolů od spořitelny, protože ty jsou irelevantní pro posouzení výnosu.
(120)
Pokud bude trvat státní vlastnictví, existují značné pochybnosti o tom, zda může být vytvořena a zajištěna životaschopnost banky. Země Berlín by byla vystavena značnému politickému tlaku při ukončení pracovních poměrů. Všeobecně by země Berlín nebyla schopna provést plán restrukturalizace. Grémia banky by byla dále obsazována politicky, což by s sebou přineslo střety zájmů. Tyto problémy by trvaly také při převzetí jinou německou zemskou bankou.
V. REAKCE NĚMECKA NA STANOVISKA OSTATNÍCH ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(121)
Německo zaujalo stanovisko k poznámkám Berliner Volksbank i anonymní třetí osoby. Výklad Berliner Volksbank k údajným starším podporám je podle stanoviska Německa scestný. Neexistují žádné významné finanční zdroje vytvořené domnělou podporou. Jinak by se skupina nenacházela v existenčních potížích. Ostatně Komise ohodnotila záruční instituty odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva jako stávající podporu, a proto nesmí být zohledněny jako náklady BGB. Přísun kapitálu ve formě podpory na záchranu měl ve skutečnosti být bance k dispozici trvale, což však odpovídá pokynům a praxi Komise ohledně podpor na restrukturalizaci. Přivedení WBK do LBB bylo komisí zkoumáno v samostatném řízení, Německem to však nebylo kvalifikováno jako podpora.
(122)
BGB má sice na berlínském bankovním trhu relativně silnou pozici jak v obchodu se soukromými, tak firemními zákazníky. Její podíly však nedosáhly takové výše, jak tvrdí Berliner Volksbank. Objemové podíly na trhu jsou výrazně nižší než podíly vztažené k počtu zákazníků, protože Berliner Sparkasse vykazuje množství účtů s nízkým objemem úvěrů a vkladů, což se ukazuje spíše jako přídavný nákladový faktor.
(123)
Plán restrukturalizace obsahuje všechny potřebné podklady v nutné míře podrobnosti. Německo vidí v předloženém plánu stabilní základ pro zajištění rentability BGB. Rentabilita celého bankovního sektoru v Německu významně poklesla z důvodu celkové hospodářské situace. Průměrné výnosy vlastního kapitálu se snížily z 11,2 % v roce 1999 přes 9,3 % v roce 2000 na pouhých 6,2 % v roce 2001. Ve zprávách spolkové vlády se důsledně uvádí a odvozují výsledky každé jednotlivé obchodní oblasti pro období 2001 - 2006. Současně proběhlo celkové plánování podle vzorce: suma výnosů, provozní výsledek před a po opatřeních na předcházení rizik a zisk před zdaněním.
(124)
Kroky potřebné k provedení plánu restrukturalizace jsou u BGB naplánovány do dvou fází:
-
na koncepční úrovni zpracovala nejdříve dílčí koncept pro každou budoucí obchodní oblast, nezávisle na tom, zda tato oblast patří mezi ty, které je nutno zachovat, dále rozvíjet, přeměnit nebo prodat,
-
na praktické úrovni podložila každý takový dílčí koncept konkrétními, k provedení nutnými opatřeními a tato opatření znovu ohodnotila náklady.
(125)
Tím byl k dispozici úplný koncept. Od té doby byla jednotlivá opatření dále konkretizována a opatření na úrovni obchodních oblastí byla dále podrobně rozváděna a zahrnuta do rozsáhlého celkového plánu. K provedení byly vyvinuty dva speciální nástroje doplňující obvyklý postup výsledek-kontrola. Jeden nástroj je určen pro sledování všeobecných opatření, druhý pro sledování personálních opatření. Tyto nástroje umožnily měsíční srovnání plánovaných a skutečných hodnot, a tím stálou kontrolu úspěchu provádění.
(126)
Banka považuje za typický úkol regionálních bank jen financování nemovitostí. Sem nepatří oblast služeb spojených s nemovitostmi, v níž vznikají rozsáhlé ztráty, které si potom vyžadují sanaci bank a státní odstínění rizik. Opuštění této obchodní oblasti nabídla BGB jako kompenzační opatření. Vůči úvěrům na nemovitosti neexistují ani žádné nízké preventivní kvóty.
(127)
V budoucnosti bude přistoupeno k mnoha opatřením jak v nových, tak i ve stávajících obchodech, jakož i v oblasti controllingu, aby se výrazně snížilo riziko v obchodní oblasti financování nemovitostí. V nových obchodech se budou aktivity koncentrovat na atraktivní působiště, diverzifikuje se riziko činností v regionech v rámci Německa, dále se bude rozvíjet orientace na zahraniční obchod a upustí se od rizikových obchodních segmentů, zejména staveb. V rámci stávajících obchodů budou nasazeni specialisté na rizika v ohrožených závazcích a přijmou se kritické rozbory a nová ohodnocení stavů. V oblasti controllingu se v rámci celé skupiny zavede kontrola rizik, která také vytvoří rámec pro jednotlivé nástroje kontrol. Mezi tyto nástroje patří systém omezení tržních a adresných rizik, systém včasného varování, strategie sanace a také task force pro angažovanost nad rámec dílčí banky.
(128)
Restrukturalizace povede, oproti názoru Berliner Volksbank, k omezení přítomnosti na trhu tím, že se opustí obchodní oblast velkých zákazníků a veřejného sektoru, jakož i k přeměně jiných obchodních oblastí. Opuštění maloobchodní oblasti by z hlediska ekonomického nebylo smysluplné, protože by se tím zasáhlo jádro podniku a následně by se ohrozil výhled na privatizaci. Kromě toho se ani v maloobchodní oblasti nebude zvyšovat přítomnost na trhu. Banka se úplně stáhne ze spolkové země Braniborsko, s výjimkou Postupimi. V zemi Berlín se přítomnost na trhu díky uzavření poboček znatelně sníží.
(129)
Odstínění rizik nepředstavuje žádný „bianko šek pro budoucí ztráty“, protože rizika zahrnutá do odstínění rizik jsou všechna do jednoho stará rizika. Rizika vzniklá z obchodů uzavřených po 31. prosinci 2001 nejsou všeobecně uvažována, rizika z fondů nemovitostí jsou uvažována jen pokud příslušný fond byl založen do 31. prosince 2000.
(130)
Odstínění rizik není ani „bezpodmínečnou licencí k předkládání nabídek za libovolných podmínek, např. při prodeji nebo pronájmu nemovitostí“. Podrobná dohoda obsahuje v čl. 17 odst. 2, čl. 35 odst. 2 a v čl. 42 odst. 5 četné podmínky souhlasu ve prospěch země. Dále článek 46 podrobné dohody stanoví rozsáhlou povinnost pro snížení škod, podle které jsou podporované společnosti povinny snažit se podle nejlepšího svědomí udržovat nároky země co možná nejmenší a aktiva získaná s garancí účetní hodnoty zhodnocovat co nejlépe, resp. optimálně pronajímat objekty nebo je jinak využívat. Při porušení tohoto ustanovení musí příslušná společnost uhradit škodu.
(131)
Ani odstínění rizik neodpovídá neomezené výši doplatkové povinnosti. Protože oproti právní doplatkové povinnosti je závazek země Berlín z odstínění rizik jednak součtově, jednak předmětově omezený, a to na taková rizika, která jsou v podrobné dohodě konkrétně vyjmenována a která vznikla k 31. prosinci 2001. Odstínění rizik je také dostatečně konkretizováno. Již základní dohoda ze dne 20. prosince 2001 obsahuje konkrétní výčet společností podporovaných úvěrovými a rozvahovými garancemi, a podrobná dohoda tento výčet pouze v některých detailech upravila. Podíly a právní vztahy jsou uvedeny v podrobné dohodě a ve smlouvách s ní souvisejících. Také rozměr rizik pokrytých odstíněním rizik je dostatečně konkretizován.
(132)
Kvóta vlastního kapitálu, které se BGB snaží dosáhnout, není příliš vysoká. Důvěra investorů a vkladatelů v BGB je totiž trvale narušena. Banka přesto nemá žádné [...]*, které by normálně byly brány v úvahu vedle kvóty vlastního kapitálu, aby bylo možno posoudit schopnost účasti banky na kapitálovém trhu. Privatizace banky dále předpokládá, že po odstranění podílu země bude vlastní kapitál přijat na kapitálový trh za snesitelných podmínek. To vyžaduje stabilní kvótu vlastního kapitálu ležící výrazně nad zákonnou minimální hodnotou.
(133)
Privatizační postup ostatně neobsahuje žádné prvky podpory a nevykazuje žádné procesní nedostatky. Během řízení neexistovala žádná diskriminace.
VI. POSOUZENÍ OPATŘENÍ PRO PODPORU
(134)
Přísun kapitálu, odstínění rizik a vklad přislíbený v dohodě o splátkách zemí Berlín by byly poskytnuty zemí Berlín, a obsahovaly by tedy i státní prostředky. Prostředky byly poskytnuty za podmínek, které nejsou přijatelné pro investora v tržním hospodářství. Celkově se jedná o sumu ve výši několika miliard eur, která bude trvale poskytnuta společnosti nacházející se ve vážných finančních nesnázích.
(135)
Přísunem kapitálu ve výši 1,755 miliard EUR, za který může země očekávat přiměřené výnosy, došlo ke zvýšení podílu v BGB z téměř 57 % na přibližně 81 %.
(136)
Odstínění rizik bylo poskytnuto na období třiceti let. Dohodnuté garance činí teoreticky nejvýše 21,6 miliard EUR. Tato suma kryje všechna teoreticky myslitelná rizika a zahrnuje například garanci nájmů při úplném výpadku všech nájmů ([...]* EUR), odhad kompletních nákladů na stavbu všech budov a venkovních zařízení pro takzvané revitalizační garance ([...]* EUR) nebo úplnou ztrátu garantovaných účetních hodnot IBG/IBAG a jejich dceřiných podniků ([...]* EUR). 100 % výpadek nájmů, stržení a nová výstavba všech budov, jakož i úplná ztráta účetních hodnot jsou však i za velice pesimistických předpokladů nereálné. Německo proto uvedlo následující odhadní hodnoty pro případné uplatnění: 2,7 miliard EUR v optimistickém případě (scénář „best-case“), 3,7 miliard EUR v základním případě (scénář „base-case“) a 6,1 miliard EUR v pesimistickém případě (scénář „worst-case“).
(137)
Německo v průběhu řízení poskytlo také podklady pro tyto odhadní hodnoty. Přitom byly přijaty předpoklady pro tyto tři scénáře z hlediska různých rizik. Se zřetelem na garanci nájmů se to například týká různých předpokladů výpadku nájmů s ohledem na inflaci (skutečná inflace zůstává za výhledovou inflací), ve formě snížení nájmů nebo úplného výpadku nájmů. Přitom předpovídaný výpadek nájmů činí v případě scénáře best-case 1,4 miliard EUR, v případě scénáře base-case 1,9 miliard EUR a při pesimistickém scénáři 3,5 miliard EUR.
(138)
Německo také vysvětlilo, že očekávané nároky, uplatněné z ekonomického hlediska, odpovídají scénáři worst-case s odhadní hodnotou 6,1 miliard EUR ([...]* EUR pro nároky z garancí nájmů, [...]* EUR pro garance nejvyšší ceny, [...]* EUR pro garance na revitalizaci, [...]* EUR pro garance účetní hodnoty a [...]* EUR pro ostatní položky) a tím odpovídají ekonomické hodnotě podpory. Tato ekonomická hodnota byla podložena alternativními úvahami Německa: Bez garancí odstínění rizik by musela být veškerá rizika „osvobozena“ přísunem kapitálu ve výši přibližně [...]* EUR - [...]* EUR. Přitom by připadlo přibližně [...]* EUR na současnou hodnotu výše popsaných garancí (nominální ekonomická hodnota: 6,1 miliard EUR); [...]* EUR až [...]* EUR na přísun kapitálu k podložení pro stejný účel přislíbených a použitých úvěrů bank skupiny společnostem v oboru služeb spojených s nemovitostmi (které je třeba připočítat, v případě neúplného pokrytí nominálních teoretických nejvyšších rizik z garancí nájmů, revitalizace a účetní hodnoty, k rizikovým aktivům ve výši až [...]* EUR), jakož i [...]* až [...]* EUR na zajišťovací přirážku.
(139)
Německo v této souvislosti také uvedlo, že přesto není z právních důvodů možné omezení nejvyššího záručního obnosu pro odstínění rizik na ekonomickou hodnotu přibližně 6 miliard EUR. Všechna teoreticky myslitelná, výše uvedená rizika jsou pokryta jen částkou 21,6 miliard EUR, kdy úvěry bank skupiny společnostem v oboru služeb spojených s nemovitostmi, které byly také přislíbeny a použity z důvodu rizik z garancí nájmů, revitalizace a jiných výše uvedených garancí, hrají roli při přepočtu koeficientu vlastních prostředků dílčích bank a skupiny, protože ty byly při přepočtu zatíženy 0 % a tedy s nimi nebylo počítáno a také nebyly započteny do mezí velkých úvěrů. Omezení nejvyšší zaručené hodnoty na hospodářsky reálné riziko by naproti tomu vedlo k tomu, že k rizikovým aktivům by se musely připočítat úvěry ve výši až [...]* EUR, horní hranice velkých úvěrů by byla překročena a klesající čísla vlastních prostředků by způsobila nutnost přísunu dalšího kapitálu. BAFin potvrdil dopisem ze dne 7. března 2003 nutnost vycházet, z dozorčího hlediska, ze všech teoreticky možných rizik i přes nižší ekonomickou hodnotu.
(140)
Komise uznává tuto nutnost vycházet, z dozorčího hlediska, ze všech teoreticky možných rizik ve výši 21,6 miliard EUR. Dále vychází z právního ocenění opatření na základě Německem předloženého zdůvodnění ekonomické hodnoty podpory, obsažené v odstínění rizik ve výši 6,1 miliard EUR. Tato částka odpovídá německými předpoklady podloženému reálnému worst case neboli pesimistickému scénáři a je proto vyžadována pro posouzení již z důvodu opatrnosti. Za další by to znamenalo částku v přibližně stejné výši jako při alternativním uvolnění záruky rizik formou přísunu kapitálu.
(141)
S ohledem na vklad země Berlín, přiznaný v dohodě o úhradě rizik, je nejdříve třeba poznamenat, že tento vklad bude použit jen tehdy, pokud Komise ukončí řízení C 48/2002 („LBB/IBB“) (20) rozhodnutím o splacení a i v tomto případě bude poskytnut sanační dotace jen v takové výši, která je nutná k tomu, aby se zabránilo poklesu v dohodě uvedené kvóty kapitálu u LBB a/nebo skupiny BGB. Protože šetření v řízení „LBB/IBB“ ještě není ukončeno, není v současné době možné stanovit přesnou ekonomickou hodnotu této podpory. Pro účely posouzení pro konkurenci však může být uvedena teoretická horní hranice ve výši 1,8 miliard EUR (21).
(142)
Opatření jsou umožňují výrazné zlepšení finanční situace BGB. Doposud zabránily dozorčím zásahům, jako je dočasné uzavření a pravděpodobná nesolventnost významných dílčích úseků skupiny, a tím pádem umožňují narušení hospodářské soutěže. Podnik je spolu se svými dceřinými společnostmi jednou z největších německých bank. V roce 2002 obsadil s bilanční sumou skupiny ve výši přibližně 175 miliard EUR dvanácté místo. BGB je ve svých nejdůležitějších obchodních oblastech činná na regionální, národní a mezinárodní úrovni. Sektor finančních služeb celkově se vyznačuje vzrůstající integrací a ve významných dílčích oblastech se realizuje vnitřní trh. Existuje silná konkurence mezi finančními institucemi různých členských států, která se po zavedení jednotné měny dále zesílila. Opatřeními a jejich účinky na současné i potenciální soutěžitele došlo k narušení hospodářského soutěže - resp. hrozí, že hospodářská soutěž bude narušena. Existuje silná konkurence mezi finančními institucemi různých členských států, která se po zavedení jednotné měny dále zesílila. Narušení hospodářské soutěže současně ovlivňuje obchod mezi členskými státy. Z tohoto důvodu představují opatření státní podporu podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Německo tento názor nezpochybňuje.
(143)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení poukázala na to, že na přísunu kapitálu se nepodílela jen země Berlín, ale také NordLB, ovšem částkou, která byla vzhledem k podílu nižší, než objem jí vlastněných akcií před přísunem (166 milionů EUR odpovídá 8,3 % navýšení kapitálu, při vlastnictví 20 % akcií před přísunem kapitálu). Komise nemohla v té době toto opatření posoudit z důvodu chybějících dalších informací a proto nevyloučila, že se v případě kapitálu dodaného z NordLB také jedná o státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Komise požádala Německo, aby dodalo potřebné informace.
(144)
Německo objasnilo, že navýšení kapitálu NordLB neobsahuje žádnou podporu, protože proběhlo podle zásady investora v tržním hospodářství. NordLB se - jako soukromý vlastník akcií stejně jako drobní akcionáři - podílela na navýšení kapitálu neproporcionálně, ačkoliv země Berlín a BGB očekávaly účast odpovídající výši jejího podílového vlastnictví. Podílovému vlastnictví NordLB před přísunem kapitálu 20 % by odpovídala výše dodaného kapitálu téměř 400 milionů DM. NordLB se taková účast podnikatelsky stejně nezdála smysluplná. Na druhé straně zřeknutí se podílu na navýšení kapitálu by znamenalo pokles podílu vlastněného NordLB na 4 %. NordLB by tím ztratila práva spolurozhodování, která jsou zaručena od minimálního podílu vlastnictví 10 %, tato práva zahrnují např. soudní ustanovování mimořádných auditorů nebo prosazení požadavků společnosti vůči členům představenstva a dozorčí rady. Dále NordLB v srpnu roku 2001 podala, v souvislosti s ještě neuzavřeným úvahami o prohloubení spolupráce a také o případné fúzi, „nabídku hájící její zájmy“. Bez žádného podílu na navýšení kapitálu by to bylo sotva hodnověrné. Všeobecně se jednalo o rozhodnutí, které bylo z hlediska podnikatelských záměrů NordLB pečlivě zváženo.
(145)
Protože váha těchto opatření v souvislosti s celkovým charakterem zde popisované podpory je marginální a kvalifikace přísunu kapitálu z NordLB jako podpora nebo běžné tržní jednání nezmění v tomto případě hodnocení Komise, není v tomto ohledu nutné, aby Komise definitivně rozhodla.
(146)
Ve svém rozhodnutí o zahájení řízení Komise poukázala na to, že přísun kapitálu a odstínění rizik je třeba společně posuzovat jako neoznámenou podporu s právními následky podle čl. 13 odst. 2 nařízení (ES) č. 659/1999, protože v podrobné dohodě ani přes oznámení a odkladnou podmínku schválení podpory nelze žádné z těchto opatření vypustit, aniž by se na ně vztahovalo dozorově právní opatření BAFin, jako je předběžné uzavření BGB. Jak také Německo vysvětlilo, jsou obě opatření - odstínění rizik, stejně jako přísun kapitálu, povolený předběžně jako podpora na záchranu - částí jednoho jediného plánu restrukturalizace. Komise je však musí posuzovat jako celek. Právní zařazení obou opatření se proto nemůže lišit.
(147)
Německo k tomu uvedlo své stanovisko, podle něhož odkladná podmínka nechává otevřenou právní účinnost přijatých regulačních opatření, ovšem připouští se, že přísun kapitálu a odstínění rizik jako společný krok způsobily skutečné účinky, protože BGB mohla jen díky těmto opatřením dále pokračovat ve své obchodní činnosti. V této souvislosti položilo Německo také důraz na to, že zákaz poskytnutí podpory podniku nacházejícímu se v nouzi ještě před vydáním konečného rozhodnutí Komise představuje vzhledem k době schvalovacího řízení procesně-právní problém.
(148)
Jak bylo také Německem přiznáno, podpory ve své celkové podobě způsobily faktické účinky před konečným rozhodnutím Komise, protože BGB mohla jen díky těmto opatřením dále pokračovat ve své obchodní činnosti. To neplatí jen pro přísun kapitálu a odstínění rizik, ale také pro závazek země o vkladu upravený v dohodě o splátkách. To sice nabude platnosti jen v případě rozhodnutí Komise o splacení v řízení o LBB/IBB a také jen tehdy, pokud by celková suma splátek vedla k poklesu kvót kapitálu uvedených v dohodě. Tím by byl bez takových zákroků ohrožen úspěch restrukturalizace, včetně obou opatření, takže i toto opatření by přes posunutou podmínku s ohledem na povolení Komisí s jejím ukončením a tedy před jejím schválením ztratilo ekonomické účinky. Komise však bere na vědomí, že Německo i s odkladnou podmínkou, zahrnující dohodu o splátkách, schválení pomoci Komisí a nezpožděným předáváním obsáhlých informací ukázalo připravenost ke spolupráci.
(149)
Finanční zatížení země Berlín, díky podpoře na restrukturalizaci BGB jsou - jak je uvedeno dále v textu - nižší, než zatížení, která by vznikla při aplikaci do roku 2005 existujících státních garancí pro zemské banky, odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva. To však neznamená, že opatření ve prospěch BGB jsou v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, a že by tedy nepředstavovala státní podporu. Jednak jsou stávající státní garance samy o sobě, i když do roku 2005, podpory slučitelné se společným trhem. (22) Jednak Komise zjistila, že zde projednávané podpory pro BGB umožnily bance pokračovat v obchodní činnosti a tím napomohly celé skupině, včetně různých soukromoprávních podniků skupiny. Liší se tedy ve své právní podstatě jednotlivého dosahu čisté realizace státních garancí odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva, které platí jen pro zemskou banku LBB, tedy pro část skupiny. Z těchto důvodů představují všechny zde kontrolované podpory nová opatření pro podporu.
(150)
Protože opatření pro podporu nebyla poskytnuta na základě schváleného režimu podpory, musí Komise přezkoumat jejich slučitelnost se společným trhem podle článku 87.
(151)
Podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES jsou podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak.
(152)
Článek 87 Smlouvy o ES však povoluje výjimky ze zásady neslučitelnosti státní podpory se společným trhem. Ustanovení o výjimkách podle čl. 87 odst. 2 Smlouvy o ES by mohla zdůvodnit slučitelnost podpory se společným trhem. Opatření pro podporu, která se musí přezkoumat, však nemohou být považována ani za podpory sociální povahy poskytované individuálním spotřebitelům (písm. a)) ani za podpory určené k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi (písm. b)), ani za podpory poskytované hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo postižených dotčených rozdělením Německa (písm. c)). Tyto výjimky však v daném případě nejsou použitelné.
(153)
S ohledem na ustanovení o výjimkách podle čl. 87 odst. 3 písm. b) a d) Smlouvy o ES je třeba konstatovat, že podpory nemohou být považovány za podpory, které mají napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu anebo napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu, ani za podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví.
(154)
Komise dále zkoumala opatření pro podporu z hlediska ustanovení o výjimkách podle čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES. Při posuzování podpor, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem, vychází Komise z příslušných pokynů Společenství. Podle názoru Komise nejsou v daném případě použitelné žádné jiné než již uvedené Pokyny Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích (23) („pokyny“). Komise je dále toho názoru, že popsaná opatření pro podporu přispívají k financování restrukturalizace podniku, a proto se musí považovat za podpory na restrukturalizaci.
(155)
Podle pokynů jsou podpory na restrukturalizaci přípustné jen tehdy, pokud neprobíhají v rozporu se zájmy Společenství. V pokynech je povolení podpor Komisí vázáno na splnění určitých předpokladů:
(156)
Komise má za to, že je dostatečně prokázáno, že BGB je třeba považovat za podnik v nesnázích ve smyslu oddílu 2.1 (bod 30 v kombinaci s body 4 až 8) pokynů.
(157)
V bodu 4 pokynů se vychází z toho, že podnikem v nesnázích je takový podnik, „který není schopen prostřednictvím zdrojů svých či prostředků získaných od svých vlastníků/akcionářů nebo věřitelů zastavit ztráty, které ho bez vnějšího zásahu orgánů veřejné moci během krátkého či střednědobého období téměř jistě přivedou k úpadku“. Tyto okolnosti zřetelně nastaly u BGB. Byla sice přijata zde zmíněná opatření země Berlín, tedy většinového akcionáře BGB, která zachránila BGB před zastavením obchodní činnosti. Bylo však již stanoveno, že investor v tržním hospodářství by tyto prostředky za daných podmínek neposkytnul.
(158)
Bez pomocných opatření země by poklesly kvóty kapitálu pod minimální hodnoty předepsané KWG, takže by BAFin (v té době BAKred) musel přijmout potřebná opatření podle § 45 - 46a KWG, jako je například přechodné uzavření. Kromě toho BGB v okamžiku poskytnutí podpor splnila také další kritéria pro definici podniku v nesnázích podle bodu 6 pokynů; patří k nim zvyšující se ztráty, rostoucí dluh a rostoucí úrokové platby, jakož i klesající čistá hodnota aktiv.
(159)
Podpory na restrukturalizaci mohou být podle bodu 28 pokynů poskytnuty jen tehdy, pokud jsou splněna přísná kritéria a pokud je jisté, že jakékoli narušení hospodářské soutěže bude vyrovnáno prospěchem vyplývajícím z přežití podniku, zejména tehdy, kdy je jasné, že čistý dopad propouštění v důsledku úpadku podniku ve spojení s dopadem na jeho dodavatele by zhoršil místní, regionální či vnitrostátní problémy zaměstnanosti, nebo výjimečně pokud by zmizení podniku vyústilo v monopolní nebo oligopolní situaci.
(160)
Poslední podmínka může být pro oblast Berlín vyloučena z důvodu počtu tam působících bank, jakož i na základě struktury trhu pro soukromé a firemní zákazníky, na kterém je BGB se svými obchodními značkami „Berliner Bank“ a „Berliner Sparkasse“ neustále vedoucím podnikem na trhu. Pro případ možného konkurzu v regionu vedoucí banky a na něj navazující možný prodej jejích částí, nelze počítat se zhoršením struktury hospodářské soutěže. To je myslitelné jen v extrémním, nepravděpodobném a tedy teoretickém scénáři, kdy by po insolvenci některý z nejsilnějších regionálních soutěžitelů získal všechny dceřiné společnosti/majetek BGB a zrušil její regionálně silnou pozici. Zejména potom je však nutno vyloučit, z důvodu následující kontroly fúze, vznik monopolu nebo úzkého oligopolu. Na národních a mezinárodních trzích není pozice BGB dostatečně silná, aby v případě možného konkurzu a následujícího prodeje došlo ke vzniku monopolní nebo oligopolní situace. Německo tyto úvahy nerozporovalo ani v rozhodnutí Komise o zahájení řízení.
(161)
S ohledem na ekonomické a sociální účinky v Berlíně předložilo Německo odhad, v němž srovnalo účinky restrukturalizace BGB s účinky dopadu ukončení jejího působení/jejího konkurzu, především v souvislosti se zaměstnaností a příjmy z daní pro zemi Berlín. Bylo předloženo, že nesolventnost až do roku 2006 by v Berlíně vedla ke ztrátě 7 200 pracovních míst (minus 59 %), namísto ztráty 3 200 pracovních míst (minus 26 %) v případě restrukturalizace. Roční příjmy z daní pro zemi v roce 2006 by v případě restrukturalizace poklesly přibližně o 70 milionů EUR, bez restrukturalizace o 150 milionů EUR. V rozhodnutí o zahájení řízení Komise poznamenala, že tyto odhady nelze z důvodu chybějících dalších vysvětlení zkontrolovat.
(162)
Německo v této souvislosti poskytlo další informace, mimo jiné výpočty Německého institutu pro ekonomický výzkum (Deutsches Institut für Wirtschaftsforschung, DIW). Podle těchto výpočtů by tehdejší nesolventnost BGB vedla v Berlíně ke ztrátě 7 000 až 10 000 pracovních míst (z 12 200 pracovních míst existujících v roce 2001 v Berlíně), naproti tomu restrukturalizace by podle aktualizovaného plánu vedla ke ztrátě 3 500 berlínských pracovních míst do roku 2006. Komise považuje počet ztracených pracovních míst v případě nesolventnosti za přehnaný, protože i v tomto scénáři by mohly být obchodní úseky posouzené jako rentabilní dále provozovány novými majiteli v restrukturalizované formě. Dále ztráta pracovních míst v Berlíně způsobená restrukturalizací leží podle aktuálních odhadů s 5 000 pracovními místy výrazně výše, než se původně předpokládalo. Na druhé straně je třeba souhlasit s odhady Německa, že z důvodu náhlé nesolventnosti by došlo ke ztrátě výrazně vyššího počtu pracovních míst než v případě řízené dlouhodobé restrukturalizace, protože v prvním případě by došlo k takzvanému „fire sales“ a uzavření úseků, u nich by nebylo možné provést restrukturalizaci. Přitom je třeba zohlednit nepřímé ztráty pracovních míst způsobené dominovým efektem. Z tohoto důvodu by došlo díky přímým i nepřímým daňovým účinkům také k ročním výpadkům příjmů země Berlín, které je třeba při 300 milionech EUR ročně označit jako významné, především proto, že se rozloží do celého roku. Potud Komise souhlasí s Německem, že s přežitím podniku jsou spojeny ekonomické a sociální výhody.
(163)
Německo dále v oznámení pro případ hypotetického případu nesolventnosti poukázalo na zdroje zabezpečení pro ztráty LBB a na závazky země. Bez jasné identifikace a kvantifikace těchto záručních rizik však Komise nemohla tyto ekonomické účinky přiměřeně posoudit. Německo proto během řízení předložilo právní posudek, jakož i propočty účinků hypotetické nesolventnosti BGB na výše uvedené výpadky příjmů země Berlín. Přitom se jedná o takové účinky, které by se musely vyřešit velice komplexním vnitroskupinovým propojením rizik (mimo jiné interní vydávání úvěrů, záruky, smlouvy o odvodu výsledků) v součinnosti s LBB a s ještě do roku 2005 existující odpovědností za instituce veřejného práva a ručením za instituce veřejného práva.
(164)
Podle Německa by vedl scénář nesolventnosti BGB, v případě pro ni netypického tichého, s úvěry a garancemi spojeného podílu LBB, ke ztrátám přibližně od 18,5 do 25 miliard EUR, přičemž tyto ztráty by se skládaly především ze ztrát na úvěrových pohledávkách LBB u BGB (v případě bilančního objemu [...]* EUR podle výpadkové kvóty přibližně [...]* až [...]* EUR), ze ztrát hodnoty na pohledávkách zákazníků (v případě bilančního objemu přibližně [...]* EUR podle výpadkové kvóty přibližně [...]* až [...]* EUR), z čerpání garancí zaručených BGB Finance v Dublinu (přibližně [...]* až [...]* EUR), jakož i z nákladů nesolventnosti (přibližně [...]* EUR).
(165)
S odvoláním na údaje Německa by tento scénář vedl k zatížení země ve výši přibližně 31 miliard EUR až 40 miliard EUR. Přitom se předpokládalo, že země se rozhodne zastavit provoz LBB a nebude tedy nutno přistoupit na odpovědnost za instituce veřejného práva, nýbrž uplatní se ručení země za instituce veřejného práva - ručení za celou částku závazků, která není pokryta majetkem LBB (24). Využití ručení za instituce veřejného práva bylo odhadnuto na přibližně [...]* EUR (base-case) až [...]* EUR (worst-case). Další zatížení země ve výši přibližně [...]* EUR (base-case) až [...]* EUR (worst-case) vyplývají z nároků Fondu pro pojištění vkladů německých soukromých bank (Einlagensicherungsfonds der deutschen privaten Banken) (25). Dále se pro poskytnutí likvidity ve výši přibližně 5 miliard EUR vycházelo z kapitálového vkladu země ve výši téměř 2 miliardy EUR a také z nákladů na úroky.
(166)
Komise tyto údaje a propočty zkontrolovala a požádala o další vysvětlení. Došla přitom k výsledku, že v případě scénáře nesolventnosti by díky přetrvávajícím státním garancím za LBB přešly na zemi značná, avšak jen hrubě odhadnutelná zatížení, přitom je však třeba rozlišovat mezi dílčími scénáři s nebo bez dalšího provozování LBB v rámci odpovědnosti za instituce veřejného práva.
(167)
Komise podle vlastního odhadu vychází na základě podkladů Německa z toho, že tato zatížení země při dalším provozování LBB by činila řádově zhruba 13 miliard EUR až 20 miliard EUR. Přitom by země musela nejdříve zaúčtovat ztrátu podílu země Berlín na základním kapitálu BGB (téměř 2 miliardy EUR). Dále by země musela z důvodu odpovědnosti za instituce veřejného práva pro LBB vyrovnat následky čerpání garancí zaručených BGB Finance v Dublinu (Komisí odhadnuté na přibližně [...]* EUR), jakož i ztrátu hodnoty na úvěrových pohledávkách LBB u BGB (odhad přibližně [...]* EUR) tak, aby mohl být řádně zachován její obchodní provoz s ohledem na kritéria solventnosti. Vzhledem k Německem uvedeným možným nárokům Fondu pro pojištění vkladů německých soukromých bank existují nejistoty - [...]*. Významné právní pochyby dále existují s ohledem na právní platnost záruk LBB na určité nároky třetích stran z obchodů s fondy v oblasti služeb spojených s nemovitostmi (například záruky za prospekty, prohlášení o vyloučení vůči osobně ručícím společníkům investičních a účelových společností). Taková rizika proto není možno kvantifikovat.
(168)
Ve scénáři ukončení obchodní činnosti LBB je třeba vycházet z přídavných zatížení země ve výši přibližně 8 miliard EUR (přibližně 6 miliard EUR ztráta hodnoty LBB na pohledávkách zákazníků z důvodu nesolventnosti vyvolané, jakoby dominovým efektem, problémy s hotovostí u zákazníků - zejména společnosti fondů, zásob a stavby bytů, jakož i cca 2 miliardy EUR odpisy z podílů).
(169)
Německo v průběhu řízení také uvedlo, že tyto scénáře se nebudou výrazně měnit u hypotetické nesolventnosti v oblasti služeb spojených s nemovitostmi (odštěpení a likvidace bez odstínění rizik) na základě propojení rizik ve skupině. Směrodatné jsou pro to jednak úvěry, které dceřiné společnosti expandujícího a tím do dalších nesnází upadajícího úseku služeb s nemovitostmi (IBAG/IBG/LPFV včetně dceřiných společností IBAG, IBV a Bavaria) obdržely od dílčích bank skupiny (BGB, LBB a BerlinHyp), jednak také smlouvy o odvodu výsledků uzavřené mezi IBAG a jejími dceřinými společnostmi Bavaria a IBV na jedné straně a mezi BGB a IBAG na straně druhé. Kromě toho poskytla BGB záruky na všechny závazky IBG, Bavaria a IBV, které byly ospravedlněné do roku 1998. Komise nemá žádný důvod pochybovat o této informaci Německa. V tomto ohledu sdílí názor Německa, že odštěpení a likvidace úseku služeb spojených s nemovitostmi IBAG/IBG/LPFV bez odstínění rizik z důvodu propojení rizik by také vedlo k nesolventnosti BGB s výše nastíněnými následky.
(170)
Na závěr je třeba stanovit, že účinky hypotetické nesolventnosti BGB - s pokračováním nebo bez pokračování LBB - lze jen obtížně kalkulovat a že odhady jsou zatíženy velkou nejistotou. Zatížení země jsou proto jen hrubé částky - s rozsahem přibližně 13 až 30 miliard EUR. Při pravděpodobné hodnotě mezi těmito póly lze však s jistotou vycházet z toho, že restrukturalizace s pomocí uvažované podpory s sebou přinese méně závažná zatížení země Berlín.
(171)
Německo v průběhu řízení neuplatnilo požadavek, aby BGB nebo jiné podniky skupiny poskytly služby obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES. Proto Komise, jak již bylo uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, vycházela z toho, že tento aspekt není pro posouzení projednávaných opatření relevantní, a došla k závěru, že podpory nemohou být na základě čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES povoleny.
(172)
Podle oddílu 3.2.2 písm. b) pokynů je poskytnutí podpory podmíněno provedením restrukturalizačního plánu, který musí být schválen Komisí v případě veškerých jednotlivých podpor, a musí být přezkoumána jeho vhodnost pro obnovení dlouhodobé životaschopnosti podniku během rozumné doby. Restrukturalizační plán musí přitom mít omezenou dobu působnosti a musí být založen na reálných předpokladech. Musí popisovat okolnosti, které vedly k nesnázím podniku a poskytnout tak základ pro posouzení, zda jsou navrhovaná opatření vhodná. Plán umožňuje podniku přechod k nové struktuře, která nabízí vyhlídky na dlouhodobou životaschopnost a umožňuje podniku stát na vlastních nohou, tj. umožňuje podniku pokrytí všech nákladů, včetně odpisů, a finančních poplatků a dosažení návratnosti kapitálu dostatečné pro to, aby podnik mohl soutěžit na trhu.
(173)
Komise při svém posuzování vycházela z údajů Německa, mezi jiným z podrobného plánování jednotlivých opatření na restrukturalizaci, výpočtů předpokládaných zisků a ztrát pro období restrukturalizace v období 2001 až 2006 na základě optimistického, pesimistického a základního scénáře, analýzy za problémy odpovídajících strukturálních deficitů a také nákladů za plánovaná opatření na restrukturalizaci. Při svém posuzování se Komise dále opírala o údaje Německa k probíhajícímu provádění plánu restrukturalizace a k modifikacím jednotlivých opatření, včetně časového naplánování určitých prodejů.
(174)
Vzhledem k neúspěchu předcházejícího pokusu o privatizaci a k vysoké roční ztrátě BGB ve výši přibližně 700 milionů EUR za rok 2002 považuje Komise podle sdělení Německa na konci března roku 2003 za nutné, pokusit se nejdříve znovu prohloubit životaschopnost banky jejími vlastními prostředky a, pokud z toho nebude možno vyvodit žádné významné závěry, nechat provést kontrolu nezávislým externím znalcem. Cílem Komise bylo získat určitou jistotu o tom, že BGB může do budoucna soutěžit na trhu samostatně bez nutnosti státní podpory. Bez takovéto jistoty, resp. při trvání pochyb by Komise musela přijmout negativní rozhodnutí o všech v úvahu přicházejících podporách na základě předloženého konceptu restrukturalizace. Neúspěch postupu privatizace vrhl pochyby především na únosnost zbývajících obchodů pro financování nemovitostí. Roční ztráta ve výši přibližně 700 milionů EUR (po zdanění) byla sice způsobena převážně mimořádnými vlivy (minus 593 milionů EUR), zejména rozsáhlými odpisy podílů EUR-Stoxx ve výši 399 milionů EUR, zatímco provozní výsledek po prevenci rizik byl jen lehce negativní (minus 23 milionů EUR) a tím byl o cca 30 milionů EUR dokonce překročen plán pro rok 2002 (minus 53 milionů EUR). Avšak tato vysoká ztráta měla přesto značné negativní dopady na další, jako nárazník pro možné ztráty zamýšlenou a tedy pro životaschopnost určující kvótu základního kapitálu, která tím pádem poklesla na 5,6 % a je tedy s téměř [...]* výrazně pod původní plánovanou hodnotou [...]* pro rok 2002.
(175)
V této souvislosti je třeba poznamenat, že Komise vedla rozhovory s Německem již na začátku roku 2003, zda by byla možná další kompenzační opatření v oblasti maloobchodu. Německo kvantifikovalo účinky samostatného prodeje Berliner Bank podle tehdejší situace a vycházelo z toho, že Komise nezískala žádnou dostatečnou jistotu o tom, zda zbytek skupiny bude moci v budoucnu samostatně soutěžit na trhu.
(176)
Šetření Komise se zaměřilo především na rizika úvěrů a předcházení rizik v úseku financování nemovitostí a v menším měřítku také v úseku kapitálového trhu. Podle názoru Komise by se mohly odstranit pochybnosti o životaschopnosti, pokud by byl úsek financování nemovitostí nebo alespoň jeho největší část účinně izolován se svými riziky od zbytku skupiny, třeba samostatným včasným prodejem tohoto úseku. Německo však předložilo do června roku 2003 čísla, která Komisi prokázala, že scénář takového účinného izolování celého úseku je neproveditelný. Jako hlavní důvod bylo uvedeno, že prodej by se musel provést bezprostředně po přeúčtování stavu majetku úseku financování nemovitostí (zejména podílů BGB u BerlinHyp s účetní hodnotou [...]* EUR) z investičního majetku na běžná aktiva. To by vyžadovalo ocenění tohoto majetku na aktuální tržní hodnotu, [...]*. Takto vzniklé mimořádné ztráty by zatížily vybavení vlastním kapitálem BGB natolik, že by nebyla dále životaschopná bez další státní podpory.
(177)
Když se ukázalo, že krátkodobé izolování zbytku skupiny od rizik oblasti financování nemovitostí není možné, nezůstala Komisi jiná možnost než pověřit nezávislého experta prověřením životaschopnosti BGB na základě existujícího konceptu restrukturalizace. V popředí přitom stála zejména otázka, zda je možno považovat prevenci rizik za přiměřenou s ohledem na stávající rizika v oblasti financování nemovitostí. Jako poradce si Komise zvolila dne 14. července 2003 společnost pro ekonomickou kontrolu Mazars, která však dostala obsáhlé zadání, jež zahrnovalo také jiná rizika pro životaschopnost banky (např. také obchodování na kapitálovém trhu a oblast velcí zákazníci/zahraničí).
(178)
Návrh znaleckého posudku byl odevzdán podle smlouvy dne 30. září 2003. Nejdůležitější výsledky byly diskutovány dne 3. října 2003 s Německem. Konečná verze posudku byla Německu předána dne 20. listopadu 2003. Na základě posudku společnosti Mazars došla Komise, vzhledem k plánu restrukturalizace, jak byl předložen v září roku 2003 a tedy ještě neobsahoval Německem přislíbené odštěpení Berliner Bank, což bylo přislíbeno až po vystavení znaleckého posudku, k následujícím závěrům ohledně životaschopnosti banky.
(179)
Německo předložilo v lednu roku 2002 Komisi formou oznámení podrobnou, bankou a společností Morgan Stanley zpracovanou studii trhu, v níž byl představen aktuální a v budoucnu očekávaný stav bankovního trhu v Německu a především v Berlíně. Komise považuje tuto studii, se zahrnutím dalších informací předložených po zahájení řízení, za dostatečnou a logicky správnou. K bodům uvedeným v rozhodnutí o zahájení řízení odkazuje Komise na doplňující závěry Německa v 58. bodu odůvodnění a násl.
(180)
Německo především objasnilo, že maloobchodní prodej (soukromí a firemní zákazníci) BGB se koncentruje na zemi Berlín a na její bezprostřední okolí, což představuje prostorově relevantní trh. V nejdůležitějších segmentech trhu, tj. zejména v obchodování s vklady a s úvěry, se podíl BGB na trhu vyznačoval před krizí jen mírnými pozitivními nebo negativními změnami, resp. stagnoval. V Berlíně bylo při počtu téměř 4 000 zákazníků na jednu pobočku obsluhováno výrazně víc zákazníků než byl německý (1 300) nebo evropský (1 800) průměr. V budoucnu bude počet poboček mírně klesat, protože zákazníci budou provádět více transakcí přes internet. Také jinak neexistuje v podstatě nadbytečná kapacita, panuje však intenzivní konkurence, která dále zesiluje tlak na marže a lze očekávat další konsolidaci.
(181)
V oblasti financování nemovitostí je sazba hypotečních půjček v Německu ve srovnání s Evropou velice nízká, a lze pozorovat stále silnější proces koncentrace ve financování hypoték. Dále nedošlo v nedávné minulosti v oblasti hypoték k založení žádného významnějšího subjektu. Heterogenní nabídková struktura a z toho vyplývající konkurence je také jedním z významných důvodů nedostatečné ziskovosti a návratnosti obchodování s hypotékami v Německu. Účastníci na trhu dosáhli v minulosti růstu jen velice agresivní cenovou politikou, což však vedlo v mnoha případech k významným oprávkám, jak ukazuje i příklad BerlinHyp, resp. BGB. Silná fragmentace trhu vedla k intenzivní konkurenci a značnému tlaku na trh. Zatímco poptávka na západě Německa roste, dochází na východě k další konsolidaci nájmů a cen aktiv. Z důvodu intenzivní konkurence a dalšího zostření regulačního prostředí však nelze očekávat žádné výrazné ozdravení německého trhu s hypotékami jako celku.
(182)
Vzhledem k obchodování se službami spojenými s nemovitostmi (obchod s fondy a obchod s investory/rozvojem projektů) není možno sledovat nadměrné kapacity v národním obchodu s fondy. Existuje však vysoká, ale i dlouhodobě nezměněná intenzita konkurence. Na tomto místě je třeba poznamenat, že během řízení bylo přislíbeno vyčlenit celý úsek služeb spojených s nemovitostmi z BGB.
(183)
V obchodování na kapitálovém trhu je BGB podle údajů Německa aktivní v obchodování s akciemi a obligacemi (vlastní obchod a obchodování se zákazníky), ve vydávání emisí a obchodování s deriváty, jakož i v obchodování s devizami a valutami a v jiných obchodech na peněžním trhu, hlavně s německými zákazníky. Krize na kapitálovém trhu vedla k silnému úbytku. Otázku na nadměrné kapacity nelze v současné době uspokojivě zodpovědět. Je však třeba očekávat zostření konkurence a zvyšující se marginalizaci menších konkurentů, jako je BGB, ve prospěch větších nabízejících subjektů.
(184)
Komise k německým podkladům souhrnně poznamenává, že důkladně a pozitivně posoudí budoucí rozvoj tržního prostředí a tržních vyhlídek BGB v maloobchodě a v obchodování na kapitálovém trhu. Na základě novějších údajů o lepším ekonomickém rozvoji očekávaném v příštích létech zde lze dosáhnout relativně stabilních výnosů. Záleží to především na samotném podniku, jak úspěšně dokáže prosadit své tržní strategie. Oproti tomu by se mohla zdát pozice pro obchodování s financováním nemovitostí méně příznivá, a to z důvodu zřejmě ještě neuzavřeného konsolidačního procesu. Banka by v tomto smyslu mohla být řízena tak, aby případně další cílenou redukcí dále přizpůsobila svoji strategii budoucímu rozvoji obchodu, pokud se to ukáže jako nutné. Poté, co bude do konce roku 2005 odštěpen obchod se službami spojenými s nemovitostmi, bude hrát rozvoj trhu v této oblasti pro banku již jen podřadnou roli.
(185)
Komise při svém posouzení přihlíží k vysvětlení Německa o problémech banky, za které jsou zodpovědné strukturální a operativní deficity. Komise považuje analýzu minulých deficitů za přiměřenou a vhodnou jako výchozí bod pro jejich překonání a pro zpracování plánu restrukturalizace.
(186)
Komise z toho usuzuje, že krize BGB spočívala především v kumulaci rizik v oblasti služeb spojených s nemovitostmi z důvodu stále stoupajícího poskytování dlouhodobých garancí na nájemné, výnosy a revitalizace, které nemohou být považovány ani jako ekonomicky zvladatelné ani jako přiměřený poměr náklady/využitelnost. Mnohem více byly založeny na zcela nereálném odhadu trhu, který se dal spíše nazvat zbožným přáním. To platilo i pro obchod s financováním nemovitostí: Agresivní, na vyšší podíly na trhu cílená cenová politika, která přiměřeně nekryla rizika poskytování úvěrů, a na nedbalosti založené chybné hodnocení jistot - to vše vedlo v dobách hospodářského rozvoje od konce 90. let minulého století k masivním výpadkům úvěrů a tomu odpovídajícím ztrátám.
(187)
Navíc došlo v obchodování jak se službami spojenými s nemovitostmi, tak s financováním nemovitostí k masivnímu ovlivňování některými zemskými politiky, kteří nedbali na ekonomické zájmy banky, resp. jim chyběly ekonomické znalosti a mnohem více dávali přednost zdánlivým politickým cílům rozvoje země. Jak dalece jsou tyto vlivy trestné, to zjistí berlínské soudní úřady. Tyto hospodářsky neospravedlnitelné praktiky rozhodujícím způsobem usnadnil systém pro rozeznávání a zvládání rizik, který lze označit za nevyvinutý a který v žádném ohledu neodpovídal požadavkům na účinné řízení rizik běžným na trhu. V té době, vzhledem ke své míře zodpovědnosti, neučinilo zadost řádnému chodu podniku, resp. jeho kontrole ani představenstvo ani dozorčí rada banky. Je však třeba dodat, že i příslušní auditoři a zodpovědné dozorové orgány příliš pozdě rozeznali rostoucí akumulaci bankou nezvládaných rizik a že teprve těsně před vypuknutím krize přijali příslušná opatření.
(188)
Vypuknutí krize mohlo být také proto tak dlouho prodlužováno, protože zemská banka Berlín jako část skupiny profitovala z rozsáhlých státních záruk odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva a refinancovala celou skupinu nezávisle na skutečných obchodních rizicích na kapitálových trzích, resp. přes soukromoprávní konstrukce záruk byly odpovědnost za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva rozšířeny na jiné společnosti skupiny v jejich ekonomickém působení, a tím teprve byly vlastně umožněny mnohé, pro banku nesmyslné obchody. Zrušení odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva k červenci roku 2005 zajistí to, že v budoucnosti nebude možný vznik krize tímto způsobem, resp. bude trhem včas objevena, resp. nebudou za to muset daňoví poplatníci platit miliardovými sumami.
(189)
Společnost Mazars kontrolovala podrobný plán restrukturalizace, jak byl předložen v létě roku 2003 a tedy ještě neobsahoval odštěpení Berliner Bank. Ten předpokládá opatření, která jsou podle názoru Komise v souladu s odhadem společnosti Mazars a která jsou jako celek vhodná k tomu, aby vyřešila strukturální a operativní deficity zodpovědné za problémy v minulosti a aby znovu obnovila dlouhodobou životaschopnost podniku.
(190)
Plán restrukturalizace pro překonání strukturálních a operativních deficitů banky spočívá jednak v opatřeních týkajících se prodeje, seskupení a likvidace dceřiných společností za účelem budoucí koncentrace banky na její základní obchodní činnost, jednak v opatřeních pro zvýšení účinnosti a návratnosti hlavních obchodů (sanační okruh) zejména snížením nákladů, koncentrací činností a odstraněním rizikových položek. Jedno z opatření pro restrukturalizaci, jak v rámci, tak i mimo rámec základní obchodní činnosti, může být považováno současně i jako opatření pro kompenzaci soutěžitelů, pokud jeho výsledkem bude redukce přítomnosti banky na trhu. Plán restrukturalizace se vztahuje na období od roku 2001 do roku 2006.
(191)
Cílová struktura plánu restrukturalizace, jak byl předložen Komisi v létě roku 2003, je regionální banka se zaměřením na základní obchodní činnost v oblasti maloobchodního bankovnictví (soukromí a firemní zákazníci s obchodními značkami Berliner Sparkasse a Berliner Bank), to bude doplněno širším obchodováním na kapitálovém trhu (BGB a LBB) a obchodováním s financováním nemovitostí (BGB, LBB a BerlinHyp). Maloobchod by potom měl v roce 2006 zvýšit výnosy skupiny o zhruba [...]* (téměř [...]* EUR), obchodování na kapitálovém trhu přibližně [...]* % (cca. [...]* EUR) a obchodování s financováním nemovitostí cca. [...]* % (přibližně [...]* EUR). Z důvodu relativně vysokého podílu nákladů maloobchodu by měl maloobchod a obchodování na kapitálovém trhu přispět [...]* k provoznímu výsledku.
(192)
Základními zásadami restrukturalizace jsou trvalé obnovení výnosnosti, jakož i trvalé snížení nákladů banky, uvedení rizik zpět na běžnou tržní míru a tím zlepšení činnosti na kapitálového trhu. Konkrétně by se měl v období plánu restrukturalizace mezi roky 2001 a 2006, jak byl předložen Komisi v létě roku 2003, zlepšit provozní výsledek po prevenci rizik výrazně nad [...]* za rok a za tím účelem by se měly nadproporcionálně o téměř [...]* snížit správní výdaje. Kvóta základního kapitálu rozhodující pro výpočet by měla být od roku 2001 do roku 2006 snížena z téměř [...]* EUR o přibližně [...]* % na [...]* EUR. Banka usiluje o střednědobé zvýšení kvóty základního kapitálu minimálně na 7 %.
(193)
S ohledem na hlavní důvody chybného vývoje u BGB v minulosti jsou klíčová opatření, jako je radikální snížení počtu zaměstnanců o celkem více než polovinu (z přibližně 15 000 na přibližně 6 500), opuštění, zmenšení nebo řízené uzavření rizikových oblastí, resp. oblastí obchodů nepatřících mezi hlavní obchodní oblasti regionální maloobchodní banky, lepší interní kontrolní mechanismy a štíhlá struktura v interní organizaci a na pobočkách, podle názoru Komise a jejích poradců rozumná na to, aby se podnik stal znovu rentabilní a aby překonal chyby z minulosti. Operativní zlepšení vyplývají z vnitřních opatření a zahrnují opuštění ztrátových činností. Komise v zásadě považuje, v souladu s analýzou společnosti Mazars, plánovaná opatření za proveditelná. Opatření byla již provedena nebo jsou plánována. Podrobněji platí následující:
(194)
Pro maloobchod oblasti soukromých zákazníků se původní koncept restrukturalizace zaměřoval na regionální obchodování pod obchodními značkami Berliner Sparkasse a Berliner Bank (druhá banka je nyní podle příslibu Německa oddělena), při současné optimalizaci pracovních postupů a výrazném snížení kapacit pracovníků. Koncept, z velké části již provedený, předpokládá, že se neprodají úseky vhodné pro definované základní regionální obchodování, a nepředpokládá ani uzavření poboček. Výše výnosů by měla v průběhu sanačního období od roku 2001 do roku 2006 [...]*, zatímco výše správních výloh za stejné období by se měla snížit o přibližně [...]* % a zisk před zdaněním by se měl zvýšit z minus [...]* EUR na [...]* EUR. Rizikové položky by se měly výrazně snížit. Počet zaměstnanců by měl v sanované skupině v roce 2006 klesnout z přibližně 6 000 v roce 2001 na téměř [...]*. Poměr náklady/výnosy z obchodování se soukromými zákazníky by se měl zlepšit z téměř [...]* % v roce 2001 na téměř [...]* % v roce 2006.
(195)
Tato opatření byla již podle plánu téměř zcela uvedena do praxe. Zpozdil se pouze prodej Weberbank s majetkem téměř 4,4 miliard EUR, výhledově by se ale mohl uskutečnit v roce 2004. V souladu s analýzou provedenou společností Mazars pokládá Komise plán v tomto stádiu jako vhodný podklad pro nastolení dlouhodobé rentability obchodování se soukromými zákazníky.
(196)
Opatření přijatá nebo plánovaná podle původního konceptu pro oblast soukromých zákazníků se převážně uplatňují i v oblasti firemních zákazníků, do níž bude v budoucnu zařazen i zbytek obchodování s veřejnou správou. Koncept předpokládá zastavit obchodování s firemními zákazníky mimo Berlín. Výše výnosů by se měla snížit jen lehce, zatímco výše správních nákladů by za stejné období měla klesnout o téměř [...]* % a zisk před zdaněním by se měl zvýšit z [...]* EUR na cca. [...]* EUR. Také rizikové položky by se měly výrazně snížit. Počet zaměstnanců by se měl snížit o více než [...]* %. Poměr náklady/výnosy z obchodování s firemními zákazníky by se měl zlepšit z téměř [...]* % v roce 2001 na přibližně [...]* %.
(197)
Jak potvrdila společnost Mazars, byla již tato opatření rozsáhle zavedena, resp. podle plánu se pokračuje v jejich uplatňování. Komise považuje za pravděpodobné, že opatření v tomto stádiu plánu vytvářejí uspokojivou rentabilitu obchodování s firemními zákazníky a s veřejnou správou a vymezují banku i v této oblasti na obchodování v regionu Berlín/Braniborsko.
(198)
Obchodování na kapitálovém trhu je restrukturováno s cílem uvolnit vlastní kapitál odpovídajícím snížením rizikových položek a zlepšit efektivitu práce. Za tím účelem by se měl provázat obchod na vlastní účet (akcie a úročené úvěrové produkty) přes všechny oblasti kapitálového trhu, jasně se oddělit od obchodování se zákazníky a celkově zredukovat. Přitom by mělo proběhnout omezení na Německo, Evropu a USA, zatímco činnost v oblasti emerging markets by se měla opustit. Stejně tak by se mělo utlumit portfolio úrokových derivátů a mělo by se omezit na pozice orientované na zákazníky. Na druhé straně by se mělo vybudovat méně rizikové obchodování se zákazníky, především s ohledem na úrokové produkty a produkty vlastního kapitálu. Výše výnosů má od roku 2001 do roku 2006 jen lehce klesnout, zatímco výše správních nákladů se má ve stejném období snížit o přibližně [...]* % a zisk před zdaněním se má zvýšit o přibližně [...]* %. Mají se redukovat rizikové položky a snížit počet zaměstnanců o přibližně [...]* %. Zamýšlí se zlepšit poměr náklady/výnosy z obchodování na kapitálovém trhu o téměř [...]* % v roce 2001 na přibližně [...]* % v roce 2006.
(199)
Plánovaná opatření mezitím byla - jak bylo potvrzeno společností Mazars - rozsáhle zavedena, resp. jsou zahrnuta do časového plánu. Komise to považuje za dostatečné pro zajištění výnosnosti těchto obchodních oblastí do budoucna a současně pro omezení rizika banky na běžnou míru. Zaměření na obchodování se zákazníky a sdružení a organizační oddělení obchodu na vlastní účet zlepší podle názoru Komise transparentnost, omezí rizika a pomůže bance tato rizika lépe zvládnout. Díky výraznému zredukování rizikových položek se uvolní vlastní kapitál, což je užitečné pro zvýšení kvóty vlastního kapitálu, a tím budoucího zajištění schopnosti banky obstát na kapitálovém trhu po odpadnutí odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva.
(200)
V oblasti restrukturalizace obchodování s financováním nemovitostí má nejvyšší prioritu snížení rizika. Za tímto účelem by měl proběhnout postupný rozbor rizik, s cílem eliminovat špatná rizika a omezit se na nové ochody se zákazníky s nízkým rizikem. Měl by se vybudovat úsek managementu rizik. Měly by se optimalizovat pracovní procesy a controlling rizik. Mezi hlavní obchody má v budoucnu patřit financování průmyslových investorů a stavebních bytových společností přednostně ve vybraných velkých městech západního Německa, méně postižených krizí trhu s nemovitostmi, a také do určité míry v Berlíně a v Braniborsku. Financování průmyslových investorů představuje relativně stabilní, málo rizikový obchod. Je třeba zaměřit se nadregionálně z důvodu diverzifikace rizik a z důvodu zajištění adekvátního promísení portfolií, aby se využil regionální potenciál růstu a již získané regionální know-how trhu. Bez nadregionálních komponent v oblasti financování nemovitostí hrozí výrazné zhoršení ratingu a sazeb pro refinancování. Naproti tomu by se měly odstranit segmenty obchodů s nemovitostmi s velkým rizikem, u nichž není dosaženo uspokojivých marží. Banka považuje za reálné zlepšení výsledku u nových obchodů z důvodu změny zaměření.
(201)
Pro zlepšení výsledků ve stávajícím obchodování by se měli nasadit specialisté na rizika v ohrožených segmentech. Mělo by proběhnout zpracování a kritické nové posouzení stávající činnosti, případně s pomocí externích znalců, podle zadání a pod vedením vlastního úseku znalců. Dále by měly do roku 2005 klesnout přímé věcné náklady, jakož i náklady na personál o cca. [...]* %. Důležitou páku pro zlepšení výsledků představuje také rozvoj strategií pro sanaci ohrožených účastí, jakož i zavedení kontroly rizik v celé skupině v roce 2002, což dříve bylo jen v jednotlivých úsecích, a dále zavedení vhodných nástrojů pro včasné varování.
(202)
Výše výnosů má od roku 2001 do roku 2006 [...]* o téměř [...]* %. Výše správních nákladů se má oproti tomu ve stejném časovém období snížit o přibližně [...]* %. Zisk před zdaněním se má do roku 2006 zvýšit z výrazně záporných čísel na cca. [...]* EUR. Rizikové položky se mají snížit o více než [...]* % a poměr náklady/výnosy obchodů s financováním nemovitostí by se měl zvýšit, a to i z důvodu zavedených intenzivních nákladových opatření pro vybudování lepšího řízení rizik, z přibližně [...]* % na téměř [...]* %.
(203)
Tato opatření již byla ve velké míře zavedena, resp. nacházejí se v plánu. Komise v zásadě považuje vytyčená opatření za kroky správným směrem. Avšak podle názoru Komise a jejích poradců za plánovanými úkoly pokulhává provádění požadovaného zlepšení kvality údajů. Tato neuspokojivá situace by mohla případně opozdit funkčnost systému řízení rizik.
(204)
Komise dále pochybovala, stejně jako analýza společnosti Mazars, zda se bance podaří u zákazníků s nízkým profilovým rizikem generovat v budoucnosti dostatečný objem obchodů s plánovanými výšemi marží. Neboť podle údajů předložených samotným Německem se trh s financováním nemovitostí vyznačuje vysokou konkurencí a v současné době se ještě nachází v procesu konsolidace. Cíloví zákazníci, na které se zaměří BGB, budou jako atraktivní segment trhu silně oslovováni také jinými nabízejícími. Pochybení by se přímo projevilo na budoucím zisku z úroků. Na základě čísel z léta roku 2003, která měla Komise k dispozici od poradců, by tehdy vzniklé nesplnění cílů při generování nových obchodů, extrapolované na budoucnost, vedlo k výraznému výpadku výnosů z úroků. Pokud by se nesplnění cílů v budoucnu dále zvyšovalo, zhoršoval by se úměrně i dopad výpadku výnosů z úroků. Budoucí generování dostatečných nových obchodů závisí především na rozvoji trhu v regionu Berlín/Braniborsko, ve kterém se i nadále nachází těžiště obchodování BGB. Pokud by zde banka neměla mít dostatečný úspěch, mělo by to trvalé účinky zejména na hodnotu podílu BGB u BerlinHyp a bylo by nutno provést další odpisy účetní hodnoty ze současných [...]* EUR, což by se nepříznivě projevilo na výsledku a případně kvótě základního kapitálu banky. Tato otázka je projednávána ještě podrobněji níže (249. bod odůvodnění). Komise však přesto, v souladu se společností Mazars, nepochybuje o životaschopnosti banky i přes přetrvávající problémy v oblasti financování nemovitostí.
(205)
Banka plánuje, že se zcela stáhne z obchodní oblasti velkých zákazníků/zahraničí, která zahrnuje také konzultace v úseku Mergers & Acquisitions a také strukturované financování/financování projektů a která není považována za základní obchodní činnost banky. Proto v roce 2002 zcela zastavila sjednávání nových obchodů. Z důvodu dlouhodobé angažovanosti, zejména v oblasti strukturovaného financování, však není možné okamžité ukončení činnosti, avšak je možná pouze rozsáhlá redukce rizikových položek o cca. [...]* % ke konci periody restrukturalizace v roce 2006. Zbytek bude ukončen co možná nejdříve, s výjimkou omezeného rozsahu mezinárodního financování exportu, pokrytého exportními úvěrovými agenturami a střednědobým až dlouhodobým financováním transakcí se zbožím ve vybraných cílových zemích střední a východní Evropy na základě prokázaných expertíz o zemích, které se mají integrovat do obchodování na kapitálovém trhu a mají na něm zůstat.
(206)
Doposud realizované redukce činnosti probíhají podle plánu. Podle názoru Komise a společnosti Mazars jsou tato opatření vhodná k tomu, aby byl tento obchodní obor co nejdříve úplně zastaven a aby se masivním odbouráním rizikových položek výrazně uvolnil vlastní kapitál k zajištění budoucí schopnosti přežít na kapitálovém trhu. Úkolem této relativně vysoce rizikové oblasti s vysokým objemem vlastního financování, která nepatří k hlavním obchodním činnostem, bude také výrazně uvolnit management k lepšímu plnění jeho prvořadých úkolů v klíčových oblastech. V roce 2003 byl také upraven původní plán k ukončení činnosti, aby se mohly zohlednit nepříznivé tržní podmínky v roce 2002. To by s sebou mohlo nést jisté, celkově ale nijak významné zpoždění při snižování rizikových položek.
(207)
Jako doplněk k oznámení nabídlo Německo ve své odpovědi na zahájení řízení Komisí o redukci obchodů se službami spojenými s nemovitostmi úplné vyčlenění těchto obchodů a - bez ohledu na několik málo na trhu prodejných společností - jako další kompenzační opatření převedení na zemi Berlín do konce roku 2005. Toto opatření se tak stalo částí konceptu restrukturalizace. Jsou tím zasaženy všechny společnosti z oblasti služeb spojených s nemovitostmi, kterých se týká odstínění rizik z dubna roku 2002, zejména IBAG, Bavaria, IBV, IBG a LPFV.
(208)
Odstínění rizik z dubna roku 2002 pokrývá všechna rizika ze starých obchodů banky v oblasti služeb spojených s nemovitostmi, které se uskutečnily před příslušnými, výše uvedenými rozhodnými dny. To vede k tomu, že pro banku vyplývají rizika v oblasti služeb spojených s nemovitostmi již jen z nových obchodů, které byly uzavřeny po těchto rozhodných dnech. Protože je trh služeb spojených s nemovitostmi stále považován za problematický a protože je zatížen velkou nejistotou prognózy, považuje Komise - jak bylo potvrzeno jejím poradcem, společností Mazars - pokračující výrazné omezení nových obchodů v oblasti služeb spojených s nemovitostmi za důležitý příspěvek k obnovení dlouhodobé životaschopnosti a koncentraci na hlavní oblasti obchodování regionální banky. Transfer starých obchodů, spadajících pod odstínění rizik, na zemi Berlín za tržní cenu také bance umožňuje uvolnit zdroje, doposud vázané mimo hlavní obchody, i když transfer již pokrytých starých obchodů jako takový by neměl mít žádné výrazné účinky na rizikovou situaci banky.
(209)
Komise považuje úplné uvolnění obchodního pole služeb spojených s nemovitostmi, stejně jako společnost Mazars, za jasný a hospodářsky smysluplný krok, který by mohl sloužit jako příspěvek k dlouhodobé stabilizaci výsledků banky. Toto opatření by proto mohlo být pozitivně hodnoceno i kapitálovým trhem a mohlo by usnadnit plánovanou privatizaci banky.
(210)
Plánovaný úbytek zaměstnanců v období restrukturalizace od roku 2001 do roku 2006 činí pro celou skupinu přibližně 8 500 pracovníků, tj. redukce o téměř 60 % z více než 15 000 na téměř 6 600. K 30. září 2003 bylo dosaženo stavu přibližně 10 000 pracovníků, tzn. snížení o téměř 5 200 resp. cca. 35 %. Tato čísla jsou zahrnuta i v plánu.
(211)
Provedená finanční opatření jsou podle názoru Komise a ve shodě s jejím poradcem, společností Mazars, nutná a přiměřená k tomu, aby se znovu obnovila finanční stabilita BGB z pohledu likvidity a vybavení kapitálem a aby se zajistilo refinancování BGB na kapitálových trzích, jakož i k tomu, aby se financovala restrukturalizace BGB. Finanční opatření spočívají v opatřeních jak vzhledem k vlastnímu, tak i k cizímu kapitálu. Podrobněji platí následující:
(212)
Komise je toho názoru, že prodej majetku a podílů banku zaopatří a zredukuje rizikové položky ležící mimo hlavní obchodní činnost. Není však zřejmé, zda současně bude možné realizovat významné účetní zisky.
(213)
Refinancování banky stojí na třech hlavních pilířích: spořicí vklady (cca. jedna třetina), bankovní vklady (cca. jedna třetina) a upsané závazky (cca. jedna čtvrtina). Konsolidované závazky se zredukovaly ze 185 miliard EUR na konci roku 2001, o 32 miliard EUR na 153 miliard EUR v polovině roku 2003. To výrazně překročilo plánovaný cíl pro rok 2003, který byl 160 milionů EUR. Do roku 2006 by tyto závazky měly dále klesnout na téměř [...]* EUR.
(214)
Banka směřuje, v rámci přípravy na odpadnutí státních záruk, k přesunutí svého relativně vysokého stavu krátkodobých závazků na střednědobé a dlouhodobé závazky, jakož i k novému vstupu na kapitálový trh v oblasti nezajištěných závazků. Za tímto účelem banka vypracovala záměry k vydání zajištěných i nezajištěných závazků a snaží se znovu vybudovat důvěru kapitálového trhu a rozšířit základnu investorů. Banka vedla rozhovory s ratingovými agenturami o reálně dosažitelném ratingu při úspěšném provádění konceptu restrukturalizace na základě scénáře base-case („A-“ resp. „A3“). [...]*. Celkově potom bude vycházet z navýšení nákladů na refinancování o průměrně [...]* základních bodů, což je nutno odvodit z odpadnutí státních záruk v polovině roku 2005.
(215)
Komise považuje v zásadě za pochopitelnou - jak potvrdila i společnost Mazars - strategii refinancování banky a přitom zejména rozvinutý základní scénář a odvod odpovídajícím způsobem navýšených nákladů na refinancování. Pro budoucí refinancování banky však vyvstává nejistota z potenciální zdrženlivosti účastníků trhu, která by mohla vyvstat zejména tehdy, pokud by banka zůstala za očekáváním. V takovém případě by se muselo počítat se stoupajícími náklady na refinancování. Dále v současné době nelze předvídat, do jaké míry nastane v polovině roku 2005 efekt nasycenosti trhu, kdy všechny státní banky v Německu ztratí státní záruky. Umístění některých papírů by pak mohlo být přinejmenším obtížnější.
(216)
Z tohoto důvodu vidí Komise v dalším snižování rizikových položek významný předpoklad úspěšného provedení plánu restrukturalizace. Pokud by se v budoucnosti objevily výše popsané problémy, mohla by banka pozitivně ovlivňovat důvěru kapitálového trhu zvýšeným úsilím v jejich omezování.
(217)
Dalším významným předpokladem pro zajištění důvěry kapitálových trhů je dosažení dostatečné kvóty základního kapitálu, která by mohla sloužit jako nárazník eventuálních vzniklých ztrát. Kvóta základního kapitálu závisí jednak na rozsahu rizikových položek, jednak na samotném základním kapitálu. Banka se snaží dosáhnout ke konci období restrukturalizace kvóty základního kapitálu, která je více než 7 %. Do konce privatizace v roce 2007 však nelze očekávat kapitálový příspěvek, vyplývající z navýšení kapitálu, jak proběhlo v srpnu roku 2001 ze strany spoluvlastníků, který by sloužil k vylepšení vybavení banky kapitálem. Banka se musí spolehnout, vzhledem ke zvýšení kvóty svého základního kapitálu, zejména na redukci rizikových položek, resp. na prodej majetku.
(218)
Komise si je vědomá toho, že zákonné minimum pro kvótu základního kapitálu ve výši 4 % není dostatečné k tomu, aby bance zajistilo potřebný prostor pro denní obchodování. V rozhodnutí o podpoře na záchranu ze dne 25. července 2001 přiznala proto Komise kvótu základního kapitálu ve výši 5 % jako nutnost pro další provoz banky. To se událo především na podnět dopisu tehdejší BAKred. Komise si je dále vědomá toho, že, jak potvrdila i společnost Mazars, na finančních trzích je obvykle jako prahová hodnota kvóty základního kapitálu uváděno 6 %, a v případě nižší hodnoty se vyskytuje otázka spolehlivosti příslušné instituce a dochází ke ztrátě důvěry finančních trhů. Podle společnosti Mazars mají ratingové agentury tendenci posuzovat kvótu základního kapitálu jako výraz finanční síly banky, takže úvěrové instituce zpravidla překračují zákonem předepsané vybavení kapitálem, aby si zajistily odpovídající rating, který je předpokladem k přístupu na mezinárodní kapitálové trhy za uspokojivých podmínek. Kvóta základního kapitálu vyšší než 6 % by mohla mít smysl i s ohledem na reformu mezinárodních úmluv v rámci Basel II a na odpadnutí státních záruk, aby se splnila očekávání trhu o zlepšené solidnosti, a tím aby se dosáhlo lepšího ratingu. Banka se snaží dosáhnout ratingu A a k tomu považuje za potřebné mít kvótu základního kapitálu nejméně 7 %. Na základě srovnávacích údajů, pozorovatelných na trhu (podle kterých je průměrná kvóta základního kapitálu v Německu se 6 % ve srovnání se zahraničím spíše nízká a na evropské úrovni je průměr u renomovaných úvěrových institucí 8 % a více) považují poradci Komise ze společnosti Mazars ze střednědobého hlediska za nezbytnou kvótu vlastního kapitálu ve výši přibližně 6 % až 7 %.
(219)
Komise považuje, ve shodě se společností Mazars, za směrodatné střednědobé navýšení kvóty základního kapitálu na více než 6 %. Toto navýšení nad 6 % však podle názoru Komise spočívá pouze na obchodních zájmech a okruhu odpovědnosti banky a nemůže být financováno formou státní podpory. Konkurenti banky se totiž nacházejí ve stejné tržní situaci a musí své příslušné kvóty základního kapitálu zvyšovat vlastními silami bez státní podpory. Povolení navýšení kvóty základního kapitálu ze státních prostředků nad 6 % by tedy banku neoprávněně postavilo do lepší situace, než její konkurenty, aniž by to bylo bezpodmínečně nutné pro životaschopnost banky v okamžiku rozhodnutí. Podpora by tedy už nebyla omezena na nutné minimum.
(220)
Z tohoto důvodu Komise trvala na tom, aby na základě smlouvy mezi zemí Berlín a bankou ze dne 26. prosince 2002 o projednání možných nároků země na splátky vyplývající z rozhodnutí Komise týkajícího se poskytování podpory C 48/2002 byl v bance ponechán ve formě vkladu jen takový možný obnos splátek, který je nutný k tomu, aby bylo dosaženo kvóty základního kapitálu 6 % (resp. kvóty celkového kapitálu 9,7 %, která byla přiznána již v rozhodnutí o podpoře na záchranu) na základě roční účetní závěrky z roku 2002. Tato smlouva však může být Komisí schválena jen do té míry, jestliže potom poskytnutý obnos nezpůsobí u skupiny BGB ani k 1. lednu 2004, tedy k datu aktuálních čísel sloužících jako základ pro rozhodnutí Komise, překročení kvóty základního kapitálu 6 % (s ohledem na Německem přislíbené a v 279. bodu odůvodnění popisované vyčlenění IBB).
(221)
Na základě stejných úvah působila Komise na vlastní závazek Německa ponechat v bance rezervní fond IBB v roce 2005 jen do té míry, pokud by to bylo nutné pro zachování kvóty vlastního kapitálu ve výši 6 % k rozhodnému dni 1. leden 2004. Toto opatření je nutno vidět jako část kompenzací, které banka musí provést, aby omezila narušení hospodářské soutěže způsobené podporou. Navrácením rezervního fondu IBB v uvedeném rozsahu je zajištěno, že banka nedosáhne v rámci rozčlenění výnosných obchodů kvóty základního kapitálu vyšší, než jaké je minimum nutné pro dlouhodobou životaschopnost, a kterou by banka mohla využít pro expanzivní, konkurentům škodící obchodní strategie. Pokud bude chtít banka v následujícím období dosáhnout vyšší kvóty základního kapitálu, musí toho dosáhnout odpovídající modifikací rizikových aktiv, resp. vytvářením úspor vlastními silami, resp. příjmem dalších vlastních prostředků před privatizací nebo po ní.
(222)
Celkem vzato, Komise, ve shodě se společností Mazars, vychází z toho, že banka bude vynakládat ze svého dobře chápaného obchodního zájmu všechno úsilí k tomu, aby si vytvořila takovou kvótu základního kapitálu, která by jí zajistila uspokojivé hodnocení. Podle údajů banky je to nejméně 7 %. Pro navýšení kvóty základního kapitálu vlastními silami z [...]* % na 7 % nebo více má banka k dispozici, až do konce období restrukturalizace v roce 2006, téměř tři roky. Komise považuje za reálné, aby se v tomto období úspěšně provedla příslušná opatření k dalšímu navýšení kvóty základního kapitálu.
(223)
Poté, co Komise nemohla na jaře roku 2003 díky své vlastní analýze, díky ztroskotání privatizačního procesu a na základě silně negativního výsledku z roku 2002 nevyjádřit pochybnosti o životaschopnosti banky, resp. když se podle údajů Německa zdálo bez další podpory neproveditelné účinně izolovat úvěrová rizika, obsažená především v oblasti financování nemovitostí, ujistila se Komise za pomoci nezávislých posuzovatelů, že banka s výjimkou několika bodů přijala i dostatečná preventivní opatření pro stávající rizika a že vytvořila odpovídající rezervy. Poradci Komise, společnost Mazars, doporučili k těmto bodům opatření k úpravě plánu restrukturalizace, který byl předložen Komisi v létě roku 2003. Tato opatření byla bankou na podnět Komise zapracována a přepracovaný plán restrukturalizace byl Komisi předán 29. ledna 2004. Podrobněji platí následující:
(224)
Na základě analytického přezkoumání náhodné položky portfolia banky doporučili poradci Komisi, aby se prevence rizik postupně zvýšila až ke konci období restrukturalizace v základním scénáři o [...]* EUR a ve scénáři worst-case o [...]* EUR. Dále identifikovali výpadek ve scénáři worst-case, který je nutno vyrovnat dodatečnou prevencí rizik ve výši [...]* EUR. Ten se rozdělí na [...]* EUR v roce 2003, [...]* EUR v roce 2004, [...]* EUR v roce 2005 a [...]* EUR v roce 2006. Jinak je třeba považovat prevenci rizik za přiměřenou. Výpadek jednoho jediného velkého úvěru by ovšem případně vedl k překročení prevence rizik. To je relevantní především pro financování projektů v oblasti letecká doprava, energie a telekomunikace. Scénář worst-case zde přihlíží k [...]* EUR jako přídavné prevenci rizik. Vzhledem k relativně vysokému stavu velkých úvěrů je si Komise vědoma, jak potvrdila i společnost Mazars, že v principu je možné překročení zabezpečených rizik v případě výpadku velkého úvěru s objemem nejméně [...]* EUR. Pokud by se objevily konkrétní, doposud neexistující příznaky takového případu, musela by banka uskutečnit odpovídající navýšení prevence rizik. Komise vychází, ve světle analýzy provedené společností Mazars, z toho, že banka by mohla zvládnout takové opatření vlastními silami.
(225)
Po mezitím provedeném vylepšení plánu restrukturalizace zapracováním opatření navržených poradci Komise, společností Mazars, shledává Komise prevenci známých rizik jako adekvátní. Komise přitom vidí pozitivně to, že management banky přijal celkově přiměřená opatření k tomu, aby vybudoval vhodný systém kontroly rizik. Jeho tvorba je na dobré cestě, ale ještě není ukončena. Komise se spoléhá, že banka ve vlastním zájmu bude v tomto procesu i nadále pokračovat stejně jako doposud. Komise si je jistá, že budoucí rentabilita banky výrazně závisí na dalším hospodářském rozvoji, zejména v Berlíně a v nových zemích. Tato rizika jsou ale podle názoru Komise ze současného pohledu jen obtížně zjistitelná a všechny v tomto regionu činné podniky zasáhnou rozdílně. Komise je toho názoru, že opatření obsažená v plánu restrukturalizace, každopádně jdoucí správným směrem, postačují. Absolutní jistoty samozřejmě nelze v hospodářském procesu dosáhnout.
(226)
Obchody banky na kapitálovém trhu přispívají během období restrukturalizace k hospodářskému výsledku přibližně [...]* %. To ukazuje, že tyto obchody jsou pro rentabilitu banky podstatné. Je zřejmé, že rizika inherentní těmto obchodům musí být v zájmu životaschopnosti banky adekvátně kontrolována. To se provádí jednak posunutím těžiště obchodu z vlastního obchodování na činnosti na zakázku. Rizikové položky banky se v této souvislosti zredukují od roku 2002 do roku 2006 o [...]*, zatímco se bude usilovat o průměrné výnosy ve výši [...]* EUR. Za další probíhá kontrola rizik v rámci systému řízení rizik, který poradci Komise považují na základě svých kontrol jako celkově přiměřený. Avšak radí, aby se zredukovala závislost banky na změnách úvěrů, a to tím, že se zredukují položky v bankovní knize. Komise s přihlédnutím k těmto doporučením považuje rizika z obchodování na kapitálových trzích za řešitelná a považuje nosnost této obchodní oblasti za zaručenou.
(227)
Poradci Komise, společnost Mazars, se podrobně zabývali problémy s riziky ocenění podílu BGB na BerlinHyp. Účetní hodnota podílu na BerlinHyp představuje [...]* EUR. Pokud by BerlinHyp nesplnila cílové úkoly, např. z důvodu dalšího zhoršení situace na trhu s nemovitostmi, musel by se obchodní plán přepracovat. S ohledem na rizika, zvýšená okolnostmi za tohoto případu, by se potom musel přizpůsobit i diskontní faktor a mohly by se vyskytnout přídavné rizikové prémie. Takový scénář by mohl vést dokonce k tržní ceně BerlinHyp ve výši [...]*, [...]*.
(228)
Rozdílná částka mezi účetní hodnotou podílu ve výši [...]* EUR a hodnotou čistého vlastního kapitálu cca [...]* EUR představuje v základním scénáři riziko devalvace. Tento rozdíl činí cca [...]* EUR. Přizpůsobený, konzervativnější obchodní plán by mohl zahrnout toto riziko devalvace a zohlednit v roční účetní závěrce za roky 2003 a 2004. Na žádost Komise byl plán restrukturalizace přepracován a byla příslušně zohledněna rizika devalvace. Přitom se také, jak doporučili poradci Komise, zvýšilo maximální riziko devalvace v pesimistickém scénáři o [...]* EUR. To však nemělo žádný rozhodující vliv na celkové posouzení Komise.
(229)
Komise považovala, z důvodů omezení rizik a nejistého dalšího rozvoje obchodů s financováním nemovitostí, pro zajištění dlouhodobé životaschopnosti banky za žádoucí, aby skupina alespoň větší část těchto obchodů prodala, resp. zredukovala. Za tímto účelem naznačila Komise Německu možnost samostatného prodeje BerlinHyp, což by zlepšilo privatizační rozčlenění zbytku skupiny. BerlinHyp představuje přibližně dvě třetiny celého obchodování s financováním s nemovitostmi skupiny a ten lze technicky jednoduše prodat tím, že se prodají podíly na BerlinHyp. Zbývající třetinu tvoří BGB a LBB a tato část by se měla restrukturalizovat podle strategie obchodů s financováním nemovitostí zpracované bankou. Tím by se zredukovala budoucí rizika zbytku skupiny o více než polovinu celého objemu.
(230)
Německo však předložilo Komisi informace, podle kterých by takový prodej BerlinHyp s sebou mohl přinášet pro banku neúnosné následky. Komise proto požádala Německo, aby uvedlo, zda a kdy později by se mohl uskutečnit samostatný prodej BerlinHyp s reálnou vyhlídkou na úspěch a za podmínek přijatelných pro banku, tj. za cenu podbodející přibližnou výši čistého vlastního kapitálu BerlinHyp. V takovém případě by se mohly případné ztráty z odpisů účetní hodnoty udržet v příslušných mezích, a současně by to bance přineslo likvidní prostředky a uvolnil by se jí vlastní kapitál. Německo v této souvislosti sdělilo Komisi svůj záměr, že BerlinHyp prodá buďto samostatně nebo v rámci celkové privatizace BGB do konce roku 2007.
(231)
BGB vlastní vůči zemi Berlín nároky na 24,99 % výnosů LBB, včetně jejího odpovídajícího likvidačního zisku, a kromě toho podíl na LBB ve výši 75,01 % ve formě tichého podílnictví.
(232)
Poradci Komise, společnost Mazars, považují za potřebné přezkoumání ocenění tohoto nároku v účetních knihách BGB, protože příslušná hodnota LBB se od relevantního roku 1998 mohla snížit. Možné snížení ceny by jednorázově zatížilo konsolidovaný zisk skupiny před zdaněním v roce 2005 v případě pesimistického scénáře o přibližně [...]* EUR a v případě optimistického scénáře o [...]* EUR.
(233)
Na doporučení svých poradců považuje proto Komise za nutné, aby se tento efekt snížení ceny přiměřeně zohlednil v plánu restrukturalizace, a to devalvací o [...]* EUR v základním scénáři a doposud předpokládanou devalvaci ve výši [...]* EUR změnit o další devalvaci ve výši [...]* EUR ve scénáři worst-case. Tyto předběžně odhadnuté úpravy závisí na přesném ohodnocení LBB a měly by se upravit do konečné podoby, jakmile proběhne upřesnění doposud otevřených bodů ohledně LBB (přesná výše zbylých rezerv IBB po jejím rozčlenění, rozhodnutí Komise o prodeji majetku IBB). Komise však má za to, že takto vzniklý efekt pro konsolidaci základního kapitálu banky nemůže ohrozit životaschopnost banky, protože ten může být bankou absorbovaný při kvótě základního kapitálu [...]* % nebo dokonce vyšším.
(234)
Přeměna konsolidovaného účetnictví BGB kvůli přizpůsobení na systém IFRS (mezinárodní standardy účetního výkaznictví, International Financial Reporting Standards) v roce 2005 vyžaduje mimo jiné nové ocenění penzijních rezerv. To by podle poradců Komise, společnosti Mazars, mohlo mít negativní vliv na konsolidovaný vlastní kapitál ve výši přibližně [...]* EUR. Je však nutno vzít v úvahu, že zavedením systému IFRS mohou vzniknout i protichůdné účinky přizpůsobení týkající se jiných rozvahových položek. Ty v současné době nelze podle názoru Komise a jejích poradců spolehlivě odhadnout. I kdyby tyto efekty byly v celkovém součtu negativní, nelze očekávat, že by mohly celkově ovlivnit životaschopnost banky. Zavedení IFRS vede jen k částečnému přecenění nyní známých skutečností, ne však k objevení nových rizik. Kromě toho se to týká všech evropských podniků, které provádí přizpůsobení na IFRS a které také musí řešit případné vzniklé přechodné problémy ve spolupráci s příslušnými dozorčími úřady. Životaschopnost banky závisí mnohem více na ekonomické výkonnosti a na schopnosti překonat rizika, která je nutno posuzovat nezávisle.
(235)
Schopnost banky generovat nové obchody ve svých různých oblastech činnosti je rozhodující faktor pro životaschopnost a vyhlídky na privatizaci banky. Banka vypracovala studie o svém postavení na trhu a o budoucích šancích uspět na trhu, z nichž odvodila svoji budoucí obchodní strategii.
(236)
Z toho vyplývá, že plány a strategie jsou ve většině obchodních oblastí reálné. Banka má v úmyslu zavést nové produkty a prodejní kanály. Kvalitativní a kvantitativní cílové úkoly a strategie pro oblast financování nemovitostí však Komise považuje, jak již bylo dříve zdůrazněno, za příliš optimistické. [...]*. To rozhodujícím způsobem závisí na vývoji celkové hospodářské situace, ale také na schopnosti banky reagovat na změny tržní situace a na požadavky zákazníků, a proto podle současného názoru Komise nelze provést konečné ohodnocení. Pokud by se bance trvale nedařilo plnit její cílové úkoly, zdála by se ohrožena její životaschopnost zejména při zachování obchodů s financováním nemovitostí na současné úrovni. Pokud by nebylo možno realizovat cílové úkoly ani při výrazně menším rozsahu obchodů s financováním nemovitostí, byly by výrazně redukovány také kvantitativní účinky a bylo by je možno lépe absorbovat jinými obchodními oblastmi banky.
(237)
Teprve poté, když Komise na podzim roku 2003, díky posudku svých poradců ze společnosti Mazars k předloženému plánu restrukturalizace, získala dostatečnou jistotu o životaschopnosti banky a zejména o zásadní přiměřenosti prevence rizik, přicházelo v úvahu kladné rozhodnutí o požadované podpoře, avšak za předpokladu, že nabízená kompenzační opatření bude možno považovat za dostatečná. Jak je uvedeno níže (viz 257. bod odůvodnění a násl.), měla k tomu Komise značné pochyby, zejména s ohledem na maloobchod, v němž banka vykazuje vynikající postavení na berlínském regionálním trhu, ale i s ohledem na obchody s financováním nemovitostí, které z podpory také výrazně profitovaly. U obchodů s financováním nemovitostí se navíc přidává skutečnost, že i znalci Komise vyjádřili pochyby o schopnosti banky generovat v této oblasti dostatečně výnosné nové obchody. Tak by, podle názoru Komise, samostatný prodej alespoň významné části obchodů s nemovitostmi, jako kompenzace soutěžitelům, výrazně zlepšil také životaschopnost a vyhlídky na privatizaci zbytku skupiny.
(238)
Komise na základě předloženého plánu restrukturalizace a závěrů poradců požádala na podzim roku 2003 Německo, aby kvantifikovalo účinky samostatného střednědobého prodeje Berliner Bank (s celkovým objemem maloobchodu přibližně 1/4 až 1/3 celé BGB), do konce roku 2005, jakož i BerlinHyp (přibližně 2/3 obchodování s financováním nemovitostí celé BGB), do konce roku 2006. Komise by měla být schopna stanovit, zda potom další kompenzační opatření znovu neohrozí životaschopnost banky, obnovenou na základě dosavadního plánu restrukturalizace.
(239)
Německo, resp. banka nejdříve shrnulo výchozí situaci. Na základě střednědobého plánu ze dne 24. června 2003 proběhla kvantifikace očekávaných přídavných zatížení, která vyplývají ze zapracování návrhů poradců Komise, z již dříve přislíbeného vyčlenění obchodů se službami s nemovitostmi a z osamostatnění IBB. Celkově by z těchto tří opatření vyplývaly v základním scénáři pro období od roku 2003 do roku 2006 jednorázové efekty ve výši minus [...]* EUR, z toho minus [...]* EUR na zvýšení prevence rizik a minus [...]* EUR za negativní výnos z prodeje, resp. na odpis účetních hodnot podílů a jiných důsledků transakcí v rámci vyčlenění dceřiných podniků v oblasti služeb spojených s nemovitostmi IBG a IBAG. Střednědobé, resp. dlouhodobé účinky uvedených tří opatření jsou však malé. Tak se omezí plánovaný výsledek před zdaněním v roce 2006 jen minimálně, o [...]* EUR, tj. z [...]* EUR (podle střednědobého plánu ze dne 24. června 2003) na [...]* EUR (podle nových propočtů) a tento rozdíl může být vyrovnán bankou bez celkově významných změn předložených plánovaných hodnot. Střednědobý plán ze dne 24. června 2003 je založen na cílovém ratingu [...]* pro celou skupinu a na požadovaném výnosu vlastního kapitálu [...]* % pro rok 2006.
(240)
Naproti tomu má, podle údajů Německa a banky, prodej Berliner Bank do konce roku 2005 negativní vliv na střednědobý plán skupiny. Celkově by se jednorázové vlivy v období 2003 až 2005 pohybovaly ve výši [...]* EUR, z toho [...]* za mimořádné náklady na prodej, zbytek za rezervy pro personál, IT, budovy a přídavné výdaje na restrukturalizaci. Střednědobě, resp. dlouhodobě by se plánovaný výsledek před zdaněním snížil v roce 2006 z [...]* EUR (podle přepracovaného střednědobého plánu na základě tří výše uvedených opatření) o [...]* EUR na [...]* EUR, z toho přibližně polovina je z důvodu neodvedení výsledného výnosu Berliner Bank ve prospěch skupiny, zbytek je z důvodu zpoždění snižování počtu zaměstnanců, odpadnutí plánovaného zvyšování výnosů z provizí a zbytkových (fixních) nákladů (především z důvodu záporných úspor z rozsahu v oblasti „back office“). Tyto výpočty se však vztahují na předpoklad, že Berliner Bank bude, pro maximalizaci okruhu dražitelů, prodávána jako samostatná banka, což s sebou ponese vyšší náklady. V jednorázovém efektu mimořádných nákladů prodeje má být dosaženo očekávaného výnosu z prodeje Berliner Bank ve výši [...]* - [...]* EUR. To však bude podle údajů banky víc, než se spotřebuje na potřebné vybavení Berliner Bank kapitálem ve výši [...]* % rizikových položek odpovídající [...]* EUR, takže vyjde negativní účinek ve výši [...]* - [...]* EUR. Dále se díky vyčlenění Berliner Bank sníží podíl výsledku maloobchodu na celkové obchodní činnosti BGB z téměř [...]* % na přibližně [...]* % a podíl obchodů na kapitálovém trhu se odpovídajícím způsobem zvýší z téměř [...]* % na přibližně [...]* %. Tím hrozí při dané kvótě základního kapitálu zhoršení ratingu, protože obchodování na kapitálovém trhu je považováno za rizikovější než maloobchod. To má negativní vliv na refinancování, takže prodej Berliner Bank způsobí také operativní problémy během fáze restrukturalizace. Prodej Berliner Bank sníží výnosy vlastního kapitálu o cca. [...]* % z [...]* % pro rok 2006 (podle střednědobého plánu ze dne 24. června 2003) na přibližně [...]* %.
(241)
Komise důkladně analyzovala Německem, resp. bankou uvedené argumenty. Podle názoru Komise však neobsahují žádné nepřekonatelné překážky pro odštěpení Berliner Bank z důvodů hospodářské soutěže.
(242)
Je totiž na bance, jak vyrovná z důvodu odštěpení Berliner Bank hrozící relativní snížení výsledného výnosu maloobchodu vzhledem k celkovému výnosu banky, a to proporcionálním převedením ostatních obchodních oblastí kapitálový trh a financování nemovitostí. Přitom struktura banky a požadavky na kvótu základního kapitálu zůstaly nezměněny. Takovýmto zredukováním rizikových položek by se mnohem více uvolnil vlastní kapitál, což by bylo příspěvkem k dalšímu navýšení kvóty základního kapitálu. Alternativně k tomu by mohla banka zvýšit kvótu vlastního kapitálu a tím vyrovnat vyšší riziko, buďto dalším vlastním úsilím zredukovat vybrané rizikové položky silněji, než bylo plánováno, a tím uvolnit základní kapitál, nebo střednědobě přijmout čerstvý kapitál na kapitálovém trhu. Tímto způsobem by bylo možno vyloučit výrazně negativní vliv na rating a tím na podmínky refinancování, takže banka by mohla odštěpení zvládnout operativně.
(243)
Německo, resp. banka vycházeli při propočtech jednorázových účinků odštěpení Berliner Bank z toho, že ta bude prodána jako samostatná banka, aby se maximalizoval okruh dražitelů. S ohledem na skutečnost, že Berliner Bank je v současnosti integrována jako nesamostatná obchodní oblast, resp. pobočka do Landesbank Berlin, musela by se k datu prodeje vyčlenit jako samostatná právní jednotka. Podle údajů banky je k tomu třeba kvóta základního kapitálu [...]* % rizikových položek a tím základní kapitál ve výši cca [...]* EUR, což by se muselo rychle obstarat u BGB. I přes základní kapitál ve výši [...]* EUR ale banka očekává jen výnos z prodeje ve výši [...]* až [...]* EUR. Komise považuje tyto výpočty za velmi konzervativní. Čistý vlastní kapitál slouží zpravidla jako jeden z mnoha ukazatelů pro odhad ceny podniku. Pokud by základní kapitál Berliner Bank představoval cca [...]* EUR, zdá se Komisi jako velice nepravděpodobné, aby se z prodeje docílilo výnosu jen [...]* až [...]* EUR. S ohledem na skutečnost, že obchodní značka a základna zákazníků u Berliner Bank jsou dobře etablované, měl by výnos z prodeje dosáhnout hodnoty základního kapitálu, kterou banka považuje za výdaje, nebo tuto hodnotu dokonce překročit, a tím ve výrazně větším rozsahu omezit zatížení BGB. Ale i kdyby tomu z nějakých, z pohledu Komise neznámých důvodů bylo jinak, bylo by v tomto případě ze strany BGB iracionální, aby Berliner Bank prodávala jako samostatnou banku. Obchodní značka, zákazníci, další majetek běžného obchodního provozu a jiné vlastní prostředky, to vše představuje pozitivní hodnotu. Pokud si BGB myslí, že při prodeji nemůže získat ani základní kapitál, který má k dispozici, je samozřejmě možné prodat majetek Berliner Bank v rámci tzv. asset deal, který může přinejmenším obsahovat pozitivní výnos z prodeje, a tím by se vyloučila mimořádná ztráta BGB z prodeje Berliner Bank. Negativní jednorázový účinek ve výši [...]* EUR by se tím výrazně snížil.
(244)
Opakovaný negativní účinek na výnosy vlastního kapitálu z uplatňovaných [...]* % bude z důvodu protahování prodeje o více než jeden rok, podle názoru Komise, také výrazně nižší.
(245)
S ohledem na analýzu Komise nakonec Německo souhlasilo s tím, že BGB je životaschopná i v případě samostatného prodeje Berliner Bank. Německo potom prohlásilo, že je připraveno k samostatnému prodeji Berliner Bank do 1. února 2007 (věcná účinnost) při zahájení procesu prodeje v roce 2005 a jeho smluvního ukončení k 1. říjnu 2006. Formální příslib byl Komisi předán 6. února 2004.
(246)
Tím zaprvé celý roční výsledek z roku 2006 ještě připadne BGB, zadruhé mohou být náklady na přizpůsobení rozděleny do delšího období, resp. mohou být snáze přijata kompenzační opatření, jako např. zatím velice pokročilé odbourání krátkodobých fixních nákladů na IT, personál a budovy back office. Podle údajů BGB nebudou negativní účinky z důvodu odpadnutí plánovaného zvýšení výnosů z provizí LBB kvůli reorganizaci, zvýšení nejistoty pracovníků a vázání zdrojů na management ve výši [...]* EUR, z důvodu zpoždění snižování počtu zaměstnanců skupiny ve výši [...]* EUR a z důvodu zbytkových nákladů plynoucích ze záporných úspor z rozsahu ve výši [...]* EUR přetrvávat stále. Komise je stejného názoru.
(247)
Názor Komise byl potvrzen analýzou jednorázových účinků, jakož i trvalých účinků na rentabilitu vlastního kapitálu BGB. Čísla uvedená Německem, resp. bankou zůstanou zřejmě výrazně pod limitem. Pokud by tomu tak nebylo, z důvodu zřetězení nešťastných okolností nebo z důvodu nedostatečného rozvoje trhu, potom by podle odhadu Komise rentabilita vlastního kapitálu ve výši [...]* % pro rok 2007 (rentabilita vlastního kapitálu ve výši [...]* % podle střednědobého plánu ze dne 24. června 2003 po odečtení [...]* % z důvodu odštěpení Berliner Bank) nevedla k tomu, že by zbytek skupiny byl znovu odkázán na státní podporu, která už by nemohla být poskytnuta z důvodu právního principu pro podporu „one time - last time“ („jednou a dost“). Záleží pouze na oblasti vlivu banky, zda se jí podaří vlastními silami dále stabilizovat navýšením kvóty základního kapitálu na 7 % nebo více. To by se pozitivně projevilo na ratingu a z operativního pohledu by to zajistilo dobré podmínky pro refinancování. Očekávaná rentabilita vlastního kapitálu by sice v roce 2006 ležela podle názoru Komise i v současné obtížné situaci německého trhu s úvěry v rozmezí [...]* - [...]* %, což je spíše na okraji spektra, je to však považováno za dostatečné pro dlouhodobou životaschopnost banky na trhu. Komise však očekává, že zajištěná privatizace v roce 2007 povede k dalšímu posílení banky. Pokud totiž nový investor nebude považovat stávající rentabilitu vlastního kapitálu za uspokojivou, lze očekávat, že tento investor ve vlastním zájmu přijme další sanační opatření, např. zrušení nerentabilních obchodních úseků, resp. přísun kapitálu, která zlepší rating a situaci v refinancování na potřebnou míru.
(248)
Naproti tomu se Komise připojuje k názoru Německa a banky, že z dnešního pohledu nelze s dostatečnou jistotou vyloučit, že tvrdá povinnost střednědobě samostatně prodat i BerlinHyp může pro banku představovat velké zatížení z hlediska životaschopnosti. Komise však má - jak potvrdili i její nezávislí poradci - i nadále určité pochybnosti o tom, že se bance podaří generovat v oblasti financování nemovitostí vyšší objem nových obchodů v plánovaném rozsahu. Z tohoto důvodu považuje Komise jako pozitivní pro posílení dlouhodobé rentability možnost, že by se banka stáhla z obchodování s financováním nemovitostí rozsáhleji, než jako bylo dosud plánováno. To by mohlo proběhnout například formou samostatného prodeje BerlinHyp, který byl proto Komisí intenzivně prověřován.
(249)
Závazná povinnost střednědobého samostatného prodeje BerlinHyp by měla podle údajů Německa a banky následující negativní důsledky na zbytek skupiny, resp. představovala by následující, ne nutně splnitelné podmínky pro kupce: Kupec by musel v plné míře převzít vnitřní refinancování skupiny (v současnosti [...]* EUR) za srovnatelných podmínek, tj. mít alespoň stejně dobrý rating jako Landesbank Berlin, a převzít záruku BGB za BerlinHyp, aby zabránil započtení velkých úvěrů (současné objemové hodnocení: cca [...]* EUR). Dále by kupec musel nabídnout kupní cenu minimálně stejnou jako je účetní hodnota BerlinHyp, protože jinak by došlo k více méně značným odpisům účetní hodnoty, [...]*. I při negativním výsledku nabídkového řízení by existovalo riziko dalších odpisů účetní hodnoty. Rovněž prodej bez rostoucího ovlivnění plánu restrukturalizace by byl možný jen tehdy, pokud by mohla být zachována spolupráce v odbytu mezi BerlinHyp a skupinou. Povinnost samostatného prodeje by vyžadovala jednorázové odpisy aktuální účetní hodnoty [...]* EUR o [...]* EUR na účetní hodnotu vlastního kapitálu BerlinHyp ve výši 519 milionů EUR. Výsledek před zdaněním očekávaný pro rok 2006 pro zbytek skupiny by se zredukoval přibližně o dalších [...]* EUR (rozdíl mezi odpadnutím plánovaného výsledku BerlinHyp ve výši cca. [...]* EUR a úrokovým výnosem z očekávaného výnosu z prodeje ve výši přibližně [...]* EUR). To by - společně se samostatným prodejem Berliner Bank - mělo za následek další snížení výnosu kapitálu zbytku skupiny, požadovaného pro rok 2006, o přibližně [...]* % na celkem téměř [...]* %, jakož i kvótu základního kapitálu mírně nad [...]* %.
(250)
Kdyby tedy mohla pro zbytek skupiny vzniknout díky závazné povinnosti samostatného prodeje BerlinHyp další závažná rizika, nepovažuje to Komise z dnešního pohledu ani jako vhodné opatření pro posílení dlouhodobé rentability ani jako schůdné kompenzační opatření, na kterém by se zakládalo rozhodnutí. Komise proto bere na vědomí názor Německa, že má být znovu posouzena proveditelnost samostatného prodeje BerlinHyp v pozdějším termínu s ohledem na privatizaci zbytku skupiny, a že BerlinHyp - podle toho, který scénář vyhlídek privatizace bude dříve vylepšen - bude prodána buďto společně se zbytkem skupiny nebo samostatně do konce roku 2007 v transparentním, otevřeném a nediskriminačním postupu. Komise považuje za reálné, že BerlinHyp by mohla být nejméně od roku 2006 znovu zajímavá pro strategického investora. Také obchodní plán BerlinHyp vychází ze zlepšení všeobecné situace na trhu financování nemovitostí. Proto by podle názoru Komise mělo proběhnout přezkoumání vyhlídek samostatného prodeje v roce 2006. Kromě toho Komise očekává, že banka - v souladu s doporučeními jejích poradců, jakož i v souladu s přepracovaným plánem restrukturalizace - učiní [...]*, pokud se to ukáže jako prospěšné z důvodu horšího rozvoje obchodování, než jak banka dosud očekávala. Tímto opatřením se samozřejmě minimalizuje možné riziko, které by mohlo vzniknout z nutnosti nového odpisu, [...]*. Taková opatření by podle názoru Komise mohla pozitivně ovlivnit dlouhodobou životaschopnost i vyhlídky na privatizaci zbytku skupiny.
(251)
Dne 29. ledna 2004 předložilo Německo současný plán restrukturalizace, včetně střednědobého plánu, který je založen na číslech z poloviny ledna roku 2004. Tento plán aktualizuje dosavadní verzi z června roku 2003, která byla k dispozici Komisi a jejím poradcům ze společnosti Mazars, a zohledňuje například doporučení společnosti Mazars ohledně prevence rizik. Co se týče odštěpení Berliner Bank, které ještě není zahrnuto do nejnovějšího střednědobého plánu, předložilo Německo odhady založené na analýze z prosince roku 2003. Údaje současného plánu se výrazně neliší od verze z června roku 2003, a proto není třeba měnit posouzení Komise ohledně životaschopnosti BGB.
(252)
Komise považuje plán restrukturalizace po zapracování doporučení svých poradců ze společnosti Mazars, a to i přes popsané dosud přetrvávající nejistoty ohledně budoucího rozvoje, za celkově přijatelný a úplný. Doposud provedená, resp. předpokládaná operativní a finanční opatření považuje Komise za vhodná pro obnovení dlouhodobé životaschopnosti banky. Komise nepovažuje doposud vzniklé odchylky od cílových záměrů za tak závažné, aby vyvolaly pochybnosti o proveditelnosti plánu restrukturalizace. Některá opatření pokulhávají za plánovanými údaji. To je však částečně vyrovnáno překročením plánovaných cílů v jiných oblastech.
(253)
Vyhlídky ohledně životaschopnosti závisí především na budoucích ziscích a na posílení báze základního kapitálu, zejména na schopnosti vytvářet nové obchody a na úplném provedení plánu restrukturalizace. Banka bude především v období restrukturalizace výrazně závislá na výnosech z obchodování na kapitálovém trhu. Strategie v oblasti financování nemovitostí je náročná a hrozí, že bude pokulhávat za cílovými úkoly. Životaschopnost banky by ohrozilo další zhoršení trhu s nemovitostmi v oblasti Berlína a hrubého domácího produktu. Komise proto považovala za vhodné, aby se toto riziko omezilo odštěpením větší části obchodu s financováním nemovitostí tím, že se samostatně prodá BerlinHyp a očekává od Německa v tomto směru důkladné přezkoumání. Případné ztráty z části obchodu s financováním nemovitostí, zbylého v rámci BGB/LBB, by potom banka mohla snáze kompenzovat z očekávaného kladného výsledku z maloobchodu a z obchodování na kapitálovém trhu.
(254)
Banka v současné době nemá žádné tiché rezervy nebo jiné finanční zdroje, aby mohla absorbovat větší ztráty během období restrukturalizace. S ohledem na tuto skutečnost považuje Komise kvótu základního kapitálu ve výši 6 % za nutné minimum pro životaschopnost a tím maximum pro financování ze státní podpory. Komise očekává, že banka vynaloží veškeré úsilí k tomu, aby kvótu základního kapitálu zvýšila vlastními silami nebo další redukcí rizikových aktiv nebo přijetím dalších prostředků na trhu na přibližně 7 % nebo více. Tím by se dále zlepšila schopnost banky na kapitálovém trhu i její vyhlídky na privatizaci.
(255)
Maximální očekávané snížení výnosů vlastního kapitálu v roce 2006 z přibližně [...]* - [...]* % na přibližně [...]* - [...]* %, způsobené dodatečným kompenzačním opatřením, což je odštěpení Berliner Bank, neohrozí podle názoru Komise dlouhodobou životaschopnost banky. Komise vychází z toho, že investor přijme po privatizaci banky všechna nutná opatření, která vytvoří rentabilitu přijatelnou pro investora v tržním hospodářství.
(256)
Komise vychází z toho, že privatizace banky bude mít po ukončení fáze restrukturalizace dostatečné vyhlídky na úspěch. Německo se zavázalo neodkladně zahájit privatizaci po vyhotovení roční účetní závěrky za rok 2005 a ukončit ji do konce roku 2007. Komise považuje tento časový plán za reálný. Přitom Komise předpokládá, že Německo a banka do té doby vynaloží veškeré úsilí k tomu, aby byly odstraněny stávající překážky privatizace. Sem patří mimo jiné stále ještě komplexní struktura skupiny, kterou je nutno v pokračujícím procesu restrukturalizace ještě více zeštíhlit, jakož i koncentrace stále ještě málo koncentrované palety produktů a zlepšení transparentnosti. Na kupní cenu se dále tendenčně negativně projeví skutečnost, že banka pronajala významnou část svých obchodních prostor za cenu ležící pod tržní úrovní. Podle propočtů poradců Komise se skutečná hodnota této nevýhody pohybuje v roce 2006 mezi [...]* EUR a [...]* EUR, a lze očekávat, že investor toto zohlední ve své nabídce kupní ceny. Předpokládaná privatizace se uskuteční jeden až dva roky po vypršení státních záruk odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva. Takové období poskytne, podle názoru Komise, potenciálnímu investorovi dostatečnou příležitost k tomu, aby mohl pozorovat operování banky na trhu po odpadnutí státních záruk v červenci roku 2005 a aby si udělal přiměřenou analýzu pro vytvoření cenové nabídky.
(257)
Ustanovení o výjimce podle čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES platí za podmínky, že podpory nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Body 35 až 39 pokynů stanoví, že musí být přijata taková opatření, která co nejvíce zmírní všechny nepříznivé účinky podpory na soutěžitele. Tato kompenzační opatření mají zpravidla formu omezení nebo redukce přítomnosti společnosti na relevantním trhu nebo na relevantních trzích po skončení období restrukturalizace. Podle bodu 37 musí být omezení nebo povinné snížení přítomnosti společnosti na trhu v poměru k rušivým vlivům podpory a zejména poměru k relativní důležitosti podniku na jeho trhu či trzích. O zmírnění potřeby kompenzačních opatření lze podle bodu 38 pokynů uvažovat jen tehdy, jestliže by takové snížení nebo omezení mohlo způsobit zjevné zhoršení struktury trhu, například nepřímým vlivem na vytvoření monopolní nebo oligopolní situace. Jak je již popsáno výše pro případ hypotetické nesolventnosti, může být vyloučen vznik monopolu nebo úzké oligopolní situace omezením nebo redukcí přítomnosti BGB na trhu také z důvodu struktur příslušných trhů a příslušného postavení podniku na těchto trzích (viz také dále v textu).
(258)
Kompenzační opatření mohou být provedena v různých formách, například prodejem výrobních zařízení nebo dceřiných společností nebo odbouráním činností. Podle bodu 39 podbodu i) pokynů musí v případě existence strukturálního přebytku výrobní kapacity na trhu dotčeném podporou přispět kompenzační opatření ke zlepšení tohoto trhu prostřednictvím nevratného snížení výrobní kapacity. Nevratné snížení kapacit nastane podle bodu 39 podbodu i) tehdy, pokud příslušná aktiva nejsou trvale schopna dosahovat předchozí výše výroby nebo jsou trvale převedena na jiné využití.
(259)
Trhy pro finanční služby se nevyznačují přítomností strukturálních přebytků výrobních kapacit ve smyslu bodu 39 podbodu i) pokynů, který se v tomto směru vztahuje spíše na výrobní zařízení a tedy implicitně spíše na výrobní odvětví než na odvětví služeb, ve kterých se kapacity principiálně mohou mnohem snáze přizpůsobit tržním podmínkám. Pokud se v bankovním sektoru mluví o přebytku kapacit, například s ohledem na hustotu sítě poboček, nejedná se zpravidla o přebytek kapacit strukturální, tedy způsobený trvalým poklesem poptávky, ale o personální a tedy nákladové úseky, které se ruší převážně z důvodu úvah o rentabilitě.
(260)
Avšak zejména pokud se jedná o přebytek kapacit v sektoru finančních služeb, nemohou se tyto kapacity s konečnou platnosti „vyřadit z provozu“ nebo převést na jiné využití. Kapacity pro poskytování služeb v bankovním sektoru - především zaměstnanci, pobočky, poradní centra, back offices a počítačové a telekomunikační systémy - se vyznačují vysokou přizpůsobivostí a mohou se bez výraznějších nákladů znovu zaměstnat, pronajmout nebo použít na trhu jiným způsobem. Nevratné snížení kapacit proto v takovém případě není možné a nemůže být předmětem kontroly.
(261)
Dále se tedy bude kontrolovat, zda prodeje, uzavření a redukce dceřiných společností, resp. majetku a/nebo obchodních úseků, nabídnuté jako kompenzační opatření, postačují ve smyslu bodu 39 podbodu ii) pro zmírnění rušivých vlivů podpory na hospodářskou soutěž.
(262)
Německo původně nabídlo následující, zde zhruba shrnutá opatření, která byla součástí plánu restrukturalizace:
-
prodej dceřiných společností a podílů: nejdůležitější prodeje se týkají v oblasti maloobchodního bankovnictví v celém Německu zastoupené Allbank (již prodána), Weberbank v Berlíně (dosud ještě neprodána), Živnostenské banky a.s. v České republice (prodána) a také BG Polska S.A. (maloobchod a úsek internetu „Inteligo“ prodány, zbytek se nachází v likvidaci);
-
uzavření poboček: vzdání se přibližně 90 poboček působících v oblasti soukromých a firemních zákazníků v Berlíně/Braniborsku (převážně v Berlíně), 6 zákaznických center v oblasti Spolkové republiky, 6 tuzemských a 3 zahraničních poboček z oblasti obchodů s financováním nemovitostí, 3 zahraničních poboček z oblasti obchodování na kapitálovém trhu a také 14 zahraničních zastoupení v oblasti velcí zákazníci/zahraničí;
-
zřeknutí se obchodních oblastí a činností: dlouhodobé opuštění obchodní oblasti velcí zákazníci/zahraničí (např. úvěrové obchodování se zahraničními bankami, poradenská činnost pro velké zákazníky, privatizace, financování letectví);
-
redukční opatření: v obchodování na kapitálovém trhu redukce rizikových aktiv o [...]* % a úseku debt finance o [...]* %; v obchodování s nemovitostmi redukce objemu fondů o více než [...]* % (přibližně [...]* EUR) a rozvoje projektů o [...]* % (přibližně [...]* EUR) a také uzavření poboček a snížení počtu zaměstnanců o 50 %; redukce malého samostatného úseku veřejný sektor a integrace zbylých obchodů do obchodování s firemními zákazníky.
(263)
Německo vysvětlilo, že všechna tato opatření povedou k redukci počtu zaměstnanců o 50 % (z přibližně 15 000 na 7 500) a také k redukci bilanční sumy z přibližně 190 miliard EUR na 140 miliard EUR.
(264)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení uvedla, že účinky těchto částečně jen vágně popsaných opatření - jak celkově, tak s ohledem na jednotlivé obchodní oblasti BGB a na její pozici na trzích - nemohou být, z důvodu nedostatku podrobnějších údajů, přiměřeně posouzeny a vyžádala si další informace. Německo poté dodalo další podrobnější údaje k účinkům na jednotlivé obchodní oblasti (viz 291. bod odůvodnění a násl.) a k celkovému účinku - redukce současného celkového majetku o 51,5 miliard EUR nebo-li 25 %, všech dosavadních závazků o 57,8 miliard EUR nebo-li 27 % a snížení bilanční sumy po konsolidaci o 50,2 miliard EUR nebo-li o téměř 27 % (26).
(265)
Komise však vyjádřila již ve svém rozhodnutí o zahájení řízení pochyby o dostatečnosti plánovaných kompenzačních opatření. Bylo sporné, zda uvažovaná redukce bilanční sumy vzhledem ke značné výši podpory a zkušenostem Komise ohledně podpor na restrukturalizaci bank (27) může být považována za dostatečnou. V této souvislosti poukázala Komise také na zákonem požadovanou minimální kvótu kapitálu, která s ohledem na přísun kapitálu může nabídnout hrubý orientační výchozí bod pro posouzení kompenzačních opatření v bankovním sektoru. Přitom hraje roli následující úvaha: Aby mohla zachovat svůj obchodní provoz, musí banka v případě nedostatku kapitálu buďto odpovídajícím způsobem redukovat riziková aktiva, tedy svoji obchodní činnost (např. na základě zákonem požadované minimální kvóty základního kapitálu ve výši 4 % v poměru k rizikovým aktivům maximálně 25násobně) nebo zažádat o odpovídající přísun kapitálu. Ve druhém případě se vyvaruje jinak nutné redukce. Tato úvaha o „redukování příležitostí“ může názorně vysvětlit narušení trhu přísunem kapitálu, a tedy nabídnout i hrubé výchozí body ke kompenzačním opatřením. Komise však poukázala na to, že se v tomto případě nejedná o „mechanicky“ použitelné pravidlo a že v konkrétním případě se musí zohlednit ekonomické okolnosti, především s ohledem na životaschopnost podniku a konkurenční situaci na jeho trzích.
(266)
Německo uvedlo ohledně celkových účinků, že se netýkají jen kvóty základního kapitálu samotné, nýbrž i vlastního kapitálu vázaného na základní a doplňkový kapitál (zákonem stanovená minimální kvóta 8 %), a tak je ve vztahu k rozšíření obchodu, možnému díky podpoře, resp. k neuskutečněné redukci obchodování nutno použít nikoliv faktor 25, nýbrž maximálně faktor 12,5. Jen pokud by při navýšení základního kapitálu byl současně dodán i doplňkový kapitál, mohla by banka skutečně zvýšit riziková aktiva 25násobně. Zejména pokud banka nemá k dispozici započitatelný doplňkový kapitál (28), nebylo by přiměřené zohlednění rozšíření obchodování, které je možné až při existenci tohoto doplňkového kapitálu. Německo ostatně vysvětlilo, že kvóty kapitálu skutečně nutné na kapitálovém trhu - kvóta základního kapitálu nejméně 6 % a kvóta vlastního kapitálu přibližně 10 % - leží výrazně nad zákonem stanovenými minimálními kvótami. Tento názor potvrdil i BAFin a v podrobnostech jej objasnil srovnáním s průměrem německých bank (kvóta základního kapitálu přibližně 6 - 7 %, kvóta vlastního kapitálu 9 - 11 %, z toho soukromé banky 10 - 11 %) a také s velkými evropskými bankami, přičemž průměr evropských bank je výrazně vyšší (kvóta základního kapitálu 8,5 %). Německo z toho vyvodilo, že ekonomické účinky přísunu kapitálu ve výši přibližně 1,8 miliard EUR je nutno ohodnotit na přibližně 18 miliard EUR. Komise se k těmto úvahám připojuje.
(267)
Ohledně odstínění rizik existovaly v okamžiku rozhodnutí o zahájení řízení ještě nejasnosti o ekonomické hodnotě této podpory. Německo mezitím upřesnilo, že ekonomickou hodnotu je třeba ocenit na téměř 6 miliard EUR (viz 138. bod odůvodnění). Dále Německo vysvětlilo, že u obchodování se službami spojenými s nemovitostmi se nejedná o oblast, která podléhá pravidlům solventnosti, takže vyhnutí se redukci obchodní činnosti zde nelze odvodit z kvót kapitálu. Dále bylo uvedeno, že odstínění rizik se v podstatě vztahuje na staré obchody v oblasti služeb spojených s nemovitostmi. V souvislosti s tím však lze argumentovat, že nejdříve bude umožněno nové obchodování ve fázi restrukturalizace IBAG jejím zabezpečením. Do té míry však může být popsán stupeň narušení trhu jen jako objem nových obchodů (ohodnoceno pro fázi restrukturalizace na celkem přibližně [...]* EUR; viz 90. bod odůvodnění) nebo maximální celková hodnota odstínění rizik (6,1 miliard EUR).
(268)
Komise se nemůže připojit k tomuto odhadu. A to proto, že bez odstínění rizik nebo - alternativně - bez přísunu kapitálu ve výši přibližně 6 miliard EUR by BGB nemohla dále pokračovat ve své obchodní činnosti, a to z důvodu propojení rizik. V tomto ohledu se musí účinky odstínění rizik vyrovnat hypotetickým přísunem kapitálu ve výši přibližně 6 miliard EUR. Totéž platí pro přílohu o dohodě o splátkách, které se musí stanovit pro případ rozhodnutí o zpětných pohledávkách maximálně na hodnotu 1,8 miliard EUR (29).
(269)
Pokud se jako výchozí použije celková ekonomická hodnota podpory ve výši 9,7 miliard EUR a faktor 10 s ohledem na skutečně potřebnou kvótu vlastního kapitálu, vyjde jako vodítko pro narušení trhu a pro hrubou orientaci pro kompenzační opatření redukce bilanční sumy ve výši téměř 100 miliard EUR ze 190 miliard EUR.
(270)
To ukazuje hranice použitelnosti takové úvahy o příležitostech. Okamžitá redukce v takovém rozsahu je možná jen při nesolventnosti. Bez podpor by proto bylo možné jen zastavení obchodní činnosti BGB, což by opačně znamenalo, že by jako kompenzační opatření přicházelo v úvahu jen nesolventnost BGB. Ale i v období běžné restrukturalizace jsou kompenzační opatření vzhledem k výše popsanému rozsahu krátkodobě a střednědobě pouze těžce proveditelná nebo proveditelná jen se značnými ztrátami z prodeje částí podniku a také z vypovězení, resp. ukončení dlouhodobých smluv a položek, aniž by se ohrozila, resp. pravděpodobně znemožnila životaschopnost podniku. Takové následky by byly stěží slučitelné s cílem a kritériem podpory na restrukturalizaci, totiž s obnovením dlouhodobé rentability zvýhodňovaného podniku. Také se to zdá nepřiměřené s ohledem na stupeň účinku různých pomocných opatření na jednotlivá obchodní pole a trhy. Proto se nemůže použít mechanická aplikace takových úvah s ohledem na potřebnou celkovou redukci bilančního objemu.
(271)
Na pozadí těchto skutečností měla Komise cíl zajistit v rámci své dosavadní praxe přiměřenou redukci celkového objemu, především ale také, s ohledem na účinky zamýšlených opatření v jednotlivých obchodních oblastech, zajistit účinné omezení přítomnosti banky na trzích.
(272)
BGB je činná především v oblastech obchodování se soukromými a firemními zákazníky (maloobchodní bankovnictví), financování nemovitostí (průmyslové financování nemovitostí), služeb s nemovitostmi (obchodování s fondy a projektování) a v oblasti obchodování na kapitálovém trhu (peněžní transakce a ochod s cennými papíry).
(273)
Další existující oblasti působnosti jsou s ohledem na svůj objem nepodstatné, budou zredukovány nebo úplně uzavřeny a pro další posouzení nehrají žádnou roli. To se týká segmentu veřejný sektor (vydávání úvěrů), který bude výrazně zredukován a v budoucnosti bude přidán k úseku firemní zákazníci. Dále se to týká úseku velcí zákazníci/zahraničí (např. financování projektů a exportu), který má být uzavřen. Aktivity v oblasti investment banking zahrnují pouze emise akcií a obligací v relativně malém rozsahu a v budoucnu už nebudou hrát samostatnou roli. Dále bude z IBB po odpadnutí odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva u LBB v roce 2005 vyčleněn podpůrný obchod.
(274)
Oblast činnosti, která byla v rozhodnutí o zahájení řízení na základě informací Německa označována ještě jako obchod s nemovitostmi, byla za účelem další kontroly kompenzačních opatření rozdělena, z důvodu rozdílné struktury nabídky a poptávky, na dílčí oblasti financování nemovitostí a služby spojené s nemovitostmi. Obchodní oblast financování nemovitostí se týká, podle interní definice BGB, velkoobjemového financování (přibližně od 5 milionů EUR) a tedy především průmyslového financování nemovitostí (např. výstavba bytů nebo nákupních středisek). Tato činnost je provozována především dceřinou společností BerlinHyp (přibližně 2/3 objemu obchodů), ale také LBB a samotnou BGB. Soukromé financování nemovitostí patří ve velké míře k obchodování skupiny se soukromými zákazníky.
(275)
Obchodní oblast služeb spojených s nemovitostmi se týká především obchodování s investičními fondy, jakož i rozvojovou stavební činností. Tato oblast je vedena, pokud se týče nových obchodů, dílčí skupinou IBAG, která je ve 100 % vlastnictví BGB a v minulosti byla provozována společností IBG.
(276)
Obchodování se službami spojenými s nemovitostmi je to, které bylo hlavní příčinou krize a zde posuzované podpory na restrukturalizaci a které nejvíce profitovalo z odstínění rizik, z opatření s nejvyšší sumou podpory. Od začátku existují pochyby o dalším pokračování činnosti v této oblasti.
(277)
K tomu Německo v létě roku 2002 nabídlo, že obchodování se službami spojenými nemovitostmi vyčlení z BGB a převede na zemi Berlín. Tento všeobecný záměr byl Německem v lednu roku 2004 upřesněn. Podle něj se Německo zavazuje zajistit, že BGB s rozvahovým účinkem nejpozději k 31. prosinci 2005 prodá nebo zlikviduje všechny podíly, které jsou dotčeny odstíněním rizik.
(278)
Opatření podrobně předpokládají, že země a banka závazně k 31. prosinci 2004 stanoví, jaké podíly připadají v úvahu k prodeji třetí straně formou transparentního, otevřeného a nediskriminačního nabídkového řízení. Podle vysvětlení Německa se po rozumném uvážení bude jednat o nepatrný počet podílů. Jedná se přitom v podstatě jen o jednu významnější společnost s přibližně 160 zaměstnanci, která je dotčena odstíněním rizik zárukou účetní hodnoty, takže na základě ustanovení v podrobné dohodě se případný zisk z prodeje musí převést na zemi. V případě prodeje třetí straně už nebude příslušná společnost dotčena odstíněním rizik. Všechny podíly, které nebudou k 31. prosinci 2005 prodány nebo zlikvidovány, získá za tržních podmínek země Berlín, přičemž kupní cena bude stanovena auditorem ustanoveným zemí a po kontrolou provedenou auditorem ustanoveným bankou, případně bude stanovena ve smírčím řízení. Zemi přísluší, na základě ustanovení v podrobné dohodě, mimořádná práva souhlasu, na informace a kontroly v oblasti služeb spojených s nemovitostmi, která jsou vykonávána společností Berliner Gesellschaft zum Controlling der Immobilien-Altrisiken mbH („BCIA“), jež je ve vlastnictví země.
(279)
Německo v raném stádiu řízení také vyjádřilo svůj záměr znovu od LBB oddělit podpůrný obchod IBB, jakož i nejméně jednu část účelové rezervy IBB, kterou má v současnosti k dispozici LBB jako základní kapitál. I tento záměr byl Německem podrobněji rozveden v příslibu z ledna roku 2004. Podle něj se Německo zavazuje zajistit, že nejpozději k 1. lednu 2005 se převede podpůrný obchod IBB na nově založenou, samostatnou podpůrnou banku země Berlín a v této souvislosti bude oddělena účelová rezerva IBB z LBB v měřítku dostatečném pro kapitálové vybavení nové podpůrné banky a tedy bude oddělen z LBB, pokud to bude možné, aniž by došlo ke snížení kvóty základního kapitálu k 1. lednu 2004 pod hodnotu 6 %. Část účelové rezervy IBB, která bude nadále potřebná pro kapitalizaci BGB bude zemí vložen jako jeden nebo více tichých podílů na LBB a bude zúročen podle běžných tržních podmínek. K tomu bude k datu podpisu smluv o tiché spoluúčasti stanoven na základě dlouhodobého ratingu LBB a s ohledem na odpadnutí odpovědnosti za instituce veřejného práva a ručení za instituce veřejného práva, jakož i s uvážením smluvního vytvoření tichých podílů příplatek k referenční úrokové sazbě, a tento příplatek bude souhlasit s nástroji základního kapitálu, srovnatelnými s nástroji běžného trhu. Srovnatelnost nástrojů základního kapitálu se zjistí na základě smluvních ustanovení pro tyto nástroje a na základě profilů rizik příslušných emitentů.
(280)
Na podzim roku 2003 vznikl následující aktualizovaný celkový obraz opatření předpokládaných Německem pro redukci obchodní činnosti (vztaženo k majetku) v jednotlivých obchodních oblastech v období od roku 2001 (čísla z roční účetní závěrky) do roku 2006 (plánovaná rozvaha, resp. výsledovka):
Redukce majetku a bilančního objemu (30)
(v miliardách EUR)
Obchodní oblast
Majetek segmentu
Rozvaha
Plán
Změna
2001
2006
Maloobch. bankovnictví
-
soukromí zákazníci
-
firemní zákazníci
20,0
12,2
7,8
[...]*
[...]*
[...]*
[...]*
[...]*
[...]*
Veřejný sektor
11,0
[...]*
[...]*
Obchodování na kapitálovém trhu
109,7
[...]*
[...]*
Velcí zákaznici/zahraničí
10,8
[...]*
[...]*
Financování nemovitostí
31,2
[...]*
[...]*
Služby spojené s nemovitostmi
3,2
[...]*
[...]*
Mezisoučet
185,9
[...]*
[...]*
Management úroků & konsolidace
-16,8
[...]*
[...]*
Celkový majetek (bez IBB)
169,1
[...]*
[...]*
IBB
20,1
[...]*
[...]*
Bilanční suma (konsolidovaná)
189,2
[...]*
[...]*
(281)
Opatření, která v tomto stádiu předpokládalo Německo, by v celkové podobě vedla k redukci bilanční sumy o přibližně 30 %. Toho by bylo dosaženo prodejem (např. přibližně 6 miliard EUR v maloobchodním bankovnictví prodejem Allbank, BG Polska, Živnostenské banky a Weberbank), uzavřením (např. přibližně 90 poboček a 6 zákaznických center), jakož i snížením majetku. V obchodních oblastech velcí zákazníci/zahraničí a služby spojené s nemovitostmi, které mají být zrušeny, resp. odštěpeny, zůstanou po roce 2006 zbytkové veličiny, které mohou být odbourány jen postupně. Úsek státního sektoru bude silně redukován. Základními pilíři banky tak po restrukturalizaci zůstanou maloobchodní bankovnictví v oblasti Berlín, financování nemovitostí a obchodování na kapitálovém trhu.
(282)
I když nelze hodnotit odštěpení podpůrného obchodování IBB jako kompenzační opatření, protože toto obchodování přejde do oblasti vládních zakázek spravovaných zemí Berlín a z tohoto důvodu nepředstavuje žádnou komerční činnost (31), je nutno zajistit, aby celková redukce ve výši přibližně jedné čtvrtiny (bez ohledu na IBB), resp. téměř 40 miliard EUR spočívala, podle zkušeností Komise z podobných případů, v rámci sektoru finančních služeb. Je však třeba upozornit na to, že redukce majetku, resp. rozvahových položek slouží především ke znázornění celkového účinku, nemůže se ale všeobecně srovnávat s efektivní redukcí obchodní činnosti nebo dokonce přítomnosti na trhu. To platí především pro stávající tři zbylé hlavní oblasti působnosti. Tak sice v oblasti maloobchodního bankovnictví byly, resp. budou prodány podíly (Polska, Živnostenská, Allbank, Weberbank) a uzavřeny pobočky; podle plánu restrukturalizace platném do podzimu roku 2003 se však předpokládalo zachovat přibližně stejnou přítomnost na trhu v Berlíně, resp. v jednotlivých segmentech ji mírně zvýšit, takže opatření v této obchodní oblasti je nutno považovat za opatření sloužící hlavně k dosažení koncentrace na hlavní regionální obchody, jakož i k redukci nákladů uzavřením poboček. Také v oblasti financování nemovitostí je nutno považovat plánovanou redukci za relativně nízkou v poměru k celkovému objemu. V případě obchodování na kapitálovém trhu lze sice zaznamenat výraznější ústup z pozic, avšak stejně ještě zůstává významný objem obchodování.
(283)
Německo a BGB deklarovaly, že další snížení nebo dokonce opuštění dalších celých obchodních oblastí je obtížné a že by to ohrozilo životaschopnost banky. Obchod s financováním nemovitostí u BerlinHyp, LBB a BGB nemůže být v krátké době za současných podmínek trhu a z důvodu ještě nedokončené restrukturalizace obchodní oblasti prodán, resp. pouze při značných účetních ztrátách. Dále je naplánováno dosažení pozitivních výsledků této obchodní oblasti ještě před ukončením restrukturalizace, které jsou nutné k dosažení předpokládaných celkových výsledků, nejpozději od roku 2004.
(284)
Komise přezkoumala tyto argumenty, jakož i doručené příslušné informace a došla k závěru, že prodej obchodování s financováním nemovitostí v krátké době by skutečně ohrozil životaschopnost banky (viz 230. bod odůvodnění). Analýza situace na německém trhu financování nemovitostí dále ukázala, že BGB zde nepatří mezi vedoucí účastníky. BGB sice podle původních údajů zaujímala s podílem přibližně 5 % ještě v roce 2000 třetí místo. Podle aktuálnějších informací dodaných Německem, které zahrnovaly i komunální úvěry, byl však skutečný dosažený podíl na trhu v roce 2000 jen přibližně 3 %, a ten do roku 2006 pravděpodobně klesne na 2 %. To souhlasí s jinými zdroji informací, podle kterých v roce 2001 nedosáhla BGB ani původně uváděného třetího místa, ani 5 % podíl na trhu, a to ani na celkovém trhu všech hypotečních úvěrů ani v různých segmentech. (32) Z tohoto pohledu se nezdá nezbytné redukovat přítomnost BGB na trhu v této oblasti z důvodu vyvarování se nepřípustných narušení hospodářské soutěže.
(285)
Přesto by bylo lepší dát přednost stažení skupiny BGB z této obchodní oblasti před další přítomností, protože samotné pokračování obchodní činnosti skupiny BGB na trzích pro financování nemovitostí způsobí narušení hospodářské soutěže, i když ne ve významném rozsahu. To však platí jen za předpokladu, že by nebylo ohroženo obnovení dlouhodobé životaschopnosti. Do té míry bude Komise souhlasit se záměrem, předloženým Německem a zemí Berlín, prodat obchodní oblast financování nemovitostí samostatně nebo v rámci celkové privatizace BGB.
(286)
Obchodování na kapitálovém trhu, jehož majetek v segmentu byl zredukován o téměř 20 %, mělo v roce 2002, jako jediná obchodní oblast, významný, tj. pozitivní výsledek a příspěvek k zisku ve výši řádově stovek milionů. Po ukončení fáze restrukturalizace v roce 2006 má vytvořit, společně s maloobchodním bankovnictvím, jeden ze dvou hlavních pilířů pro dosahování výsledku a zisku skupiny. Obchodování na kapitálovém trhu je tak podstatné pro obnovení životaschopnosti BGB a nemůže se redukovat v mnohem větším rozsahu než tomu bylo dosud. Dále se musí označit konkurenční význam BGB na národních, avšak rostoucí globalizací a evropeizací se vyznačujících peněžních trzích a trzích s cennými papíry jako nevýznamný, tj. ještě menší než na národních trzích s financováním nemovitostí.
(287)
Komise přesto přezkoumala, zda jsou možné další redukce, i když v omezeném rozsahu. S ohledem na všeobecný cíl související s podporou na restrukturalizaci, kterým je přeměnit BGB na regionální banku, uvažovala Komise především o opuštění dalších zahraničních dceřiných společností. Po již realizovaných uzavřeních a prodejích však zbyly již jen tři dceřiné společnosti - Londýn, Lucemburk a Dublin, jejichž zachování Německo nejdříve popsalo jako nezbytné pro maloobchodní bankovnictví, resp. pro refinancování banky. Nakonec však bylo přislíbeno, že bude opuštěna BGB Ireland plc. v Dublinu. Komise vzhledem k důvodům uvedeným v 286. bodu odůvodnění upustila od požadavku na další opatření.
(288)
Podle bodu 37 pokynů se při posuzování kompenzačních opatření přihlíží „zejména k relativní důležitosti podniku na jeho trhu či trzích“. Úsek soukromých a firemních zákazníků (maloobchodní bankovnictví) je proto z pohledu konkurence jednoznačně nejproblematičtější. Komise již ve svém rozhodnutí o zahájení řízení velice jasně odůvodnila své pochyby o přiměřenosti kompenzačních opatření silnou regionální, resp. místní pozicí BGB na tomto trhu.
(289)
BGB již prodejem dceřiných společností, ostatního majetku i uzavřením poboček a jiných sídel výrazně zredukovala majetek segmentu patřícího do této obchodní oblasti. Tím se téměř dosáhlo plánovaného snížení majetku segmentu do roku 2006 o 43 % (viz tabulka v 280. bodu odůvodnění), a tím v podstatě zbývá již jen prodej Weberbank. Přesto Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení poznamenala, „že BGB je v místním a regionálním měřítku mimořádně silná na trhu obchodování se soukromými a firemními zákazníky, s uvedenými podíly mezi 30 % a 57 % v jednotlivých segmentech na místní úrovni a mezi 23 % a 46 % na regionální úrovni, přičemž vznikl obrovský odstup od následujících konkurentů, kteří - jak je vidět z poskytnutých informací - dosáhli jen poloviny, třetiny nebo čtvrtiny podílu BGB.“ Komise v této souvislosti pochybovala, zda požadovaná redukce v oblasti obchodování se soukromými a firemními zákazníky formou plánovaných prodejů bude dostatečná k tomu, aby se zmírnil účinek podpory na deformaci konkurence v aglomeraci Berlín.
(290)
V této souvislosti je třeba poznamenat, že již uskutečněné nebo plánované prodeje v oblasti maloobchodního bankovnictví, s výjimkou malé Weberbank, zaměřené na majetné soukromé zákazníky, vůbec nebo téměř vůbec neredukují přítomnost BGB v Berlíně: Allbank je činná na celém spolkovém území a v Berlíně je zastoupena jen malými pobočkami, BG Polska a Živnostenská banka jsou činné v zahraničí. V Berlíně sice bylo uzavřeno přibližně 40 až 50 poboček pro obchodování se soukromými a firemními zákazníky; ale uzavření poboček ve velkoměstě s velkou hustotou poboček slouží především ke snížení nákladů a jen v malé míře způsobí, i podle názoru Německa, to, že zákazníci změní banku (33). I další, již zmíněné a Německem poskytnuté informace dokládají, že znatelná redukce přítomnosti na trhu v Berlíně nebyla zamýšlená, že měly být přibližně zachovány, resp. mírně posíleny pozice v jednotlivých segmentech.
(291)
Německo uplatnilo s ohledem na tyto pochybnosti Komise nárok, aby původně dosažené a na objem vztažené výpočty podílů na trhu byly pro BGB v jednotlivých berlínských segmentech trhu navýšeny. Závisí to na hlášení, která BGB podává Zemské centrální bance a která jsou podávána v rámci celé skupiny bez omezení na věcné trhy a bez rozdělení na regiony. Tak jsou například zahrnuty objemy úvěrů a vkladů obchodování s financováním nemovitostí a kapitálového trhu mimo Berlín do čísel pro místní obchody se soukromými a firemními zákazníky. Proto se o tyto regionálně a místně započitatelné úvěry a vklady neopravily objemy úvěrů a vkladů BGB, jakož ani tomu odpovídající objem na trhu pro Berlín. Přitom se pro BGB udávají podíly na trhu v obchodování se soukromými zákazníky přibližně 43 % až 45 % a u úvěrů přibližně 22 % (pro roky 2000 a 2001). V obchodování s firemními zákazníky byly vypočteny podíly BGB na trhu přibližně 25 % až 26 % u vkladů/platebního styku a přibližně 23 % až 25 % u úvěrů (pro roky 2000 a 2001). Oproti údajům uváděným v původním hlášení se tím podíly BGB na trhu, oznámené Německem, snížily v jednotlivých segmentech, především v oblasti firemních zákazníků, téměř o polovinu.
(292)
Pro následující tři konkurenty BGB na berlínském trhu maloobchodního bankovnictví - Berliner Volksbank, Dresdner Bank a Deutsche Bank (skupina) - uvedlo Německo odhady podílu na trhu pro rok 2001 přibližně 11 - 13 % v oblasti úvěry/soukromí zákazníci, přibližně 8 - 14 % v oblasti soukromí zákazníci/vklady, přibližně 5 - 16 % v oblasti firemní zákazníci/úvěry a přibližně 9 - 18 % v oblasti firemní zákazníci/vklady. Volksbank vychází při odhadech ve výši více než 50 % v (50 - 60 % u segmentů vklady/platební styk a přibližně 50 % u úvěrů) a téměř 60 % v obchodování s firemními zákazníky (více než 40 % vkladů/platebního styku a u úvěrů přibližně 50 - 60 %) z výrazně vyšších podílů BGB na trhu. Sama sebe tato banka hodnotí s podíly přibližně 6 - 10 % v segmentech obchodování se soukromými zákazníky a přibližně 4 - 10 % v segmentech obchodování s firemními zákazníky.
(293)
Německo ve svém stanovisku vztáhlo korigované podíly na trhu v oblasti firemních a soukromých zákazníků jen na Berlín, protože to je relevantní region a protože se v případě maloobchodního bankovnictví jedná o regionální obchody (34).
(294)
Také Berliner Volksbank ve svém stanovisku uvedla, že Berlín je relevantní tržní prostředí pro posouzení podpory v maloobchodním bankovnictví. To souhlasí také s obvyklými kritérii Komise pro posuzování omezení prostředí trhu při kontrole fúze. U rozhodnutí v případě kontroly fúze, která se týkají bankovního sektoru, jsou uvedeny takové indikátory, jako je všeobecné zvýhodnění zákazníků banky místními poskytovateli, význam husté sítě poboček a potřeba fyzické přítomnosti pověřené banky v blízkosti zákazníka (35). Pokud Komise přesto dosud vycházela v oblasti kontroly fúze spíše z vnitrostátních trhů, bylo to z toho důvodu, že kvůli nedostatku připomínek konkurentů (indikátory pro převládající pozici na trhu) nebylo třeba provádět důkladnou analýzu v oblasti maloobchodního bankovnictví. Při kontrole rušivých účinků zde popisované podpory na hospodářskou soutěž v Berlíně v oblasti maloobchodního bankovnictví by ale nebylo správné omezit se na vnitrostátní měřítko. Právě v této oblasti musí BGB nabídnout, z důvodu svého výsadního postavení na trhu, kompenzační opatření k redukci své přítomnosti na trhu. Pozice BGB na výrazně trhu přesahuje, mimo jiné z důvodu strategie dvou obchodních značek, rámec, který je v německých městech ve vztahu k regionálně silným spořitelnám obvyklý. Tato koncentrace zhoršuje přístup na trh případným konkurentům a vedla také k tomu, že podíl zahraničních bank je v Berlíně zanedbatelně nízký.
(295)
Komise nemá pro účely tohoto rozhodnutí žádný podnět k tomu, aby se odchýlila od představ Německa a Berliner Volksbank ohledně geografického vztažení maloobchodního bankovnictví na Berlín. Jak uvedla ve svém rozhodnutí o zahájení řízení, vycházelo se v oblasti kontroly fúze všeobecně z toho, že trhy ve finančním sektoru se rozprostírají - s výjimkou peněžních transakcí a obchodů s cennými papíry - na vnitrostátní úrovni; přitom je ponechán i dostatek prostoru pro regionální úvahy v oblasti soukromých a firemních zákazníků (36). Význam sítě poboček a místní fyzické přítomnosti banky v oblasti maloobchodního bankovnictví hovoří pro úvahy o berlínském trhu. To ukazuje i chování zákazníků, kteří při uzavření nebo prodeji poboček ve velkém městě, jako je Berlín, pokud vůbec změní banku, i přes narůstající význam telefonního bankovnictví zpravidla přejdou k jiné místní bance. Potud se zdá zahrnutí Braniborska, kromě oblastí sousedících s Berlínem, jako příliš široké, jak naznačuje také stažení BGB ze spolkové země Braniborsko a koncentrace na hlavní region.
(296)
Pro účely tohoto rozhodnutí však nezáleží na přesném geografickém ohraničení trhu, protože zde nejde o prokázání dominantního postavení, nýbrž o to, zda nabízená kompenzační opatření postačují k tomu, aby se formou redukce přítomnosti na trhu dostatečně kompenzovaly rušivé účinky příslušné podpory na hospodářskou soutěž. To, že podpory pomohly bance zůstat na různých trzích a přitom zachovaly její silné postavení na berlínském trhu maloobchodního bankovnictví, je nepochybné a nesporné.
(297)
Co se týče Německem poskytnutých a směrem dolů korigovaných odhadů podílů na trhu, má Komise pochyby o spolehlivosti těchto zaokrouhlených čísel, přinejmenším proto, že podobné jednotlivé ohlašovací problémy mohou nastat také u jiných soutěžitelů, nesmí však být zohledněny v uvedených tržních objemech. Za další, třetí strany, které v průběhu řízení předaly svoje připomínky a které byly požádány o svůj názor, potvrdily původní čísla v jejich přibližné hodnotě. Je však třeba upozornit na to, že nejsou k dispozici nezávislé propočty podílu na trhu, včetně přezkoumaného věcného a regionálního omezení. Jak bylo zjištěno z dotazů, nebyla dosud provedena příslušná analýza konkurence v oblasti kartelové právo/kontrola fúzí, a to ani Spolkovou bankou/Zemskou centrální bankou ani Spolkovým kartelovým úřadem nebo Komisí. V oblasti samotné politiky pro poskytování podpory nemá Komise k dispozici ani potřebné pravomoci k provádění šetření mezi soutěžiteli.
(298)
Zatím není pro účely tohoto rozhodnutí nezbytná podrobná analýza podílu na trhu, protože, jak bylo řečeno výše, při kontrole podpory nejde o prokázání dominantního postavení. Není pochyb o tom, že zde zkoumaná podpora narušuje hospodářskou soutěž, resp. takové narušení hrozí, a že došlo k narušení především na těch trzích, na nichž má BGB silné postavení. Toto silné postavení na trhu odpovídá vnímání BGB sama sebe jako vedoucí banky na berlínském trhu maloobchodního bankovnictví. Tomu neodporují směrem dolů korigované podíly na trhu v jednotlivých segmentech ve výši téměř 20 % až více než 40 %, ani kdyby byly správné, což je však nepravděpodobné. V této souvislosti je třeba dále připomenout, že podíl BGB, resp. její penetrace trhu v roce 2002, podle Německem dodaných informací, se z hlediska prvních běžných účtů soukromých zákazníků pohyboval ve výši 48 % a že podle předsedy představenstva BGB disponuje banka, s obchodními značkami Berliner Sparkasse a Berliner Bank, podílem na trhu více než 50 % (37).
(299)
O silné pozici BGB na trhu a o jejím postavení vedoucí maloobchodní banky v aglomeraci Berlín, která zahrnuje přibližně 4 miliony obyvatel, neexistují žádné pochybnosti. Pozice BGB na trhu se výrazně nezměnila od okamžiku jejího založení v roce 1994, kdy „Berliner Bank“ a „Berliner Sparkasse“ (když tehdy spojila spořitelny západní a východní části města, přičemž druhá jmenovaná instituce měla ve východní části kvazimonopolní postavení) byly sloučeny pod jednu střechu - ani od počátku krize v roce 2001. Tato „stabilita“ tím může sloužit jako indikátor relativní moci BGB na trhu vůči jejím aktuálním a možným soutěžitelům.
(300)
Z tohoto důvodu Komise zdůraznila, že schválení podpory na restrukturalizaci na základě kompenzačních opatření, která pozici BGB na berlínském trhu maloobchodního bankovnictví téměř nepoznamenají, není slučitelné s právem Společenství pro poskytování podpory. Německo však bylo konfrontováno argumentací banky o negativním ovlivnění životaschopnosti banky.
(301)
Po dalším intenzivním jednání dne 18. prosince 2003 se zástupci Německa a země Berlín slíbilo nakonec Německo prodej Berliner Bank jako dodatečné kompenzační opatření, aby umožnilo schválení podpory, resp. aby odvrátilo nutnost dalších, Komisí uložených kompenzačních opatření. Podle tohoto příslibu se Německo zavázalo zajistit, že skupina právoplatně prodá úsek „Berliner Bank“ jako hospodářskou jednotku, včetně minimálně obchodní značky, všech s ní souvisejících zákaznických vazeb, poboček a příslušného personálu, a to v otevřeném, transparentním a nediskriminačním řízení k 1. říjnu 2006 (uzavření k 1. únoru 2007). Rozhodující den pro stanovení počtu zákazníků, poboček a pracovníků je 31. prosinec 2003, s výjimkou plánovaného provedení Komisí schváleného plánu restrukturalizace a přirozené fluktuace obchodu, tj. úbytek a navýšení počtu zákazníků, zaměstnanců, aktiv a pasiv, což závisí na individuálních rozhodnutích (jako je přestěhování zákazníků nebo pracovníků nebo nespokojenost s předcházející bankou nebo poskytovatelem) a což banka nemůže ovlivnit. To především znamená, že BGB nesmí podniknout žádná opatření, která budou směřovat k přechodu zákazníků Berliner Bank k jinému podniku nebo do jiné oblasti BGB, jako je Berliner Sparkasse. Nucený správce, kterého ustanoví Německo (země Berlín) a jehož ustanovení musí schválit Komise, zajistí, že banka bude dále hospodářsky přijatelným způsobem restrukturalizovat Berliner Bank a že do ní bude investovat a dále že nebude podnikat nic, co by snížilo hodnotu Berliner Bank, především převedením soukromých či firemních zákazníků nebo obchodního personálu na Berliner Sparkasse nebo na jiné části skupiny.
(302)
Prodejem Berliner Bank se majetek segmentu v oblasti maloobchodního bankovnictví sníží do roku 2006 (38) o dalších [...]* EUR (to znamená spolu s dosud plánovanými a přislíbenými již popsanými opatřeními celkem o přibližně [...]* EUR). Podíl BGB na trhu v jednotlivých segmentech berlínského maloobchodního bankovnictví se díky prodeji sníží o přibližně 1/3 až 1/6. Celkem se bilanční objem zmenší z přibližně 189 miliard EUR na přibližně 124 miliard EUR.
(303)
Podle názoru Komise tak postačují již provedené, plánované a přislíbené prodeje, uzavření a redukce jiného druhu k tomu, aby se zmírnil rušivý účinek zmiňovaných opatření pro podporu na hospodářskou soutěž.
(304)
Na závěr je třeba zmínit, že Německo původně ve svém ohlášení uvedlo, že Berlín je region ve smyslu čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES a přichází v úvahu pro regionální podporu, a v této souvislosti poukázalo na body 53 a 54 pokynů a na jejich zohlednění při posouzení kompenzačních opatření, aniž by to však dále rozvedlo, resp. uplatnilo konkrétní aspekty. Body 53 a 54 uvádějí, že kritéria pro posouzení uvedená v pokynech jsou stejně použitelná pro regionální podporované oblasti, ale že měřítka pro požadované snížení kapacit na trzích se strukturální přebytkem výrobních kapacit mohou být méně přísná. Komise v rozhodnutí o zahájení řízení uvedla, že z důvodu nedostatku dalších konkrétních údajů není schopna posoudit použitelnost tohoto kritéria. Protože ani Německo se k tomuto bodu v dalším průběhu řízení nevrátilo a dále proto, že výše v textu je uvedeno, že v bankovním sektoru se nejedná o trhy se strukturálním přebytkem kapacity, je třeba pro tento případ považovat body 53 a 54 pokynů za nepoužitelné.
(305)
Německo podle názoru Komise dostatečně prokázalo, že se částky na tři poskytnuté podpory - přísun kapitálu, odstínění rizik a smlouva o řešení možných požadavků na splátky ze strany země Berlín vůči bance - omezují na minimum bezpodmínečně nutné pro restrukturalizaci s ohledem na dostupné finanční prostředky banky a jejích akcionářů. Banka nedostává ani nadměrné likvidní prostředky ani nadměrné vlastní prostředky, které by mohla zneužít k nepřiměřenému rozšíření svých obchodů v neprospěch svých soutěžitelů.
(306)
Objem původního přísunu kapitálu, poskytnutého jako podpora na záchranu, ve výši 1,755 miliard EUR ze srpna roku 2001 byl vypočítán tak, aby tímto kapitálem mohla být zajištěna kvóta základního kapitálu banky ve výši 5 % a kvóta vlastních prostředků ve výši 9,7 %. Jak je uvedeno výše, považuje toto Komise za bezpodmínečně nutné pro krátkodobé přežití banky. Bance se v následujícím období podařilo vlastním úsilím, zejména redukcí rizikových položek, zvýšit svoji kvótu základního kapitálu nad 5 %. Ke konci roku 2003 je její hodnota přibližně 6 %. Komise považuje, vzhledem k dnešní praxi na finančních trzích a k odpovídajícím očekáváním ratingových agentur a účastníků trhu, kvótu základního kapitálu ve výši 6 % jako bezpodmínečně nutnou pro zajištění schopnosti banky působit s delší perspektivou na kapitálovém trhu. Přísun kapitálu z roku 2001 je bezpodmínečně nutný pro udržení kvóty základního kapitálu banky v této výši a může tedy být považován, v rámci posuzování podpory na restrukturalizaci jako celku, za bezpodmínečně nutné minimum, a může tedy být schválen. Banka se mnohem více cítí nucena - jak již bylo uvedeno výše - s ohledem na odpadnutí státních záruk, zavedení IAS a na dohodu v rámci Basel II, dalším úsilím zvýšit kvótu základního kapitálu pro zajištění takového ratingu, který je nutný pro operativně obhajitelné podmínky refinancování, minimálně na 7 %. Komise vítá tato plánovaná opatření pro další stabilizaci banky.
(307)
Odstínění rizik v nominální výši 21,6 miliard EUR má pro posouzení jako státní podpora, jak je uvedeno v 138. bodu odůvodnění, ekonomickou hodnotu 6,1 miliard EUR. Berliner Volksbank hájí v tomto bodě názor, že odstínění rizik zemí mnohem spíše odpovídá neomezenému závazku financování, protože v současnosti nemůže být odhadnuta s tím spojená finanční povinnost země Berlín, a odpovídá tedy spíše „bianko šeku“ na případné ztráty. Z hlediska své výše a doby trvání je údajně nepřiměřená, zajišťuje bance prakticky neomezenou bonitu, zahrnuje „bezpodmínečnou licenci“ k předkládání nabídek za libovolných podmínek a z důvodu nevyčíslitelnosti finančního závazku není způsobilá pro schválení. Komise považuje tuto argumentaci za nesprávnou a mnohem více se přiklání k údajům Německa. Konstrukce odstínění rizik vůbec bance neumožňuje - oproti závěrům Berliner Volksbank - rozšiřování bankovních nebo jiných obchodů. Tato konstrukce samozřejmě zabraňuje tomu, aby banka úplně zmizela z trhu. Omezuje se však na to, aby banku odstínila od rizik ze starých obchodů. Jako taková nemůže být použita pro generování nových obchodů. Konstrukce umožní nové obchody nanejvýš tím, že odstíněné společnosti poskytující služby spojené s nemovitostmi a i banka obecně budou dále existovat na trhu. To je však pouze nepřímý důsledek takových opatření pro podporu a nemůže být použit jako kritérium toho, zda podpora jako taková je svým rozsahem striktně omezena na další existenci podniku. Odstínění rizik nezásobuje banku hotovostí, nýbrž ji osvobozuje pouze od pokračujících ztrát z obchodů se službami spojenými s nemovitostmi, které by banka nemohla absorbovat vlastními silami. Platby země probíhají pouze ex-post ve výši skutečných nároků věřitelů na základě právního nároku. Kromě toho země uplatňuje prostřednictvím vlastní společnosti na kontrolu rizik podle podrobné dohody rozsáhlá práva v oblasti kontroly a výsady souhlasu. Ohledně podrobného popisu mechanismu podrobné dohody přihlíží Komise k údajům Německa. Komise proto i odstínění rizik považuje za omezené na minimum.
(308)
I podpora s maximální ekonomickou hodnotou ve výši 1,8 miliard EUR, která je obsažena ve smlouvě mezi zemí Berlín a bankou o řešení možných nároků země vůči Landesbank Berlin plynoucích z rozhodnutí v řízení C 48/2002, je podle názoru Komise omezena na minimum. Bez této smlouvy by banka musela, na základě požadavku auditorů, vytvořit v roční účetní závěrce za rok 2002 rezervy pro hrozící závazky ve výši stovek milionů. To by se negativně projevilo na hospodářském výsledku roku 2002 a na vlastním kapitálu banky. Banka ale uváděla v okamžiku sestavování roční účetní závěrky za rok 2002 a také později kvótu základního kapitálu, která nebyla vyšší než 6 % a částečně byla i nižší. Další zatížení kvóty základního kapitálu by banka v této fázi restrukturalizace neunesla. Jak již bylo uvedeno výše, považuje Komise z dlouhodobého hlediska za bezpodmínečně nutnou kvótu základního kapitálu ve výši 6 %. Pokud by Komise nařídila ve svém rozhodnutí o řízení C 48/2002 zemi Berlín, aby uplatnila svůj nárok vůči bance na splátku některé části podpory, která je neslučitelná se společným trhem, ponechala by země Berlín tuto částku jako vklad v bance. To by se ale uskutečnilo jen tehdy, pokud by to bylo nutné k tomu, aby k rozhodnému dni 1. ledna 2004 byla udržena kvóta základního kapitálu ve výši 6 %, a tím podle názoru Komise představuje bezpodmínečně nutné minimum. Schválení smlouvy o splátkách s maximální ekonomickou hodnotou ve výši 1,8 miliard EUR ze strany Komise, je omezeno jen na tento výjimečný případ, to znamená pokud a jen do té míry, jak by rozsah splátek neodvratně ohrozil životaschopnost podniku, a pokud plán restrukturalizace je jinak způsobilý ke schválení. Smlouva o splátkách představuje v tomto rámci dodatečnou podporu na restrukturalizaci, a vyžaduje tedy vyšší kompenzační opatření, ke kterým se Německo nakonec zavázalo, zejména příslibem, že zajistí prodej Berliner Bank.
(309)
Podpora v celkové výši 9,7 miliard EUR se skládá ze tří opatření: Zaprvé z přísunu kapitálu v srpnu roku 2001 od země Berlín ve prospěch BGB ve výši 1,755 miliard EUR; zadruhé z odstínění rizik, poskytnutého zemí Berlín v prosinci 2001/dubnu 2002 BGB v nominální maximální výši 21,6 miliard EUR a s ekonomickou hodnotou ve výši 6,1 miliard EUR; a zatřetí ze smlouvy o splátkách uzavřené mezi zemí Berlín a BGB v prosinci roku 2002 s ohledem na možné rozhodnutí Komise o splacení uzavírající řízení C48/2002 (Landesbank Berlin - Girozentrale) a mající ekonomickou hodnotu až 1,8 miliard EUR.
(310)
Veškeré předpoklady pro existenci státní podpory podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES jsou splněny: státní prostředky, zvýhodnění určitého podniku, rušivé účinky na hospodářskou soutěž a ovlivnění obchodu mezi členskými státy. Z ustanovení o výjimkách ze zásady neslučitelnosti státní podpory se společným trhem nelze použít jiné ustanovení než čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES ve spojení s Pokyny Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích.
(311)
Ve svém posudku - a na základě kritérií pokynů - došla Komise k závěru, že již provedená a plánovaná opatření na restrukturalizaci jsou rozumná, logická a v základě přiměřená k tomu, aby BGB umožnila obnovení dlouhodobé životaschopnosti.
(312)
Jako celek postačují, podle názoru Komise, již provedené, plánované a přislíbené prodeje, uzavření a redukce k tomu, aby kompenzovaly rušivé účinky projednávaných opatření pro podporu na hospodářskou soutěž.
(313)
Tři poskytnuté podpory - přísun kapitálu, odstínění rizik a smlouva o řešení možných nároků země Berlín vůči bance na splátky - se podle názoru Komise omezují na minimální míru nutnou pro restrukturalizaci s ohledem na finanční prostředky banky a jejích akcionářů. Bance tak není poskytována přebytečná hotovost a žádné přebytečné vlastní prostředky, které by mohla zneužít k nepřiměřenému rozšíření svých obchodů v neprospěch soutěžitelů,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Následující opatření ve prospěch skupiny společnosti Bankgesellschaft Berlin AG („BGB“) představují státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES:
a)
přísun kapitálu ve výši 1,755 miliard EUR zemí Berlín v srpnu 2001;
b)
garance („odstínění rizik“) s maximální nominální hodnotou ve výši 21,6 miliard EUR, kterou poskytla země Berlín dne 20. prosince 2001 a dne 16. dubna 2002;
c)
smlouva ze dne 26. prosince 2002, uzavřená mezi zemí Berlín a mezi Landesbank Berlin („LBB“) o řešení případných nároků země Berlín vůči LBB po konečném rozhodnutí Komise v probíhajícím řízení C 48/2002.
2. Podpory uvedené v odstavci 1 jsou slučitelné se společným trhem, pokud Německo v plném rozsahu dodrží přísliby předané ve sdělení spolkové vlády, shrnuté v čl. 2 odst. 1 a v příloze tohoto rozhodnutí a pokud podpora uvedená v odst. 1 písm. c) nezpůsobí u skupiny BGB ke dni 1. ledna 2004 překročení kvóty základního kapitálu ve výši 6 % (s ohledem na vyčlenění IBB v rámci čl. 2 odst. 1 písm. d)).
Článek 2
1. Německo přislíbilo
a)
zajistit včasné provedení ohlášeného plánu restrukturalizace v souladu s podmínkami uvedenými v příloze;
b)
zajistit, aby země Berlín prodala svůj podíl na BGB v souladu s podmínkami uvedenými v příloze;
c)
zajistit, aby skupina BGB prodala nebo zlikvidovala všechny podíly na společnostech v oblasti služeb spojených s nemovitostmi, které jsou zahrnuty do odstínění rizik ze dne 16. dubna 2002, podle pravidel a podmínek uvedených v příloze;
d)
zajistit, aby účelové rezervní fondy IBB byly vyjmuty z LBB podle pravidel a podmínek uvedených v příloze;
e)
zajistit, aby skupina BGB prodala úsek LBB „Berliner Bank“, podle pravidel a podmínek uvedených v příloze;
f)
zajistit, aby skupina BGB zlikvidovala nejpozději k 31. prosinci 2005 svůj podíl na BGB Ireland plc.
2. Komise může, pokud to bude oznámeno, na základě dostatečně zdůvodněného požadavku Německa
a)
prodloužit lhůty uvedené v příslibech nebo
b)
za mimořádných okolností upustit od jednoho nebo více závazků nebo podmínek uvedených v těchto příslibech, změnit je nebo nahradit.
Pokud Německo požádá o prodloužení některé lhůty, je nutno předat Komisi dostatečně odůvodněnou žádost, a to nejpozději jeden měsíc před uplynutím příslušné lhůty.
Článek 3
Německo během dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí sdělí Komisi opatření, která byla uskutečněna a které zamýšlí uskutečnit, aby splnilo toto rozhodnutí.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Spolkové republice Německo.
Německo se vyzývá, aby neodkladně předalo kopii tohoto rozhodnutí příjemci podpory.
V Bruselu dne 18. února 2004
COMMISSION DECISION
of 18 February 2004
on restructuring aid implemented by Germany for Bankgesellschaft Berlin AG
(notified under document number C(2004) 327)
(Only the German text is authentic)
(Text with EEA relevance)
(2005/345/EC)
THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES,
Having regard to the Treaty establishing the European Community, and in particular the first subparagraph of Article 88(2) thereof,
Having regard to the Agreement on the European Economic Area, and in particular Article 62(1)(a) thereof,
Having regard to Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty (1), and in particular Article 7(3) thereof,
Having called on Member States and other interested parties to submit their comments (2) and having regard to their comments,
Whereas:
I. PROCEDURE
(1)
After approval of the rescue aid for Bankgesellschaft Berlin AG (BGB or ‘the bank’) by Commission decision of 25 July 2001 (3) and after notification by Germany of the restructuring plan on 28 January 2002, the Commission informed Germany by letter of 9 April 2002 of its decision to initiate the procedure laid down in Article 88(2) of the EC Treaty in respect of the restructuring aid (4).
(2)
On 17 June 2002, after Germany had requested an extension of the deadline for a reply, which was granted, and after German representatives had twice met representatives of the Commission, Germany submitted its observations, with additional documents and information. On 31 July the Commission sent Germany a further request for information.
(3)
When it published its decision to initiate the procedure in the Official Journal of the European Communities (5), the Commission also called on other interested parties to submit their comments. On 9 July and, after it had extended the deadline, on 22 July 2002, it received observations from a competitor and from another interested party who requested that his identity remain confidential. On 1 August these observations were forwarded to Germany for comment. Germany’s comments were received, after extension of the deadline, on 23 September.
(4)
In response to Commission requests, Germany supplied further information on the notified aid measure by letters dated 16 and 20 September, 14 and 18 November and 18 December 2002 and 14 February and 14 March 2003. The Commission was also informed of the stage reached in the restructuring process at a number of meetings with representatives of Germany, the Land of Berlin and BGB.
(5)
At a meeting held on 26 March 2003, Germany informed the Commission of the reasons of the previous day’s failure of the call for bids with a view to the privatisation of Bankgesellschaft Berlin AG, for which an international public tender had been launched back in 2002. On 31 March further information on this point was supplied, as were the balance sheet and profit-and-loss account for 2002.
(6)
The Commission made further requests for information on 15 April, 6 May and 16 May 2003, which were answered on 15 May, 28 May and 24 June respectively. Further information was discussed in a letter of 1 July and at meetings with representatives of Germany, the Land of Berlin and BGB which took place on 4 April, 11 April, 14 May and 9 July.
(7)
On 14 July 2003 the Commission asked the auditing firm Mazars Revision & Treuhandgesellschaft mbH, Wirtschaftsprüfungsgesellschaft, Düsseldorf, as a consultant, to analyse certain aspects of the restructuring plan. The conclusions were discussed with Germany on 3 October, and the final report was presented to Germany on 20 November 2003.
(8)
In October 2003 the need for further compensatory measures was discussed, partly in the presence of representatives of the bank. In November the Commission informed Germany of the measures it was contemplating and gave it and the bank the opportunity to comment on the financial implications for the bank, which were discussed in December. On 18 December 2003 it was agreed that Germany would give the Commission an undertaking to divest Berliner Bank separately by 1 October 2006, the sale being effective no later than 1 February 2007, and to privatise the group by 31 December 2007, together with other divestment measures.
(9)
Germany submitted to the Commission on 29 January 2004 the revised restructuring plan, which took account in particular of the recommendations of the Commission’s consultants, and on 6 February the commitments relating to the revised restructuring plan.
II. DESCRIPTION OF THE AID
(10)
BGB is the holding company that owns the BGB group, which was formed in 1994 by the amalgamation of several credit institutions formerly controlled by the Land of Berlin; BGB also does business as a credit institution in its own right. In 2000 BGB had a group balance sheet total of about EUR 205 billion in 2000, about EUR 189 billion in 2001 and about EUR 175 billion in 2002. This put it in tenth place among German banks in 2001 and in twelfth place in 2002. It employed some 17 000 people in 2000, a little over 15 000 in 2001 and about 13 000 in 2002. For the purposes of the Banking Law (Kreditwesengesetz), its core-capital ratio was 5,7 % at the end of 2001 (total capital ratio of 9,4 %), while at the end of 2002 its core-capital ratio was 5,6 % (total capital ratio of 9,4 %). In June 2001, before the rescue aid was approved, the core-capital ratio had fallen to [...]* (6) % (total capital ratio of [...]** %).
(11)
Before the capital injection of August 2001, the Land of Berlin held 56,6 % of the shares in BGB; it now has about 81 %. Other shareholders are Norddeutsche Landesbank (NordLB), with about 11 %, and Gothaer Finanzholding AG, with about 2 %. About 6 % of the equity is in dispersed ownership.
(12)
The largest subsidiaries or divisions in the BGB group, which likewise engage in banking, are Landesbank Berlin (LBB) and Berlin-Hannoversche Hypothekenbank AG (BerlinHyp). LBB is an institution established under public law in which BGB has an atypical undisclosed holding (atypisch stille Beteiligung) of 75,01 %. There is a profit-and-loss transfer agreement which means that, in economic terms, BGB can be deemed to be LBB’s sole owner. BerlinHyp engages in real estate financing; BGB owns 89,9 % of the equity.
(13)
The group also includes IBAG Immobilien und Beteiligungen Aktiengesellschaft (IBAG), which operates in the real estate services business previously handled by Immobilien und Baumanagement der Bankgesellschaft Berlin GmbH (IBG). Directly or indirectly, BGB also controls or has controlled various other domestic and foreign firms, such as Weberbank, Allgemeine Privatkundenbank AG (Allbank, now sold), BGB Ireland, BGB UK, BG Polska (the retail and Inteligo internet businesses have now been sold, and liquidation of the remaining shell has begun) and the Czech bank Zivnostenska Banka a.s. (now sold).
(14)
BGB’s core business is retail banking for private and corporate customers, where it trades under the two names Berliner Sparkasse and Berliner Bank. These are not legally independent subsidiaries, but rather brands or branches. Since 1 July 2003 Berliner Bank has belonged to LBB, as Berliner Sparkasse already did (7). The corporate clients are mainly small and medium-sized enterprises in the region.
(15)
Apart from retail banking, real estate financing and real estate services, BGB and its subsidiaries also operate on capital markets (money and securities dealings) and in two segments which are to be run down or drastically cut back, the large customer/international segment (e.g. project and export financing) and the public sector segment (lending). The investment banking business comprised only some relatively limited share and bond issues and will play no further independent role in future. Geographically, BGB’s business is concentrated in the Berlin area and the Land of Brandenburg, especially as far as retail banking is concerned. But it does also operate countrywide, e.g. in real estate financing, and internationally, e.g. on capital markets.
(16)
In the Berlin area BGB is the market leader in retail banking, with shares of individual segments ranging from about 20 % to over 50 % (8). In terms of first giro accounts held by private customers, it estimates its own market share or penetration in 2002 at 48 % (9). In terms of nationwide real estate financing (all mortgage lending), according to the information supplied with the notification, BGB had a market share of about 5 % in 2000, which put it in third place. According to more recent information, its ranking is not as high, or has fallen back in the meantime (10). On 31 December 2001 BGB’s portfolio of mortgages amounted to EUR 33 billion, of which 90 % was in Germany, and the rest related to real estate financing abroad. In other lines of business, BGB is not among the leading banks either inside Germany or internationally. Precise figures for market and segment shares here are not available.
(17)
The difficulties at BGB that publicly emerged in 2001 had their origin in the first place in real estate services but also in real estate financing. Two important components in the real estate services provided in the 1990s by BGB’s subsidiary IBG were real estate funds, project development and building work. IBG was set up at the beginning of the 1990s as a subsidiary of LBB; in the second half of the 1990s the shareholders were BGB itself (10 %), Berliner Bank AG (30 %), LBB (30 %) and BerlinHyp (30 %). Berliner Bank AG was then merged into BGB AG, and BGB AG inherited Berliner Bank’s shares in IBG. The ownership structure is currently as follows: 40 % BGB, 30 % LBB and 30 % BerlinHyp.
(18)
Prior to 2000 IBG set up an increasing volume of real estate funds. Investors in these funds were given extensive guarantees, particularly long-term guarantees regarding rent, dividends and renewal. In order to set up new funds, new property was acquired or built. The guarantees were based on an expectation that property values would be high or indeed rising, which meant that risks accumulated as prices and rents in fact dropped, especially in Berlin and the new Länder.
(19)
When these problems began to emerge in the course of 2000, BGB considered selling IBG’s main business. In December 2000, therefore, the bulk of IBG’s business was transferred to the newly set-up IBAG, with the exception of ‘old’ risks and liabilities occasioned by IBG and its subsidiaries, which were transferred to the newly set-up LPFV Finanzbeteiligungs- und Verwaltungs-GmbH (LPFV). But the plans to sell IBAG came to nothing. Both IBAG and LPFV are now wholly owned subsidiaries of BGB. The old IBG kept only a few peripheral lines of business.
(20)
Further problems arising in this period concerned real estate financing, carried on mainly by BerlinHyp but also by LBB and BGB itself. This comprises the granting of loans to finance large property projects, especially commercial projects, rather than the granting of mortgage loans to finance private housing, which falls within the retail banking business. As the property market slackened, there were increasing difficulties in real estate financing, as a result in particular of a level of risk provisions that had not been adequate.
(21)
In the first half of 2001 BGB found itself in acute difficulty. The main causes were loan defaults in real estate financing and guarantee obligations on IBG/IBAG/LPFV that were falling due in the funds business, for which provisions of about EUR 1 billion had to be set aside at the end of 2000, along with the need to adjust the value of building projects in progress and to increase risk provision in real estate financing. In May BGB's own-funds ratio fell below the 8 % required by law. The shortfall that needed to be made up to reach a core-capital ratio of 5 % and thus to return to the own-funds ratio of 9,7 % that had obtained before the crisis was estimated at the time at about EUR 2 000 million. The Land of Berlin issued in May 2001 a declaration of intent guaranteeing that the necessary capital would be injected. The Commission authorised the aid as rescue aid, and in August 2001 BGB received a capital injection of exactly EUR 2 000 million: EUR 1 755 million from the Land of Berlin, EUR 166 million from NordLB, EUR 16 million from Parion (Gothaer Finanzholding AG) and EUR 63 million from small shareholders.
(22)
In the months following, however, further risks were identified, especially in the real estate services operated by IBAG/IBG/LPFV. There was a danger that BGB’s capital might once again fall below the required minimum solvency ratios. These risks arose once again out of the guarantee obligations in the real estate funds business and the sinking value of property that had been bought with a view to the setting up of new funds (reserve property). According to the information supplied by Germany, the interlocking profit-and-loss transfer agreements, guarantees and loans within the group made BGB liable for the bulk of these risks.
(23)
In November 2001 the then Federal Credit Business Supervisory Office (Bundesaufsichtsamt für das Kreditwesen, ‘BAKred’) (11) threatened BGB with temporary closure if it did not take measures to provision these risks by the end of 2001. On 20 December 2001, therefore, the Land of Berlin, BGB, LBB, BerlinHyp, IBAG, IBG and LPFV concluded an agreement in principle to cover these risks by means of comprehensive guarantees. The agreement in principle was replaced by a detailed agreement finally concluded on 16 April 2002. The guarantees assumed in this agreement were known as the ‘risk shield’ (Risikoabschirmung); they are described in more detail below.
(24)
The aid measures form part of the restructuring plan initially submitted in January 2002 and revised in the course of the investigation procedure, most recently in January 2004; the plan provides for a substantial reduction in the BGB group’s business and a concentration on private and corporate customers in the Berlin area. The capital market business and real estate financing are also to continue, though on a smaller scale (see paragraph 172 et seq.). Other areas, such as large customers and international business, including structured finance and mergers and acquisitions consultancy, are to be wound up, and others again, such as public sector business, are to be cut back drastically. Initially, real estate services were also to continue. But at an early stage in the procedure Germany undertook to see to it that this area was hived off and transferred to the Land of Berlin (see paragraph 277 and 278). With a view to reducing BGB’s very large share of the Berlin retail market, Germany has also undertaken to sell Berliner Bank separately.
(25)
As already mentioned, the Land of Berlin’s shares in BGB are to be sold. The Commission has received a commitment to this effect. As part of the privatisation of BGB, BerlinHyp will be sold either together with BGB or separately (see paragraph 285). IBB is to cut its ties with BGB, and IBB’s special reserve (being the capital of the old Wohnungsbau-Kreditanstalt (WBK) transferred to LBB as described above) is to be repaid to the Land of Berlin, in so far as this does not result in a core-capital ratio of less than 6 % or a total capital ratio of less than 9,7 % on the reference date of 1 January 2004 (see paragraph 279).
(26)
One component of the restructuring aid notified on 28 January 2002 is the capital injection of EUR 1,755 million granted by the Land of Berlin as rescue aid in August 2001, following the authorisation given by the Commission on 25 July 2001 (12); BGB is now to retain this amount as restructuring aid.
(27)
The other component of the restructuring aid is the ‘risk shield’ already referred to, which was agreed in principle in December 2001 by the Land of Berlin, BGB, LBB, BerlinHyp, IBAG, IBG and LPFV, and subsequently modified, supplemented and superseded by a detailed agreement concluded on 16 April 2002. The risk shield comprises the following guarantees, which are given by the Land of Berlin for 30 years in order to cover the risks arising out of the real estate services business carried on by the subsidiaries IBAG, IBG and LPFV:
-
Loan guarantees: BGB, LBB and BerlinHyp are guaranteed the contractual interest and capital repayments on loans granted by them to IBAG, IBG and their subsidiaries and certain other companies up to 31 December 2001. The companies and loans concerned are listed exhaustively in the annexes to the detailed agreement, which also lays down restrictions in respect of certain loans and a number of express exclusion clauses (negative list).
-
Book value guarantees: IBAG, IBG and certain other companies in the group, primarily direct and indirect subsidiaries of IBAG and IBG, are guaranteed the value of the individual assets entered in the relevant audited balance sheet, with the exception of certain designated items such as intangible assets, cash, balances at the Bundesbank and credit institutions, and prepayments and deferred income (Rechnungsabgrenzungsposten). These book value guarantees are likewise subject to restrictions and exclusions (negative list).
-
Performance obligations taken over from LPFV: LPFV is indemnified in respect of obligations arising out of the earlier real estate business of IBG and its previous subsidiaries Bavaria, Arwobau and Immobilien-Beteiligungsvertriebsgesellschaft der Bankgesellschaft Berlin GmbH (‘IBV’): LPFV is liable for the first EUR 100 million, and thereafter such obligations are taken over by the Land. This does not apply to obligations in respect of funds newly set up after 31 December 2000 or in respect of new IBAG business described in the detailed agreement.
-
BGB indemnified in respect of guarantees: BGB is indemnified in respect of all obligations arising out of the guarantees it gave up to 31 December 1998 on transactions entered into by IBG, IBV and Bavaria. Like the preceding indemnity, this does not apply to obligations in respect of funds set up after 31 December 2000 or in respect of new IBAG business described in the detailed agreement.
(28)
Article 45 of the detailed agreement sets the maximum liability that may be incurred by the Land of Berlin as a result of these obligations at EUR 21,6 billion. It states that this is the theoretical nominal value of the risks covered, adjusted for duplication. In the agreement in principle, the ceiling was set at EUR 35,34 billion because the guarantees listed above sometimes covered the same risks. Article 45 explains that, where an outside creditor puts forward a claim under a rent guarantee, the Land may, for example, be liable both under the performance obligation taken over from LPFV and under the indemnity given to BGB in respect of guarantees. The detailed agreement states that, in such cases, the Land will be liable only once. The theoretical ceiling is therefore adjusted for such duplication, and this reduces it to EUR 21,6 billion. According to the provisional calculations submitted by Germany, the largest item in the EUR 21,6 billion figure is the performance obligation taken over from LPFV: it amounts to EUR [...]**, comprising EUR [...]** to indemnify LPFV in respect of liabilities arising out of rent and dividend guarantees and EUR [...]** to indemnify it in respect of risks arising out of the renewal guarantees for buildings.
(29)
However, this theoretical ceiling is based on the assumption that all the risks will, in fact, materialise in full. For the indemnity given to LPFV in respect of rent guarantees (ceiling of EUR [...]**), this means, for example, that all rents until 2025 would remain unpaid, and, for the indemnity given to LPFV in respect of renewal guarantees (EUR [...]**), it would mean that all buildings would have to be replaced in their entirety. However, even on very pessimistic assumptions, a 100 % rent default and the demolition and reconstruction of all buildings concerned is not realistic. Article 45 accordingly also states that, on the information currently available and after careful examination of the main economic risks, the probable rate of take-up can be put substantially lower. The real risk is estimated at EUR 2,7 billion in the best-case scenario, at EUR 3,7 billion in the base-case scenario and at EUR 6,1 billion in the worst-case scenario. The assumptions on which these estimates are based were communicated in the course of the procedure (see paragraph 138).
(30)
In order to minimise the liability arising out of the guarantees, the detailed agreement also provides that the Land may entrust contract management under the detailed agreement wholly or partly to a third party. The Land has availed itself of this possibility and has set up a company wholly owned by it, BCIA Berliner Gesellschaft zum Controlling der Immobilien-Altrisiken mbH, which has been conducting this business on the Land’s behalf since January 2003. The detailed agreement also provides for a guarantee commission and a better-fortunes clause for 15 years. According to this, the Land receives from BGB an annual fixed guarantee commission of EUR 15 million until 2011 inclusive, which can as of 2012 be adapted for the remaining duration of the risk shield by mutual agreement between the parties. Moreover, if in one or more months of a financial year BGB achieves an own capital ratio of 12,5 % and a core-capital ratio of 7 %, BGB will pay 15 % of its annual profit to the Land of Berlin.
(31)
The Law empowering the Land Government to issue a guarantee (13) provides that the shares in BGB held by the Land of Berlin are to be sold as rapidly as possible on terms fair to the Land and that, as part of a reorganisation of BGB’s ownership structure, Investitionsbank Berlin (IBB) is to have its ties with BGB cut, leaving it as a separate development bank established under public law (see below).
(32)
In its decision to initiate the procedure in the present case (14), the Commission also drew attention to an important fact that had not been taken into account in the initial restructuring plan. At the end of 1992 Wohnungsbau-Kreditanstalt (WBK) was transferred to LBB with all its assets; at the same time, all WBK’s functions were transferred to the newly set-up IBB. The transfer increased LBB’s own funds by about DEM 1,9 billion. From 1995 onwards, LBB paid a remuneration of 0,25 % of the amount taken up. As the Commission doubted whether this remuneration was compatible with the principle of the investor operating in a market economy, it initiated the investigation procedure (C 48/2002) in July 2002 (15). If the Commission were to conclude that the remuneration paid was not compatible with the principle of the market-economy investor and if none of the tests for compatibility laid down in the Treaty were met, the difference between the remuneration paid and the ordinary market return on such an investment would constitute state aid incompatible with the common market that would have to be repaid by LBB to the Land of Berlin.
(33)
The possibility that repayment might be required constitutes a substantial threat to the prospects for a restoration of profitability under the restructuring plan. In the decision initiating the procedure, therefore, the Commission asked Germany to identify an appropriate solution and noted that Germany was working on such a solution.
(34)
To meet this need, an agreement was concluded between the Land of Berlin and BGB on 23 December 2002, entitled the ‘Agreement on the treatment of any claims to repayment brought by the Land of Berlin arising out of state aid case C 48/2002 Landesbank Berlin - Girozentrale, currently being examined by the European Commission’ (the repayment agreement).
(35)
By this agreement the Land of Berlin undertakes that, in the event of a Commission decision requiring repayment, it will provide as a contribution to LBB’s capital a reorganisation grant to the value necessary to prevent the threatened repayment requirement from forcing LBB or the BGB group, or both, to fall below the minimum capital ratios specified in the agreement. The minimum ratios specified in the repayment agreement are a total capital ratio of 9,7 % and a core-capital ratio of 6 %. The agreement is subject to the suspensory condition that the Commission must approve such aid.
(36)
Although this measure had not yet been taken at the time of the decision to initiate the procedure, the risks arising from a possible repayment decision by the Commission were mentioned in the decision as a factor to be taken into account. The repayment agreement was finally concluded in order to take account of this misgiving. Given that this measure is essential to the success of the restructuring plan, the Commission considers it appropriate to assess this agreement together with the other aid measures, having been able to set the upper limit in this respect.
(37)
In its decision initiating the formal investigation procedure laid down in Article 88(2) of the EC Treaty, the Commission provisionally classified the measures under examination as state aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty and Article 61(1) of the EEA Agreement because they were granted through state resources and because, by improving the recipient’s financial position, they were likely to affect the economic position of competitors from other Member States (16) and consequently distorted or threatened to distort competition and affected trade between Member States.
(38)
On the basis of its provisional assessment, the Commission concluded that the aid had to be assessed in the light of the Community guidelines on state aid for rescuing and restructuring firms in difficulty (‘the guidelines’) (17) and that there were no other provisions of the Treaty or other Community guidelines that might render the aid compatible. It agreed with Germany that BGB was a firm in difficulty within the meaning of paragraph 2.1 of the guidelines, but it seriously doubted whether the aid measures were compatible with the common market.
(39)
Paragraphs 31 to 34 of the guidelines state that, in the case of all individual aid measures, the Commission will examine the restructuring plan to establish whether it is capable of restoring the long-term viability of the firm within a reasonable timescale and on the basis of reasonable assumptions.
(40)
The Commission took the view that in the restructuring plan initially submitted there was no explanation of future strategies on the market in investment banking. As regards future strategy in the real estate business, it wanted to see more detailed specification of the difference in costs between liquidation and continued operation of the real estate services subsidiary IBAG.
(41)
The Commission doubted whether the market assumptions in the initial restructuring plan and the forecasts of supply and demand were sufficiently precise to allow conclusions to be drawn regarding the prospects of success of the restructuring measures proposed. It was difficult to see on what market assumptions the restructuring measures were based.
(42)
The Commission also found that the information supplied by Germany with regard to the causes of the firm’s difficulties in the past was relatively superficial. The following three causes were cited: (a) bad loans; (b) the issue of extensive guarantees for real estate funds; and (c) the late introduction (1999) and slow implementation of systematic risk control. The information supplied was essentially a summary of the financial difficulties. Only one real reason for these difficulties was put forward, namely ineffective group and management structures, including the lack of an effective system of risk control. There was no in-depth analysis of these structures or of specific management shortcomings, such as the implications of state ownership. However, the Commission took the view that an analysis of this kind was necessary if there was to be a proper assessment of the prospects for the restructured BGB. It doubted therefore whether the causes of BGB’s difficulties were properly identified and addressed in the restructuring plan. It thus asked Germany to provide an in-depth analysis of past shortcomings and of future prospects and problems, in the context of group structures, management and supervisory methods, control and reporting patterns and techniques for the introduction of commercially based decision-making processes.
(43)
Germany spoke of negotiations with potential buyers with a view to a possible privatisation but gave no details of the procedures envisaged, the terms of sale or other relevant factors. The Commission therefore wondered whether privatisation, in whole or in part, was being seriously considered and whether, if privatisation did take place, it would be conducted by means of an open, transparent and non-discriminatory procedure.
(44)
The initial notification referred to target profitability of just 7 %. The Commission doubted whether this could really be reached, especially given the problematic institutional and management structure of the group, the unclear market assumptions on which the restructuring measures were based, and the continuation of the problematic real estate business. Even if 7 % profitability were to be achieved, the Commission doubted whether such a return on the capital invested was enough to be compatible with the principle of the market-economy investor.
(45)
The Commission also drew attention to the fact that the possibility of a claim for repayment resulting from the LBB case represented a substantial risk to the prospects of success of the restructuring plan and so, in the decision initiating the procedure, it called on Germany to come up with a solution.
(46)
The exception laid down in Article 87(3)(c) of the EC Treaty is subject to the condition that the aid does not adversely affect trading conditions to an extent contrary to the common interest. Paragraphs 35 to 39 of the guidelines state that measures must be taken to mitigate as far as possible any adverse effects of the aid on competitors. This condition usually involves limiting or reducing the company's presence on the relevant product markets by selling production capacity or subsidiaries or reducing activities. The limitation or reduction should be in proportion to the distortive effects of the aid and, in particular, to the relative importance of the firm on its market or markets.
(47)
The compensatory measures originally proposed, such as the divestment of major shareholdings, reductions in the financial services, debt finance and real estate businesses, in the number of subsidiaries and staff and in lending to public authorities, and the giving-up of branches and business with large and with foreign customers, were imposed in order to reduce BGB's balance-sheet total by 26 % (from EUR 190 billion to EUR 140 billion). Given the description of the compensatory measures, which was vague in parts, and their individual contribution to the desired effects on BGB's assets and employment situation, the Commission was not in a position to assess whether this entire effect could realistically be achieved or how the measures would affect BGB's future position in the markets or segments defined by Germany. It therefore needed detailed information as to the effect of each measure on BGB's assets, employment situation and future market/segment positions.
(48)
Even if the above reduction (26 % or EUR 50 billion of the balance-sheet total) were achieved in full, the Commission questioned whether it would be sufficient in view of the large amounts of aid and its practice in previous decisions on restructuring aid for banks. (18) In this connection, the Commission suggested that the legal minimum capital requirements could serve as a guide for assessing the appropriateness of the compensatory measures since a bank that was undercapitalised would have to reduce its activities accordingly (undercapitalisation of EUR 1 billion with a legal minimum capital ratio of 4 % would require a theoretical reduction of risk-adjusted assets of up to EUR 25 billion). Such ‘opportunity reductions’ could serve as a rough guide for the degree of market distortion and the corresponding compensatory measures required. According to this approach, the EUR 1,755 billion capital injection from the Land of Berlin in the summer of 2001 would alone correspond to a theoretical asset reduction of up to EUR 44 billion. However, the Commission pointed out that this guide should not be applied ‘mechanically’ but should be subject to discretion in order to take account of specific circumstances and factors important for the survival and viability of the bank.
(49)
When new risks were discovered following the capital injection, the solvency ratios again threatened to become insufficient. In order to avoid a new capital injection, the Land of Berlin opted for the solution of general guarantees by means of a risk shield. As a result, the guarantees have an effect similar to that of a capital injection. The problem with the risk shield, however, was that the amount of aid which would ultimately be granted was not clear. The nominal theoretical maximum specified in Article 45 of the detailed agreement is EUR 35,34 billion; when multiple coverage is taken out, the maximum is EUR 21,6 billion. This, however, is still a nominal value, i.e. it assumes full materialisation of all risks, something which is unlikely (see above). Consequently, for reasons of prudence, the Commission had to work with the only limit available, i.e. EUR 35,34 billion. Since this amount would though probably not be called in, it would be out of proportion to take it as a basis for establishing the necessary compensatory measures. The Commission was therefore unable to assess whether the proposed compensatory measures were sufficient in view of the amount of aid. It also had doubts that, even in the best-case scenario with aid of some EUR 3 billion in addition to the capital injection, the compensatory measures would suffice in the light of the above rough guide. Moreover, experience with restructuring cases had shown that best-case scenarios rarely came about.
(50)
The Commission stated that BGB’s extremely strong market position in retail banking at local and regional level would have to be taken into account when finally assessing the appropriateness of the compensatory measures. Given the absence of sufficient information, however, the Commission was not able to estimate the effects of the reduction measures on the individual markets or segments. However, the planned reduction in retail and corporate banking by way of the divestment of Weberbank and Allbank seemed relatively modest and would possibly be insufficient to mitigate the distortive effect of the aid. In view of the fact that BGB also appeared to be a key player on the real estate market, the Commission further wondered whether the reductions planned in this connection would be sufficient.
(51)
To summarise, the Commission lacked important information needed for a proper and sufficiently thorough assessment of the effects of the proposed compensatory measures. On the basis of the available facts, therefore, it had serious doubts as to whether the planned reduction measures would suffice to mitigate the distortive effects of the very large amount of aid, the exact amount of which or the ceiling for which could not even be established. Accordingly, BGB’s strong local and regional market position in the retail sector in particular also had to be taken into account.
(52)
Under paragraphs 40 and 41 of the guidelines, aid must be limited to the strict minimum needed to enable restructuring to be undertaken and to avoid providing the company with surplus cash which could be used for aggressive, market-distorting activities or even for expanding. The guidelines also state that aid beneficiaries will be expected to make a significant contribution to the restructuring plan from their own resources, including through the sale of assets that are not essential to the firm's survival.
(53)
On the basis of the available information, the Commission was not in a position to assess accurately whether the aid, the amount of which was not even clear, represented the strict minimum necessary and whether, for example, the risks in the course of the restructuring might have been overstated or whether measures had been or would be taken to rule out multiple risk coverage.
(54)
The Commission questioned whether the provisional authorisation as rescue aid of a core-capital ratio of 5 % and an own-funds ratio of 9,7 % and, as targets from 2003 onwards, a core-capital ratio of some 7,5 % and an own-funds ratio of some 12 % were really necessary for the firm’s survival, including a solid rating by the rating agencies. In this context, it also had doubts about whether BGB's own contribution through the sale of assets or subsidiaries not essential for the firm's long-term viability met the ‘significant contribution’ requirement in view of the large volume of aid granted even in the best-case scenario. Given the strong position of BGB, together with its subsidiaries and merged entities, on several markets and segments, it was questionable whether more and larger subsidiaries or assets could not be divested, not only from the viewpoint of compensatory measures but also as a serious own contribution in addition to taxpayers' money.
III. COMMENTS FROM GERMANY
(55)
Germany submitted its comments regarding the initiation of the state aid procedure on the basis of the restructuring plan at the time, which essentially still applied in the summer of 2003 and which formed the basis for the advisers' report for the Commission. At the Commission’s request, it subsequently provided further information in addition to the original restructuring plan, in particular regarding the following points of key importance for the Commission’s decision:
(56)
Investment banking would in future no longer be a strategic focus or target product of the capital market business, which would concentrate on fields with a high yield potential, such as customer business with share, interest and credit products and, to a lesser extent, own-account business, and would diminish still further in its importance.
(57)
The difference in costs between winding up and continuing the activities of IBAG was described in greater detail. The total costs of winding up comprised the operational liquidation costs (EUR [...]**) plus a balance-sheet shortfall. To determine the latter, a mock consolidated balance sheet was produced for three scenarios (best-case, real-case, worst-case), giving a figure of EUR [...]**, EUR [...]** and EUR [...]** respectively. To keep the firm going, on the other hand, the costs for the period from 2001 to 2005 would, depending on the scenario, amount to between EUR [...]** and EUR [...]** (for the real-case scenario, EUR [...]*)*. Winding up IBAG, as opposed to continuing its activities, would therefore, depending on the scenario, involve additional costs of between EUR [...]** and EUR [...]**. Moreover, winding up the firm would mean forgoing an annual positive profit contribution of EUR [...]** from 2006.
(58)
The market assumptions for the real estate and funds business were explained in greater detail. According to information from the Central Association of the German Construction Industry, after contracting slightly in 2002 by some 2 %, the volume of construction output for the whole of Germany would come close to stagnation in 2003. In residential construction there would be no turnaround (2003: decline of some 1 % after contracting by about 3 % in 2002), with the fall-off being much greater in the eastern than in the western Länder, owing to the surplus supply of accommodation. Commercial construction would see only a slight increase of about 1 % in 2003. The firm Bavaria’s capacity and turnover forecasts had been adjusted accordingly and a more targeted orientation adopted. In future, Bavaria would focus, in residential and commercial construction, on the top end of the market and, in view of the strong regional differentiation in residential development, on the regions of Hamburg, Munich, Stuttgart and Rhine-Main in western Germany. In the funds business, the closed funds segment was expected to grow significantly in future, following a decline in 2001. Real estate funds would continue to play a key role, with close on 50 % of the placing volume, as an alternative form of investment, with yields and risk between those of fixed-interest securities and shares. New IBV funds would be launched only for premium commercial buildings and would be accompanied by significantly reduced guarantees. This higher-quality real estate could also help to improve yield security, although in any event business would be cut by more than half overall.
(59)
Regarding the market assumptions for the retail sector, Germany explained that in the Berlin conurbation each bank branch looked after 4 000 inhabitants on average, which was significantly more than the average for Germany as a whole (1 400). Although there was not a surplus of branches in Berlin, it was to be expected that the number would drop further in the coming years on account of other channels such as call centres and the Internet. The plan for sustainable improvement in the profitability of the retail sector addressed both cost and yield. Key measures to lower costs included reducing branches according to current profitability, regional coverage and the estimated costs of closure/merger. The aim was to increase principal customer accounts per branch to [...]* at Berliner Sparkasse and [...]* at Berliner Bank by the end of 2003, as compared with an average of 2 300 customers in the case of direct competitors in Berlin. Further savings would result from the replacement of cost-intensive traditional cash-desk facilities by more modern facilities, thereby saving on 300 staff. Income could be increased still further by reallocating advice capacity to bring in the most attractive customer groups possible. Pure transactions business was to take place increasingly via online and self-service facilities, while branches should focus more on customer advice. The forecast of increased demand in the retail sector was based on information from the Landeszentralbank Berlin, broker reports and assessments by the Federal Statistical Office in recent years. As regards BGB’s market position in the individual segments of the local and regional retail sector, Germany supplied corrected figures showing lower volume-based market shares ranging from a little over 20 % to more than 40 % in Berlin (see paragraph 291 et seq.). The growth forecast for Berlin, which, as a structurally weak region, lagged behind the national average of 2,5 %, was 2 %. Germany explained that, despite market shares of around 40 % in the retail deposit sector, BGB could not be said to be in a dominant position since the Berlin retail market was very competitive and customers could move from one bank to another without significant cost or effort. Furthermore, savings were overrepresented, whereas BGB was underrepresented compared with its market penetration when it came to more sophisticated forms of investment such as time deposits, savings bonds, security deposit accounts and other complex products, such as insurance, on account of its overwhelmingly low-income customers.
(60)
The market assumptions for corporate banking were based, among other things, on broker reports and assessments by the Federal Statistical Office. Targeted portfolio management and the related exclusion of risk-bearing loans, the introduction of risk-geared pricing, and the focusing of business on the core segments of commercial customers and regional corporate banking would lead to a slight drop in the volume of loans from EUR [...]** to EUR [...]** despite average market growth in Berlin in the period 2001 to 2006 of 1 %. The reduction in risk assets was in order to avoid high cluster risks, especially in the large corporate customer segment (turnover of more than EUR 50 million). Outside Berlin, there would be a further reduction of EUR [...]**. The volume of deposits by corporate customers was expected, despite a targeted reduction in large-volume credit business through cross-selling, to remain more or less constant. For the regional and local corporate segments, Germany also supplied figures that had been adjusted downwards and showed market shares of a little over or just under 25 % in Berlin (see paragraph 291 et seq.). An average annual growth rate of 2 % was assumed for Berlin. Profitability would be significantly increased through the optimisation of marketing and service processes and the introduction of standard products. The number of locations was to be reduced from 73 to 35 across all customer segments. Improved contribution margins would result from a rearrangement of the Berliner Bank and Berliner Sparkasse price model by standardising (increased) lower limits and exhausting all cross-selling potential, together with greater division of labour among account managers.
(61)
What had led to the troubled real estate loans and the provision of guarantees in the real estate funds sector were, as already mentioned in the notification, the extremely optimistic expectations of a rise in the value of properties in Berlin and the new Länder following the unification of Germany. On the basis of these expectations, BGB had granted a large number of commercial real estate loans and, in the period prior to 1999, had set up increasingly large real estate funds with extensive guarantees for which, at the beginning of the real estate crisis in the late 1990s, a valuation adjustment and liability reserves were sorely needed. On account of incomplete implementation of an early-warning system to identify risks throughout the group and inadequate risk analysis at divisional level, these risks were not sufficiently recognised, with the result that countermeasures were not taken early enough. It was only in 2000, at the instigation of the group's executive board and auditors and on the basis of BAKred's special audit, that a value audit was conducted with stricter criteria, requiring the updating of numerous real estate data. It was established in the course of this audit that the form and practical implementation of the early-warning system did not yet meet legal requirements.
(62)
When in 1994 the various divisions were brought together under BGB’s roof, this was because the Land of Berlin, as shareholder, wanted to create a strategic entity with as many synergy effects as possible. It was not possible to set up a standardised institution under the Banking Law without forgoing, pursuant to Section 40 of that Law, the name ‘Berliner Sparkasse’ and BerlinHyp’s mortgage bond privilege. The absence of a single management feasible under company law meant that group-wide risk management could be introduced only in stages. There were also technical IT constraints and delays in establishing adequate data quality. Risk management received little support and had to compile risk-relevant data manually. It was therefore potentially always subject to error, was incomplete and was characterised by long lead times. Internal rating procedures were not validated using statistical methods.
(63)
The introduction of efficient risk monitoring and a new data bank system by the end of 2002, however, constituted an operational guarantee that future problems could be identified and corrected in time. All activities of the entire group relevant in credit risk terms were consolidated in a risk register data bank. These data formed the basis for a limit management system for assessing credit risks for their risk potential and subjecting them to various limits. An information platform was therefore available on a same-day basis for all credit risk assessments. On this basis, a new credit risk report was developed for the executive and supervisory boards. The rating procedures had been completely reworked in cooperation with the DSGV and the German Landesbanken. The extensive exchange of managerial staff and the reduction in areas from 63 to 34 also helped to improve risk control.
(64)
Simplifying the group and management structures and introducing efficient control systems involved, among other things, structural improvements in the areas of corporate governance, risk control, control/management of the real estate services subsidiaries and alignment of the IT infrastructure. Under the new structure, BGB itself would in future cover wholesale and real estate financing activities and centralise the staff. Landesbank Berlin would combine all marketing activities, including the entire corporate and private retail segment, but with the exception of the wholesale business and commercial real estate financing. The objective of a single management for the group had largely been achieved. Measures to improve structural and operational processes consisted in the appointment of a Risk Review Committee to conduct a comprehensive analysis of all the group’s risks, the establishment of an independent risk register area to assess operational risks and the setting up of risk management units in the corporate banking and real estate financing business areas. A project team was also set up to deal with problems identified in audit reports. Existing loans at significant risk would in future be monitored centrally by the risk management area to improve risk assessment.
(65)
Target yields before tax of around 6 to 7 % (according to the original notification) or [...]** % (according to the revised medium-term plan of 24 June 2003) for BGB in 2006 were sufficient. Yield rates before tax in Germany in the period from 1995 to 2000 ranged from 12,6 % to 17,6 % for regional banks/savings bank and from 13 % to 16,5 % for all banks (top 100). Over time, however, a reduction in equity return could be observed. In the regional banks/savings bank sector in particular, it had fallen from 17,6 % in 1995 to 12,6 % in 2000. Given the worsening of the economic situation that followed and the faltering consolidation process in Germany, the figures in the following years remained lower, ranging from 7 % (2001) to 8,5 % (2006) for regional banks/savings banks and from 9,9 % (2001) to 12 % (2006) in the sector as a whole. For regional banks/savings banks, the potential for recovery was severely restricted both by the loss of institutional liability and guarantor liability (Anstaltslast and Gewährträgerhaftung) and by Basle II. The target yields before tax of around 6 to 7 % (according to the original notification) or [...]** % (according to the revised medium-term plan of 24 June 2003) were not directly comparable with the yields of competitors since BGB’s core-capital ratio during the restructuring phase contained a ‘safety buffer’ to ensure refinancing on the capital market, partly to offset the total absence of hidden reserves. Consequently, the future core-capital ratio of [...]** % had to be significantly higher than the average core-capital ratio of 6,1 % for regional banks/savings banks in the period from 1995 to 2000. As a result of the safety buffer of some [...]** %, the equity return - for the same pre-tax earnings - also fell by about [...]** % compared with competitors since the pre-tax earnings related to a larger amount of own funds.
(66)
The mere fact of being publicly owned did not call into question the possibility and value of restructuring the group. Giving black marks to public undertakings ran counter to Article 295 of the EC Treaty. Possible unlawful use of influence in connection with public ownership would be investigated by a parliamentary committee and by the Berlin public prosecutor. The Land of Berlin also intended to privatise BGB.
(67)
Furthermore, LBB’s business activity would be critically influenced by two special factors. First, under Section 3(6) of the LBB Law, it would in future have to continue to carry out development activities such as promoting saving and managing giro accounts also for private customers with limited creditworthiness (accounts for the man in the street). As a result, it had a disproportionately large number of customers in low-income brackets, and this significantly affected its yield potential. Changes could be made only over a long period of time. Second, it was still burdened by the structural weaknesses in the economy of the Berlin region, which were reflected in income per private customer that was some 15 % lower than the national average. Most of its competitors in Berlin could offset this through their presence in other regions. The takeover of the former Ost-Berliner Sparkasse gave LBB a far higher share in eastern Berlin, which was particularly weak structurally. Of LBB’s customers, 55 % were from eastern Berlin, although they accounted for only 37,5 % of all Berlin residents. These special factors would continue to play a role after any privatisation.
(68)
On the basis of the revised medium-term plan of 24 June 2003, Germany also provided a quantification of the effects of the proposals by the Commission's advisers (e.g. increase in risk provisioning), of the divestment of the real estate services business, to which it was already committed, and the hive-off of IBB, finding that the medium- to long-term effects of these three measures were insignificant.
(69)
At the Commission’s subsequent request, Germany and the bank outlined further the consequences of a separate sale of Berliner Bank by 2005 for the survival of the rest of the group. In Germany’s view, this sale would have a negative effect on the group’s medium-term plan. In total, there would be one-off effects in the period 2003 to 2005 of around minus EUR [...]**, [...]** of which would be accounted for by the extraordinary costs of the sale and the remainder by reserves for staff, IT, buildings and additional restructuring costs. In the medium to long term, the planned result before tax in 2006 of EUR [...]** (according to the revised medium-term plan and on the basis of the above three measures) would fall by about EUR [...]** to just under EUR [...]**, [...]** of this amount on account of the loss of Berliner Bank’s income to the group and the remainder on account of the delays in staff cutbacks, the loss of the planned increase in fee income and remaining (fixed) costs (especially in the context of back-office diseconomies of scale). The return on equity would decline by [...]** percentage points to [...]** % in 2006. This calculation was based on the assumption that Berliner Bank would be sold as an independent bank to maximise the number of bidders, something which would entail higher costs than the sale of assets or of an operating division. Furthermore, the hive-off of Berliner Bank would reduce the retail business’s share in the profits of BGB as a whole from a little over [...]** % to around [...]** %, while there would be a corresponding increase in the share of the capital market business from a little over [...]** % to around [...]** %.
(70)
The Commission asked Germany and the bank to quantify the consequences of a separate sale of BerlinHyp by the end of 2006 for the survival of the rest of the group. According to Germany and the bank, this would have the following negative consequences for the rest of the group or would impose the following requirements, which the buyer could not necessarily meet: the buyer would have to take over as far as possible internal refinancing (currently some EUR [...]**) on comparable terms, i.e. have at least as good a rating as Landesbank Berlin, and BGB’s guarantee for BerlinHyp in order to avoid applying the methodology for large credits (current estimated volume: about EUR [...]**). The buyer would also have to offer at least the book value of BerlinHyp as the purchase price since otherwise book value write-downs of [...]** might result, endangering the survival of the rest of the group. Even a negative outcome of the bidding procedure would involve a risk of further book value write-downs. A sale without serious consequences for the restructuring plan would be possible only if the marketing cooperation between BerlinHyp and the group could be maintained. An obligatory separate sale would require a one-off write-down of the current book value of EUR [...]** by EUR [...]** to the book value of BerlinHyp’s own funds of EUR 519 million. The expected earnings before tax in 2006 for the rest of the group would fall by a further EUR [...]** or so (difference between the loss of BerlinHyp’s expected income of about EUR [...]** and the interest income from the expected proceeds of the sale of about EUR [...]**). This, together with the separate sale of Berliner Bank, would result in a further fall in the target equity return in 2006 for the rest of the group of some [...]** %, to just over [...]** % in all, and a core-capital ratio of just under [...]** %.
(71)
Germany submitted a ‘medium-term plan’ for the development of individual balance-sheet and profit-and-loss account items during the period from 2001 (actual situation) to 2006 (planned situation). It updated the plan several times in the course of the proceedings in line with the further sales, closures and reduction measures that were promised. The revised medium-term plan submitted in June 2003, which already takes into account the divestment of the real estate services business and of IBB as well as all the measures originally intended, suggests the following consequences in individual business areas over the restructuring period 2001 to 2006. The various items listed in the medium-term plan are presented here by way of illustration mainly in terms of segment assets and number of employees only.
(72)
In the private customer segment, assets were to fall (by EUR [...]** or EUR [...]** %) from a little over EUR [...]** to just under EUR [...]** as a result of sales, closures and other reduction measures. Around 90 % of this fall was accounted for by sales of holdings (in particular in Allbank, Weberbank, BG Polska and Zivnostenska Banka). The workforce was to be cut by a disproportionately high figure of [...]** %. These figures take no account of the sale of Berliner Bank, promised for a later date.
(73)
Assets in the other retail banking segment, corporate customers, i.e. business with small and medium-sized enterprises (rather than large customers), were expected to fall from almost EUR [...]* in 2001 to around EUR [...]* in 2006 (down by just under [...]* %). At the same time, the number of employees would be reduced by just over [...]* %. Once again these figures take no account of the promised sale of Berliner Bank.
(74)
The compensatory measure in the real estate financing sector consisted mainly in a reduction in the risk portfolio and a refocusing on less risk-prone business. This was to reduce the segment assets by around [...]* %, from around EUR [...]* in 2001 to around EUR [...]* in 2006. The workforce is to be cut by around [...]* %.
(75)
Scaling back the capital market business would lead to a reduction in the workforce of around [...]* %, while the segment assets would fall by approximately [...]* %, from around EUR [...]* in 2001 to around EUR [...]* in 2006. Compared with the original plan, there was to be a stronger emphasis on less risk-prone business. Segment liabilities would be reduced disproportionately by over [...]* %.
(76)
With the gradual winding-up of the large/foreign customer business the assets in that segment would fall by about [...]* and the number of employees would be cut by around [...]* %. Items still remaining at the end of the restructuring phase, mainly as a result of long-term contracts and agreements, would be reduced further after 2006.
(77)
In the public sector business sector, abandonment of all supraregional business reduced the assets in that segment by almost [...]* %. This sector was to be assigned to corporate business.
(78)
The planned divestment of real estate services, which was offered as an additional compensatory measure, will reduce the segment assets almost to zero.
(79)
Combined with further reductions in asset items, e.g. in interest rate management or through the divestment of IBB’s government assistance business (around EUR 20 billion of segment assets), and the effects of consolidation, these measures would reduce the balance-sheet total by some EUR [...]* - or [...]* % - from around EUR 189 billion in 2001 to around EUR [...]* in 2006. Leaving aside the divestment of the IBB, it being doubtful whether it qualified as a compensatory measure, (19) the balance-sheet total would fall by about [...]*.
(80)
On the question of market shares, private and corporate retail banking were regional businesses, and so the relevant market shares referred to Berlin. By contrast, real estate financing and the capital market business formed national - and, in the latter case, largely international - markets. Compared with the figures submitted in the notification, the market shares in private and corporate business in Berlin were revised downwards (to between a little 20 % and over 40 % in the private business sector and just over or just under 25 % in the corporate business sector), as BGB’s reports to the Land central bank on the statistics used to calculate them failed, according to Germany, to give the requisite regional and thematic breakdown (see paragraph 291 et seq. below).
(81)
BGB’s share of the Berlin market in loans to private customers was expected to increase slightly by 2006, accompanied by only a slight dip in its share of the deposit business market. The reason for this was a refocusing of BGB’s business activities on the Berlin market. However, at the same time it would withdraw completely from the supra-regional market in line with the restructuring plan. The compensatory measures in the private customer sector would have barely any impact on the Berlin market shares, as reductions here primarily affected supra-regional operations.
(82)
In the corporate business sector, the market share for loans would contract slightly between 2001 and 2006, while the share of the deposit market would remain almost constant.
(83)
In the real estate financing sector, the national market share indicated initially had to be revised, on the basis of updated statistics, from around 5 % to around 3 %, falling further to around 2 % by 2006. There would probably be no change in the capital market sector by 2006.
(84)
In the course of the proceedings, Germany stated that BGB had examined very closely the possibility of further compensatory measures. However, apart from the sale of the real estate services business - promised at an earlier stage, but not part of the original plan - no further compensation was possible [...]*.
(85)
Overall, according to Germany, the compensatory measures were also appropriate. The total amount of aid used as a point of reference for assessing its appropriateness included the EUR 1,755 billion capital injection by the Land and the aid value of the risk shield, which in a worst-case scenario was equivalent in financial terms to EUR 6,07 billion. As remuneration for the risk shield, BGB would pay a guarantee commission of EUR 15 million each year.
(86)
In its decision to initiate proceedings, the Commission had used as an indication of market distortion the scope for extending business on the basis of the solvency ratios required under banking supervisory legislation. However, Germany argued that the assumption that a core capital injection of EUR 1 billion could boost the risk-adjusted assets by up to EUR 25 billion could not be inferred directly from the basic rules of banking supervisory legislation. Only if core and supplementary capital were injected simultaneously could a bank boost its risk-adjusted assets by 25 times the amount of the core capital injection. Unless a bank had previously ineligible supplementary capital corresponding to the amount of the core capital injection, it was impossible a priori to apply a factor of 25. It was wrong to regard an extension of business that was possible only as a result of supplementary capital that was available to the bank in any case as a market distortion caused by an injection of core capital classified as aid. It was therefore considered that, from the very outset, the maximum possible market distortion should be set at no more than 12,5 times the amount of aid granted in the form of a capital injection.
(87)
The Land of Berlin injected only core capital totalling (EUR 1,755 billion) into BGB, and not supplementary capital. The core capital injection meant that the previously ineligible supplementary capital of EUR 877,5 million could be taken into account. But, as explained above, this could not be regarded as market distortion caused by the core capital injection.
(88)
Moreover, the (theoretical) core-capital ratio of 4 % and the own-funds ratio of 8 % constituted the minimum capital base required by law. Institutions needed a much larger capital base if they were to run an orderly business and to have the room for manoeuvre necessary to operate in the financial markets. BAFin estimated that, from a market standpoint, BGB required at the time a core-capital ratio of [...]* % and an own-funds ratio of [...]* % in order to guarantee its liquidity and safeguard the restructuring process (cf. letter from BAKred dated 29 June 2001).
(89)
On the basis of these considerations and the relevant capital ratios, the capital injection would cause market distortion equivalent to around EUR 18 billion (core capital injection of around EUR 1,8 billion multiplied by a factor of about 10).
(90)
In response to the Commission's decision to initiate proceedings, Germany had already proposed as a further compensatory measure that the real estate services businesses (IBAG, IBG, LPFV) be separated from BGB. The effect of the risk shield was focused on the real estate services sector, which in itself was not subject to the solvency ratio requirements and could just as easily be carried out by another company not authorised to engage in banking. The risk shield related to old business, mainly investments already placed, and not to new business. It could though be argued that new business was possible only because of the risk shield. But in that case the size of the market distortion could be no more than the total volume of new business. In 2002 IBV was expected to sell fund investments totalling EUR [...]*. Bavaria anticipated a total project volume of EUR [...]* in 2002. IBAG’s new business amounted to around EUR [...]*. At most, IBAG’s new business up to the end of the restructuring period (end of 2006) could be attributed to the risk shield. After that, IBAG would be an efficient, reorganised undertaking able to compete in the market. So the risk shield could be regarded as constituting a market distortion only in relation to IBAG’s new business up to the end of 2005, i.e. a total of EUR [...]* from 2002 to 2005. This total volume of market distortion lay between the best- and worst-case scenarios for the actual cover provided by the Land of Berlin under the risk shield (EUR 2,7 billion and EUR 6,1 billion respectively). In determining the market distortion caused by the risk shield, the Commission should therefore take as a basis the value established for IBAG’s new business up to the end of the restructuring period, i.e. EUR [...]*. Otherwise, the market distortion caused by the risk shield could be estimated at best on the basis of the aid value of the risk shield in the worst-case scenario (EUR 6,07 billion).
(91)
Accordingly, the market distortion to be taken as a starting point for assessing the compensatory measures consisted of:
-
a new amount for BGB in the form of the capital injection: EUR 18,3 billion,
-
a new amount for the real estate services sector - to be divested - in the form of the risk shield: EUR [...]* to EUR 6,1 billion.
(92)
In its decision to initiate proceedings, the Commission had assumed that BGB enjoyed an extremely strong market position and had drawn appropriate consequences for the determination of compensatory measures. However, this assumption, based on the information then available, was not borne out by the low market shares actually held by BGB. Overall, the proposed measures to offset the market distortion appeared to be appropriate, even allowing for any possible state aid implications that WBK's assets might have for LBB.
(93)
Germany also argued that on competition grounds it was inadvisable to sell Berliner Bank before selling the Land of Berlin’s shares in BGB. The remedies in the retail sector were sufficient: divestment of Weberbank, Allbank and the foreign subsidiaries BGB Polska and Zivnostenska Banka, the relinquishing of the six German private customer centres and the closure of around 90 branches, predominantly in Berlin. Moreover, the compensatory measures as a whole were in line with or went even further than the demands placed by the Commission on banks in previous restructuring decisions.
(94)
After further objections from the Commission, especially in view of the fact that the closures and sales already undertaken or still to be implemented left BGB’s position in the Berlin retail banking market virtually intact, Germany and the Land of Berlin finally agreed to sell the Berliner Bank after all. In so doing, Germany promised to ensure that the Bankgesellschaft group sold the ‘Berliner Bank’ division as an economic unit, including its trade mark, all customer relations, branch offices and accompanying staff, by way of an open, transparent and non-discriminatory procedure, with the sale to be legally effective by 1 October 2006.
(95)
The divestment of Berliner Bank will reduce the assets in retail banking by EUR [...]* (EUR [...]* in the private customer sector and EUR [...]* in the commercial customer sector). Together with the measures already planned, the reduction in the assets will amount to EUR [...]*. The balance-sheet total will be reduced from EUR 189 billion to EUR [...]* billion.
(96)
Germany argued that the risks had not been overstated in the course of the restructuring, although they were based on the information on LPFV available in January 2002. Assessment of the risks could change during the period covered by the guarantees as a result of macroeconomic factors and intensive real estate management. However, LPFV’s indemnification agreements with IBG and the detailed arrangements of the Land of Berlin’s risk shield for LPFV served to ensure that only the actual claims on guarantees by the Land of Berlin were refundable. The Land of Berlin had the right to intervene and issue instructions in respect of LPFV in order to guarantee high-quality management.
(97)
Furthermore, appropriate control measures had been introduced to rule out multiple risk coverage in practice. The risks arising from renewal and the right of offer were not cumulative but interchangeable. This factor was taken into account in the description of LPFV’s risks. However, there was actually multiple risk coverage in the case of rent guarantees and credit guarantees for the BGB group. LPFV verified claims on rent guarantees to ensure they were legally and factually in order and calculated correctly. Since January 2003 the BCIA Berliner Gesellschaft zum Controlling der Immobilien-Altrisiken mbH, wholly owned by the Land of Berlin and acting on its behalf, had carried out checks to rule out simultaneous calls on the loan guarantee. All services performed by LPFV for which the Land had assumed obligations were checked by BCIA in detail from a legal, factual and accounting standpoint, with further checks on the legality of each claim on the credit guarantee and on balance-sheet guarantees. BCIA provided the Land with a powerful and effective means of minimising damage, as the Garantiegesetz (Guarantee Law) of 16 April 2002 explicitly stated that no payments may be made to third parties in connection with risk-shielding, except where there is a legal obligation to do so.
(98)
More specifically, under the detailed agreement, the Land or BCIA, on whose activities the Land Parliament must receive a report every quarter, enjoyed the following rights with regard to approval, inspection, the issuing of instructions, etc. vis-à-vis companies protected by the risk shield, the exercise of which was more closely regulated by a regulation on responsibilities and procedures:
-
right to reserve approval of payments on loan commitments, where certain value limits were exceeded,
-
right to have a say in drawing up the positive list and the annual accounts for balance-sheet guarantees,
-
right to reserve approval of sales of assets underlying the book value guarantee, where certain value limits were exceeded,
-
right to reserve approval of investments which lead to additional acquisition and production costs, where certain value limits were exceeded,
-
right to reserve approval of certain payments by LPFV,
-
right to issue instructions to IBG and LPFV on protection against claims,
-
right to reserve approval of assignments and other measures concerning claims arising from the detailed agreement,
-
comprehensive rights to information and inspection,
-
right to reserve agreement on the appointment of auditors by IBG, IBAG and LPFV,
-
right of audit by the Berlin Audit Court (Rechnungshof),
-
right to reserve approval of restructuring operations.
(99)
The bank made its own significant contribution by selling assets or subsidiaries which were not essential for its long-term viability. The holdings in question were both substantial and profitable and were sold by open and transparent procedures. It was also planned to sell the real estate services business. BGB could make no further contribution of its own, having already done its utmost in 2001 to counter the extensive loss of own resources and to prop up its own-funds ratio by reducing its risk-bearing assets.
(100)
The core capital and own-funds ratios targeted from 2003 under the restructuring plan and provisionally approved as rescue aid were also necessary. If the undertaking was to survive and obtain a solid rating from rating agencies, it was vital that it achieved the provisionally approved core-capital ratio of 5 % and the own-funds ratio of 9,7 % and, from 2006, the target core-capital ratio of around 7,5 % and the own-funds ratio of around 12 %. Given [...]* and BGB’s [...]* liquidity situation, an above-average capital base was essential if [...]*.
(101)
Between 1995 and 2000 the average core capital and own-funds ratios of Land banks/saving banks ranged from 5,7 % to 6,8 % and from 8,9 % to 10,2 % respectively. BGB’s provisionally approved core-capital ratio of 5 % was therefore below the long-term average of comparable banks, while the provisionally approved own-funds ratio was a mere 0,1 % above the mean value for the years 1995 to 2000. These ratios appeared to be very conservative and failed to take account of BGB’s specific problems.
(102)
In the market as a whole, i.e. private and public banks in Germany, solvency ratios ranged between 6,3 % and 7,3 % (core-capital ratio) and between 10,4 % and 11,3 % (own-funds ratio), partly because of the absence of guarantor liability in private banking. Even before the guarantor liability for public banks was discontinued, it was likely that the solvency ratios of Land banks/saving banks would gradually be aligned on the higher ratios of private banks. As a result, the average own-funds ratios of Land banks/saving banks would ceteris paribus increase from 9,6 % to around 10,9 % in 2006. The restructuring plan estimates BGB’s own-funds ratio in 2006 at [...]* %; on this basis, BGB’s own resources cushion would be reduced to no more than around [...]* %.
(103)
When it came to assessing the own-funds ratio, what counted therefore was not the statutory minimum of 8 %, which BAFin had in fact increased to 8,4 % and which, allowing for volatility, actually lay around 8,6 %. Instead, the capital market and rating agencies tended to use appropriate benchmarks which entailed considerably higher own-funds ratios and hence reduced the apparently large own resources cushion from just under [...]* % to around [...]* %.
(104)
An above-average own-funds ratio in 2006 was vital [...]*. Rating agencies attached considerable importance to capital structure and in the past have called for improvements in BGB’s core-capital ratio. Given the close correlation between the financial strength rating and the long-term rating, on the one hand, and the forthcoming end of guarantor liability, on the other, a significant improvement in the financial strength rating was required to avoid negative consequences for the scale and cost of refinancing. Moreover, the reappraisal of risk-bearing assets under Basel II would probably result in a higher own resources requirement from 2006 onwards because of the increasing volatility of risk-bearing assets.
IV. COMMENTS FROM OTHER INTERESTED PARTIES
(105)
In response to the publication of the decision to initiate proceedings in the Official Journal of the European Communities, the Commission received comments from two other interested parties, namely Berliner Volksbank and a third party which asked for its identity to be kept secret.
(106)
Berliner Volksbank argued that there could be no question of authorising the notified restructuring aid under Article 87(3) of the EC Treaty. The aid was also not covered by the statutory arrangements of institutional liability (Anstaltslast) and guarantor liability (Gewährträgerhaftung) and hence was not existing aid.
(107)
The aid measures for BGB were on a completely new scale. The bank’s financial difficulties were due in the first place to its extremely exposed business in closed-end real estate funds. The reason for BGB’s losses was that virtually no checks had been made when the property had been acquired. Yet investors had been guaranteed an income. The undertaking had been regarded throughout the Federal Republic as the market leader - primarily, in all probability, on account of the favourable conditions for investors.
(108)
Restructuring aid could be justified in individual cases given the serious negative consequences of a bank failure for the banking system and public confidence. Unlike in previous cases decided by the Commission, however, the aid recipient here operated on a limited regional scale so that the effect of the aid was concentrated on only a few competitors. These would be hit all the harder by the distortive effects, especially Berliner Volksbank, which competed with the BGB right across its business.
(109)
The level and intensity of the aid should be limited to the minimum necessary for the restructuring. But this was not apparent. The Land guarantee for risks in the property sector was an unlimited additional funding commitment since the Land of Berlin’s associated liability could not currently be estimated and was therefore a ‘blank cheque’ for future losses. No excess liquidity could be allocated to the undertaking, however. Given its amount (EUR 21,6 billion) and its duration (30 years), the guarantee was already disproportionate: it gave the bank virtually unlimited creditworthiness and distorted competition quite considerably. By being completely indemnified against the risks of property servicing in operational banking, BGB was receiving an ‘unconditional licence’ to submit offers on whatever terms it wanted, e.g. when selling or leasing property. Even if the bank were to make losses in the process, these would be fully compensated by the Land of Berlin. Consequently, the guarantee was an additional funding commitment of unlimited amount which, by its very nature, could not be authorised and which was also not defined in the underlying legislation. In addition, the capital injection combined with the risk-hedging guarantee provided double cover. When determining the grant equivalent of the guarantee, the fact that much of it would definitely be used should be taken into account. In the least favourable scenario, the Land was assuming EUR 6,1 billion. Since it was realistic to expect that the guarantee would be invoked (though, plainly, a precise figure could not be given), its aid intensity would correspond to the nominal amount.
(110)
The market for financial services was characterised by strong competition on terms, with considerable pressure on margins. It was therefore to be expected that BGB would pass on the full advantage conferred by the aid to the market and thus considerably distort competition to the detriment of its competitors. This was a particular cause for concern because the aid was being granted to the market leader in the Berlin/Brandenburg region, whose market share in that region relative to the lending business as a whole was, on BGB’s own estimation, just under 50 % and which owned just over 50 % of all branches of credit institutions in Berlin. BGB was a direct competitor of Berliner Volksbank in the latter’s main fields of business, i.e. personal banking and banking for medium-sized corporate clients, and already had a market share many times larger than Berliner Volksbank’s. The aid thus contributed to a further economic ‘consolidation of power’ in the Berlin banking market. The bank’s comparatively strong market presence was also a consequence of the multibrand strategy of BGB, which was operating with several institutions under different brands or business names. BGB was pursuing a business strategy which had detached itself from profitability strategies and, through its subsidised conditions, had become predatory.
(111)
Because it lacked a cogent plan for a sustained recovery, the proposed restructuring programme would not restore the long-term profitability of the undertaking. It was based on overly optimistic assumptions, was not sufficiently specific and overemphasised positive aspects. Moreover, it was not suited to ensuring the long-term profitability and hence the viability of the undertaking since it set out to achieve a target profitability of only some 6 to 7 %, which was only half as much as the usual average for the sector. Lastly, the restructuring programme did not mention future aid reimbursement obligations associated with the pending investigation of the transfer of WBK to the Land bank in 1993.
(112)
Insufficient attention was paid to the need, identified in the Commission’s guidelines, to reduce the adverse effects on competitors by limiting the presence of the aid recipient on the relevant markets after restructuring since business activities in the relevant markets would actually expand. The restructuring programme would make it possible to increase profits in the private and corporate customer segments and to compensate for the closure of various sites outside Berlin, in particular by focusing and expanding those activities in Berlin. BGB was planning to retreat only from those geographic markets in which it had not so far acquired considerable importance. The announced closure of branches might not lead to a reduction of BGB’s market presence but it corresponded more to a general trend in the markets for financial services in Germany, which was regarded as ‘over-banked’. The extent of the remedies to be provided by BGB would have to be calculated using its current dominant position in the Berlin banking market, since this was where the distortive effects were strongest. As a condition for offsetting the distortions caused by the aid, the Commission should consider the sale of part of the BGB group. One possibility would be to sell Berliner Bank, which in the relevant market segments had market shares similar to those of Berliner Volksbank. The advantage of selling Berliner Bank was that, organisationally, the institution was largely independent and had its own entrance to the market; it could therefore be taken over by a competitor with relative ease. Given the amount of aid, the size of the business sold off would be appropriate compensation for the aid’s considerable distortive effects.
(113)
Along with the public liability guarantees (Anstaltslast and Gewährträgerhaftung) and the transfer of Wohnbau-Kreditanstalt to the Berlin Land bank, the present aid measure was only one of the many financial public support measures for BGB. This resulted in a combination of aid which would also have to be taken into account in determining the remedies for the granting of the restructuring aid.
(114)
Raising the own-funds ratio to 9,7 % was not essential. Only the 8 % minimum laid down in the German Banking Law (Kreditwesengesetz) was legally binding and, in the words of the guidelines, the ‘strict minimum needed’.
(115)
The combination of risk hedging and capital injection was not essential since the former by itself would cover the risk of losses in the property sector. The capital injection led to the Land of Berlin compensating for losses twice over. BGB might use the additional funds obtained for other business segments.
(116)
Furthermore, there were indications of other aid. The Land government was negotiating with selected investors over the takeover of the bank. The sale was not at the market price since the tendering procedure was not open to all, was not transparent and was not being conducted without discrimination.
(117)
The bank’s future strategy seemed in particular to be to reduce its activities, capacities and infrastructure and to concentrate on regional personal and corporate banking. This plan could be based only on the assumption that these regional markets and the bank’s share of them would grow. There were some doubts and contradictions, however, about the bank’s shares of these markets. It was also unclear whether the bank could build on a sound customer basis at all. The Berliner Bank brand had weaknesses in this respect. Because of the problems of the property financing business in the past, there were doubts about its future success. Maintaining a large share of the capital market business was not typical of a regional bank.
(118)
The successful implementation of the restructuring programme depended substantially on whether it managed to achieve the ambitious plans for reducing staff, introducing a new risk control system and improving information systems. There was a question mark against this, however, since staff reduction measures to date had not achieved their targets and since resistance from employees and unions was to be anticipated. Moreover, many of the reductions to date were attributable to outsourcing measures, but no long-term reduction in costs could be expected from these. Rather, it should be reckoned that the costs of the transferred workers would have to be borne by the bank in the form of higher service charges.
(119)
In the future, the bank had to be able to compete in the marketplace on its own merits, in accordance with point 34 of the guidelines. There were doubts whether the target return on own resources of 7 % for 2006 was sufficient for this. It could not be assumed, therefore, that long-term viability would be restored. Nor could that low return be justified by the performance of public functions by the savings bank since these were irrelevant to an assessment of the return.
(120)
With continuing public ownership, there were considerable doubts as to whether the bank’s viability could be restored and guaranteed. The Land of Berlin would be exposed to considerable political pressure when terminating employment relationships. In general, it would not be able to implement the restructuring plan. The bank’s bodies would still have political appointees on them, which would give rise to conflicts of interest. Even if it were taken over by another German regional bank, these problems would continue.
V. GERMANY’S REACTION TO THE COMMENTS OF OTHER INTERESTED PARTIES
(121)
Germany commented on the observations of Berliner Volksbank and the anonymous third party. Berliner Volksbank’s submission about alleged existing aid was unfounded. There were no substantial financial resources that had been built up through alleged aid. Otherwise the group would not be in difficulties. Further, the Commission had assessed the liability systems of institutional liability and guarantor liability as existing aid and these should not therefore be regarded as encumbering BGB. The capital injection provided through the rescue aid would indeed be made available to the bank permanently, but this was in accordance with the guidelines and the Commission’s practice as regards restructuring aid. The transfer of WBK to LBB was being investigated by the Commission in a separate proceeding but was not described by Germany as aid.
(122)
While BGB had a relatively strong position on the Berlin banking market in both personal and corporate banking, its market shares were not as high as Berliner Volksbank claimed. The market shares based on volumes were clearly smaller than those based on customers since Berliner Sparkasse had many accounts with small credit and deposit volumes, which was proving to be more of an additional cost factor.
(123)
The restructuring programme was fully documented in sufficient detail. Germany viewed the current programme as a stable basis for ensuring BGB’s profitability. The profitability of the entire banking sector in Germany had declined significantly on account of the difficult general economic situation. The average return on own funds had fallen from 11,2 % in 1999 to 9,3 % in 2000 and to as little as 6,2 % in 2001. In the Federal Government’s communications, the results of each business segment for the period 2001 to 2006 were consistently shown separately and were derived in comprehensible stages. The general layout followed the same pattern: total earnings, operating result before and after provision for risks, and pre-tax profit.
(124)
The steps necessary for implementing the restructuring programme were being planned by BGB in two stages:
-
at conceptual level, it had first of all worked out a subdraft for each of the current business segments, irrespective of whether it was to be kept, liquidated, reduced or sold,
-
at a practical level, it had then allocated to each subdraft specific measures necessary for its implementation and costed them in turn.
(125)
Thus a complete draft was available. Since then, the individual measures had been filled out, with more detail added at segment level, and incorporated in a comprehensive overall plan. Two special instruments which complemented the usual monitoring of results had been developed for implementation purposes: one for general measures and the other for personnel measures. These made it possible to compare planned and actual values on a monthly basis and hence to run a permanent check on the success of the implementation.
(126)
Only property financing was regarded by the bank as a typical task for a regional bank. This did not include property services, which was where the losses that had originally made the reorganisation of the bank and the authorities’ risk shield necessary had largely occurred. BGB had offered to sell this business segment as a compensatory measure. The provisioning ratio in respect of real estate loans was not too small.
(127)
In future, several measures would be taken in new and existing business and as regards monitoring in order significantly to reduce the risks in the property financing segment. As regards new business, activities would be concentrated at attractive locations, risk diversified by interregional activities within Germany, foreign business largely terminated and high-risk segments, especially building, discontinued. In the existing business sector, risk specialists would be used for troubled exposures and asset portfolios would be critically reappraised and revalued. As regards controls, risk monitoring throughout the group would be introduced which would in turn provide the framework for individual control instruments. These included a limitation system for market and counterparty risks, an early-warning system, reorganisation strategies and a task force for exposures affecting more than one banking subsidiary.
(128)
Contrary to Berliner Volksbank’s view, the restructuring would lead to a reduction of market presence since the large customer and public authority segments would be discontinued and other segments reduced. It did not make sense commercially to discontinue the retail business segments since that would impair the undertaking’s core business and hence jeopardise privatisation prospects. In addition, market presence in the retail segments would not be increased. The bank would withdraw completely from Brandenburg, except for Potsdam. In the Land of Berlin its market presence was being appreciably reduced through branch closures.
(129)
The risk shield was not a ‘blank cheque for future losses’ since the risks covered by it were all existing risks. Risks from transactions conducted after 31 December 2001 were generally not covered, and risks from real estate funds were covered only if the fund concerned had been invested in before 31 December 2000.
(130)
Nor was the risk shield an ‘unconditional licence to submit offers on whatever terms it wanted, e.g. when selling or leasing property’. In Articles 17(2), 35(2) and 42(5) of the detailed agreement there were several conditions that were dependent on the Land’s consent. Moreover, Article 46 laid down a comprehensive ‘avoidable consequences’ requirement whereby the beneficiary companies were obliged to do their utmost to keep the Land’s involvement as small as possible, to utilise the assets covered by the book-value guarantee as favourably as possible and to lease or otherwise use property items on optimum terms. Infringement rendered the company concerned liable for damages.
(131)
The risk shield did not constitute an unlimited additional funding commitment. Unlike an additional funding obligation under company law, for instance, the Land of Berlin’s obligation under the risk shield was limited as to its total and its object, namely to those risks which were exhaustively listed in the detailed agreement and to which funds had already been committed by 31 December 2001. The risk shield had also been made sufficiently specific. The agreement in principle of 20 December 2001 already contained a complete list of the companies entitled to the credit guarantees and the balance-sheet guarantees, and the detailed agreement had altered the list in respect of a few details only. The shareholdings and legal relationships were enumerated in the detailed agreement and the contracts referred to in it. The extent of the risks covered by the risk shield had also been made sufficiently specific.
(132)
The own-funds ratio targeted by BGB was not too high. Lenders’ and investors’ confidence in BGB was shaken. BGB, moreover, no longer had [...]*; normally these would be taken into consideration, together with the own-funds ratio, when assessing a bank’s ability to access the capital market. Further, privatisation of the bank required that, once the Land’s share had been abolished, capital could be raised in the capital market on tolerable terms. This meant that the own-funds ratio must permanently be significantly higher than the statutory minimum.
(133)
For the rest, the privatisation procedure contained no aid elements and revealed no shortcomings. There had been no discrimination during the procedure.
VI. ASSESSMENT OF THE AID MEASURES
(134)
The capital injection, the risk shield and the contribution promised in the refund agreement were provided by the Land of Berlin and therefore comprise state resources. The resources were granted on conditions which would not be acceptable to a market-economy investor. The total amount involved is several billion euros, which are being made available to an undertaking in serious financial difficulties.
(135)
Through the capital injection of EUR 1,755 billion, on which it could not expect an appropriate return, the Land increased its share in BGB from just under 57 % to about 81 %.
(136)
The risk shield was granted for a period of 30 years. The guarantees agreed amount to a nominal theoretical maximum of EUR 21,6 billion. This amount covers all theoretically conceivable risks and comprises, for example, the total loss of all rents in the case of the rental guarantees (EUR [...]*), the application of full production costs for all buildings and outside facilities in the case of the renewal guarantees (EUR [...]*) or the complete loss of the guaranteed book values of IBG/IBAG and its subsidiaries (EUR [...]*). A 100 % loss of rent, the demolition and reconstruction of all buildings and a complete loss of book values are, however, even on very pessimistic assumptions, unrealistic. Germany has therefore estimated the probable take-up as follows: EUR 2,7 billion in the best-case scenario, EUR 3,7 billion in the base-case scenario, and EUR 6,1 billion in the worst-case scenario.
(137)
In the course of the proceedings, Germany also communicated the basis for these estimates. For the three scenarios, assumptions are made regarding the various risks of default. In the case of rent guarantees, there are, for example, different loss-of-rent assumptions concerning inflation (actual inflation remains lower than forecast inflation), rental shortfall or vacancies. The forecast loss of rent is EUR 1,4 billion in the best-case scenario, EUR 1,9 billion in the base-case scenario and EUR 3,5 billion in the worst-case scenario.
(138)
Germany also explained that, from a commercial standpoint, the total take-up expected corresponded to the worst-case scenario, with an estimated value of EUR 6,1 billion (EUR [...]* in rent guarantees, EUR [...]* in maximum price guarantees, EUR [...]* in renewal guarantees, EUR [...]* in book value guarantees and EUR [...]* in residual amounts), and hence to the economic value of the aid. This economic value was underpinned by an alternative calculation submitted by Germany: without the guarantees in the risk shield, liability for all the risks would have had to be ‘discharged’ with a capital injection of some EUR [...]*- [...]*. About EUR [...]* of this capital would be accounted for by the cash value of the guarantees described above (nominal economic value: EUR 6,1 billion); EUR [...]*- [...]* by the capital injection for supporting the group banks' loans, committed for the same purpose and utilised, to property service companies (which, if the nominal theoretical extreme risks are not covered from rent, renewal and book value guarantees, would have to be attributed to the risk assets at a value of EUR [...]*); and EUR [...]* to [...]* by a security premium.
(139)
Germany also explained in this connection that it was nevertheless not possible for supervisory reasons to limit the maximum liability under the risk shield to the economic value of just over EUR 6 billion. Only if the amount were EUR 21,6 billion would all conceivable risks mentioned above be covered, so that the group banks’ loans to property service companies, which on account of the risks were being committed and drawn down from rent, renewal and the other above-mentioned guarantees, play no role in the calculation of the subsidiary banks’ and the group’s own-funds ratios because they have a 0 % weighting in the calculation and are therefore not included and also not set off against the large-scale lending limits. Limiting the maximum amount of liability to the economically realistic risk would, on the contrary, mean in supervisory terms that the credits would have to count as risk assets to the tune of EUR [...]*, the large-scale lending ceiling would be exceeded and the falling own-funds ratios would make a further significant capital injection necessary. The need, from a supervisory standpoint, to start with all the theoretically occurring risks, despite a lower economic value, was confirmed by the BAF in its letter of 7 March 2003.
(140)
The Commission recognises the need, from a supervisory standpoint, to start with all the theoretically occurring risks and an amount of EUR 21,6 billion. Further, for the state aid assessment of the measure, it assumes, on the basis of the justification presented by Germany, that the aid contained in the risk shield has an economic value of EUR 6,1 billion. This amount corresponds to the realistic worst-case scenario supported by Germany with assumptions and is thus necessary for the assessment if only for prudential reasons. In addition, a value of roughly this amount would also result if, in the alternative, the liability from risks is discharged by capital injection.
(141)
With regard to the contribution promised by the Land of Berlin in the refund agreement, it should be noted first of all that this will apply only if the Commission concludes the LBB/IBB proceeding (20) with a recovery decision and if, in this case too, only the necessary amount of the reorganisation grant is paid, in order to avoid undershooting the capital ratios mentioned in the agreement in the case of LBB and/or the BGB group. Since the examination in the LBB proceeding has not yet been completed, it is not possible at the moment to determine the exact economic value of this aid. For the purposes of the competition assessment, though, the theoretical upper limit can be given as EUR 1,8 billion. (21)
(142)
The measures make it possible to improve BGB’s financial position considerably. They have so far prevented supervisory intervention, e.g. temporary closure, and the probable insolvency of substantial subsidiaries in the group and are thus likely to distort competition. With its subsidiaries, the undertaking is one of the largest German banks. In 2002 it had a group balance sheet of approximately EUR 175 billion and was ranked twelfth. In its largest segments, BGB is active at regional, national and international level. The financial services sector as a whole is characterised by increasing integration, and in substantial subsectors the internal market is a reality. Competition between financial institutions in different Member States is strong and has been getting stronger since the introduction of the single currency. The measures and their effects on actual and potential competitors distort - or threaten to distort - competition. The distortions of competition thus also affect trade between Member States. The measures therefore constitute state aid under Article 87(1) of the EC Treaty. Germany has not questioned this view.
(143)
In the decision to initiate the procedure, the Commission noted that not only the Land of Berlin but also NordLB contributed capital, although the amount was proportionately less than its shareholding prior to the capital injection (EUR 166 million, or 8,3 % of the capital increase, compared with a 20 % shareholding prior to the capital injection). The Commission could not evaluate this measure at the time because it lacked sufficient information and could not therefore conclude that the capital contributed by NordLB was also state aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty. It requested Germany to send the necessary information.
(144)
Germany explained that NordLB’s capital increase contained no aid since it had been made in accordance with the market-economy investor principle. Like the private shareholder Parion and the miscellaneous small shareholders, NordLB had participated in the capital increase to a less than proportionate degree, although the Land of Berlin and BGB had expected each to take part in accordance with their respective shareholdings. NordLB’s 20 % stake prior to the capital injection would have corresponded to a capital contribution of just over DEM 400 million. Such an exposure, however, did not seem good business to NordLB. On the other hand, to have refused to participate in the capital increase at all would have reduced NordLB’s stake to 4 %. NordLB would thus have lost the participatory rights associated with a holding of at least 10 %, such as asking a court to appoint special auditors or asserting the company’s claims against members of the management and supervisory boards. Further, in August 2001 NordLB had submitted an offer that ‘promoted its interests’ with regard to unfinished discussions on deepening cooperation and a possible merger. Without any participation in the capital increase, this would have hardly been credible. Altogether, this was a decision that carefully weighed up NordLB’s business interests.
(145)
Given that the relative weight of this measure in the restructuring plan is marginal and that the classification of the measure as state aid or normal market behaviour would not alter the Commission’s assessment in this case, it is not necessary for the Commission to take a definite view on this issue.
(146)
In the decision to initiate the procedure, the Commission pointed out that the capital injection and the risk shield together should be treated as non-notified aid, with the legal consequences of Article 13(2) of Regulation (EC) No 659/1999, since, in the detailed agreement, despite notification and the suspensory condition of aid authorisation, neither of the two measures can be suspended without attracting supervisory measures by the BAFin, such as a temporary closure of BGB. As Germany too has explained, both measures - the risk shield and the capital injection, which itself has been provisionally authorised as rescue aid - are part of a single restructuring plan. The Commission must, however, assess this as a whole and, consequently, the two measures cannot be given different legal classifications.
(147)
In this respect, Germany explained in its comments that the suspensory condition leaves the legal effectiveness of the adopted schemes open, but it conceded that the capital injection and the risk shield have together produced effects because only through these measures could BGB continue in business. It also attached importance to the observation that the ban on implementing aid for firms in difficulty before the adoption of a final decision by the Commission constitutes a procedural problem in view of the duration of the authorisation procedure.
(148)
As also acknowledged by Germany, the aid in its totality has produced actual effects before a final decision since only through these measures has BGB been able to continue in business. This applies not only to the capital injection and the risk shield, but also to the Land’s obligation to contribute under the refund agreement. Admittedly, this obligation applies only in the event of a recovery decision by the Commission in the LBB/IBB case, and only then if the amount to be recovered leads to the capital ratios mentioned in the agreement not being met. However, the success of the restructuring, including the other two measures, would be jeopardised without such a precaution, so that this measure too, despite a suspensory condition relating to authorisation by the Commission, has produced economic effects on its conclusion and hence before the authorisation. The Commission notes, however, that through the suspensory conditions making the validity of the repayment agreement dependent on state aid approval by the Commission and the prompt transmission of comprehensive information Germany has expressed its readiness to cooperate.
(149)
The financial burden imposed by the BGB restructuring plan on the Land of Berlin is - as will be shown below - lower than in the scenario involving use of only the existing state guarantees (institutional liability and guarantor liability) for Land banks. This fact, however, does not imply that the measures taken in favour of BGB are in line with the market-economy investor principle and would consequently not constitute state aid. Firstly, the existing state guarantees themselves, even if only until 2005, constitute state aid compatible with the common market (22). Secondly, the Commission notes that the aid measures in question keep BGB in operation for restructuring purposes and thus benefit the entire group, including the various private-law companies. They are thus radically different in nature and scope from the pure implementation of the state guarantees, which exist only for the Land bank LBB, part of the group. For these reasons, all the measures under examination here constitute new state aid.
(150)
Since the aid measures were not granted under an approved aid scheme, the Commission must assess their compatibility with the common market in the light of Article 87 of the EC Treaty.
(151)
In accordance with Article 87(1), save as otherwise provided for in the EC Treaty, state aid or aid granted through state resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods is, in so far as it affects trade between Member States, incompatible with the common market.
(152)
However, Article 87 does allow exemptions from the principle of the incompatibility of state aid with the common market. Provided that the conditions governing exemption under Article 87(2) were met, aid could be deemed compatible with the common market. However, the aid measures under examination cannot be regarded as aid having a social character that is granted to individual consumers (subparagraph (a)), as aid to make good the damage caused by natural disasters or exceptional occurrences (subparagraph (b)) or as aid granted to the economy of certain areas of the Federal Republic of Germany affected by the division of Germany (subparagraph (c)). These exemptions are not, therefore, applicable in the present case.
(153)
As regards the exemptions under Article 87(3)(b) and (d), it is to be noted that the aid does not serve to promote the execution of important projects of common European interest or to remedy a serious disturbance in the economy of the Member State and cannot be regarded as aid to promote culture and heritage conservation.
(154)
Accordingly, the Commission is vetting the aid measures in the light of the exemption in Article 87(3)(c). It is basing its assessment of aid to facilitate the development of certain economic activities, where such aid does not adversely affect trading conditions to an extent contrary to the common interest, on the relevant Community guidelines. In the Commission's view, the only guidelines applicable are those on state aid for rescuing and restructuring firms in difficulty (23) (hereinafter the guidelines). The Commission also takes the view that the measures described make a contribution to financing the restructuring of the firm and are, therefore, to be regarded as restructuring aid.
(155)
According to the guidelines, restructuring aid is permissible only if it does not run counter to the Community interest. Under the guidelines, aid may be approved by the Commission only if certain conditions that are examined below are met.
(156)
In the Commission's view, it has been sufficiently demonstrated that BGB is to be regarded as a firm in difficulty within the meaning of Section 2.1. (point 30, read in conjunction with points 4 to 8) of the guidelines.
(157)
Point 4 of the guidelines assumes that a firm is in difficulty ‘where it is unable, whether through its own resources or with the funds it is able to obtain from its owner/shareholders or creditors, to stem losses which, without outside intervention by the public authorities, will almost certainly condemn it to go out of business in the short or medium term’. In the case of BGB, these circumstances clearly obtain. Although the measures in question, which benefited BGB before its business activities were terminated, were taken by the Land of Berlin, i.e. by BGB's majority shareholder, it had already been noted that a market-economy investor would not have provided those resources on the same terms.
(158)
Without the Land aid measures, the capital ratios would have fallen below the thresholds prescribed by the Banking Law, with the result that BAFin (known at the time as BAKred) would have had to take the necessary measures under Sections 45 to 46a of the Banking Law, including, for example, temporary closure. Moreover, at the time the aid was granted, BGB satisfied other criteria governing the definition of a firm in difficulty under point 6 of the guidelines; these include increasing losses, mounting debt, rising interest charges and falling net asset value.
(159)
According to point 28 of the guidelines, aid for restructuring can be granted only if strict criteria are met and if it is certain that any distortions of competition will be offset by the benefits flowing from the firm’s survival, particularly where the net effect of redundancies resulting from the firm going out of business would exacerbate local, regional or national employment problems or, exceptionally, where the firm’s disappearance would result in a monopoly or tight oligopolistic situation.
(160)
The latter can be ruled out as regards Berlin given the number of banks doing business there and the structure of the market for private and corporate business, on which BGB in the shape of Berliner Bank and Berliner Sparkasse is still the market leader. In the event of any bankruptcy on the part of the leading regional bank and the sale of its component parts that would presumably follow, no deterioration of the economic structure is, therefore, to be anticipated. This is conceivable only in an extremely improbable and hence theoretical scenario in which, following the insolvency of one of the larger regional competitors, all the subsidiaries/assets of BGB that account for its strong regional position were acquired. Even then, however, the emergence of a monopoly or a tight oligopolistic situation is to be ruled out in view of the merger control procedure that would follow. The position of BGB on national and international markets is not sufficiently strong to result in a monopoly or oligopolistic situation following any bankruptcy and any ensuing disposals. Germany has not disputed this assessment by the Commission, which was set out in the decision initiating the procedure.
(161)
As regards the economic and social repercussions in Berlin, Germany has already provided an estimate in which the impact of BGB’s restructuring is compared with the impact of its going out of business/bankruptcy, especially in connection with employment and tax revenue for the Land of Berlin. It was claimed that an insolvency would lead to the loss of 7 200 jobs in Berlin (a decline of 59 %) by 2006, instead of the 3 200 jobs (a decline of 26 %) that would be lost in the restructuring scenario. The Land’s tax receipts in 2006 would fall by EUR 70 million in the event of a restructuring and by EUR 150 million if no restructuring took place. In the decision initiating the procedure, the Commission noted that it could not verify these estimates as no further explanations had been provided.
(162)
Germany has provided additional information, including a calculation by the German Institute for Economic Research (DIW) according to which, if BGB had become insolvent, this would have resulted in the loss of between just over 7 000 and just under 10 000 jobs in Berlin (of the 12 200 jobs that existed in Berlin in 2001), whereas, according to the updated plan, the restructuring would lead to a loss of some 3 500 jobs in Berlin by 2006. The Commission regards as excessive the job losses assumed in the case of insolvency since in this eventuality too the business areas deemed to be fundamentally viable could have been retained by acquirers in a likewise restructured form. Moreover, the job losses - currently estimated at some 5 000 - that would result in Berlin as a result of the restructuring are significantly higher than originally assumed. In any event, the Commission agrees with the assessment by Germany that a sudden insolvency would basically have resulted in significantly more job losses than an orderly and longer-term restructuring because a sudden insolvency would have led to ‘fire sales’ and the closure of areas of business that could be restructured. Account also has to be taken of the indirect job losses resulting from domino effects. Accordingly, direct and indirect tax effects would lead to annual revenue shortfalls which, at some EUR 300 million a year, can be seen as significant, especially since they continue for many years. To that extent, the Commission agrees with the Federal Government that the firm’s survival will have economic and social advantages.
(163)
In its notification, Germany had, in the case of a hypothetical insolvency scenario, also identified factors that would result in losses for LBB as well as the Land’s obligations to provide support. However, without any clear identification and quantification of these liability risks, the Commission could not make a proper assessment of these economic effects. In the course of the proceedings, Germany thus presented a legal opinion and calculations relating to the repercussions - over and above the revenue shortfalls mentioned - of a hypothetical insolvency of BGB for the Land of Berlin. These repercussions would materialise as a result of the very complex risk interlinkage within the firm (including internal loans, comfort letters, and profit-and-loss pooling arrangements), in conjunction with the institutional and guarantor liability for LBB that will continue until 2005.
(164)
According to Germany, the insolvency of BGB would lead for LBB, which is linked to it by virtue of an atypical undisclosed holding, loans and guarantees, to losses amounting to between some EUR 18,5 billion and EUR 25 billion consisting essentially of: the declining value of LBB’s claims on BGB (in the case of a balance-sheet total of EUR [...]* and depending on the default rate, some EUR [...]*- EUR [...]*) and of claims on customers (in the case of a balance-sheet total of some EUR [...]* and depending on the failure rate, some EUR [...]* - EUR [...]*); recourse to guarantees granted to BGB Finance in Dublin (some EUR [...]*- EUR [...]*); and insolvency costs (some EUR [...]*).
(165)
According to Germany, this scenario would impose charges of some EUR 31 billion to EUR 40 billion on the Land. It was assumed here that the Land decides to terminate LBB’s business and would, therefore, exercise not the institutional liability but the guarantor liability of the Land, i.e. liability for the total amount of LBB’s liabilities not covered by assets (24). The amount covered by the guarantor liability was estimated at between some EUR [...]* (base case) and EUR [...]* (worst case). Other charges on the Land amounting to between some EUR [...]* (base case) and EUR [...]* (worst case) would result under this scenario from the claims of the Deposit Guarantee Fund of German private banks. (25) It was also assumed that the Land’s capital injection of just under EUR 2 billion would be lost and that the provision of liquidity during the winding-up would have interest-rate costs of some EUR 5 billion.
(166)
The Commission has checked these figures and calculations and asked for further explanations. It has come to the conclusion that, in a hypothetical insolvency scenario, the existing state guarantees for LBB would impose on the Land substantial charges for which only a rough estimate could be made, with a distinction having to be drawn in any event between the subscenarios with or without the continued existence of LBB and assuming institutional liability.
(167)
According to its own estimates, which are based on the figures supplied by Germany, the Commission assumes that, if LBB were to continue in business, the charges on the Land would be of the order of some EUR 13 billion to EUR 20 billion or more. This would comprise first the loss of the Land’s share in BGB's capital (just under EUR 2 billion). In addition, by virtue of its institutional liability for LBB, the Land would have to offset the effects of the claim represented by the guarantees granted by LBB to BGB Finance in Dublin (estimated by the Commission at some EUR [...]*) and the decline in value of LBB’s claims on BGB (estimated at around EUR [...]*) to the extent that, subject to compliance with the solvency criteria, its continuing operation could be properly safeguarded. In view of the possible claims - indicated by Germany - of the Deposit Guarantee Fund of German private banks, a number of uncertainties exist - [...]*. Substantial legal doubts also exist regarding the legal validity of LBB’s liability for certain third-party claims stemming from the fund business in the real estate services area (e.g. prospectus liability, exemption declarations for shareholders of investment and ad hoc companies acting in a personal capacity). Any risks cannot, therefore, be quantified.
(168)
In the event of termination of LBB’s business, there would be additional charges for the Land of approximately EUR 8 billion (some EUR 6 billion as a result of the loss in value for LBB of claims on customers as a result of liquidity problems triggered by the insolvency - virtually as a domino effect - for customers (in particular investment companies, shelf companies and residential property companies) and around EUR 2 billion by way of depreciation on participating interests).
(169)
In the course of the proceedings, Germany has also claimed that, in the event of the hypothetical insolvency of the real estate service business (divestment and liquidation without the risk shield), these scenarios would not be significantly affected because of the risk interlinkage within the company. Of decisive importance here are the large amount of lending to subsidiaries in the growing and, at the same time, increasingly difficult real estate service business (IBAG/IBG/LPFV, including the IBAG subsidiaries IBV and Bavaria) by the group’s subbanks (BGB, LBB and BerlinHyp), as well as the profit-and-loss pooling arrangements between IBG and its subsidiaries Bavaria and IBV, on the one hand, and BGB and IBAG, on the other. In addition, BGB gave guarantees in respect of all the liabilities of IBG, Bavaria and IBV that were justified at the end of 1998. The Commission has no reason to doubt these observations by Germany. To this extent, it agrees with Germany that divestment and liquidation of the real estate service business IBAG/IBG/LPFV would, without the risk shield, also lead to the insolvency of BGB, together with the consequences described above, because of the risk interlinkage.
(170)
Lastly, it should be pointed out that the repercussions of a hypothetical insolvency of BGB - with or without the survival of LBB - are difficult to calculate and that the estimations are subject to considerable uncertainty. The charges for the Land can, therefore, be estimated only roughly and range from some EUR 13 billion to over EUR 30 billion. However, taking a probable value between these extremes, it can be concluded that, with the help of the aid measures in question, a restructuring will impose less onerous charges on the Land of Berlin.
(171)
During the proceedings Germany has not claimed that BGB or other firms in the group provide services of general economic interest within the meaning of Article 86(2) of the EC Treaty. Accordingly, as stated in the decision initiating the procedure, the Commission has assumed that this aspect is of no relevance to the assessment of the measure in question and has concluded that aid cannot be approved on the basis of Article 86(2).
(172)
According to point 3.2.2(b) of the guidelines, the grant of aid is conditional on implementation of the restructuring plan, which must be endorsed by the Commission in the case of all individual aid measures and examined to determine whether it is likely to restore the firm’s long-term viability within a reasonable timescale. The restructuring plan must be of limited duration and be based on realistic assumptions. It must describe the circumstances that led to the firm's difficulties, thereby providing a basis for assessing whether the proposed measures are appropriate. It should enable the firm to progress towards a new structure that offers it prospects for long-term viability and enables it to stand on its own feet, i.e. it should enable the firm to cover all its costs including depreciation and financial charges and to achieve a sufficient return on its capital for it to compete in the marketplace.
(173)
The Commission has based its assessment on information furnished by Germany, including detailed plans for the individual restructuring measures, forecast profit and loss accounts for the restructuring period 2001 to 2006 on the basis of a best-case, a worst-case and a base-case scenario, an analysis of the structural deficits responsible for the difficulties and the costs of the planned restructuring measures. In making its assessment, the Commission also relied on information supplied by Germany on the current implementation of the restructuring plan and on modifications to individual measures including the scheduling of the sale of specific assets.
(174)
In view of the failure of the initial attempt at privatisation and BGB’s large annual loss of approximately EUR 700 million for 2002, the Commission considered it necessary, following notification by Germany at the end of March 2003, to investigate by its own means the bank’s viability once more in depth and, if no clear conclusions could be drawn, to have it examined by independent outside experts. The Commission’s aim was to establish with a sufficient degree of certainty that BGB can continue to compete in the marketplace on its own merits without any further state support. Without such a sufficient degree of certainty or if doubts subsist, the Commission would have to take a negative decision on all the measures at issue on the basis of the restructuring plan submitted. The failure of the privatisation process raised in particular doubts about the soundness of the remaining real estate financing business. Admittedly, the annual loss of approximately EUR 700 million (after tax) was due predominantly to exceptional items (minus EUR 593 million), in particular substantial write-downs on Euro-Stoxx holdings of EUR 399 million, while the operating result less the provision for contingencies was only slightly negative (minus EUR 23 million) and was indeed around EUR 30 million better than that anticipated in the plan for 2002 (minus EUR 53 million). However, this heavy loss had a considerable negative impact on the core-capital ratio intended as a cushion against possible further losses and hence essential to viability, which dropped as a result to 5,6 % and thus by a considerable margin of almost [...]* % fell short of the [...]* % figure originally planned for 2002.
(175)
It should be pointed out in this connection that in early 2003 the Commission had held talks with Germany about whether further compensation measures were possible in the retail field. Germany quantified the effects of a separate sale of Berliner Bank under the conditions then prevailing in such a way that the Commission could not be sufficiently certain that the remaining group could continue to compete in the marketplace on its own merits.
(176)
The Commission’s investigation focused in particular on the credit risks and risk provision in the real estate financing field and, to a lesser extent, in the capital market field. In the Commission’s opinion, the doubts about viability could have been allayed if the real estate financing business or at least the major part of it, together with its attendant risks, had been effectively insulated from the remainder of the group, e.g. by an early separate sale of the business. Up until June 2003, however, Germany presented figures which made it appear to the Commission that the scenario of such an outflanking, effective insulation of this business was not feasible. The main reason given was that the sale would have led to an immediate transfer of the assets of the real estate financing business (especially BGB’s stake in BerlinHyp with a book value of EUR [...]*) from capital assets to current assets. This would have necessitated a valuation of those assets at the current market value, [...]*. The resulting exceptional losses would, so Germany stated, have placed such a heavy burden on BGB’s capital resources that without further state support its viability would no longer have been assured.
(177)
Once such a short-term insulation of the remainder of the group from the risks of the real estate financing business no longer seemed possible, the Commission had no other choice but to appoint independent experts to examine BGB’s viability under the existing restructuring plan. The outstanding issue was whether, in view of the existing risks in the real estate financing field, the risk provision could be regarded as adequate. The report mandate issued on 14 July 2003 for the auditing firm Mazars, which had been selected as the Commission’s advisers, was, however, comprehensive and also covered other risks to the bank’s viability (e.g. the capital market business of wholesale/foreign banking).
(178)
The draft report was submitted as agreed on 30 September 2003. The main findings were discussed with Germany on 3 October. The final version of the report was transmitted to Germany on 20 November. In the light of the report by Mazars, the Commission, on the basis of the restructuring plan as it stood in the summer of 2003 (which did not yet include the divestment of Berliner Bank as this was offered by Germany only after completion of the study), came to the conclusions regarding the bank’s viability that are set out below.
(179)
In January 2002 Germany submitted to the Commission, together with the notification, a detailed market study carried out by the bank and Morgan Stanley in which the current situation and the prospective situation in the banking market in Germany, and in Berlin in particular, are described. The Commission considers the market study, including the information which was submitted after the initiation of the procedure to be complete and inherently conclusive. On the points commented on in the decision to initiate the procedure, the Commission refers to Germany’s additional submissions set out in paragraph 58 et seq.
(180)
Germany stated in particular that BGB’s retail business (private and corporate customers) was concentrated on the Land of Berlin and the immediately surrounding area, which constituted the relevant geographic market. In the most important market segments, i.e. in particular deposits and lending, BGB’s market share during the years before the crisis underwent only slightly positive or negative changes or else remained unchanged. In Berlin a significantly larger number of inhabitants (just under 4 000) were served by a branch than the German (1 300) or European (1 800) average. In future, the number of branches would continue to fall slightly as customers increasingly carried out transactions on the Internet. Although there was in principle no surplus capacity, there was, however, intensive competition which further increased the pressure on margins and promised further consolidation.
(181)
In the real estate financing field, the German mortgage lending rate was very low compared with the rest of Europe, and an increasingly strong concentration process was to be observed among mortgage lenders. Moreover, no substantial new company had been set up in the mortgage lending field in recent years. The heterogeneous supply-side structure and the resulting competition were also major reasons for the lack of profitability of the mortgage lending business in Germany. In the past, market participants had been able to achieve growth only through very aggressive pricing, which, however, in many cases later led to significant value adjustments, as the example of BerlinHyp or BGB showed. The strong fragmentation of the market had resulted in intensive competition and considerable pressure on margins. Whereas in western Germany demand was increasing, in the east a further consolidation was taking place in rents and asset prices. Generally speaking, demand looked set to grow over the next few years in some areas of the real estate market in Germany. Owing to the intensive competition and a further tightening of the regulatory environment, a significant recovery of the German mortgage market as a whole was not, however, to be expected.
(182)
With regard to the real estate services business (funds business and project development/building work), no surplus capacity was directly perceivable in the domestic funds business. There was, however, highly intense competition, albeit largely unchanged for some time. It should be noted here that a commitment was given in the course of the procedure to hive off the entire real estate services business from BGB.
(183)
In the capital market business, BGB is, according to Germany, active in share and bond trading (for its own account and on behalf of customers), in derivatives issuing and trading, and in foreign exchange and currency business as well as other money market transactions, mostly with German customers. The crisis in the capital markets had led to a sharp drop. The question of surplus capacity could not be answered conclusively as yet. A sharpening of competition and an increasing marginalisation of smaller competitors such as BGB to the benefit of larger providers were, however, expected.
(184)
To sum up, the Commission would point out, in reply to Germany’s arguments, that it takes a positive view in principle of the future development of the market environment and the market prospects of BGB in the retail business and the capital market business. In view of the better economic situation that is expected in the years ahead in the light of more recent data, relatively stable earnings should be achieved here. It is substantially for the company itself to translate its market strategies successfully into practice. On the other hand, the position with regard to the real estate financing business looks less favourable owing to the consolidation process, which is apparently not yet finished. The bank might thus have to adapt its strategy further in line with future developments in this area, where appropriate through further targeted contractions of the business should this prove necessary. Once the real estate services business has been split off from the bank by the end of 2005, market developments in this area will play no more than a subordinate role as far as the bank is concerned.
(185)
In assessing the structural and operational deficits responsible for the bank’s difficulties, the Commission would refer to the information provided by Germany. It considers the analysis of the past deficits to be appropriate overall and to represent a suitable starting point from which to bring them under control and to draw up the restructuring plan.
(186)
The Commission concludes that BGB’s crisis was due above all to the accumulation of risks in the real estate services field through a steady increase in the granting of long-term rent, dividend and renewal guarantees which, from a business standpoint, could be regarded neither as manageable nor as reasonable from a cost/benefit angle. Instead, these were based on entirely unrealistic market estimates which can be described more as wishful thinking. The same applied to the real estate financing business: an aggressive rates policy that was aimed at achieving higher market shares and did not adequately cover the lending risks and the incorrect valuation of securities due to negligence led during the economic downturn of the late 1990s to massive loan defaults and corresponding losses.
(187)
In addition, in both the real estate services and the real estate financing businesses, huge influence was exerted by a few local politicians who did not have the bank's business interests at heart or who lacked the necessary financial knowledge and gave priority to supposed local development objectives. In so far as these acts are punishable under criminal law, the matter is in the hands of the Berlin judicial authorities. These economically unjustifiable practices were greatly facilitated by a system for recognising and controlling risks which can be described as rudimentary and in no way appropriate to the standard requirements of effective risk management. Neither the bank’s managing board nor its supervisory board adequately fulfilled its responsibility to manage or supervise the company properly. It must be added, however, that the then auditors and competent supervisory authorities likewise woke up far too late to the continuing accumulation of risks with which the bank could ultimately no longer cope and took the appropriate measures only shortly before the crisis broke.
(188)
That the onset of the crisis could be delayed so long was a reflection of the fact that, as part of the group, Landesbank Berlin benefited from the comprehensive state guarantees, institutional liability and guarantor liability and refinanced the whole group, irrespective of the true business risks, at little cost on the capital markets and that the economic effect of institutional liability and guarantor liability was extended via private-law guarantee vehicles to other group companies, thereby making possible many transactions which made no sense for the bank. The abolition of institutional liability and guarantor liability in July 2005 will ensure that a crisis engendered in this way will no longer be possible in future or will be recognised in time by the market and that the taxpayer will no longer have to stump up billions as a result.
(189)
Mazars analysed the detailed restructuring plan, as it stood in the summer of 2003 (it did not therefore include the divestment of Berliner Bank). The plan provided for measures which, in the Commission's opinion and in line with the assessment made by Mazars, are overall suited to clearing the structural and operational deficits responsible for the difficulties of the past and to restoring the company’s long-term viability.
(190)
The restructuring plan to overcome the bank’s structural and operational deficits consists, on the one hand, of measures for the disposal, merger and liquidation of subsidiaries or business areas with a view to the future concentration of the bank on its core business and, on the other, of measures to increase the efficiency and profitability of the core business (reorganisation sphere) itself through cost reductions, concentration of activities and reduction of risk positions. Some of the restructuring measures, both within and outside the core business, may be regarded simultaneously as measures to compensate competitors in so far as they result in a reduction in the bank’s market presence. The restructuring plan relates to the period 2001 to 2006.
(191)
The target structure of the restructuring plan as submitted to the Commission in the summer of 2003 is that of a regional bank focused on the core business of retail banking (private banking and corporate banking under the names Berliner Sparkasse and Berliner Bank), supplemented by higher-margin capital market business (BGB and LBB) and real estate financing business (BGB, LBB and BerlinHyp). In 2006 the retail business should accordingly contribute just over [...]* of the group’s earnings (just under EUR [...]*), the capital market business about [...]* % (approximately EUR [...]*) and real estate financing about [...]* % (approximately EUR [...]*). Owing to the relatively higher share of the costs accounted for by retail banking, retail and capital market business should, however, contribute about [...]* to the operating result.
(192)
The essential principles of the restructuring are the permanent restoration of the bank’s earning power and the lasting reduction of its costs, the lessening of risks to a normal market level and, through this, the improvement of the bank's ability to access the capital market. Specifically, during the restructuring period 2001 to 2006, the operating result should, as presented to the Commission in the summer of 2003, improve to well over EUR [...]* a year and, to this end, administrative expenditure above all should be reduced disproportionately by just over EUR [...]*. Risk positions, which are decisive when it comes to calculating the core-capital ratio, should be reduced between 2001 and 2006 by about [...]* % from just under EUR [...]* to a little over EUR [...]*. The bank aims to raise the core-capital ratio in the medium term to at least 7 %.
(193)
In view of the main reasons for what went wrong at BGB, key measures such as a radical reduction in the number of employees by more than half overall (from some 15 000 to some 6 500), the abandonment, reduction or systematic closure of high-risk business areas or business areas not belonging to the core business of a regional retail bank, better internal control mechanisms and leaner structures both in-house and in subsidiaries are, in the opinion of the Commission and its advisers, reasonable steps towards making the company profitable once more and erasing the mistakes of the past. The operational improvements stem from internal measures and include the abandonment of loss-making activities. The Commission, in the light of the analysis undertaken by Mazars, views the prescribed measures as basically sound. They have already largely been implemented or are on schedule. The detailed picture is as follows:
(194)
For retail business in the private banking field, the original restructuring plan consisted in focusing on regional business under the names Berliner Sparkasse and Berliner Bank (the latter is now, according to Germany, to be divested separately), optimising the workflow and substantially cutting back the workforce. The plan, which has already largely been implemented, provides for the disposal of holdings which do not fit in with the defined regional core business and for branch closures. Total earnings are set to [...]* in the reorganisation sphere from 2001 to 2006, while total administrative expenditure during the same period should fall by more than [...]* % and profit before tax should rise from below minus EUR [...]* to about EUR [...]*. Risk positions are to be significantly reduced. The number of employees is to be cut from about 6 000 in 2001 to a little over [...]* in the reorganised group in 2006. Private banking’s cost/income ratio is to be improved from just under [...]* % in 2001 to just under [...]* % in 2006.
(195)
These measures have already been largely implemented according to plan. Only the sale of Weberbank with a total asset value of EUR 4,4 billion has been delayed but the likelihood is that it will be able to go ahead in 2004. The Commission, in line with the analysis conducted by Mazars, considers that the plan at this stage is a sound basis to achieve long-term viability in the private banking field.
(196)
The measures taken or scheduled under the original plan in the private banking field have an extensive impact at the same time in the corporate banking field, in which category the remaining part of the public sector segment will in future be placed. The plan provides for a cessation of corporate banking outside Berlin. Total earnings are set to fall only slightly, while total administrative expenditure during the same period should fall by just under [...]* % and profit before tax should increase from about EUR [...]* to about EUR [...]*. Risk positions are to be reduced significantly. Staff numbers are to be cut by more than [...]* %. Corporate banking’s cost/income ratio is to be improved from just under [...]* % in 2001 to a little over [...]* %.
(197)
As confirmed by Mazars, these measures had already largely been implemented or were generally on schedule. The Commission considered them likely, as the plan stood; to achieve satisfactory profitability in the corporate and public sector banking business and to restrict the bank to its core business in the Berlin/Brandenburg region in this field too.
(198)
The capital market business is being restructured to free up capital through a suitable reduction in risk positions and to enhance workflow efficiency. To this end, own-account business (share and interest credit products) in all capital market areas is to be concentrated under one roof, clearly separated from private banking and reduced overall. It is to be restricted to Germany, Europe and the United States, while the emerging-markets business is to be abandoned. The interest derivatives portfolio is also to be sharply reduced and limited to customer-oriented positions. On the other hand, the less risky non-bank customer business is to be expanded, especially in relation to interest-rate and equity products. Total earnings should fall only slightly between 2001 and 2006, while total administrative expenditure should fall by about [...]* % during the same period and profit before tax should increase by about [...]* %. Risk positions should be reduced by about [...]* %, as should the workforce. It is intended that the cost/income ratio of the capital market business should be improved from just over [...]* % in 2001 to about [...]* % in 2006.
(199)
According to Mazars, the planned measures had been largely implemented or were on schedule. The Commission considers them to be sufficient to safeguard the earning power of this business in the future and, at the same time, to keep the risks to the bank within manageable proportions. In the Commission’s opinion, the focusing on non-bank customer business and the concentration and organisational separation of own-account business improves transparency, reduces risks and helps the bank to manage these better. Thanks to the significant reduction in risk positions, capital will be freed up, and this will be conducive to increasing the capital ratio and hence to securing the bank’s future capital market capability once institutional liability and guarantor liability have been done away with.
(200)
In restructuring the real estate financing business, risk reduction has top priority. To this end, an inventory of risks is gradually to be compiled with a view to eliminating the worst risks and restricting new business to low-risk customers. The risk management function is to be expanded. The workflow is to be optimised and risk control improved. The core business is to include in future the financing of commercial investors and residential property construction companies primarily in selected large cities in western Germany less hard-hit by the crisis in the real estate market as well as, to a certain extent, in Berlin and Brandenburg. The financing of commercial investors is a relatively stable, low-risk business. A supra-regional focus is necessary to diversify risk and ensure a sufficiently varied portfolio as well as to exploit regional growth potentials and existing regional market know-how. Without supra-regional components in real estate financing, there was a threat of a substantial worsening in the credit rating and in refinancing rates. On the other hand, there is to be a move away from high-risk segments of the real estate business with unsatisfactory margins. The bank considers an improvement in earnings from new business through a reorientation of such business to be realistic.
(201)
In order to improve earnings from existing business, risk specialists are to be employed increasingly for risky commitments. This will, according to the bank, lead to a review and critical reassessment of existing business, where appropriate with the help of outside consultants acting on instructions from and in conjunction with the team of in-house experts. Direct personnel and non-personnel costs are to be reduced by about [...]* % by 2005. Another important means of improving earnings is the development of reorganisation strategies for non-performing commitments and the introduction in 2002 of group-wide risk control, which previously existed in only a few areas, as well as the introduction of suitable early-warning instruments.
(202)
Total earnings from 2001 to 2006 are set to rise by just over [...]* % to [...]*. Total administrative expenditure during the same period should, however, fall by about [...]* %. Pre-tax profit should increase from distinctly negative figures to about EUR [...]* in 2006. Risk positions should be reduced by over [...]* % and the cost/income ratio of the real estate financing business should rise by about [...]* %, inter alia owing to the above-mentioned cost-intensive measures aimed at introducing better risk management, to a little over [...]* %.
(203)
These measures had already largely been implemented or were, in most instances, on schedule. The Commission regards them fundamentally as steps in the right direction. However, in the opinion of the Commission and its advisers, implementation of the desired improvements is, as regards data quality, still behind schedule. This unsatisfactory state of affairs might hamper the operability of the risk management system.
(204)
In addition, the Commission, in line with Mazars’ findings, doubts whether the bank will succeed in generating in future a sufficient volume of business with the desired high margins from customers with low risk profiles. According to Germany’s own data, the real estate financing market is characterised by highly intense competition and is currently in the middle of a consolidation process. As the most attractive market segment in the real estate financing field, the target customers aimed at by BGB are also being strongly wooed by other suppliers. Any slippage from target would have a direct impact on the desired future interest surplus. On the basis of the figures for the summer of 2003 made available to the Commission’s advisers, the underperformance at the time in the generation of new business would have led on an extrapolated basis to a considerable interest earnings shortfall. If the underperformance were to deteriorate in future, then the shortfall in interest earnings would likewise increase. The future generation of sufficient new business depends crucially on market trends in the Berlin/Brandenburg region, where the focal point of BGB’s business continues to lie. If the bank were to have insufficient success here, this would have a lasting impact especially on the value of BGB’s holding in BerlinHyp and would necessitate further write-downs in the current book value of EUR [...]*, which would have a negative effect on earnings and, perhaps, the core-capital ratio of the bank. This question is discussed in greater detail below (paragraph 249). In line with Mazars’ findings, the Commission considers, however, that the bank's overall viability is not called into question by the remaining problems in the real estate finacing business.
(205)
The bank intends to withdraw entirely from the large customer/foreign business area, which also includes consultancy business in the mergers and acquisitions field and structured finance/project financing and is not viewed as forming part of the bank’s core business. It accordingly stopped acquiring new business in principle in 2002. In view of long-term commitments, especially in the structured finance field, an immediate exit is not possible, however, the only option being an extensive reduction in risk positions of about [...]* % by the end of the restructuring period in 2006. The remainder is to be terminated as soon as possible, apart from a limited number of export financing operations covered by export credit agencies and medium- to long-term financing of goods transactions in selected target countries in central and eastern Europe on the basis of proven country expertise; these are being integrated into the capital market business and are to be retained.
(206)
The reductions to do are largely as planned. In the Commission’s and Mazars’ opinion, they are aimed at discontinuing this business area as a whole as soon as possible in an orderly manner and, thanks to the massive reduction in risk positions, at freeing up significant amounts of capital which will help to ensure future capital market capability. The abandonment of this relatively high-risk business area with high individual financing volumes, which does not form part of the core business, will also considerably ease the burden on management, which will be better able to perform its priority tasks in the key areas. The original plan of reductions was amended, however, in June 2003 to take account of the unfavourable market conditions in 2002. This might cause some, but on the whole not significant delay in the reduction of risk positions.
(207)
As an addition to its notification, Germany offered in its response to the Commission’s decision to initiate the procedure not only a scaling down of the real estate services business but also its complete spin-off and - apart from a few companies to be defined and still sellable on the market - transfer to the Land of Berlin by the end of 2005 as a further compensatory measure. This measure accordingly became part of the restructuring plan. It covers all the real estate services companies protected by the April 2002 risk shield, and in particular IBAG, Bavaria, IBV, IBG and LPFV.
(208)
The April 2002 risk shield covers all risks from the bank’s old business in the real estate services field transacted before the cut-off dates mentioned above. This means that risks to the bank in the real estate services business area now arise only from new business transacted after those dates. Since the market for real estate services is still to be regarded as problematic and is characterised by a high degree of forecasting uncertainty, the Commission, supported by Mazars, considers the continuing significant reduction in new business in the real estate services field to be an important contribution to the restoration of long-term viability and concentration on the core business of a regional bank. The transfer of old business protected by the risk shield to the Land of Berlin at the market price likewise enables the bank to free up resources previously tied up outside the core business, although the transfer of old business already covered should not as such have any significant impact on the bank’s risk situation.
(209)
The Commission, in line with Mazars’ findings, considers the complete abandonment of the real estate services business area to be to be a clear, economically meaningful step which should contribute to the long-term stabilisation of the bank’s results. This measure should therefore be viewed favourably by the capital market and should ease the planned privatisation of the bank.
(210)
The planned staff reductions during the restructuring period from 2001 to 2006 amount for the whole group to some 8 500, i.e. a reduction of almost 60 % from over 15 000 employees to just over 6 600. By 30 September 2003, the workforce comprised some 10 000 employees in total, i.e. a reduction of almost 5 200 or about 35 %. These figures are largely as set out in the plan.
(211)
The financial measures are, in the opinion of the Commission, supported by its advisers Mazars, necessary and appropriate as a means of restoring BGB’s financial stability from the point of view of liquidity and capitalisation and of ensuring its refinancing on the capital markets as well as the financing of its restructuring. They consist of measures relating both to own capital and to borrowed capital. The details are as follows:
(212)
The Commission takes the view that the sale of assets and participations will provide the bank with liquidity and reduce risk positions outside the core area. It is not clear, however, that accounting profits of any significance overall can be achieved in this way.
(213)
The refinancing of the bank rests on three main pillars: savings deposits (approximately one third), bank deposits (approximately one third) and securitised liabilities (approximately one quarter). Consolidated liabilities fell from EUR 185 billion at the end of 2001 by EUR 32 billion to EUR 153 billion in mid-2003. This exceeded by a significant margin the planned target for 2003 of a little over EUR 160 billion. By 2006 the figure should have fallen to just under EUR [...]*.
(214)
To prepare for the abolition of state guarantees, the bank aims to switch from its at present relatively large stock of short-term liabilities to medium- and long-term liabilities and to re-enter the capital market in the area of unsecured liabilities. To this end, it has drawn up objectives for the issuance of secured and unsecured liabilities and is seeking thereby to rebuild the trust of the capital market and to expand the investor base. It has held talks with ratings agencies about the realistically attainable rating in the event of successful implementation of the restructuring plan on the basis of the base-case scenario (A- or A3). [...]*. On the whole, an average increase in refinancing costs of [...]* basis points can be reckoned on as a result of the abolition of state guarantees in mid-2005.
(215)
The Commission considers, in line with Mazars’ findings, that the bank’s refinancing strategy, and in particular the base scenario drawn up and the inference of correspondingly higher refinancing costs, is fundamentally plausible. However, a question mark hangs over the bank’s future refinancing because of potential reluctance on the part of market participants, which might materialise especially if the bank’s results fail to come up to expectations. In such an event, still higher refinancing costs would have to be reckoned with. What is more, how far possible saturation effects might be observed in the market in mid-2005 if all public banks in Germany lose the state guarantees is not yet fully foreseeable. The placing of certain securities issues might then be at least hampered.
(216)
For this reason, the Commission sees in the further reduction of risk positions an essential precondition for the successful implementation of the restructuring plan. If the problems described were to occur in future, the bank could effectively combat them by stepping up the reduction effort and thus favourably influence the confidence placed in it by the capital market.
(217)
Another essential precondition for securing the confidence of the capital market is the attainment of a satisfactory core-capital ratio that can act as a buffer against any losses incurred. The core-capital ratio depends firstly on the extent of the risk positions and secondly on that of the core capital itself. The bank is aiming at a core-capital ratio at the end of the restructuring period of more than 7 %. A capital contribution by shareholders, in addition to the August 2001 capital increase, in order to further improve the bank’s capitalisation is, however, not likely before privatisation takes place at the end of 2007. Accordingly, if it is to increase its core-capital ratio, the bank must fall back in particular on a reduction in risk positions or the sale of assets.
(218)
The Commission is aware that the statutory minimum core-capital ratio of 4 % is insufficient to give a bank the necessary breathing space in day-to-day business. In its rescue aid decision of 25 July 2001, the Commission therefore recognised a core-capital ratio of 5 % as being necessary in order to enable a bank to continue to exist. This was based essentially on a letter from BAKred, as it then was. As confirmed by Mazars, the Commission is also aware that in the financial markets a core-capital ratio of 6 % is generally mentioned as being the threshold below which questions arise as to the strength of the institution concerned and the confidence of the financial markets suffers. According to Mazars, ratings agencies tend to view core-capital ratios as a reflection of a bank’s financial strength, which is why credit institutions generally strive to exceed the required capital underpinning in order to ensure sound ratings, this being a precondition for access to the international capital markets on reasonable terms. A capital ratio higher than 6 % may also be wise in the light of the reform of international agreements within the Basel II framework and the abolition of state guarantees in order to fulfil the market’s expectations of greater strength especially on the part of Land banks and thereby to achieve a better rating. The bank is aiming at an A rating and considers a core-capital ratio of at least 7 % to be necessary for this. On the basis of comparable market data (with the average core-capital ratio for the sector in Germany of 6 % being low by international comparisons and with 8 % or even higher being the average value for reputable credit institutions at European level), Mazars considers it indispensable for the bank to achieve in the medium term at least a core-capital ratio of some 6 to 7 %.
(219)
The Commission, in line with Mazars’ findings, likewise regards a medium-term increase in the core-capital ratio to over 6 % as being desirable. However, an increase to over 6 % is, in the Commission’s opinion, solely a commercial objective the responsibility for which must be assumed by the bank and thus cannot be financed by state aid. The bank’s competitors are faced with the same market situation but have to increase their core-capital ratios on their own without any state support. Authorisation of an increase in the core-capital ratio using state resources to over 6 % would therefore unjustifiably place the bank in a better position than its competitors, without this being absolutely essential to the bank’s viability at the time of the decision. The aid would accordingly no longer be kept to the minimum required.
(220)
For this reason, the Commission has insisted that, under the agreement between the Land of Berlin and the bank of 26 December 2002 on the treatment of any claims to repayment brought by the Land arising out of a Commission decision in aid case C 48/2002, the amount of any repayment claim will be left in the bank in the form of a deposit only as far as is necessary to attain a core-capital ratio of 6 % (or a total capital ratio of 9,7 %, as already acknowledged in the decision on the rescue aid) on the basis of the 2002 annual accounts. However, this agreement can be approved by the Commission only in so far as the amount calculated under the agreement also does not lead to any overstepping of the core-capital ratio of 6 % for the BGB group as at 1 January 2004 and hence on basis of the figures current at the time of the Commission decision (thus taking into account the hiving off of IBB promised by Germany and described in paragraph 279).
(221)
On the basis of the same considerations, the Commission has ensured that Germany commits itself to leaving the IBB reserve in the context of the divestment of government assistance business in 2005 in the bank only as far as is necessary to maintain the core-capital ratio at a level of 6 % on the reference date of 1 January 2004. This measure is to be viewed as part of the compensation to be provided by the bank in order to limit in the interests of competitors the distortions of competition caused by the aid. The above refunding of the IBB reserve ensures that, in the context of the divestment of government assistance business, the bank does not have a core-capital ratio in excess of the minimum essential to long-term viability which it might be able to use for expansive business strategies damaging to competitors. If the bank subsequently wishes to achieve a higher core-capital ratio, then it must do so via suitable changes to the risk assets, by building up reserves through its own efforts or by borrowing further funds on the market at the time of or following privatisation.
(222)
To sum up, the Commission, in line with Mazars’ findings, proceeds on the assumption that the bank will, in its own well-understood business interests, make every effort in the long term to reach a core-capital ratio which results in a satisfactory rating from its point of view. According to the bank, this is at least 7 %. The bank has almost three years before the end of the restructuring period in 2006 in which to raise the core-capital ratio through its own efforts from [...]* % to 7 % or more. The Commission considers the aim of successfully implementing the relevant measures so as to further increase the core-capital ratio within this period to be realistic.
(223)
Since the Commission was unable in the spring of 2003 to allay, on the basis of its own analysis, the remaining doubts as to the bank’s viability raised by the failure of the privatisation process and the strongly negative aggregate result for 2002 and since a suitable, effective insulation of the credit risks existing above all in the real estate financing field was, according to Germany, impossible to achieve without further aid, the Commission made sure with the help of independent experts that, apart from a few points, the bank had made adequate provision for the existing risks and had built up suitable reserves. With respect to these points, the Commission’s advisers Mazars recommended measures to amend the restructuring plan as submitted to the Commission in the summer of 2003. At the Commission’s instigation, these were incorporated by the bank and the revised restructuring plan was communicated to the Commission on 29 January 2004. The details are as follows:
(224)
Following an analytical examination of a suitable sample of the bank’s loan portfolio, the Commission’s advisers Mazars recommended that the level of risk provisioning be gradually increased up to the end of the restructuring period in the base-case scenario by EUR [...]* and in the worst-case scenario by EUR [...]*. They also identified an omission in the worst-case scenario which needs to be offset by an additional risk provision of EUR [...]*, broken down into EUR [...]* for 2003, EUR [...]* for 2004, EUR [...]* for 2005 and EUR [...]* million for 2006. Otherwise, the level of risk provisioning was to be regarded as adequate. However, the failure of a single large loan might lead to the risk provisioning being exceeded. This is especially relevant for project financing in the fields of air transport, energy and telecommunications. The worst-case scenario makes an additional risk provision for this of EUR [...]*. In view of the fairly sizeable stock of large loans, the Commission, in line with Mazars’ findings, is aware that exceeding the risks provided for is theoretically possible in the event of the failure of a large loan amounting to at least EUR [...]*. If specific, previously absent signs of such a failure were to appear, the bank would have to increase its level of risk provisioning accordingly. The Commission, in the light of Mazars’ findings, concludes that the bank would be able to take such a measure unaided.
(225)
Following the improvement of the restructuring plan through the incorporation of the measures proposed by the Commission’s advisers Mazars, the Commission regards the level of provisioning for the known risks as adequate. It notes with satisfaction that the bank’s management has taken altogether appropriate measures to build up a suitable risk control system. The structure is well on the way to, but has not yet reached, completion. The Commission trusts that, in its own well-understood interests, the bank will continue this process with as much determination as in the past. It is aware that the bank’s future profitability depends to a considerable extent on further economic development above all in Berlin and the five new Länder. In the Commission’s opinion, these risks are, however, not tangible when viewed from the current perspective and affect every firm in the region differently. The Commission takes the view that the measures contained in the restructuring plan, which certainly point in the right direction, suffice. Absolute certainty is, of course, never attainable in the economic sphere.
(226)
During the restructuring period, the bank’s capital market transactions account for some [...]* % of the operating result. This shows that these transactions are essential to the bank’s profitability. Obviously, the risks inherent in such transactions must be kept properly under control in the interests of the bank’s viability. This is being done firstly by shifting the emphasis from own-account business to customer-related activities. The bank’s risk positions are being reduced in this connection by [...]* between 2002 and 2006, while average earnings of EUR [...]* are being aimed at. The second way in which it is being done is by a risk management system that the Commission’s advisers, on the basis of their investigations, regard as being entirely adequate. They advise, however, that the bank’s dependence on interest-rate changes should be lessened by reducing the positions in the bank book. Bearing in mind this recommendation, the Commission thus considers the risks arising out of capital market transactions to be manageable and regards the buoyancy of this business area as guaranteed.
(227)
The Commission’s advisers Mazars have discussed thoroughly the question of the risks arising out of the valuation of BGB’s holding in BerlinHyp. The book value of the holding in BerlinHyp is EUR [...]*. If BerlinHyp were to miss its targets, e.g. owing to a further worsening of the situation in the real estate market, the business plan would have to be revised. In view of the increased risks that may ensue, the discount factor would then also have to be adjusted and additional risk premiums might be incurred. Such a scenario might even lead to a market price for BerlinHyp of [...]*, […]* .
(228)
The difference between the holding’s book value of EUR [...]* and the net own capital of approximately EUR [...]* represents the devaluation risk in a base-case scenario. This therefore amounts to EUR [...]*. An adjusted, more conservative business plan would include this devaluation risk, as would the annual accounts for 2003 and 2004. At the Commission’s request, the restructuring plan was revised and the devaluation risk duly taken into account. As recommended by the Commission’s advisers, the maximum devaluation risk in the worst-case scenario was also increased by EUR [...]*. However, this has not had any decisive impact on the Commission’s overall assessment.
(229)
For reasons of risk limitation and because of the uncertain further development of the real estate financing business, the Commission would consider it desirable in order to safeguard the bank’s long-term viability for at least the major part of this business to be sold by the group or reduced in size. To this end, the Commission recommends to Germany that BerlinHyp be sold separately in order to improve the privatisation prospects of the remainder of the group. BerlinHyp accounts for about two thirds of the group’s entire real estate financing business and is technically relatively easy to dispose of by selling the shares in BerlinHyp. The remaining third is concentrated in the hands of BGB and LBB and should be restructured in accordance with the strategy worked out by the bank for the real estate financing business. The future risks to the remainder of the group would thereby be reduced by well over half overall.
(230)
However, Germany provided the Commission with information according to which an immediate sale of BerlinHyp might have unacceptable consequences for the bank. The Commission would therefore ask Germany to determine at a later date whether and when a separate sale of BerlinHyp might proceed with a realistic expectation of success and on terms acceptable to the bank, i.e. at a price approximating to BerlinHyp’s net own capital. In that event, potential losses from write-downs in the book value might be kept within bounds and, at the same time, liquid resources would be channelled to the bank and capital freed up. Germany has accordingly communicated to the Commission its intention to divest BerlinHyp either separately or as part of the overall privatisation of BGB by the end of 2007.
(231)
BGB has a claim to 24,99 % of profits including the corresponding liquidation proceeds with respect to LBB against the Land of Berlin and a 75,01 % interest in LBB in the form of a dormant holding.
(232)
The Commission’s advisers Mazars consider the valuation of this claim in BGB’s books to be in need of auditing because LBB’s underlying value may have fallen since the relevant year of 1998. A possible write-down would have a one-off effect on the group's consolidated pre-tax profit in 2005 of about EUR [...]* in a pessimistic scenario and of about EUR [...]* in an optimistic scenario.
(233)
As recommended by its advisers, the Commission therefore considers it necessary to take this write-down effect properly into account in the restructuring plan through a write-down of EUR [...]* in the base-case scenario and through an additional writedown of EUR [...]* over and above the EUR [...]* writedown so far envisaged in the worst-case scenario. These provisionally estimated adjustments are dependent on a precise valuation of LBB and should finally be carried out as soon as that valuation has been effected following clarification of the outstanding issues relating to LBB (exact size of the remaining IBB reserve once IBB has been hived off, Commission decision on the consideration for the IBB housing-promotion assets). The Commission considers, however, that the resulting impact on the bank’s consolidated core capital is not likely to put the group’s viability at risk since, with a core-capital ratio of [...]* % or even more, this can be absorbed by the bank.
(234)
The conversion of BGB’s consolidated accounting to adapt it to IFRS (International Financial Reporting Standards) in 2005 calls inter alia for reassessment of the pension provisions. In the opinion of the Commission’s advisers Mazars, these could have a negative impact on the consolidated own capital to the tune of some EUR [...]*. It will have to be borne in mind, however, that as a result of the introduction of IFRS opposite effects may also result from the adjustment of other balance-sheet items. In the opinion of the Commission and its advisers, these cannot at present be reliably assessed. Even if these balance-sheet effects were to prove negative on aggregate, they are unlikely to be able to impair the bank’s overall viability. The introduction of IFRS leads only to a partial reassessment of already known facts, and not to the discovery of new risks. Moreover, it concerns all European companies, which must carry out adjustments on the basis of IFRS and resolve any transitional problems that arise in cooperation with the competent supervisory authorities. The bank's viability depends rather on its financial performance and its ability to manage the risks facing it, which are to be assessed separately.
(235)
The bank’s capacity to generate new business in its various areas of activity is the decisive factor as regards its viability and privatisation prospects. It has carried out studies into its market position and future market prospects from which it has derived its future business strategy.
(236)
This shows that in most business fields the plans and strategies are realistic. The bank intends to introduce new products and marketing channels. However, the Commission considers the qualitative and quantitative objectives and the strategy in the real estate financing field to be overoptimistic. [...]*. This will depend crucially on how the overall economic situation develops and on the bank’s ability to react to changes in the market situation and in customer needs and cannot therefore be conclusively assessed by the Commission at present. Should the bank not succeed in meeting its targets on a lasting basis, its viability may be endangered, especially if the real estate financing business remains at its current size. If the targets cannot be met in the event of a substantial scaling-down of the real estate financing business, the quantitative effects would also be considerably reduced and could be better absorbed by the bank’s other business areas.
(237)
After the report by its advisers Mazars on the restructuring plan submitted had made the Commission sufficiently certain in the autumn of 2003 about the bank’s viability and, in particular, the fundamental suitability of risk provisioning, a positive decision on the aid requested could be considered only if the compensatory measures offered could be regarded as sufficient. As stated below (see paragraph 257 et seq.), the Commission still had considerable misgivings in this respect, particularly as regards retail business, where the bank plays a prominent role on the Berlin regional market, but also as regards real estate financing, which also benefited from substantial aid. In the latter area, the Commission experts have also expressed misgivings regarding the bank's ability to generate sufficiently profitable new business in the future. In the Commission’s view, therefore, the separate sale of at least a significant part of the real estate financing business as compensation for competitors would also generally improve the viability and privatisation prospects of the rest of the group.
(238)
In the autumn of 2003, on the basis of the restructuring plan submitted and the conclusions reached by its advisers, the Commission therefore requested Germany to quantify the effects of a separate medium-term sale of Berliner Bank (accounting for some one quarter to one third of BGB’s retail business) by the end of 2005 and of BerlinHyp (some two thirds of BGB's real estate business) by the end of 2006. This was to enable the Commission to ascertain whether such further compensatory measures would not jeopardise once again the banks' viability, which had basically been confirmed under the current restructuring plan.
(239)
Germany and the bank began by summarising the underlying situation. On the basis of the medium-term plan of 24 June 2003, the expected additional charges resulting from the incorporation of the Commission advisers’ proposals, from the already approved divestment of real estate services business and the hiving-off of IBB were quantified. Overall, in the base-case scenario these three measures would have one-off effects in the period 2003 to 2006 of minus EUR [...]* - EUR [...]*, of which minus EUR [...]* for the increase in risk provisioning and minus EUR [...]* - EUR [...]* for the negative sales proceeds, the write-down of the book value of investments and other consequences of the transactions involved in divesting the real estate services subsidiaries RGB and IBAG. However, the medium-term and long-term effects of those three measures were small. Thus, the planned tax savings in 2006 were reduced to only a minimal extent, by EUR [...]*, from EUR [...]* (according to the medium-term plan of 24 June 2003) to EUR [...]* (on the new calculation) and could, therefore, be achieved by the bank generally without any significant change in the planned magnitudes. The medium-term plan of 24 June 2003 was based on a target rating of [...]* for the group and a return on capital of [...]* % in 2006.
(240)
Against this, Germany and the bank argued that a divestment of Berliner Bank by the end of 2005 would adversely affect the group’s medium-term planning. Overall, there would be one-off effects in the period 2003 to 2005 of EUR [...]*, [...]* of which being accounted for by the extraordinary costs of the sale and the rest by provisions for staff, IT, buildings and additional restructuring costs. In the medium and long term, the planned pre-tax result in 2006 of EUR [...]* (according to the reworked medium-term plan incorporating the three measures mentioned above) would fall by EUR [...]* to EUR [...]*, of which around half being accounted for by the discontinuation of Berliner Bank's earnings contribution to the group and the rest by the delayed staff cutbacks, the abandonment of the planned increase in commission earnings and remaining (fixed) costs (primarily on account of back-office diseconomies of scale). However, this calculation assumed that, in order to maximise the number of bidders, Berliner Bank would be sold as an independent bank, with further charges being incurred. The expected proceeds from the sale of Berliner Bank of EUR [...]* to EUR [...]* were already included in the one-off effect of the extraordinary costs of the sale. According to the bank, this was, in any case, more than offset by the necessary core capital for Berliner Bank equivalent to [...]* % of risk items amounting to EUR [...]*, giving a negative effect of EUR [...]* to EUR [...]*. In addition, the divestment of Berliner Bank would reduce the profit share of retail business in BGB’s total business from just over [...]* % to around [...]* % and the share accounted for by capital market business would accordingly rise from just over [...]* % to some [...]* %. As a result, given the core-capital ratio, there could be a deterioration in the rating since capital market business was regarded as being riskier than retail business. This would have a negative effect on the refinancing, with the result that the sale of Berliner Bank would also give rise to operating problems during the restructuring period. The sale of Berliner Bank would reduce the return on capital by around [...]* % percentage points from [...]* % in 2006 according to the medium-term plan of 24 June 2003 to around [...]* %.
(241)
The Commission has carefully analysed the arguments adduced by Germany and the bank. In its view, these do not represent any insuperable obstacles to the hiving-off of Berliner Bank on competition grounds.
(242)
For one thing, with the relative reduction in the contribution of retail business to the bank’s overall business to which the hiving-off of Berliner Bank threatens to give rise, the bank is free to maintain a balanced structure by carrying out corresponding reductions in the other areas of capital market transactions and real estate financing. The bank’s structure and the core-capital requirements would thus remained unchanged. In fact, such reductions in the risk items would release additional capital, thereby helping to boost the core-capital ratio further. As an alternative to such reductions, the bank could, with a view to covering the higher risk, raise the core-capital ratio either by making further efforts of its own to reduce selected risk items more than planned, thereby releasing core capital, or by borrowing fresh medium-term capital on the capital market. This would prevent any significant deterioration in the rating and thus in the refinancing terms, with the result that the bank could cope with the hiving-off operation in operational terms too.
(243)
In calculating the one-off effects of the divestment of Berliner Bank, Germany and the bank assume that Berliner Bank would be sold as an independent bank in order to maximise the number of bidders. Given that Berliner Bank is at present incorporated into Landesbank Berlin as a dependent business area and branch, Landesbank Berlin would have to be hived-off for sale as an independent legal entity. According to the bank, a core-capital ratio of [...]* % of the risk items and hence core capital of around EUR [...]*, which would have to be provided afresh by BGB are necessary. However, in spite of a core capital of EUR [...]*, BGB expects that a sale would bring in only EUR [...]*-EUR [...]*. In the Commission's view, this calculation is very conservative. The amount of net equity usually serves as one out of several benchmarks for estimating the value of a company. If Berliner Bank’s core capital is to be some EUR [...]*, it is, in the Commission’s view, rather unlikely for the sale proceeds to be only EUR [...]* to EUR [...]*. Given the well-established brand name and client basis of Berliner Bank, the sales proceeds should tend to reach or even exceed the value of the core capital, which the bank regards as an expense, and should therefore reduce BGB's charges to a much greater extent. But even if, exceptionally and for reasons not clear to the Commission, the situation here were different, it would not make sense for BGB to sell Berliner Bank as an independent bank. The brand, the customers and other assets of the working company all have a positive value. If BGB considers that not even the core capital, which needs to be provided afresh by BGB, can be realised in the sale, Berliner Bank's assets can, of course, be sold as part of a so-called asset deal that should at least generate some proceeds and thus reduce an extraordinary negative effect from the sale for BGB. As a result, the negative one-off effect of EUR [...]* would be significantly reduced.
(244)
In the Commission's view, the claimed negative recurring effect on the return on capital of [...]* % can clearly be improved on by the bank if the sale is spread over more than one year.
(245)
Having considered the Commission's analysis, Germany finally agreed that BGB would be viable if Berliner Bank were sold separately. It has stated its willingness to sell Berliner Bank separately by 1 February 2007 (real effective date), with a tendering procedure being launched in 2005 and completed by1 October 2006. The formal commitment was submitted to the Commission on 6 February 2004.
(246)
As a result, the entire year’s result for 2006 is still attributable to BGB, and the adjustment costs can be spread over a longer period or it will be easier to take countermeasures such as a further reduction in the short-term fixed costs for IT, back-office staff and buildings. According to BGB’s own figures, the negative effects stemming from abandonment of the planned increase in LBB's commission earnings attributable to reorganisation, workforce uncertainty and the use for restructuring purposes of management resources of EUR [...]*, from the delay in workforce cutbacks within the group of EUR [...]* and from the remaining costs caused by diseconomies of scale of EUR [...]* would not continue indefinitely. The Commission shares this view.
(247)
The Commission’s position is confirmed by its review of the one-off effects and the long-run effects on BGB's return on capital. The outturn figures will probably be much lower than those given by Germany and the bank. If this were not to be the case because of a series of unfortunate circumstances or because of unfavourable market developments, even a return on capital of [...]* % in 2007 (return on capital of [...]* % according to the medium-term plan of 24 June 2003 less [...]* % as a result of the divestment of Berliner Bank) would, on the Commission's estimation, not result in a situation where the remaining parts of the group would again be dependent on government assistance, which, under the ‘one time-last time’ principle of state aid legislation, could no longer be granted. The bank has it within itself to become more stable by raising the core-capital ratio to 7 % or more. This would have a positive effect on the rating and, from an operational viewpoint, would ensure satisfactory refinancing conditions. In the Commission’s view, the return on capital of [...]* % to [...]* % expected in 2006 under adverse conditions would, given the current difficult situation in the German banking sector, be at the lower end, if anything, of the range that is regarded as satisfactory on the market for a bank’s long-term viability. However, the Commission expects that the privatisation promised for 2007 will lead to a further strengthening of the bank. If the new investor were to regard the return on capital or the capital endowment of the bank at the time as unsatisfactory, it is to be expected that it would, in its own interests, carry out further rationalisation measures, e.g. reductions in unprofitable areas of business or capital injections, which would bring about the necessary improvement in the rating and in the refinancing situation.
(248)
Against this, the Commission agrees with Germany and the bank that, as things stand, it cannot be ruled out with sufficient certainty that a strict requirement to sell BerlinHyp separately in the medium term might unduly prejudice the bank's viability. However, it still has - and this has been confirmed by its independent advisers - some doubts that the bank will manage to generate to the extent envisaged new, higher-margin business in real estate financing. For this reason, the Commission would generally regard it as a positive contribution to strengthening the bank's long-term profitability if it were to withdraw from real estate financing to a greater extent than hitherto planned. This could be achieved above all by selling BerlinHyp separately, and this was, therefore, thoroughly examined by the Commission.
(249)
According to Germany and the bank, the binding requirement to sell BerlinHyp separately in the medium term would have the following adverse effects on the rest of the group and would impose the following requirements, which could not necessarily be met by the buyer. As far as possible, the buyer would have to take over the group’s internal refinancing (currently EUR [...]*) on similar terms, i.e. it must possess a rating at least as good as that of Landesbank Berlin, and to assume responsibility for BGB's guarantee for BerlinHyp in order to avoid applying the methodology for large credits (currently estimated at around EUR [...]*). In addition, the buyer would have to offer at least BerlinHyp's book value as the purchase price since otherwise the book value might be significantly written down, [...]*. Even if the tendering procedure had a negative outcome, there would still be the risk of the book value being written down further. Moreover, a sale that did not seriously impair the restructuring plan would be possible only if the cooperation on marketing between BerlinHyp and the group could be continued. The requirement of a separate sale would entail a one-off write-down of the present book value of EUR [...]* by EUR [...]* to the book value of BerlinHyp's capital of EUR 519 million. The expected pre-tax result for the rest of the group in 2006 would be reduced by a further EUR [...]* or so (difference between the disappearance of the planned BerlinHyp result of some EUR [...]* and the interest earnings on the expected sales proceeds of some EUR [...]*). Together with the separate sale of Berliner Bank, this would result in a further fall of some [...]* % in the target return on capital of the rest of the group in 2006 to a little over [...]* % generally and a core-capital ratio of only just over [...]* %.
(250)
Since a binding requirement to sell BerlinHyp separately would thus give rise to further significant risks for the viability of the rest of the group, the Commission, as things stand, does not regard this either as an appropriate measure for strengthening long-term profitability or as a feasible compensatory measure on which the decision would rest. It thus welcomes Germany's intention that the feasibility of a separate sale of BerlinHyp at a later date should be re-examined in the light of the privatisation of the rest of the group and that, depending on which scenario is more likely to improve privatisation prospects, BerlinHyp will be sold either together with the rest of the group or separately by the end of 2007 as part of a transparent, open and non-discriminatory procedure. In the Commission's view, BerlinHyp could realistically be of interest once again, at least from 2006 onwards, to a strategic investor. BerlinHyp's business plan also assumes an improvement by then in the general market situation for real estate financing business. The Commission considers that a review of the prospects for a separate sale should, therefore, be conducted in 2006. It also expects that, in line with the recommendations of its advisers and with the restructuring plan reworked on this basis, the bank will [...]* as soon as unexpectedly poor business results show this to be necessary. This measure would, of course, minimise the potential risk stemming from the need to make a further write-down [...]*. In the Commission's view, such measures would be conducive to the long-term viability and privatisation prospects of the rest of the group.
(251)
On 29 January 2004 Germany submitted the current restructuring plan including the medium-term financial plan, which is based on figures as at mid-January 2004. The latter updates the previous version of June 2003, on which the viability assessment by the Commission and its consultants’ was based, and takes into account, for instance, the recommendations of the Commission’s consultants regarding the risk provisions. As to the divestment of Berliner Bank, which has not yet been incorporated in the current medium-term financial plan, Germany submitted estimates based on the analysis presented in December 2003. The figures of the current plan do not differ significantly from the version of June 2003 and therefore do not alter the Commission’s assessment of BGB’s viability prospects.
(252)
After incorporating the recommendations of its advisers Mazars, the Commission regards the restructuring plan as being generally plausible and complete in spite of the continuing uncertainties noted in connection with future developments. In its view, the operational, functional and financial measures that have already been taken or are envisaged are suited to restoring the bank's long-term viability and the failure to date to meet targets is not such overall as to give rise to any lasting misgivings regarding the feasibility of the restructuring plan. A number of measures are running below the targets set in the plan. But some of the leeway will be made good by overachieving targets in other areas.
(253)
The prospects for viability are dependent to a large extent on future profits, on steps to strengthen the core-capital base and, in particular, on the ability to generate new business and on the restructuring plan being implemented in full. The bank will be extremely dependent on capital market earnings, especially during the restructuring period. The real estate financing strategy is ambitious and threatens to fall short of the targets set. A further deterioration on the real estate market in the Berlin area and a further decline in gross domestic product would threaten the bank's viability. To reduce this risk, the Commission considers that a larger share of the real estate financing business should be hived off through a separate sale of BerlinHyp and expects Germany to carry out a detailed analysis. The bank could then more easily offset any losses stemming from the smaller real estate financing business that would remain within BGB/LBB thanks to expected positive contributions from retail business and capital market business.
(254)
The bank does not at the moment have any latent reserves or other financial resources that would absorb larger losses during the restructuring period. As a result, the Commission considers that a core-capital ratio of 6 % is the minimum necessary to ensure viability and hence the maximum that can be financed out of state aid. It expects the bank to make every effort to raise the core-capital ratio to around 7 % or higher by reducing risk assets further or by borrowing more on the market. The bank's capital market capability and privatisation prospects would thus be further improved.
(255)
In the Commission’s view, the maximum reduction in the anticipated return on capital in 2006 from around [...]* to [...]* % to some [...]* to [...]* % that the additional compensatory measure of a divestment of Berliner Bank is expected to bring about does not threaten the bank's long-term viability. The Commission assumes that, following the bank's privatisation, an investor will take all necessary measures to achieve for the bank a level of profitability that is acceptable to a market-economy investor.
(256)
The Commission considers that, after the restructuring period, the privatisation of the bank will have sufficient prospects of success. Germany has undertaken to introduce a privatisation procedure immediately after closure of the annual accounts for 2005 and to complete that procedure by the end of 2007. The Commission regards this as a realistic timetable. In this connection, it stipulates that Germany and the bank must, until then, make every effort to remove any remaining obstacles to the privatisation. These include the still complex structure of the group, which is to be further slimmed down as part of the restructuring process, and the concentration of the still insufficiently focused product range and an improvement in the group's internal transparency. In addition, the purchase price will tend to be adversely affected by the fact that the bank has leased a large proportion of its business premises at prices exceeding the market level. According to calculations by the Commission's advisers, the cash value of this disadvantage will be somewhere in the region of EUR [...]* to EUR [...]* in 2006 and an investor can be expected to take this into account in its tender. The planned privatisation will take place between one and two years after the expiry of the State's institutional and guarantor liability. In the Commission's view, this will allow a potential investor sufficient time to take a look at the bank's market operations on a stand-alone basis following expiry of the institutional and guarantor liability in 2005 and to conduct a proper analysis with a view to preparing its bid.
(257)
The exemption in Article 87(3)(c) of the EC Treaty is subject to the condition that the aid must not adversely affect trading conditions to an extent contrary to the common interest. According to points 35 to 39 of the guidelines, measures must be taken to mitigate as far as possible any adverse effects of the aid on competitors. This condition usually takes the form of a limitation on the presence which the company can enjoy on its market or markets after the end of the restructuring period. Point 37 states that the compulsory limitation or reduction of the company’s presence on the relevant market(s) should be in proportion to the distortive effects of the aid and, in particular, to the relative importance of the firm on its market or markets. Under point 38, a relaxation of the need for compensatory measures may be contemplated only if such a reduction or limitation is likely to cause a manifest deterioration in the structure of the market, for example by having the indirect effect of creating a monopoly or a tight oligopolistic situation. It has already been explained with regard to a hypothetical case of insolvency that, in view of the market structures and BGB’s position on those markets, a reduction or limitation of BGB’s presence will not lead to the creation of a monopoly or tight oligopoly (see below).
(258)
Compensatory measures can take different forms, such as a hive-off of assets or subsidiaries or the closure of capacity. Point 39(i) of the guidelines states that, where there is structural excess of production in a market affected by the aid, the compensatory measures must make a contribution to the improvement of market conditions by irreversibly reducing production capacity and that a capacity reduction is irreversible when the relevant assets are rendered permanently incapable of achieving the previous rate of output or are permanently converted to another use.
(259)
The markets in financial services are not markets where there is structural excess of capacity within the meaning of point 39(i) of the guidelines, which refers to ‘production capacity’ and ‘plant’ and thus implicitly to manufacturing rather than to service industries, where capacity can generally be adjusted much more easily. The excess capacity sometimes spoken of in banking, e.g. with regard to the density of branch networks, is not usually structural in the sense of being the outcome of a lasting drop in demand; rather the reference is to labour-intensive and hence cost-intensive areas where capacity is to be reduced primarily on grounds of profitability.
(260)
But, even if the view were to be taken that financial services did indeed suffer from excess capacity, that capacity could not be ‘rendered permanently incapable of achieving the previous rate of output’ or be ‘permanently converted to another use’. The capacities used to provide banking services - primarily staff, branches, advice centres, back offices and computer and telecommunications systems - are highly adaptable and can be reemployed, hired out or otherwise brought to the market at no appreciable cost. An irreversible reduction of capacity is thus impossible and cannot be a test to be applied to the case at issue.
(261)
In what follows, therefore, the Commission considers whether the sales, closures and reductions of subsidiaries, assets and lines of business within the meaning of point 39(ii) offered as compensatory measures are sufficient to mitigate the distortive effects of the aid.
(262)
The measures Germany initially offered as part of the restructuring plan can be summarised briefly as follows:
-
divestiture of subsidiaries and holdings: The main sales were to be in retail banking: Allbank, represented throughout Germany (now sold), Weberbank in Berlin (not yet sold), BG Zivnostenska Banka a.s. in the Czech Republic (sold) and BG Polska SA (retail business and ‘Inteligo’ Internet business sold, remainder in liquidation),
-
closures: Closure of some 90 branches serving private and corporate customers in Berlin and Brandenburg (the bulk of them in Berlin); 6 customer centres throughout Germany; 6 real estate financing offices in Germany and 3 abroad; 3 capital markets offices located abroad; and 14 large customer and international business offices located abroad,
-
withdrawal from lines of business: long-term withdrawal from large customer and international business (e.g. loan transactions with foreign banks, advisory services for large customers, privatisation and aircraft financing),
-
reduction measures: in capital markets, reduction of risk assets by [...]* % and of debt finance by [...]* %; in real estate, reduction of the volume of investment funds by over [...]* % (about EUR [...]*) and of project development by [...]* % (about EUR [...]*), and office closure and staff reductions of 50 %; reduction of the small public-sector business and integration of the remainder into the corporate business.
(263)
Germany stated that these measures together would lead to a reduction in staffing of 50 % (from about 15 000 to 7 500) and a reduction in the balance-sheet total from roughly EUR 190 billion to EUR 140 billion.
(264)
In the decision initiating the procedure, the Commission commented that, for want of sufficiently detailed information, it could not make a proper assessment of the impact of these measures, which in some cases were described only vaguely, as regards both BGB’s individual areas of business and its position on the markets; it thus asked for further information. Germany then supplied detailed information on the effects on the individual business areas or markets (see paragraph 291 et seq.) and the overall impact: total assets reduced by EUR 51,5 billion, or 25 %; total liabilities reduced by EUR 57,8 billion, or 27 %; and consolidated balance sheet reduced by EUR 50,2 billion, or just under 27 % (26).
(265)
But, in the decision initiating the procedure, the Commission had already expressed doubts as to the adequacy of the planned compensatory measures. It seemed questionable whether the proposed reduction in the balance-sheet total could be regarded as sufficient in view of the large sum to be provided in aid and the Commission’s practice with regard to restructuring assistance for banks (27). It drew attention to the minimum capital ratios required by law, which might provide a rough guide for the assessment of compensatory measures in the banking sector. The argument is as follows. In order to continue in business, an undercapitalised bank must either reduce its risk assets, and hence its volume of business, in proportion to the shortfall in capital (e.g. applying the legal minimum core-capital ratio of 4 %, the risk assets must be reduced by a factor of up to 25); or seek a capital injection equal to the shortfall. Such a capital injection will enable it to avoid the reduction that would otherwise be necessary. This concept of an ‘opportunity reduction’ can serve to render visible the market distortion caused by a capital injection and thus provide a rough guide for the assessment of compensatory measures. But the Commission had pointed out that this would not be a mechanical rule and that, in any particular case, account would have to be taken of the economic circumstances, with special reference to the viability of the firm and the competitive situation on its markets.
(266)
As regards the overall impact, Germany argued that the correct point of reference was not just the core capital but rather the own funds, made up of core capital and additional capital; here the legal minimum was 8 %, so that the expansion of business permitted by the aid, or the contraction of business it prevented, had to be valued using a factor not of 25 but of 12,5 at most. In reality, a bank could increase its risk-weighted assets by 25 only if a capital increase comprised additional capital as well as core capital. Even if the bank already had additional capital that could not previously be taken into account, (28) the assessment should not be based on an expansion of business that had been made possible only by the additional capital that had been available in any event. Germany further contended that the capital ratios actually required on the market were well above the legal minimum, at 6 % at least for core capital and about 10 % for own funds. BAFin had confirmed this approach and had explained it in detail in comparisons with the averages for German banks (a core-capital ratio of some 6 to 7 % and an own-funds ratio of 9 to 11 % or, in the case of private banks, 10 to 11 %) and with the averages for large European banks, which were higher (a core-capital ratio of 8,5 %). Germany concluded that the economic impact on the market of a capital injection of about EUR 1,8 billion should be valued at about EUR 18 billion. The Commission accepts these arguments.
(267)
Turning to the risk shield, at the time of the decision initiating the procedure, the economic value of this aid was not clear. Since then Germany has argued that the economic value of the risk shield should be estimated at a little over EUR 6 billion (see paragraph 138). It has also stated that real estate services are not subject to the solvency rules, so that the contraction in business that is avoided cannot be derived from the capital ratios. It further contends that the risk shield relates essentially to old business in real estate services. According to Germany, it could be argued that, during the restructuring of IBAG, new business was made possible only because cover had been provided for the company. But, in that event, the market distortion could be measured only by reference to the new business (estimated at about EUR [...]* altogether in the restructuring phase; see paragraph 90) or, at most, to the overall value of the risk shield (EUR 6,1 billion).
(268)
The Commission cannot accept this estimate. Without the risk shield or, alternatively, a capital injection of about EUR 6 billion, BGB would not have been able to continue in business as a result of the interlocking risks within the group. The effect of the risk shield is thus comparable to that of a capital injection of some EUR 6 billion. The same applies to the capital contribution provided for in the repayment agreement, which, in the event of a recovery decision by the Commission, can be estimated at a maximum value of EUR 1,8 billion (29).
(269)
If the total economic value of the aid is EUR 9,7 billion and applying a factor of 10 to the own-funds ratio is actually required, the reduction in the balance sheet that serves as the point of reference for an estimate of the market distortion and as a rough guide for the compensatory measures would come to almost EUR 100 billion out of EUR 190 billion.
(270)
This demonstrates the limits to the applicability of the opportunity argument. An immediate reduction on this scale would be possible only in the event of insolvency. Without the aid, therefore, the only possible course would have been for BGB to cease trading; conversely, the only acceptable compensatory measure would be the insolvency of BGB. But, within the time needed for an ordinary restructuring operation, compensatory measures on the scale described above can be implemented in the short and medium term only with difficulty or at the cost of heavy losses on the sale of parts of the organisation or the cancellation or termination of long-term contracts and positions if the viability of the firm is not to be jeopardised for a long time to come or indeed rendered in all probability impossible. Firstly, such a consequence would hardly be compatible with the objective of restructuring aid and the yardstick by which it is measured, namely the return of the recipient firm to long-term viability. Secondly, it would be out of proportion to the impact of the various aid measures on individual lines of business and markets. Consequently, the opportunity argument cannot be applied mechanically to identify the required level of the reduction in the balance-sheet total.
(271)
The Commission has accordingly sought to ensure an overall contraction in the volume of business in line with its practice in the past but, above all, also an effective reduction in the bank’s presence on the markets, having regard to the effects of the measures proposed on the individual lines of business.
(272)
BGB operates primarily in private and corporate retail banking, real estate financing, real estate services (investment fund and project business) and capital markets (money and securities dealings).
(273)
The other lines of business are less significant in terms of volume, are to be cut back or closed down and are of no further relevance here. This applies to the public-sector lending segment, which is to be substantially reduced and will in future form part of the corporate business, and to the large customer and international segment (e.g. project and export financing), which is to be wound up. Investment banking activities consisted only of a relatively small volume of share and security issues and will not play an independent role in future. IBB’s development banking role is to be hived off from LBB when institutional liability and guarantor liability for LBB come to an end in 2005.
(274)
On the basis of the information provided by Germany, the decision initiating the procedure treated real estate as one line of business but, in order to assess the compensatory measures further, this had to be divided into real estate financing and real estate services because of their different supply and demand structures. According to BGB’s in-house definition, real estate financing is large-volume financing (involving sums of EUR 5 million and upward) and thus primarily commercial real estate financing (for housing construction or shopping centres, for example). It is carried on mainly by BGB’s subsidiary BerlinHyp, which accounts for about two thirds of the entire volume, but also by LBB and BGB itself. Private real estate financing falls predominantly within the group's private customer business.
(275)
BGB’s real estate services consist essentially of investment fund business and building and development work. It was formerly conducted by IBG and is now handled by IBAG, which is a wholly owned division of BGB.
(276)
Real estate services are the area which was the main cause of the crisis and of the restructuring measures under consideration here, and they have benefited most from the risk shield, the measure that represents the largest volume of aid. From the outset, therefore, there were doubts about the continuation of this line of business.
(277)
In the summer of 2002 Germany offered to hive the real estate services business off from BGB and to transfer it to the Land of Berlin. This general intention was spelt out in detail in the undertaking submitted by Germany in January 2004. Germany here undertakes to ensure that by 31 December 2005 the BGB group sells or liquidates all holdings in real estate service companies covered by the risk shield.
(278)
In detail, the undertaking provides that by 31 December 2004 the Land and the bank are to take a final decision settling which holdings can suitably be sold to outsiders in a transparent, open and non-discriminatory bidding procedure. According to Germany, the number of such holdings can reasonably be expected to be small. Essentially, there is only one fairly large company involved which has about 160 employees and is covered by the book value guarantee afforded by the risk shield, so that under the detailed agreement any profit on the sale is to be transferred to the Land. If sold to outsiders, the company will no longer be covered by the guarantees in the risk shield. All holdings not sold or liquidated by 31 December 2005 will be acquired by the Land of Berlin on market terms, with the price being determined by an accountant commissioned by the Land or by arbitration if that proves necessary after the first valuation has been reviewed by an accountant commissioned by the bank. Under the detailed agreement, the Land already has special rights of assent, information and control in the real estate services area, which are exercised by BCIA.
(279)
At an early stage in the procedure, Germany also announced its intention of divesting LBB of the development business of IBB and at least part of the IBB special reserve, which is currently available to LBB as core capital. This intention was likewise spelt out in an undertaking submitted by Germany in January 2004. Germany here undertakes to ensure that by 1 January 2005 IBB’s development business is transferred to a newly set up, independent development bank belonging to the Land of Berlin and that, at the same time, the IBB special reserve is hived off from LBB towards the capital of the new development bank to the extent possible without falling below a core-capital ratio of 6 % on 1 January 2004. The section of the IBB special reserve still needed for the capitalisation of BGB will be invested by the Land in one or more dormant holdings in LBB and will bear interest at market rates. At the time these dormant partnerships are formed, in view of LBB's long-term rating (leaving aside the public institutional and guarantor liability) and having regard to the contractual structure of the dormant holdings, a premium will be determined at a reference interest rate in line with those of comparable core-capital instruments traded on the market. The comparability of such core-capital instruments is to be determined on the basis of the contractual rules governing them and the risk profile of the issuer.
(280)
In the autumn of 2003 the following updated overall picture could be given of the measures envisaged by Germany to reduce the volume of business (measured on the basis of asset positions) in the individual business areas in the period from 2001 (end-of-year figures) to 2006 (planned balance sheets or profit-and-loss accounts):
Reduction measures (30)
(in billion euro)
Business area
Segment assets
Balance sheet
Plan
Change
2001
2006
Retail banking
-
Private customers
-
SME customers
20,0
12,2
7,8
[...]*
[...]*
[...]*
[...]*
[...]*
[...]*
Public sector
11,0
[...]*
[...]*
Capital markets
109,7
[...]*
[...]*
Large customer/international
10,8
[...]*
[...]*
Real estate financing
31,2
[...]*
[...]*
Real estate services
3,2
[...]*
[...]*
Subtotal
185,9
[...]*
[...]*
Interest management and consolidation
-16,8
[...]*
[...]*
Total assets (not including IBB)
169,1
[...]*
[...]*
IBB
20,1
[...]*
[...]*
Balance-sheet total (consolidated)
189,2
[...]*
[...]*
(281)
The measures planned by Germany at this stage would result in an overall reduction in the balance-sheet total of 30 %. They include divestments (e.g. some EUR 6 billion in retail banking through the sale of Allbank, BG Polska, Zivnostenska Banka and Weberbank), closures (e.g. of some 90 branches and 6 private banking centres) and asset reduction. In the large customer/international and real estate services business lines, which are to be wound up or hived off, residues will remain after 2006 which will have to be dismantled in stages. The public-sector business will be cut back significantly. After restructuring, therefore, the main pillars of the bank will be retail business in the Berlin area, real estate financing and capital market business.
(282)
Even though the hive-off of IBB’s development/support business cannot be viewed as a compensatory measure in that development business forms part of the public service provided by the Land of Berlin and is not a commercial activity (31), it is to be noted that a total reduction of roughly a quarter (not taking account of IBB) or just over EUR 40 billion is basically in line with the Commission’s practice in similar cases in the financial services sector. However, reducing assets and balance-sheet items serves primarily to give an overall impression but cannot in general be equated to an effective reduction in business activity, let alone market presence. This applies in particular to the three remaining principal business lines. In retail banking, although shareholdings have been or will be sold (Polska, Zivnostenska, Allbank, Weberbank) and branches shut, the restructuring plan valid up to the autumn of 2003 aimed to keep market presence in Berlin more or less intact or even to consolidate it slightly in individual segments. The measures in this business area should therefore be viewed as primarily serving to concentrate on the regional core business and to cut costs by closing branches. In real estate financing too, the planned reduction is relatively modest in relation to total volume. In the capital market business sector, although there will be major cutbacks in business lines, a significant volume of business will remain.
(283)
Germany and BGB stated that making further cutbacks or even abandoning an entire business line would be difficult and would jeopardise the bank’s viability. The real estate financing business of BerlinHyp, LBB and BGB, given current market conditions and the as yet incomplete restructuring of this business area, could not be sold in the short term or could be sold but only with major losses in book value. Furthermore, a positive profit contribution was expected from this area before the end of the entire restructuring process and would be needed to achieve the overall target result from 2004 at the latest.
(284)
The Commission examined these arguments, together with the related data provided, and came to the conclusion that divestment of the real estate financing business in the short term would jeopardise the bank’s viability (see paragraph 230). Moreover, an analysis of the competitive situation on the German market for real estate financing showed that BGB is not among the leading suppliers. According to the original notification, BGB, with a share of some 5 % in 2000, occupied third place. However, according to more up-to-date data submitted by Germany, which are adjusted for public-sector lending, actual market share in 2000 was only some 3 %, and this is likely to fall to 2 % by 2006. This coincides with other sources of information which show that in 2001 BGB did not reach the third place originally indicated or achieve a 5 % market share, either in the mortgage lending market as a whole or in the various segments. (32) Accordingly, it would not appear to be urgent to reduce BGB's market presence in this area in order to avoid unreasonable distortions of competition.
(285)
Nevertheless, it would be preferable if the BGB group were to pull out of this business area since the mere continuation of its activities on the markets for real estate financing distorts competition to some extent. However, this would be on condition that a withdrawal would not endanger the restoration of long-term viability. In this connection, the Commission welcomes the intention of Germany and the Land of Berlin to sell the real estate financing business line separately or as part of the overall privatisation of BGB.
(286)
The capital market business, whose segment assets have already been reduced by almost 20 %, was in 2002 the only business line to make a significant (i.e. hundreds of millions) positive profit contribution. At the end of the restructuring process in 2006, it is to be one of the main pillars, together with retail banking, of the group’s result and profit. Consequently, the capital market business is, first, essential to the restoration of BGB’s viability and cannot be reduced much more than it has been. Second, the competitive weight of BGB on the national money and securities markets, which are none the less becoming increasingly international and European, can be classed as not significant, i.e. as even less than its weight on the national real estate financing markets.
(287)
Nevertheless, the Commission examined whether further, even if limited, reductions might be made. In view of the overall aim of the restructuring aid, which is for BGB to become a regional bank again, the Commission looked mainly at whether further foreign subsidiaries might be given up. After the closures and divestments which had already been undertaken, however, subsidiaries remained at only three locations (London, Luxembourg and Dublin), whose continued existence Germany had described as being vital for the bank’s retail business and refinancing. In the end, a commitment was given to abandon BGB (Ireland) plc in Dublin. The Commission accordingly did not seek further measures in the capital market sector, for the reasons set out above.
(288)
Under point 37 of the guidelines, an assessment of compensatory measures must take account of ‘the relative importance of the firm on its market or markets’. The retail banking business (private and corporate customers) is therefore by far the most problematic from a competition point of view. Already in its decision initiating the procedure, the Commission expressed doubts about the appropriateness of the compensatory measures primarily on account of BGB’s strong regional and local position on this market.
(289)
Through selling subsidiaries or other parts of assets and through closing branches and other sites, BGB has already significantly reduced the segment assets attributable to this business line. The 43 % reduction originally planned in the segment assets by 2006 (see table in paragraph 280) has thus almost been achieved, and essentially all that remains is to sell Weberbank. However, the Commission commented back in its decision initiating the procedure that ‘BGB is extremely strong locally and regionally in the markets of retail and corporate banking, with shares ranging from 30 to 57 % in the individual segments at local level and from 23 to 46 % at regional level, and with huge gaps between itself and its nearest competitors, which achieve only half, a third or a fourth of BGB’s shares.’ The Commission already had doubts in this connection about whether the target reduction in the retail and corporate sectors by way of the planned divestments would suffice to mitigate the distortive effects of the aid in the greater Berlin region.
(290)
The divestments in retail banking which have already been planned or carried out, with the exception of Weberbank, which is small and directed at wealthy private customers, do little or nothing to reduce BGB’s presence in Berlin: Allbank is active countrywide and has only a few branches in Berlin, BG Polska and Zivnostenska Banka operate abroad. Although some 40 to 50 (private and corporate) branches were closed in Berlin in each category, closing branches in a large city with high branch density serves mainly to cut costs and, according to the comments by Germany, causes customers to change banks only to a limited extent. (33) Moreover, the additional information referred to and provided by Germany shows that the intention was not significantly to reduce market presence in Berlin, but to maintain BGB’s position in individual segments or even to strengthen it slightly.
(291)
In response to the Commission’s doubts, Germany argued that the volume-based market shares originally submitted for BGB in the individual segments of the Berlin market were overstated. This was because of BGB’s reports to the Land central bank, which were for the whole group and did not distinguish between product markets or regions. This meant, for example, that lending and deposit volumes for the real estate financing and capital market business areas outside Berlin were included in the figures for local retail and corporate business. BGB’s lending and deposit volumes and the corresponding market volume for Berlin had therefore been adjusted for the lending and deposits not attributable to the region or the product area. This gave private-customer market shares for BGB of some 43 to 45 % for deposits/payments business and some 22 % for lending in 2000 and 2001. In the corporate sector, BGB had market shares of some 25 to 26 % for deposits/payments and some 23 to 25 % for lending in 2000 and 2001. Compared with the originally notified figures, the market shares submitted by Germany for BGB in the individual segments, especially in the corporate customer segment, had thus fallen in some cases by almost half.
(292)
For BGB’s nearest three competitors on the Berlin retail market (Berliner Volksbank, Dresdner Bank and Deutsche Bank (group)), Germany gave market share estimates for 2001 of around 11 to 13 % for lending/private customers, 8 to 14 % for private customers/deposits, 5 to 16 % for corporate customer/lending and around 9 to 18 % for corporate customers/deposits. With estimates of over 50 % in the private customer sector (50 to 60 % for the deposit/payments segments and about 50 % for lending) and close on 60 % in corporate banking (over 40 % for deposits/payments and around 50 to 60 % for lending), Volksbank assumes far higher market shares for BGB. It estimates its own market shares at 6 to 10 % in the private customer segments and some 4 to 10 % in the corporate segments.
(293)
Germany's corrected market shares for private and corporate retail business refer only to Berlin as it considered this to be the relevant region and retail banking to be a regional business (34).
(294)
In its comments, the Berliner Volksbank also argued that Berlin was the relevant geographic market for assessing the aid in retail banking and that this was in line with the Commission’s usual assessment criteria for defining the market in merger control. Merger decisions in the banking sector had cited such factors as the general preference of banking customers for local suppliers, the significance of a dense branch network and the need for the bank to be physically close to its customers (35). If the Commission had none the less tended so far to assume in merger decisions relating to financial services that markets were national in scope, this was because an absence of competition concerns (indications of a dominant market position) meant that no thorough analysis of retail banking was necessary. However, it would be inappropriate to define the market as national when assessing the distortive effects of the aid in this case on competition on the Berlin retail banking market. It was precisely in this area, given its pre-eminent market position, that BGB would have to offer compensatory measures to reduce its market presence. On account of its dual brand strategy, among other things, BGB’s market position was far greater than was usual for regionally strong savings banks in some German cities. This concentration made market access more difficult for potential competitors and had meant that the market share of foreign banks in Berlin was negligible.
(295)
For the purposes of this decision, the Commission has no cause to depart from the position of Germany and Berliner Volksbank with respect to the geographical focus on Berlin in retail banking. As stated in the decision initiating the procedure, it has to date in the area of merger control generally assumed that the markets in the financial sector are national in scope - with the exception of financial services - but has left room for a regional definition in private-customer and corporate banking (36). The significance of the branch network and that of the bank’s local physical presence in retail banking suggest that the focus should be on the Berlin market. Customer behaviour also points to this approach since, when branches are closed or sold off in a large city such as Berlin and to the extent that customers change banks at all, they tend to switch to another locally represented credit institution, despite the increase in telebanking. The inclusion of Brandenburg, apart from the areas adjoining Berlin, therefore seemed to be casting the net too wide, as BGB’s withdrawal from Brandenburg and its concentration on the core region also suggest.
(296)
For the purposes of this decision, however, a precise definition of the geographic market is not important since it is not a question of proving that there is a dominant position but of assessing whether the proposed compensatory measures suffice to offset the distortive effects of the aid at issue by reducing market presence. There can be no doubt and no disputing the fact that the aid has helped the bank to remain on the various markets and thus also to preserve its strong position on the Berlin retail market.
(297)
The Commission has doubts about the reliability of the market share estimates that had been submitted by Germany and adjusted downwards, first because similar reporting problems in individual cases may also affect the other competitors but may not have been taken into account in the market volumes given, and second because third parties which submitted comments in the course of the proceedings and were asked for their own estimates more or less confirmed the original figures. However, independent market share calculations with verifiable distinctions by region and product are not available. Enquiries showed that no competition-based analysis in the antitrust/merger control field has been carried out in this connection by the Bundesbank/Land central bank, the Federal Cartel Office or the Commission. In the state aid field, the Commission does not have the necessary powers to conduct investigations among competitors.
(298)
Nevertheless, for the purposes of this decision, a precise analysis of market share is not necessary since, as explained above, assessing state aid does not involve proving that a dominant position exists. It is indisputable that the aid concerned here distorts or threatens to distort competition, especially on the markets on which BGB has a strong position; this also corresponds to BGB’s view of itself as the leading retail bank in Berlin. The adjusted market shares of between a little over 20 % and more than 40 % in the individual segments do not contradict this even if they are correct, which is doubtful. In this connection, it should also be noted that, according to the information submitted by Germany, BGB’s share or market penetration in 2002 in terms of first giro accounts held by private customers was 48 % and that, according to comments by BGB’s chairman of the board, the bank’s market share, with the brands Berliner Sparkasse and Berliner Bank, was in some cases more than 50 % (37).
(299)
Consequently, there is no doubt that BGB enjoys a strong market position and is clearly the leading retail group in the greater Berlin area, which has a population of roughly 4 million. Its market position has not significantly changed since its foundation in 1994, when Berliner Bank and Berliner Sparkasse (then already combining the former Sparkasse in West Berlin and that in East Berlin, with the latter enjoying a quasi-monopoly position) were brought under one roof or since the start of the crisis in 2001. This ‘stability’ serves as an indicator for its market power vis-à-vis actual and potential competitors.
(300)
Against this background, the Commission made it clear that approving restructuring aid on the basis of compensatory measures which leave BGB’s position on the Berlin market for retail banking basically intact would not be compatible with the EU's state aid rules. Germany, however, remained preoccupied with the bank’s arguments about the threat to its viability.
(301)
After intensive further negotiations on 18 December 2003 with representatives of the Federal Government and the Land of Berlin, Germany finally committed itself to the divestment of Berliner Bank as a further compensatory measure with a view to enabling the Commission to approve the aid without imposing further extensive compensation measures. It accordingly undertakes to ensure that the group sells the ‘Berliner Bank’ division as an economic entity, including at least its trade name, all customer relations associated with the trade name, as well as branch offices and staff in a legally effective, open, transparent and non-discriminatory procedure by 1 October 2006 (closing by 1 February 2007). The effective date for the determination of the number of customers, branches and front-office staff is 31 December 2003, taking into account the planned implementation of the restructuring plan notified to the Commission and natural business fluctuations, i.e. increases and decreases in the number of customers, staff, assets and liabilities that are based on individual decisions (such as the relocation of customers or employees and dissatisfaction with the previous bank or employer) and not influenced by the bank. This means in particular that BGB is not allowed to incite customers to transfer from Berliner Bank to other parts of the group, such as Berliner Sparkasse. A trustee appointed by Germany (the Land of Berlin) and approved by the Commission will ensure that the bank continues to restructure Berliner Bank in accordance with business sense, investing in it and not taking any steps to reduce its value, in particular by the transfer of private or corporate customers or sales staff to Berliner Sparkasse or other parts of the Bankgesellschaft group.
(302)
By 2006 (38) the sale of Berliner Bank will reduce the assets in retail banking by a further EUR [...]* (and, together with the measures already planned and promised, by some EUR [...]* in all. BGB’s market share in the individual segments of the Berlin retail business will be reduced by one third to one sixth as a result of the sale. The balance-sheet total will be reduced from roughly EUR 189 billion to about EUR 124 billion.
(303)
In the Commission’s view, therefore, the completed, planned and promised divestments, closures and reductions of other kinds suffice as a whole to mitigate the distortive effect of the aid measures at issue.
(304)
Lastly, it must be mentioned that, in its original notification, Germany stated that Berlin was a region within the meaning of Article 87(3)(c) of the EC Treaty and qualified for regional aid and that points 53 and 54 of the guidelines would have to be taken into account in assessing compensatory measures, without giving further explanations or specific details. Points 53 and 54 state that the assessment criteria in the guidelines also apply to assisted areas but that the capacity reduction required on markets with excess structural capacity may be less stringent. In its decision initiating the procedure, the Commission noted that it was not in a position, in the absence of further specific details, to assess the extent to which this criterion applied. Since Germany did not come back to this point in the course of the proceedings and since, as explained above, the banking sector does not involve markets with excess structural capacity, the Commission considers that points 53 and 54 are not applicable in this case.
(305)
In the Commission’s view, Germany has demonstrated satisfactorily that the amounts of the three aid measures granted - the capital injection, the risk shield and the agreement on the treatment of any claims to repayment brought against the bank by the Land of Berlin - are limited to the strict minimum needed to enable restructuring to be undertaken in the light of the existing financial resources of the bank and its shareholders. The bank received no surplus cash or surplus own resources which it could have misused for the purposes of an unreasonable expansion of its business at the expense of its competitors.
(306)
The EUR 1.755 billion capital injection in August 2001, initially granted as rescue aid, was assessed on the basis that it could help the bank secure a core-capital ratio of 5.0 % and an own-funds ratio of 9,7 %. As stated above, the Commission regards this as vital for a bank’s short-term survival. By its own efforts, in particular by reducing its risk exposure, the bank subsequently managed to increase its core-capital ratio to above 5 %. At the end of 2003 the ratio stood at around 6 %. In view of current practice on financial markets and the corresponding expectations of ratings agencies and market participants, the Commission regards a core-capital ratio of 6 % as absolutely vital in the longer term to ensure the bank’s attractiveness to capital markets. The amount of the capital injection in 2001 was absolutely necessary to maintain the bank’s core-capital ratio. In the assessment of restructuring aid as a whole, it can therefore be regarded as corresponding to the strict minimum and can thus be approved. Furthermore, as explained above, in order to prepare for the end of the two forms of public liability, the introduction of the IAS and the Basel II accord, the bank sees itself constrained to increase its core-capital ratio to at least 7 % by its own efforts and thus to secure the rating required for refinancing terms that are operationally defensible. The Commission welcomes these plans to stabilise the bank further.
(307)
As explained in paragraph 138, the risk shield, which has a nominal value of EUR 21,6 billion, is worth EUR 6,1 billion in economic terms for the purpose of assessing the state aid. On this point Berliner Volksbank argues that the Land’s risk shield actually constitutes an unlimited additional funding commitment since the Land of Berlin’s associated liability cannot be estimated at present and is therefore a ‘blank cheque’ for future losses. In Berliner Volksbank’s view, it is disproportionate in both size and duration, affords the bank virtually unlimited creditworthiness and gives it an ‘unconditional licence’ to submit offers on whatever terms it wants and, as no precise figure can be put on the additional funding commitment, it is not eligible for approval. The Commission believes this argument to be incorrect and endorses Germany’s views instead. Contrary to Berliner Volksbank’s claims, the risk shield structure specifically does not allow the bank to expand its banking or other business. Of course, it ensures that the bank does not disappear from the market altogether. But its role is confined to protecting the bank from risks deriving from old business. It cannot be used as such to generate new business. At most, it makes new business possible in that the shielded real estate service companies in particular - and the bank in general - continue to exist. But this is no more than an indirect consequence of any aid measure and cannot be used as a criterion to determine whether the amount of the aid as such is limited strictly to safeguarding the continued existence of the undertaking. The risk shield does not provide the bank with liquidity but merely indemnifies it against the continuing losses of the real estate service companies which the bank could not absorb by itself. The Land only makes payments ex post for the amount of actual claims by creditors based on a legal entitlement. In addition, under the detailed agreement, the Land exercises - via its own risk-controlling company - extensive rights to carry out inspections and to reserve approval. For an in-depth description of the workings of the detailed agreement, the Commission would refer to Germany’s comments. The Commission accordingly regards the risk shield as a whole as being limited to the strict minimum.
(308)
The Commission also considers that the aid with a maximum economic value of EUR 1,8 billion contained in the agreement between the Land of Berlin and the bank on the treatment of any claims to repayment brought by the Land of Berlin arising out of a decision in case C 48/2002 is limited to the strict minimum. Without that agreement the bank would, at the request of its auditors, have had to include in its 2002 annual accounts reserves against impending liabilities amounting to hundreds of millions of euros. This would have had a negative impact on the bank’s annual results for 2002 and on its own funds. However, at the time when its annual accounts for 2002 were drawn up, and also thereafter, the bank reported a core-capital ratio that was no more than 6 % and was partly below that figure. The bank would not have coped with any further pressure on the core-capital ratio at this stage of restructuring. As explained above, the Commission believes that in the long term a core-capital ratio of 6 % is absolutely vital. If, in its decision in case C 48/2002, the Commission were to oblige the Land of Berlin to recover from the bank the aid element incompatible with the common market, the Land of Berlin would leave its claim in the form of a deposit with the bank. However, this would happen only in so far as it were necessary to maintain a core-capital ratio of 6 % on the critical date of 1 January 2004 and so, in the Commission’s view, it constitutes the strict minimum. The authorisation by the Commission of the repayment agreement with a maximum economic value of EUR 1,8 billion is limited to an exceptional case similar to the present case, i.e. where and only to the extent the repayment would inevitably undermine the viability of the company and the restructuring plan is otherwise acceptable. Within this framework, the agreement itself constitutes restructuring aid and thus creates the need for additional compensatory measures to which Germany has finally committed itself, in particular with the divestment of Berliner Bank.
(309)
The aid totalling EUR 9,7 billion consists of three measures: a capital injection of EUR 1,755 billion by the Land of Berlin for BGB in August 2001; the risk shield amounting to a maximum of EUR 21,6 billion in nominal terms that was made available by the Land of Berlin to BGB in the period December 2001 to April 2002 and that has an economic value of EUR 6,1 billion; and the repayment agreement between the Land of Berlin and BGB of December 2002 regarding a potential recovery following a Commission decision in case C 48/2002 (Landesbank Berlin - Girozentrale), which has an economic value of up to EUR 1,8 billion.
(310)
All the preconditions for the existence of state aid under Article 87(1) of the EC Treaty are met (state resources, favourable treatment for a specific undertaking, distortion of competition, effect on trade between Member States). Of the derogations from the principle of the incompatibility of state aid with the common market, only Article 87(3)(c) of the EC Treaty, read in conjunction with the Community guidelines on state aid for rescuing and restructuring firms in difficulty, is applicable.
(311)
In its assessment - and in the light of the criteria in the guidelines - the Commission concludes that the restructuring measures already carried out and those planned are reasonable, logical and fundamentally appropriate in order to enable BGB to restore its long-term viability.
(312)
In the Commission's view, the sales, closures and reduction measures already carried out, planned or promised are sufficient to offset the market-distorting effects of the aid measures in question.
(313)
The Commission considers that the three aid measures granted - the capital injection, the risk shield and the agreement on the treatment of any claims to repayment brought against the bank by the Land of Berlin - are limited to the to the strict minimum needed to enable restructuring to be undertaken in the light of the existing financial resources of the bank and its shareholders. The bank received no surplus cash or surplus own resources which it could have misused for the purposes of an unreasonable expansion of its business at the expense of its competitors,
HAS ADOPTED THIS DECISION:
Article 1
1. The following measures for the Bankgesellschaft Berlin AG group (‘BGB’) constitute state aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty:
(a)
the capital injection of EUR 1,755 billion by the Land of Berlin in August 2001;
(b)
the guarantees (‘risk shield’) with a maximum nominal value of EUR 21,6 billion granted by the Land of Berlin on 20 December 2001 and 16 April 2002;
(c)
the agreement of 26 December 2002 between the Land of Berlin and the Landesbank Berlin (LBB) on the treatment of any claims brought by the Land of Berlin against LBB following a final decision by the Commission in case C 48/2002, which is pending.
2. The aid measures referred to in paragraph 1 are compatible with the common market, provided that Germany fully observes the undertakings communicated by Germany and set out in Article 2(1) of this decision and in the Annex hereto and provided that the aid referred to in paragraph 1(c) does not give rise to a core-capital ratio, as at 1 January 2004 of over 6 % for BGB group (taking into account the hiving-off of IBB in accordance with Article 2(1)(d).
Article 2
1. Germany has undertaken:
(a)
to ensure timely implementation of the notified restructuring plan in accordance with the conditions laid down in the Annex;
(b)
to ensure that the Land of Berlin sells it holding in BGB in accordance with the conditions laid down in the Annex;
(c)
to ensure that the BGB group sells or liquidates all holdings in real estate service companies covered by the risk shield of 16 April 2002 in accordance with the conditions laid down in the Annex;
(d)
to ensure that IBB's special reserve is transferred back in accordance with the conditions laid down in the Annex;
(e)
to ensure that the BGB group sells the ‘Berliner Bank’ division of LBB in accordance with the conditions laid down in the Annex;
(f)
to ensure that the BGB group sells its holding in BGB Ireland plc by no later than 31 December 2005.
2. Where appropriate, and on a sufficiently reasoned request from Germany, the Commission may:
(a)
grant an extension of the deadlines specified in the undertakings, or
(b)
in exceptional cases, dispense with, amend or replace one or more of the requirements or conditions set out in those undertakings.
If Germany requests that a deadline be extended, a sufficiently reasoned request shall be sent to the Commission at the latest one month before expiry of that deadline.
Article 3
Germany shall inform the Commission, within two months of notification of this decision, of the measures that have been taken and the measures it intends to take to comply with this decision.
Article 4
This decision is addressed to the Federal Republic of Germany.
Germany is required to forward a copy of this decision to the recipient of the aid immediately.
Done at Brussels, 18 February 2004.