NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (ES) č. 450/2008
ze dne 23. dubna 2008,
kterým se stanoví celní kodex Společenství (Modernizovaný celní kodex)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 26, 95, 133 a 135 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Společenství je založeno na celní unii. Je žádoucí, aby se v zájmu hospodářských subjektů i celních orgánů ve Společenství platné celní předpisy shromáždily do celního kodexu Společenství (dále jen „kodex“). Vycházeje z myšlenky vnitřního trhu, by měl tento kodex obsahovat obecná pravidla a postupy, které zajistí provádění tarifních opatření a dalších opatření společné politiky zaváděných na úrovni Společenství v rámci obchodu zbožím mezi Společenstvím a zeměmi či územími mimo celní území Společenství při zohlednění požadavků těchto společných politik. Celní předpisy by měly být lépe sladěny s předpisy, které se týkají výběru dovozních poplatků, aniž by se měnila oblast působnosti platných daňových předpisů.
(2)
V souladu se sdělením Komise o ochraně finančních zájmů Společenství a akčním plánem na období 2004 až 2005 je vhodné upravit právní rámec pro ochranu finančních zájmů Společenství.
(3)
Základem nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (3), bylo sjednocení celních režimů používaných v jednotlivých členských státech v osmdesátých letech 20. století. Uvedené nařízení bylo od svého zavedení opakovaně a podstatně změněno, aby řešilo specifické problémy, jakými je ochrana dobré víry nebo zohlednění bezpečnostních požadavků. Další změny kodexu jsou nutné v důsledku významných právních změn, které nastaly v posledních letech jak na úrovni Společenství, tak na mezinárodní úrovni, jako například uplynutí doby platnosti Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli a vstup v platnost aktu o přistoupení z roku 2003 a aktu o přistoupení z roku 2005, jakož i změna Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů (dále jen „revidovaná Kjótská úmluva“), k níž bylo schváleno přistoupení Společenství rozhodnutím Rady 2003/231/ES (4). Nyní je proto vhodné zmodernizovat celní režimy a zohlednit skutečnost, že podávání a zpracování prohlášení elektronickou cestou je pravidlem a listinná prohlášení a jejich odpovídající zpracování výjimkou. Z těchto důvodů nejsou další změny stávajícího kodexu dostačující a je nutné jej zcela přepracovat.
(4)
Je vhodné zavést do kodexu právní rámec pro používání některých ustanovení celních předpisů na obchod zbožím mezi částmi celního území, na něž se vztahují ustanovení směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (5), a částmi tohoto území, na něž se daná ustanovení nevztahují, nebo na obchod mezi částmi, na něž se daná ustanovení nevztahují. Vzhledem ke skutečnosti, že se jedná o zboží Společenství, a vzhledem k fiskální povaze příslušných opatření v rámci tohoto obchodu uvnitř Společenství je zavedení příslušných zjednodušení celních formalit, jež se na toto zboží použijí, prostřednictvím prováděcích opatření odůvodnitelné.
(5)
Zjednodušení dovoleného obchodu a boj proti podvodům vyžadují jednoduché, rychlé a standardní celní režimy a postupy. Je proto vhodné v souladu se sdělením Komise o jednoduchém a bezpapírovém prostředí pro cla a obchod zjednodušit celní předpisy, což umožní využívání moderních nástrojů a technologií a dále podpoří jednotné používání celních předpisů a modernizovaných přístupů k celní kontrole, a napomoci tak k zajištění základu pro účinné a jednoduché celní řízení. Za účelem zvýšení konkurenceschopnosti podniků by měly být celní režimy sloučeny nebo sladěny a jejich počet by měl být snížen na režimy, které jsou hospodářsky odůvodněné.
(6)
S dotvořením vnitřního trhu, snížením překážek mezinárodního obchodu a investic a rostoucí potřebou zajistit bezpečnost a ochranu vnějších hranic Společenství se změnila role celních orgánů, které získaly vedoucí postavení v dodavatelském řetězci a v rámci sledování a řízení mezinárodního obchodu je učinily katalyzátorem konkurenceschopnosti zemí a společností. Celní předpisy by proto měly odrážet novou hospodářskou situaci a nové postavení celních orgánů a jejich úkoly.
(7)
Používání informačních a komunikačních technologií, jak je stanoví rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady o bezpapírovém prostředí pro celnictví a obchod, je klíčovým prvkem při zajišťování usnadňování obchodu a současně i účinnosti celních kontrol, a tudíž i při snižování nákladů podniků a rizik pro společnost. Je proto nezbytné stanovit v kodexu právní rámec, v němž lze uvedené rozhodnutí provést, a zejména právní zásadu, podle níž se veškeré celní a obchodní operace musí provádět elektronicky a informační a komunikační systémy pro celní operace musí poskytnout hospodářským subjektům v každém členském státě stejné možnosti.
(8)
Toto používání informačních a komunikačních technologií by mělo být doplněno harmonizovaným a standardizovaným používáním celních kontrol ze strany členských států s cílem zajistit rovnocennou úroveň celních kontrol v celém Společenství, aby tak na různých místech vstupu do Společenství a výstupu z něj nedocházelo k jednání narušující hospodářskou soutěž.
(9)
V zájmu usnadnění podnikání a současného zajištění odpovídající úrovně kontroly zboží vstupujícího na celní území Společenství nebo je opouštějícího je žádoucí, aby byly informace poskytované hospodářskými subjekty při zohlednění příslušných předpisů o ochraně údajů sdíleny mezi celními orgány a ostatními subjekty podílejícími se na této kontrole, jakými jsou například policie, pohraniční stráž, veterinární orgány či orgány pro ochranu životního prostředí, a aby byly kontroly prováděné jednotlivými orgány harmonizovány do té míry, aby hospodářský subjekt musel podávat informace jen jednou a uvedené orgány by prováděly kontrolu zboží ve stejnou dobu a na stejném místě.
(10)
V zájmu usnadnění některých druhů podnikání by měl mít každý i nadále právo nechat se při jednání s celními orgány zastupovat. Nemělo by však již být možné, aby bylo toto právo na zastupování vyhrazeno podle právních předpisů stanovených jedním z členských států jen někomu. Kromě toho by měl být celní zástupce, který splňuje kritéria pro udělení statusu schváleného hospodářského subjektu, oprávněn poskytovat své služby v jiném členském státě, než ve kterém je usazen.
(11)
Důvěryhodné hospodářské subjekty, které dodržují pravidla, by měly mít jako „schválené hospodářské subjekty“ možnost co nejvíce využívat zjednodušení a s ohledem na aspekty bezpečnosti by se na ně měla vztahovat snížená úroveň celních kontrol. Mohou proto využívat statusu „celního zjednodušení“ schváleného hospodářského subjektu nebo statusu „bezpečnosti“ schváleného hospodářského subjektu. Může jim být udělen jeden z těchto statusů nebo oba současně.
(12)
Na všechna rozhodnutí, tedy na úřední akty celních orgánů týkající se celních předpisů, které mají právní účinky vůči jedné nebo více osobám, včetně závazných informací vydaných těmito orgány, by se měla vztahovat stejná pravidla. Všechna taková rozhodnutí by měla platit v celém Společenství a v případě, že nejsou v souladu s celními předpisy nebo jejich výkladem, by mělo být možné prohlásit je za neplatné, změnit je, pokud není stanoveno jinak, nebo je zrušit.
(13)
V souladu s Listinou základních práv Evropské unie je nezbytné poskytnout každé osobě vedle práva na odvolání proti jakémukoli rozhodnutí celních orgánů i právo na slyšení předtím, než je přijato rozhodnutí, které by se jí mohlo nepříznivě dotknout.
(14)
Pro zjednodušení celních režimů v elektronickém prostředí je nezbytné, aby celní orgány různých členských států měly společnou působnost. V rámci celého vnitřního trhu je nutné zajistit odpovídající úroveň účinných, odrazujících a přiměřených sankcí.
(15)
Aby byla zaručena rovnováha mezi povinností celních orgánů zajistit řádné používání celních předpisů na jedné straně a právem hospodářských subjektů na spravedlivé zacházení na straně druhé, měly by být celním orgánům přiznány rozsáhlé kontrolní pravomoci a hospodářským subjektům právo na odvolání.
(16)
S cílem minimalizovat rizika pro Společenství, jeho občany a jeho obchodní partnery by mělo být harmonizované používání celních kontrol ze strany členských států založeno na společném rámci pro řízení rizik a elektronickém systému pro jeho provádění. Zavedení rámce pro řízení rizik, který bude společný pro všechny členské státy, by nemělo členským státům bránit v provádění namátkových kontrol zboží.
(17)
Je nutné stanovit skutečnosti, na jejichž základě se uplatňují dovozní nebo vývozní cla a další opatření stanovená v rámci obchodu se zbožím. Vyžadují-li to potřeby obchodu, je rovněž vhodné stanovit jasné předpisy pro vydávání dokladů o původu ve Společenství.
(18)
S cílem zabránit obtížím při stanovení právního základu pro vznik celního dluhu je žádoucí spojit všechny případy vzniku celního dluhu při dovozu, které jsou odlišné od vzniku celního dluhu na základě celního prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu nebo na dočasné použití s částečným osvobozením od cla. Totéž by mělo platit i pro vznik celního dluhu při vývozu.
(19)
Jelikož nová role celních orgánů předpokládá společnou působnost a spolupráci vnitrozemských a hraničních celních úřadů, měl by celní dluh ve většině případů vznikat v místě, kde je dlužník usazen, poněvadž místně příslušný celní úřad může nejlépe dohlédnout na činnosti dotyčné osoby.
(20)
Dále je v souladu s revidovanou Kjótskou úmluvou vhodné omezit počet případů, kdy se vyžaduje správní spolupráce mezi členskými státy k určení místa vzniku celního dluhu a k výběru cla.
(21)
Pravidla pro zvláštní režimy by měla umožnit použití jedné jistoty pro všechny kategorie zvláštních režimů a zajistit, aby tato jistota byla souborná a zahrnovala větší počet transakcí.
(22)
Za účelem zajištění lepší ochrany finančních zájmů Společenství a členských států by měla jistota krýt i zboží, které v zásilce nebo celním prohlášení, pro něž je poskytnuta, není uvedeno nebo je uvedeno nesprávně. Ze stejného důvodu by se závazek ručitele měl rovněž vztahovat na částky dovozního nebo vývozního cla, které mají být zaplaceny v návaznosti na kontroly po propuštění zboží.
(23)
Za účelem zabezpečení finančních zájmů Společenství a členských států a omezení podvodných operací je vhodné přijmout předpisy zahrnující několikastupňová opatření pro použití souborné jistoty. Pokud hrozí zvýšené nebezpečí podvodu, měla by existovat možnost dočasně zakázat používání souborné jistoty s přihlédnutím ke konkrétní situaci dotyčných hospodářských subjektů.
(24)
V případech, kdy celní dluh vznikne nedodržením celních předpisů, je vhodné vzít v úvahu dobrou víru dotyčné osoby a co nejvíce snížit dopad nedbalosti ze strany dlužníka.
(25)
Je nutné stanovit zásadu, podle které se určuje status zboží Společenství, a okolnosti, které vedou ke ztrátě tohoto statusu, a určit případy, v nichž tento status zůstane nezměněn, pokud zboží dočasně opustí celní území Společenství.
(26)
Pokud hospodářský subjekt předem poskytl nezbytné informace pro kontroly přípustnosti zboží z hlediska rizik, je vhodné zajistit, aby se rychlé propuštění zboží stalo pravidlem. Kontroly daňové a obchodní politiky by měl provádět především celní úřad, příslušný pro prostory hospodářského subjektu.
(27)
Pravidla týkající se celních prohlášení a propuštění zboží do celního režimu by měla být modernizována a zjednodušena, zejména prostřednictvím požadavku, aby se celní prohlášení podávala zpravidla elektronickou cestou, a stanovením pouze jednoho typu zjednodušeného celního prohlášení.
(28)
Jelikož revidovaná Kjótská úmluva prosazuje, aby se celní prohlášení podávalo, registrovalo a kontrolovalo před příchodem zboží a aby místo podání prohlášení mohlo být jiné než místo, kde se zboží fyzicky nachází, je vhodné stanovit, že centralizované celní řízení bude probíhat v místě, kde je hospodářský subjekt usazen. V rámci centralizovaného celního řízení by mělo být možné použití zjednodušených celních prohlášení, odklad dne předložení úplného prohlášení a požadovaných dokladů, pravidelné prohlášení a odklad platby.
(29)
S cílem napomoci k zajištění nestranných podmínek pro hospodářskou soutěž v rámci Společenství je vhodné na úrovni Společenství stanovit pravidla, která by vymezila okolnosti, za nichž celní orgány mohou zboží zničit nebo s ním jinak nakládat, což muselo být dříve upraveno vnitrostátními právními předpisy.
(30)
Je vhodné stanovit společná a jednoduchá pravidla pro zvláštní režimy (tranzit, skladování, zvláštní použití a zušlechtění) doplněná malým souborem pravidel pro každou kategorii zvláštního režimu, aby se výběr správného režimu pro hospodářský subjekt zjednodušil, zabránilo se chybám a snížil se počet případů dodatečně vybíraného a vraceného cla po propuštění zboží.
(31)
Je třeba usnadnit udělování povolení pro více zvláštních režimů s jednou jistotou a jedním kontrolním celním úřadem a mít pro tyto případy jednoduchá pravidla týkající se vzniku celního dluhu. Základní zásadou by mělo být, že se zboží, které bylo propuštěno do zvláštního režimu, nebo produkty získané z tohoto zboží, oceňují v okamžiku vzniku celního dluhu. V hospodářsky odůvodněných případech by však mělo být rovněž možné ocenit zboží v době, kdy bylo propuštěno do zvláštního režimu. Stejné zásady by se měly vztahovat na obvyklé formy manipulace.
(32)
S ohledem na vyšší počet opatření týkajících se bezpečnosti, která byla do kodexu zavedena nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 648/2005 ze dne 13. dubna 2005, kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (6), by se umístění zboží do svobodných pásem mělo stát celním režimem a na zboží by se měly vztahovat celní kontroly při vstupu a kontroly dokladů.
(33)
Jelikož již není nadále nutné oznamovat záměr zpětného vývozu, měl by být režim aktivního zušlechťovacího styku v podmíněném systému sjednocen s režimem přepracování pod celním dohledem a režim aktivního zušlechťovacího styku v systému navracení by měl být zrušen. Tento jednotný režim aktivního zušlechťovacího styku by měl rovněž zahrnovat zničení zboží s výjimkou případů, kdy zničení provádějí celní orgány nebo kdy se provádí pod celním dohledem.
(34)
Opatření týkající se bezpečnosti ve vztahu ke zboží Společenství opouštějícímu celní území Společenství by se měla rovněž vztahovat na zpětný vývoz zboží, které není zbožím Společenství. Stejná základní pravidla by se měla použít na všechny druhy zboží, přičemž jsou případně možné určité výjimky, například u zboží, které je pouze přepravováno přes celní území Společenství.
(35)
Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (7).
(36)
Je vhodné stanovit způsob přijímání prováděcích opatření k tomuto kodexu. Tato opatření by měla být přijímána řídícím a regulativním postupem podle článků 4 a 5 rozhodnutí 1999/468/ES.
(37)
Zejména je třeba zmocnit Komisi k vymezení podmínek a stanovení kritérií nezbytných pro účinné uplatňování tohoto kodexu. Mají-li tato opatření obecný význam a je-li jejich účelem změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení nebo doplnit toto nařízení o nové jiné než podstatné prvky, musí být přijata regulativním postupem s kontrolou stanoveným v článku 5a rozhodnutí 1999/468/ES.
(38)
Pro zajištění účinného rozhodovacího procesu je vhodné přezkoumat otázky týkající se přípravy postoje, který má Společenství zaujmout ve výborech, pracovních skupinách a odborných skupinách vytvořených na základě nebo v rámci mezinárodních dohod týkajících se celních předpisů.
(39)
Za účelem zjednodušení a racionalizace celních předpisů byla do tohoto kodexu v zájmu průhlednosti zapracována řada ustanovení, která jsou v současnosti obsažena v samostatných aktech Společenství.
Je proto třeba zrušit společně s nařízením (EHS) č. 2913/92 tato nařízení:
nařízení Rady (EHS) č. 3925/91 ze dne 19. prosince 1991 o vyloučení kontroly a formalit u příručních a zapsaných zavazadel osob uskutečňujících lety a námořní cesty uvnitř Společenství (8) a nařízení Rady (ES) č. 1207/2001 ze dne 11. června 2001 o postupech usnadňujících vydávání nebo vystavování dokladů o původu ve Společenství a vydávání některých oprávnění schváleného vývozce podle předpisů upravujících preferenční obchod mezi Evropským společenstvím a některými zeměmi (9).
(40)
Jelikož cílů tohoto nařízení, totiž stanovit pravidla a postupy pro zboží vstupující na celní území Společenství nebo toto území opouštějící a umožnit tak účinné fungování celní unie jakožto hlavního pilíře vnitřního trhu, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a může jich být proto lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné k dosažení těchto cílů,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
OBSAH
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Oblast působnosti celních předpisů, úloha celních orgánů a definice
KAPITOLA 2
Práva a povinnosti osob v souvislosti s celními předpisy
Oddíl 1
Poskytování informací
Oddíl 2
Zastupování při jednání s celními orgány
Oddíl 3
Schválený hospodářský subjekt
Oddíl 4
Rozhodnutí v rámci celních předpisů
Oddíl 5
Sankce
Oddíl 6
Opravné prostředky
Oddíl 7
Kontrola zboží
Oddíl 8
Uchování dokladů a jiných informací; poplatky a náklady
KAPITOLA 3
Přepočet měny a lhůty
HLAVA II
FAKTORY, NA JEJICHŽ ZÁKLADĚ SE UPLATNÍ DOVOZNÍ NEBO VÝVOZNÍ CLO A JINÁ OPATŘENÍ PŘI OBCHODU ZBOŽÍM
KAPITOLA 1
Společný celní sazebník a sazební zařazení zboží
KAPITOLA 2
Původ zboží
Oddíl 1
Nepreferenční původ
Oddíl 2
Preferenční původ
KAPITOLA 3
Hodnota zboží pro celní účely
HLAVA III
CELNÍ DLUH A JISTOTY
KAPITOLA 1
Vznik celního dluhu
Oddíl 1
Celní dluh při dovozu
Oddíl 2
Celní dluh při vývozu
Oddíl 3
Společná ustanovení pro celní dluh při dovozu i vývozu
KAPITOLA 2
Jistota za celní dluh, který by mohl vzniknout nebo který vznikl
KAPITOLA 3
Výběr a platba cla a vrácení a prominutí částky dovozního a vývozního cla
Oddíl 1
Stanovení výše dovozního nebo vývozního cla, oznámení celního dluhu a zaúčtování
Oddíl 2
Platba částky dovozního nebo vývozního cla
Oddíl 3
Vrácení a prominutí částky dovozního nebo vývozního cla
KAPITOLA 4
Zánik celního dluhu
HLAVA IV
ZBOŽÍ VSTUPUJÍCÍ NA CELNÍ ÚZEMÍ SPOLEČENSTVÍ
KAPITOLA 1
Vstupní souhrnné celní prohlášení
KAPITOLA 2
Příchod zboží
Oddíl 1
Vstup zboží na celní území Společenství
Oddíl 2
Předložení zboží, jeho vykládka a kontrola
Oddíl 3
Formality po předložení zboží celnímu úřadu
Oddíl 4
Zboží propuštěné do režimu tranzitu
HLAVA V
OBECNÁ PRAVIDLA TÝKAJÍCÍ SE CELNÍHO STATUSU, PROPUŠTĚNÍ ZBOŽÍ DO CELNÍHO REŽIMU, OVĚŘOVÁNÍ, PROPUŠTĚNÍ ZBOŽÍ A NAKLÁDÁNÍ SE ZBOŽÍM
KAPITOLA 1
Celní status zboží
KAPITOLA 2
Propuštění zboží do celního režimu
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Oddíl 2
Standardní celní prohlášení
Oddíl 3
Zjednodušená celní prohlášení
Oddíl 4
Ustanovení, která se použijí na všechna celní prohlášení
Oddíl 5
Jiná zjednodušení
KAPITOLA 3
Ověřování a propuštění zboží
Oddíl 1
Ověřování
Oddíl 2
Propuštění
KAPITOLA 4
Nakládání se zbožím
HLAVA VI
PROPUŠTĚNÍ DO VOLNÉHO OBĚHU A OSVOBOZENÍ OD DOVOZNÍHO CLA
KAPITOLA 1
Propuštění do volného oběhu
KAPITOLA 2
Osvobození od dovozního cla
Oddíl 1
Vrácené zboží
Oddíl 2
Mořský rybolov a produkty získané z moře
Oddíl 3
Prováděcí opatření
HLAVA VII
ZVLÁŠTNÍ REŽIMY
KAPITOLA 1
Obecná ustanovení
KAPITOLA 2
Tranzit
Oddíl 1
Vnější a vnitřní tranzit
Oddíl 2
Tranzit Společenství
KAPITOLA 3
Uskladnění
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Oddíl 2
Dočasné uskladnění
Oddíl 3
Uskladnění v celním skladu
Oddíl 4
Svobodná pásma
KAPITOLA 4
Zvláštní použití
Oddíl 1
Dočasné použití
Oddíl 2
Konečné použití
KAPITOLA 5
Zušlechtění
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Oddíl 2
Aktivní zušlechťovací styk
Oddíl 3
Pasivní zušlechťovací styk
HLAVA VIII
ODCHOD ZBOŽÍ Z CELNÍHO ÚZEMÍ SPOLEČENSTVÍ
KAPITOLA 1
Zboží opouštějící celní území
KAPITOLA 2
Vývoz a zpětný vývoz
KAPITOLA 3
Osvobození od vývozního cla
HLAVA IX
VÝBOR PRO CELNÍ KODEX A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Výbor pro celní kodex
KAPITOLA 2
Závěrečná ustanovení
PŘÍLOHA
SROVNÁVACÍ TABULKY
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Oblast působnosti celních předpisů, úloha celních orgánů a definice
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Tímto nařízením se stanoví celní kodex Společenství (dále jen „kodex“), který stanoví obecná pravidla a postupy pro zboží vstupující na celní území Společenství nebo toto území opouštějící.
Aniž je dotčeno mezinárodní právo a úmluvy a právní předpisy Společenství v jiných oblastech, použije se kodex jednotně na celém území Společenství.
2. Některá ustanovení celních předpisů lze použít mimo celní území Společenství v rámci zvláštních právních předpisů nebo v rámci mezinárodních úmluv.
3. Některá ustanovení celních předpisů, včetně zjednodušení v nich obsažených, se použijí na obchod se zbožím mezi částmi celního území Společenství, na něž se vztahují ustanovení směrnice 2006/112/ES, a částmi tohoto území, na něž se daná ustanovení nevztahují, nebo na obchod mezi částmi tohoto území, na něž se daná ustanovení nevztahují.
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví úprava podle prvního pododstavce a zjednodušení formálních požadavků na její provádění, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4. Tato opatření rovněž zohlední zvláštní okolnosti vztahující se k obchodu zbožím, který se týká pouze jednoho členského státu.
Článek 2
Úloha celních orgánů
Celní orgány odpovídají především za dohled nad mezinárodním obchodem Společenství, a přispívají tak ke spravedlivému a volnému obchodu, k provádění vnějších aspektů vnitřního trhu, společné obchodní politiky a ostatních společných politik Společenství, jež mají dopad na obchod, jakož i k celkové bezpečnosti dodavatelského řetězce. Celní orgány přijmou opatření zaměřená zejména na:
a)
ochranu finančních zájmů Společenství a jeho členských států;
b)
ochranu Společenství před nekalým a nezákonným obchodem při současné podpoře dovolené obchodní činnosti;
c)
zajištění bezpečnosti Společenství a jeho obyvatel a ochranu životního prostředí, v případě potřeby v úzké spolupráci s jinými orgány;
d)
zachování řádné rovnováhy mezi celními kontrolami a zjednodušením dovoleného obchodu.
Článek 3
Celní území
1. Celní území Společenství zahrnuje následující území, včetně jejich teritoriálních vod, vnitřních vod a vzdušného prostoru:
-
území Belgického království,
-
území Bulharské republiky,
-
území České republiky,
-
území Dánského království, s výjimkou Faerských ostrovů a Grónska,
-
území Spolkové republiky Německo, s výjimkou ostrova Helgoland a území Büsingen (smlouva ze dne 23. listopadu 1964 mezi Spolkovou republikou Německo a Švýcarskou konfederací),
-
území Estonské republiky,
-
území Irska,
-
území Řecké republiky,
-
území Španělského království, s výjimkou Ceuty a Melilly,
-
území Francouzské republiky, s výjimkou Nové Kaledonie, Mayotte, Saint-Pierre a Miquelonu, ostrovů Wallis a Futuna, Francouzské Polynésie a Francouzských jižních a antarktických území,
-
území Italské republiky, s výjimkou obcí Livigno a Campione d’Italia a vnitrozemských vod jezera Lugano mezi břehem a politickou hranicí oblasti od Ponte Tresa k Porto Ceresio,
-
území Kyperské republiky v souladu s ustanoveními aktu o přistoupení z roku 2003,
-
území Lotyšské republiky,
-
území Litevské republiky,
-
území Lucemburského velkovévodství,
-
území Maďarské republiky,
-
území Malty,
-
území Nizozemského království v Evropě,
-
území Rakouské republiky,
-
území Polské republiky,
-
území Portugalské republiky,
-
území Rumunska,
-
území Republiky Slovinsko,
-
území Slovenské republiky,
-
území Finské republiky,
-
území Švédského království,
-
území Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, britských Normanských ostrovů a ostrova Man.
2. Následující území nacházející se mimo území členských států, a to včetně jejich teritoriálních vod, vnitřních vod a vzdušného prostoru, se považují s ohledem na úmluvy a smlouvy, které se na ně vztahují, za součást celního území Společenství:
a)
FRANCIE
území Monaka, jak je vymezuje celní úmluva podepsaná v Paříži dne 18. května 1963 (Journal officiel de la République française ze dne 27. září 1963, s. 8679);
b)
KYPR
Území výsostných oblastí základen Spojeného království na Akrotiri a Dhekelii, jak je vymezuje Smlouva o založení Kyperské republiky podepsaná v Nikósii dne 16. srpna 1960 (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252).
Článek 4
Definice
Pro účely kodexu se rozumí:
1)
„celními orgány“ celní správy členských států, jež jsou příslušné pro uplatňování celních předpisů, a jakékoli jiné orgány, které jsou podle vnitrostátních právních předpisů oprávněny uplatňovat některé celní předpisy;
2)
„celními předpisy“ soubor právních předpisů, který tvoří:
a)
kodex a prováděcí pravidla přijatá na úrovni Společenství a případně na vnitrostátní úrovni;
b)
společný celní sazebník;
c)
právní předpisy o systému Společenství pro osvobození od cla;
d)
mezinárodní dohody obsahující celní ustanovení, pokud jsou tato ustanovení použitelná ve Společenství;
3)
„celními kontrolami“ zvláštní úkony prováděné celními orgány za účelem zajištění řádného uplatňování celních předpisů a jiných právních předpisů upravujících vstup, výstup, tranzit, přepravu, uskladnění a konečné použití zboží převáženého mezi celním územím Společenství a jinými územími a výskyt a pohyb zboží, které není zbožím Společenství, a zboží propuštěného do režimu konečného použití na celním území;
4)
„osobou“ fyzické osoby, právnické osoby a jakákoli sdružení osob, jež jsou podle právních předpisů Společenství nebo podle vnitrostátních právních předpisů způsobilá k právním úkonům, ačkoli nemají právní subjektivitu;
5)
„hospodářským subjektem“ osoba, která se v rámci své podnikatelské činnosti zabývá činnostmi, které podléhají celním předpisům;
6)
„celním zástupcem“ každá osoba jmenovaná jinou osobou, aby v jednání s celními orgány prováděla úkony a formality vyžadované celními předpisy;
7)
„rizikem“ pravděpodobnost, že v souvislosti se vstupem, výstupem, tranzitem, přepravou nebo konečným použitím zboží převáženého mezi celním územím Společenství a zeměmi či územími mimo toto území a v souvislosti s výskytem zboží, které nemá status zboží Společenství, může nastat určitá událost, která by měla tyto následky:
a)
bránila by řádnému používání opatření Společenství nebo vnitrostátních opatření;
b)
ohrozila by finanční zájmy Společenství a jeho členských států;
c)
představovala by hrozbu pro bezpečnost Společenství a osob s pobytem na území Společenství, pro zdraví lidí, zvířat nebo rostlin, pro životní prostředí nebo spotřebitele;
8)
„celními formalitami“ všechny činnosti, které musí dotyčné osoby a celní orgány provést za účelem dosažení souladu s celními předpisy;
9)
„souhrnným celním prohlášením“ (vstupním souhrnným celním prohlášením a výstupním souhrnným celním prohlášením) úkon, jímž osoba předem nebo v době události předepsanou formou a způsobem informuje celní orgány o tom, že zboží vstoupí na celní území Společenství nebo je opustí;
10)
„celním prohlášením“ úkon, jímž osoba předepsanou formou a způsobem projevuje přání, aby bylo zboží propuštěno do určitého celního režimu, případně s uvedením konkrétních opatření, jež mají být použita;
11)
„deklarantem“ osoba, která podává souhrnné celní prohlášení nebo oznámení o zpětném vývozu nebo činí celní prohlášení vlastním jménem, nebo osoba, jejímž jménem je toto prohlášení činěno;
12)
„celním režimem“ některý z následujících režimů, do něhož může být zboží v souladu s tímto kodexem propuštěno:
a)
propuštění do volného oběhu;
b)
zvláštní režimy;
c)
vývoz;
13)
„celním dluhem“ povinnost osoby zaplatit částku dovozního nebo vývozního cla, které se podle platných celních předpisů vztahuje na konkrétní zboží;
14)
„dlužníkem“ osoba odpovědná za celní dluh;
15)
„dovozním clem“ clo splatné při dovozu zboží;
16)
„vývozním clem“ clo splatné při vývozu zboží;
17)
„celním statusem“ status zboží vyjadřující, že se jedná o zboží Společenství nebo o zboží, které není zbožím Společenství;
18)
„zbožím Společenství“ zboží, které spadá do některé z těchto kategorií:
a)
zboží zcela získané na celním území Společenství, k němuž nebylo přidáno zboží dovezené ze zemí či území mimo celní území Společenství. Zboží zcela získané na celním území Společenství nemá celní status zboží Společenství, pokud bylo získáno ze zboží propuštěného do režimu vnějšího tranzitu, uskladnění, dočasného použití nebo aktivního zušlechťovacího styku v případech stanovených v souladu s čl. 101 odst. 2 písm. c);
b)
zboží dovezené na celní území Společenství ze zemí či území mimo toto území a propuštěné do volného oběhu;
c)
zboží získané nebo vyrobené na celním území Společenství buď zcela ze zboží uvedeného v písmenu b), nebo ze zboží uvedeného v písmenech a) a b).
19)
„zbožím, které není zbožím Společenství“ zboží jiné než uvedené v bodě 18 nebo zboží, které přišlo o svůj celní status zboží Společenství;
20)
„řízením rizik“ systematické zjišťování rizik a provádění všech nezbytných opatření s cílem omezit vystavení rizikům. Zahrnuje takové činnosti jako shromažďování údajů a informací, analýzu a hodnocení rizik, stanovování a provádění opatření a pravidelné sledování a přezkoumávání procesu a jeho výsledků, a to na základě mezinárodních a vnitrostátních zdrojů a strategií a zdrojů a strategií Společenství;
21)
„propuštěním zboží“ úkon, kterým celní orgány povolují nakládat se zbožím za podmínek celního režimu, do kterého je zboží propuštěno;
22)
„celním dohledem“ obecná činnost celních orgánů, kterou se má zajistit dodržování celních předpisů a případně i dalších právních předpisů vztahujících se na zboží, kterého se týká tato činnost;
23)
„vrácením“ vrácení již zaplaceného dovozního nebo vývozního cla;
24)
„prominutím“ zproštění povinnosti platit dovozní nebo vývozní clo, které ještě nebylo zaplaceno;
25)
„zušlechtěnými výrobky“ zboží v režimu zušlechťovacího styku, které je výsledkem zušlechťovacích operací;
26)
„osobou usazenou na celním území Společenství“:
a)
v případě fyzické osoby osoba, která má obvyklé bydliště na celním území Společenství;
b)
v případě právnické osoby nebo sdružení osob osoba, která má sídlo, správní ústředí nebo stálou provozovnu na celním území Společenství;
27)
„předložením zboží celnímu úřadu“ oznámení celním orgánům o tom, že zboží bylo přepraveno na celní úřad nebo jiné místo určené nebo schválené celními orgány a že je k dispozici pro celní kontroly;
28)
„držitelem zboží“ osoba, která je vlastníkem zboží nebo která má podobné právo nakládat se zbožím nebo má nad ním fyzickou kontrolu;
29)
„držitelem režimu“ osoba, která celní prohlášení činí nebo jejímž jménem se celní prohlášení činí, nebo osoba, na niž byly převedeny práva a povinnosti uvedené osoby vyplývající z celního režimu;
30)
„obchodně-politickými opatřeními“ netarifní opatření stanovená v rámci společné obchodní politiky, jež mají formu právních předpisů Společenství upravujících mezinárodní obchod zbožím;
31)
„zušlechťovacími operacemi“:
a)
opracování zboží, včetně jeho montáže, sestavení nebo přizpůsobení jinému zboží;
b)
zpracování zboží;
c)
zničení zboží;
d)
oprava zboží, včetně jeho obnovy a seřízení;
e)
použití zboží, které není v zušlechtěných produktech obsaženo, avšak umožňuje nebo usnadňuje výrobu těchto produktů, a to i když je při použití zcela nebo zčásti spotřebováno (dále jen „příslušenství pro výrobu“);
32)
„výtěžností“ množství nebo procentní podíl zušlechtěných výrobků získaných zušlechtěním určitého množství zboží v režimu zušlechťovacího styku;
33)
„zprávou“ sdělení v předepsané formě obsahující údaje, které osoba, úřad nebo orgán předal jiné osobě, úřadu nebo orgánu prostřednictvím informační technologie a počítačových sítí.
KAPITOLA 2
Práva a povinnosti osob v souvislosti s celními předpisy
Oddíl 1
Poskytování informací
Článek 5
Výměna a uchovávání údajů
1. Veškeré výměny údajů, doprovodných dokladů, rozhodnutí a oznámení mezi celními orgány navzájem a mezi hospodářskými subjekty a celními orgány, vyžadované podle celních předpisů, a uchovávání těchto údajů, jak to vyžadují celní předpisy, se uskutečňují za použití metody elektronického zpracování dat.
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví výjimky z prvního pododstavce, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Tato opatření stanoví případy, v nichž lze místo elektronické výměny údajů použít papír nebo jiné způsoby přenosu, a podmínky, za nichž je lze použít, přičemž zohlední zejména:
a)
možnost dočasného selhání počítačových systémů celních orgánů;
b)
možnost dočasného selhání počítačových systémů hospodářského subjektu;
c)
mezinárodní úmluvy a dohody, které stanoví používání dokumentů v listinné podobě;
d)
cestující osoby, které nemají přímý přístup k počítačovým systémům ani prostředky k poskytnutí elektronických informací;
e)
praktické požadavky na prohlášení, jež mají být učiněna ústně nebo jiným způsobem.
2. Není-li v celních předpisech stanoveno jinak, přijme Komise regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 opatření týkající se:
a)
zpráv, jež si mají vyměňovat celní úřady a jež jsou nezbytné pro používání celních předpisů;
b)
společného souboru údajů a formátu zpráv, jež mají být podle celních předpisů předmětem výměny.
Údaje uvedené v prvním pododstavci písm. b) obsahují podrobnosti nezbytné pro analýzu rizik a řádné uplatňování celních kontrol, případně s využitím mezinárodních norem a obchodních zvyklostí.
Článek 6
Ochrana údajů
1. Na veškeré informace, které jsou důvěrné povahy nebo jsou poskytovány jako důvěrné a které celní orgány získaly při plnění svých povinností, se vztahuje profesní tajemství. Kromě případů stanovených podle čl. 26 odst. 2 nesmějí být tyto informace příslušnými orgány zveřejněny bez výslovného souhlasu osoby nebo orgánu, které je poskytly.
Zveřejnění těchto informací bez souhlasu je však možné, jsou-li celní orgány povinny nebo oprávněny tak učinit na základě platných právních předpisů, zejména v souvislosti s ochranou údajů nebo soudním řízením.
2. Sdělení důvěrných údajů celním orgánům a jiným příslušným orgánům ze zemí nebo území mimo celní území Společenství je povoleno pouze v rámci mezinárodní dohody, která zajišťuje odpovídající úroveň ochrany údajů.
3. Zveřejňování nebo sdělování informací probíhá plně v souladu s platnými právními předpisy o ochraně údajů.
Článek 7
Výměna doplňujících informací mezi celními orgány a hospodářskými subjekty
1. Celní orgány a hospodářské subjekty si zejména pro účely vzájemné spolupráce při zjišťování rizik a předcházení rizikům mohou vyměňovat jakékoli informace, které celní předpisy přímo nevyžadují. Tato výměna se může uskutečnit na základě písemné dohody a může zahrnovat přístup celních orgánů do počítačových systémů hospodářských subjektů.
2. Nedohodnou-li se obě strany jinak, jsou veškeré informace, které během spolupráce uvedené v odstavci 1 poskytne jedna strana straně druhé, důvěrné.
Článek 8
Poskytování informací celními orgány
1. Kdokoli může celní orgány požádat o informace o používání celních předpisů. Tato žádost může být zamítnuta, pokud se nevztahuje k činnosti spojené se skutečně zamýšleným mezinárodním obchodem se zbožím.
2. Celní orgány udržují pravidelný kontakt s hospodářskými subjekty a dalšími orgány, které se podílejí na mezinárodním obchodu se zbožím. Podporují průhlednost tím, že zcela zpřístupňují celní předpisy, obecná správní rozhodnutí a formuláře žádostí, a to pokud možno bezplatně a prostřednictvím internetu.
Článek 9
Poskytování informací celním orgánům
1. Kdokoli, kdo se přímo nebo nepřímo podílí na vyřizování celních formalit nebo na celních kontrolách, poskytne celním orgánům na jejich žádost a v jakémkoli stanoveném termínu všechny potřebné doklady a informace v náležité podobě a veškerou pomoc nezbytnou pro splnění těchto formalit nebo provedení kontrol.
2. Podáním souhrnného prohlášení nebo celního prohlášení či oznámení nebo podáním žádosti o povolení nebo o jakékoli jiné rozhodnutí se dotyčná osoba stává odpovědnou:
a)
za správnost a úplnost informací uvedených v celním prohlášení, oznámení nebo žádosti;
b)
za pravost předložených nebo zpřístupněných dokladů;
c)
případně za dodržení všech povinností v souvislosti s propuštěním zboží do daného celního režimu nebo s prováděním schválených operací.
První pododstavec se rovněž vztahuje na poskytování jakýchkoli informací v jakékoli podobě požadovaných celními orgány nebo jim předložených.
Jestliže prohlášení, oznámení či žádost podává nebo informace poskytuje celní zástupce dotyčné osoby, je povinnostmi uvedenými v prvním pododstavci vázán i celní zástupce.
Článek 10
Elektronické systémy
1. Členské státy spolupracují s Komisí s cílem vyvinout, udržovat a využívat elektronické systémy pro výměnu informací mezi celními úřady a pro společnou registraci a vedení záznamů týkajících se zejména:
a)
hospodářských subjektů, které se přímo nebo nepřímo podílejí na vyřizování celních formalit;
b)
žádostí a povolení ohledně celního režimu nebo statusu schváleného hospodářského subjektu;
c)
žádostí a zvláštních rozhodnutí udělených v souladu s článkem 20;
d)
společného řízení rizik podle článku 25.
2. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví:
a)
standardní forma a obsah údajů, které mají být zaznamenány;
b)
uchovávání těchto údajů celními orgány členských států;
c)
pravidla pro přístup
i)
hospodářských subjektů,
ii)
jiných příslušných orgánů,
se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Oddíl 2
Zastupování při jednání s celními orgány
Článek 11
Celní zástupce
1. Každá osoba se může nechat zastoupit celním zástupcem.
Toto zastupování může být přímé, kdy celní zástupce jedná jménem a na účet jiné osoby, nebo nepřímé, kdy celní zástupce jedná vlastním jménem na účet jiné osoby.
Celní zástupce musí být usazen na celním území Společenství.
2. Členské státy mohou v souladu s právními předpisy Společenství stanovit podmínky, za nichž může celní zástupce poskytovat služby v členském státě, v němž je usazen. Aniž je však dotčeno používání méně přísných kritérií dotyčným členským státem, je celní zástupce, který splňuje kritéria stanovená v čl. 14 písm. a) až d), oprávněn poskytovat tyto služby v jiném členském státě, než ve kterém je usazen.
3. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví zejména:
a)
podmínky, za kterých lze upustit od požadavku uvedeného v odst. 1 třetím pododstavci;
b)
podmínky, za kterých lze svěřit a ověřit oprávnění uvedené v odstavci 2;
c)
jakákoli další prováděcí opatření k tomuto článku,
se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Článek 12
Zplnomocnění
1. Při jednání s celními orgány uvede celní zástupce, že jedná na účet zastupované osoby, a upřesní, zda se jedná o zastupování přímé či nepřímé.
Osoba, která neuvede, že jedná jako celní zástupce, nebo uvede, že jedná jako celní zástupce, aniž je k tomu zplnomocněna, se považuje za osobu jednající vlastním jménem a na vlastní účet.
2. Celní orgány mohou od každého, kdo uvádí, že jedná jako celní zástupce, požadovat, aby prokázal své zplnomocnění zastupovanou osobou.
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví odchylky od prvního pododstavce, se přijímají regulativním postupem s kontrolou uvedeným v čl. 184 odst. 4.
Oddíl 3
Schválený hospodářský subjekt
Článek 13
Žádost a povolení
1. Hospodářský subjekt, který je usazen na celním území Společenství a který splňuje podmínky stanovené v článcích 14 a 15, může požádat o status schváleného hospodářského subjektu.
Tento status, který podléhá kontrole, udělí celní orgány případně po konzultaci s jinými příslušnými orgány.
2. Status schváleného hospodářského subjektu spočívá ve dvou typech povolení: povolení pro „celní zjednodušení“ schváleného hospodářského subjektu a povolení týkající se „bezpečnosti“ schváleného hospodářského subjektu.
První typ povolení umožňuje hospodářským subjektům využívat některých zjednodušení v souladu s celními předpisy. Podle druhého typu povolení je držitel oprávněn ke zjednodušením týkajícím se bezpečnosti.
Oba typy povolení lze vlastnit současně.
3. S výhradou článků 14 a 15 a aniž jsou dotčeny celní kontroly, uznávají status schváleného hospodářského subjektu celní orgány ve všech členských státech.
4. Na základě uznání statusu schváleného hospodářského subjektu a za předpokladu splnění požadavků pro konkrétní typ zjednodušení stanovený v celních předpisech povolí celní orgány danému subjektu využívat výhod plynoucích z tohoto zjednodušení.
5. Status schváleného hospodářského subjektu může být pozastaven nebo zrušen v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 15 odst. 1 písm. g).
6. Schválený hospodářský subjekt uvědomí celní orgány o všech skutečnostech, které nastaly po udělení tohoto statusu a které by mohly mít vliv na jeho zachování nebo obsah.
Článek 14
Udělení statusu
Kritérii pro udělení statusu schváleného hospodářského subjektu jsou:
a)
doložené dodržování celních a daňových požadavků;
b)
uspokojivý systém vedení obchodních a případně přepravních záznamů, který umožňuje náležité celní kontroly;
c)
prokázaná solventnost;
d)
v souladu s čl. 13 odst. 2, v případech, kdy chce schválený hospodářský subjekt využít zjednodušení stanovených v souladu s celními předpisy, praktické normy pro způsobilost nebo odbornou kvalifikaci, které přímo souvisí s vykonávanou činností;
e)
v souladu s čl. 13 odst. 2, v případech, kdy chce schválený hospodářský subjekt využít zjednodušení týkající se celních kontrol spojených s bezpečností, odpovídající normy v oblasti bezpečnosti.
Článek 15
Prováděcí opatření
1. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví pravidla pro:
a)
udělování statusu schváleného hospodářského subjektu;
b)
případy, v nichž se provádí přezkum statusu schváleného hospodářského subjektu;
c)
udělování povolení k využívání zjednodušení schválenými hospodářskými subjekty;
d)
určení celního orgánu příslušného k udělení tohoto statusu a těchto povolení;
e)
typ a rozsah zjednodušení, která mohou být schváleným hospodářským subjektům přiznána ve vztahu k celním kontrolám týkajícím se bezpečnosti;
f)
konzultace s jinými celními orgány a poskytování informací těmto orgánům;
g)
podmínky, za nichž lze status schváleného hospodářského subjektu pozastavit či zrušit;
h)
podmínky, za nichž lze upustit od požadavku usazení na celním území Společenství v případě zvláštních kategorií schválených hospodářských subjektů, zejména s přihlédnutím k mezinárodním dohodám,
se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
2. Tato opatření zohlední:
a)
pravidla přijatá podle čl. 25 odst. 3;
b)
podnikání v oblastech, které podléhají celním předpisům;
c)
praktické normy pro způsobilost nebo odbornou kvalifikaci, které přímo souvisí s vykonávanou činností;
d)
že je hospodářský subjekt držitelem jakéhokoli mezinárodně uznávaného osvědčení vydaného na základě příslušných mezinárodních úmluv.
Oddíl 4
Rozhodnutí v rámci celních předpisů
Článek 16
Obecná ustanovení
1. Požaduje-li osoba, aby celní orgány přijaly rozhodnutí v rámci celních předpisů, tato osoba poskytne veškeré informace, které tyto orgány vyžadují za účelem přijetí daného rozhodnutí.
Je rovněž možné, aby o rozhodnutí požádalo více osob a aby se přijaté rozhodnutí vztahovalo na několik osob, v souladu s podmínkami stanovenými v celních předpisech.
2. Nestanoví-li celní předpisy jinak, rozhodnutí podle odstavce 1 se přijímá a oznamuje žadateli neprodleně a nejpozději do čtyř měsíců ode dne, kdy celní orgány obdrží všechny informace, které si vyžádaly, aby mohly přijmout dané rozhodnutí.
Nejsou-li však celní orgány schopny tyto lhůty dodržet, informují o tom žadatele ještě před uplynutím stanovené lhůty s uvedením důvodů a s uvedením další lhůty, kterou považují za nezbytnou k rozhodnutí o žádosti.
3. Nestanoví-li rozhodnutí nebo celní předpisy jinak, nabývá rozhodnutí účinku dnem, kdy žadatel obdrží rozhodnutí nebo kdy se má za to, že jej obdržel. S výjimkou případů uvedených v čl. 24 odst. 2 jsou přijatá rozhodnutí vykonatelná celními orgány od téhož dne.
4. Dříve než celní orgány přijmou rozhodnutí, kterým by byly nepříznivě dotčeny osoba nebo osoby, kterým je určeno, sdělí dotyčné osobě nebo osobám důvody, na jejichž základě hodlají rozhodnout, a umožní jim vyjádřit ve stanovené lhůtě počínající dnem sdělení svůj názor.
Po uplynutí této lhůty se dotyčné osobě příslušnou formou oznámí rozhodnutí s uvedením důvodů. Rozhodnutí obsahuje poučení o právu na odvolání podle článku 23.
5. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví:
a)
případy, v nichž se odst. 4 první pododstavec nepoužije, a podmínky, za nichž se nepoužije;
b)
lhůta uvedená v odst. 4 prvním pododstavci,
se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
6. Aniž jsou dotčeny právní předpisy v jiných oblastech, které stanovují, v jakých případech a za jakých podmínek jsou rozhodnutí neplatná nebo nicotná, mohou celní orgány, které rozhodnutí vydaly, kdykoli toto rozhodnutí prohlásit za neplatné, změnit ho nebo zrušit, neodpovídá-li celním předpisům.
7. S výjimkou případů, kdy celní orgán jedná jako justiční orgán, se ustanovení odstavců 3, 4 a 6 tohoto článku a článků 17, 18 a 19 použijí rovněž v případě rozhodnutí přijatých celními orgány bez předchozí žádosti dotyčné osoby a zejména v případě oznámení celního dluhu podle čl. 67 odst. 3.
Článek 17
Platnost rozhodnutí na úrovni Společenství
Není-li požadováno nebo stanoveno jinak, jsou rozhodnutí celních orgánů, která vycházejí z použití celních předpisů nebo s ním souvisejí, platná na celém celním území Společenství.
Článek 18
Prohlášení rozhodnutí přijatých ve prospěch osoby za neplatná
1. Celní orgány prohlásí rozhodnutí ve prospěch osoby, které je určeno, za neplatné, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
rozhodnutí bylo vydáno na základě nesprávných nebo neúplných informací;
b)
žadatel věděl nebo si měl být vědom toho, že informace byly nesprávné nebo neúplné;
c)
rozhodnutí by bylo jiné, pokud by informace byly správné a úplné.
2. Prohlášení rozhodnutí za neplatné se oznámí osobě, které bylo určeno.
3. Není-li stanoveno rozhodnutím jinak v souladu s celními předpisy, nabývá prohlášení za neplatné účinku dnem, kdy nabylo účinku původní rozhodnutí.
4. Komise může řídícím postupem podle čl. 184 odst. 3 přijmout prováděcí opatření k tomuto článku, zejména pokud jde o rozhodnutí určená více osobám.
Článek 19
Zrušení a změna rozhodnutí přijatých ve prospěch osoby
1. Rozhodnutí ve prospěch osoby je zrušeno nebo změněno, pokud v případech jiných než uvedených v článku 18 jedna nebo více podmínek pro jeho vydání nebyly nebo již nejsou splněny.
2. Není-li v celních předpisech stanoveno jinak, lze rozhodnutí přijaté ve prospěch více osob a určené těmto osobám zrušit pouze vůči osobě, jež nesplňuje povinnost, která je jí tímto rozhodnutím uložena.
3. Zrušení rozhodnutí nebo jeho změna se sdělí osobě, které bylo určeno.
4. Ustanovení čl. 16 odst. 3 se vztahuje na zrušení nebo změnu rozhodnutí.
Ve výjimečných případech, vyžadují-li to oprávněné zájmy osoby, které bylo rozhodnutí určeno, však mohou celní orgány odložit nabytí účinku zrušení rozhodnutí nebo jeho změny.
5. Komise může řídícím postupem podle čl. 184 odst. 3 přijmout prováděcí opatření k tomuto článku, zejména pokud jde o rozhodnutí určená více osobám.
Článek 20
Rozhodnutí o závazné informaci
1. Celní orgány vydají na základě žádosti rozhodnutí týkající se závazné informace o sazebním zařazení zboží (dále jen „rozhodnutí o ZISZ“) nebo rozhodnutí týkající se závazné informace o původu zboží (dále jen „rozhodnutí o ZIPZ“).
Tato žádost se zamítne, dojde-li k některé z těchto okolností:
a)
pokud je, nebo již byla, žádost podána u téhož nebo jiného celního úřadu, a to držitelem rozhodnutí v souvislosti se stejným zbožím nebo jeho jménem a u rozhodnutí o ZIPZ za stejných okolností, které rozhodují o získání statusu původu zboží;
b)
pokud se žádost netýká žádného ze zamýšlených použití rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ nebo žádného ze zamýšlených použití celního režimu.
2. Rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ jsou závazná pouze pro účely sazebního zařazení zboží nebo určení původu zboží.
Tato rozhodnutí jsou závazná pro celní orgány ve vztahu k držiteli rozhodnutí, a to pouze pro zboží, u něhož byly splněny celní formality po dni, kterým rozhodnutí nabývá účinku.
Rozhodnutí jsou závazná pro držitele rozhodnutí ve vztahu k celním orgánům, a to pouze s účinkem ode dne, kdy držitel obdrží nebo se má za to, že obdržel, oznámení o rozhodnutí.
3. Rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ je platné po dobu tří let ode dne, kdy nabývá účinku.
4. Pro uplatnění rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ v rámci konkrétního celního režimu musí držitel rozhodnutí prokázat:
a)
v případě rozhodnutí o ZISZ, že zboží uvedené v celním prohlášení ve všech ohledech odpovídá zboží, jež je v rozhodnutí uvedeno;
b)
v případě rozhodnutí o ZIPZ, že dané zboží a okolnosti rozhodující o získání statusu původu zboží ve všech ohledech odpovídají zboží a okolnostem, jež jsou v rozhodnutí uvedeny.
5. Odchylně od čl. 16 odst. 6 a článku 18 se rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ zruší, byla-li vydána na základě nesprávných nebo neúplných informací poskytnutých ze strany žadatelů.
6. Rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ se zruší podle čl. 16 odst. 6 a článku 19.
Tato rozhodnutí nelze měnit.
7. Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 prováděcí opatření k odstavcům 1 až 5 tohoto článku.
8. Aniž je dotčen článek 19, opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví:
a)
podmínky, za nichž rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ pozbývají platnosti, a okamžik pozbytí jejich platnosti;
b)
podmínky, za nichž může být rozhodnutí uvedené v písmenu a) nadále používáno pro účely závazných smluv vycházejících z tohoto rozhodnutí a uzavřených před uplynutím doby jeho platnosti, a dobu, po kterou může být takto používáno;
c)
podmínky, za nichž může Komise vydávat rozhodnutí vyžadující od členských států zrušení nebo změnu rozhodnutí o závazné informaci a poskytující závazné informace, které se liší od informací v jiných rozhodnutích týkajících se stejného předmětu,
se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
9. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví podmínky pro vydávání dalších rozhodnutí o závazné informaci, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Oddíl 5
Sankce
Článek 21
Uplatnění sankcí
1. Každý členský stát stanoví sankce za porušení celních předpisů Společenství. Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
2. Uplatňují-li se správní sankce, mohou mít mimo jiné jednu z těchto forem, případně obě formy:
a)
peněžní pokuta uložená celními orgány, případně včetně narovnání použitého namísto trestní sankce;
b)
zrušení, pozastavení nebo změna jakéhokoli povolení, jehož je dotyčná osoba držitelem.
3. Do šesti měsíců ode dne použitelnosti tohoto článku stanoveného v souladu s čl. 188 odst. 2 sdělí členské státy Komisi platné vnitrostátní právní předpisy podle odstavce 1 a neprodleně jí oznámí veškeré pozdější změny, které se těchto předpisů dotýkají.
Oddíl 6
Opravné prostředky
Článek 22
Rozhodnutí soudního orgánu
Články 23 a 24 se nepoužijí na opravné prostředky podané s cílem prohlásit za neplatné, zrušit nebo změnit rozhodnutí v rámci celních předpisů přijaté soudním orgánem nebo celními orgány jednajícími jako soudní orgány.
Článek 23
Právo na podání opravných prostředků
1. Každá osoba má právo podat opravný prostředek proti jakémukoli rozhodnutí celních orgánů v rámci celních předpisů, jež se jí přímo a osobně dotýká.
Právo na odvolání má rovněž každá osoba, která požádala celní orgány o rozhodnutí a ve lhůtách uvedených v čl. 16 odst. 2 neobdržela rozhodnutí o své žádosti.
2. Odvolání lze podat nejméně ve dvou stupních:
a)
nejdříve u celních orgánů, u soudního orgánu nebo u jiných orgánů určených k tomuto účelu členskými státy;
b)
následně u vyššího nezávislého orgánu, jímž může být v souladu s platnými předpisy členských států soudní orgán nebo rovnocenný zvláštní orgán.
3. Odvolání musí být podáno ve členském státě, v němž bylo rozhodnutí přijato nebo o ně bylo požádáno.
4. Členské státy zajistí, aby odvolací řízení umožnilo rychlé potvrzení nebo opravu rozhodnutí celních orgánů.
Článek 24
Přerušení výkonu
1. Podání odvolání nemá odkladný účinek na výkon napadeného rozhodnutí.
2. Celní orgány však přeruší výkon rozhodnutí, a to zcela nebo částečně, mají-li odůvodněné pochybnosti, zda je napadené rozhodnutí v souladu s celními předpisy, nebo hrozí-li dotyčné osobě nenahraditelná škoda.
3. V případech uvedených v odstavci 2, je-li důsledkem napadeného rozhodnutí vyměření dovozního nebo vývozního cla, je přerušení výkonu tohoto rozhodnutí podmíněno poskytnutím jistoty, pokud se na základě zdokumentovaného posouzení nezjistí, že by taková jistota způsobila dlužníkovi vážné hospodářské nebo sociální obtíže.
Komise může přijmout regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 prováděcí opatření k prvnímu pododstavci tohoto odstavce.
Oddíl 7
Kontrola zboží
Článek 25
Celní kontroly
1. Celní orgány mohou provádět veškeré celní kontroly, které považují za nezbytné.
Celní kontroly mohou zahrnovat zejména kontrolu zboží, odebrání vzorků, ověřování údajů v celním prohlášení a existence a pravosti dokladů, kontrolu účetnictví hospodářských subjektů a jiných záznamů, kontrolu dopravních prostředků, kontrolu zavazadel a jiného zboží přepravovaného osobami a provádění úředních šetření a dalších podobných činností.
2. Jiné než namátkové celní kontroly vycházejí především z analýzy rizik za použití metod elektronického zpracování dat a jejich účelem je stanovit a vyhodnotit rizika a vypracovat nezbytná opatření, pomocí nichž lze rizikům čelit, a to na základě kritérií vytvořených na vnitrostátní úrovni, na úrovni Společenství a případně na mezinárodní úrovni.
Členské státy ve spolupráci s Komisí vyvíjejí, udržují a využívají společný rámec pro řízení rizik, který je založen na výměně informací o rizicích a analýzách rizik mezi celními správami a kterým se mimo jiné stanoví společná kritéria pro vyhodnocování rizik, kontrolní opatření a přednostní oblasti kontroly.
Kontrolami, které vycházejí z těchto informací a kritérií, nejsou dotčeny další kontroly prováděné v souladu s odstavci 1 a 2 nebo s jinými platnými ustanoveními.
3. Aniž je dotčen odstavec 2, přijme Komise regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 prováděcí opatření, kterými se stanoví:
a)
společný rámec pro řízení rizik;
b)
společná kritéria a prioritní oblasti kontroly;
c)
informace o rizicích a analýzy rizik, které si mají předávat celní správy.
Článek 26
Spolupráce mezi orgány
1. Mají-li být u téhož zboží příslušnými orgány jinými než jsou celní orgány prováděny kontroly jiné než celní, usilují celní orgány v úzké spolupráci s danými jinými orgány o to, aby tyto kontroly byly pokud možno prováděny současně s celními kontrolami a na stejném místě (one-stop-shop), přičemž celní orgány zastávají v této oblasti koordinační úlohu.
2. Je-li to nezbytné pro účely minimalizace rizik a boje proti podvodům, mohou si v rámci kontrol stanovených v tomto oddíle celní a jiné příslušné orgány vyměňovat mezi sebou a s Komisí údaje, které získaly v souvislosti se vstupem, výstupem, tranzitem, přepravou, uskladněním a konečným použitím zboží pohybujícího se mezi celním územím Společenství a jinými územími, včetně poštovního styku, a v souvislosti s přítomností a pohybem zboží, které není zbožím Společenství, a zboží propuštěné do režimu konečného použití na celním území, jakož i výsledky všech kontrol. Celní orgány a Komise si tyto údaje mohou vyměňovat rovněž za účelem zajištění jednotného uplatňování celních předpisů Společenství.
Článek 27
Kontrola po propuštění zboží
Po propuštění zboží mohou celní orgány kontrolovat všechny doklady a údaje vztahující se k operacím s daným zbožím nebo k předešlým nebo následným obchodním operacím s týmž zbožím s cílem zjistit správnost údajů obsažených v souhrnném prohlášení nebo celním prohlášení. Celní orgány mohou toto zboží rovněž kontrolovat nebo z něj odebrat vzorky, je-li jeho kontrola ještě možná.
Tyto kontroly lze provést u držitele zboží, jeho zástupce nebo jiné osoby, která se přímo nebo nepřímo obchodně podílí na uvedených operacích, nebo jiné osoby, která má v držení zmíněné doklady a údaje pro obchodní účely.
Článek 28
Letecká a námořní doprava uvnitř Společenství
1. Celní kontroly nebo formality týkající se příručních a zapsaných zavazadel osob, které uskutečňují buď lety, nebo námořní cesty uvnitř Společenství, se provádějí pouze v případě, kdy jsou tyto kontroly nebo formality stanoveny celními předpisy.
2. Odstavec 1 se použije, aniž jsou dotčeny:
a)
kontroly bezpečnosti;
b)
kontroly spojené se zákazy nebo omezeními.
3. Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 prováděcí opatření k tomuto článku, která stanoví případy a podmínky, kdy lze celní kontroly a formality uplatnit na:
a)
příruční a zapsaná zavazadla
i)
osob uskutečňujících let letadlem přilétajícím z letiště, jež není letištěm Společenství, které po mezipřistání na letišti Společenství pokračuje na jiné letiště Společenství,
ii)
osob uskutečňujících let letadlem, které přistává na letišti Společenství a poté pokračuje na letiště, jež není letištěm Společenství,
iii)
osob vyžívajících námořní dopravu stejným plavidlem, která má na své trase místo odplutí, zastávky nebo cílového určení v přístavu, jenž není přístavem Společenství,
iv)
osob na palubě rekreačních plavidel a turistických nebo obchodních letadel;
b)
příruční a zapsaná zavazadla
i)
dopravená na letiště Společenství na palubě letadla přilétajícího z letiště, jež není letištěm Společenství, a překládaná na tomto letišti Společenství do jiného letadla pokračujícího v letu v rámci Společenství,
ii)
naložená na letišti Společenství do letadla pokračujícího v letu v rámci Společenství a překládaná na jiném letišti Společenství do letadla, jehož místem určení je letiště, jež není letištěm Společenství.
Oddíl 8
Uchovávání dokladů a jiných informací; poplatky a náklady
Článek 29
Uchovávání dokladů a jiných informací
1. Dotyčná osoba uchovává pro účely celních kontrol doklady a informace uvedené v čl. 9 odst. 1 po dobu alespoň tří kalendářních let, a to jakýmkoli způsobem, který je dostupný a přijatelný pro celní orgány.
V případě zboží propuštěného do volného oběhu za podmínek jiných než uvedených v třetím pododstavci nebo zboží navrženého v celním prohlášení k vývozu počíná lhůta běžet od konce roku, v němž bylo přijato celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu nebo k vývozu.
V případě zboží propuštěného do volného oběhu bez cla nebo se sníženou sazbou dovozního cla na základě jeho konečného použití počíná lhůta běžet od konce roku, v němž zboží přestává být předmětem celního dohledu.
V případě zboží, které bylo propuštěno do jiného celního režimu, počíná lhůta běžet od konce roku, v němž byl daný celní režim ukončen.
2. Aniž je dotčen čl. 68 odst. 4, zjistí-li se při celní kontrole ve vztahu k celnímu dluhu, že je nutno opravit příslušný zápis v účetních dokladech, a byla-li o tom dotyčná osoba informována, uchovávají se doklady a informace po dobu tří let od uplynutí lhůty uvedené v odstavci 1 tohoto článku.
Bylo-li podáno odvolání nebo zahájeno soudní řízení, musí být doklady a informace uchovávány po dobu stanovenou v odstavci 1 tohoto článku, nebo do ukončení odvolacího či soudního řízení, a to podle toho, co nastane později.
Článek 30
Poplatky a náklady
1. Celní orgány si neúčtují poplatky za provádění celních kontrol nebo jakýchkoli jiných úkonů podle celních předpisů v úředních hodinách příslušných celních úřadů.
Celní orgány si však mohou účtovat poplatky nebo mohou požadovat úhradu vzniklých nákladů za poskytování zvláštních služeb, zejména za:
a)
požadovanou přítomnost zaměstnanců celních správ mimo stanovené úřední hodiny nebo jejich požadovanou přítomnost v jiných prostorách, než jsou prostory celní správy;
b)
analýzy nebo znalecké zprávy o zboží a poštovní poplatky za vrácení zboží žadateli, zejména v souvislosti s rozhodnutími přijatými podle článku 20 nebo s poskytováním informací podle čl. 8 odst. 1;
c)
kontroly zboží nebo odběry vzorků za účelem ověření nebo zničení zboží, při kterých vznikají jiné náklady než náklady spojené s prací zaměstnanců celních správ;
d)
výjimečná kontrolní opatření, jsou-li nutná s ohledem na povahu zboží nebo na možné riziko.
2. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví prováděcí opatření k odst. 1 druhému pododstavci, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
KAPITOLA 3
Přepočet měny a lhůty
Článek 31
Přepočet měny
1. Příslušné orgány zveřejní nebo zpřístupní na internetu směnný kurz, který se použije v případě, že je na základě jednoho z následujících důvodů nutné provést přepočet měny:
a)
faktory, na jejichž základě je určována celní hodnota zboží, jsou vyjádřeny v jiné měně, než je měna členského státu, ve které se celní hodnota určuje;
b)
hodnota eura v národních měnách je požadována pro účely sazebního zařazení zboží a výše dovozního nebo vývozního cla, včetně hodnotových prahů v celním sazebníku Společenství.
2. Je-li přepočet měny nutný z důvodů jiných než uvedených v odstavci 1, hodnota eura v národních měnách, jež má být použita v rámci celních předpisů, se stanoví alespoň jednou ročně.
3. Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 prováděcí opatření k tomuto článku.
Článek 32
Lhůty
1. Je-li v celních předpisech stanovena lhůta, datum nebo termín, nelze tuto lhůtu prodloužit nebo zkrátit a toto datum nebo tento termín nelze odložit ani přesunout, pokud tak není výslovně stanoveno v příslušných právních předpisech.
2. S výjimkou případů konkrétně stanovených celními předpisy Společenství se použijí pravidla pro lhůty, data a termíny stanovená v nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1182/71, ze dne 3. června 1971, kterým se určují pravidla pro lhůty, data a termíny (10).
HLAVA II
FAKTORY, NA JEJICHŽ ZÁKLADĚ SE UPLATNÍ DOVOZNÍ NEBO VÝVOZNÍ CLO A JINÁ OPATŘENÍ PŘI OBCHODU ZBOŽÍM
KAPITOLA 1
Společný celní sazebník a sazební zařazení zboží
Článek 33
Společný celní sazebník
1. Splatné dovozní a vývozní clo vychází ze společného celního sazebníku.
Další opatření stanovená ve zvláštních předpisech Společenství upravujících obchod se zbožím se případně uplatní podle tarifního zařazení tohoto zboží.
2. Společný celní sazebník obsahuje:
a)
kombinovanou nomenklaturu zboží, která je stanovena v nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (11);
b)
jakoukoliv jinou nomenklaturu, která je plně nebo částečně založena na kombinované nomenklatuře nebo k ní přidává další členění a která je stanovena zvláštními předpisy Společenství, jež upravují uplatňování sazebních opatření při obchodu zbožím;
c)
smluvní nebo běžná autonomní cla pro zboží, které je zahrnuto do kombinované nomenklatury;
d)
preferenční sazební opatření obsažená v dohodách, které Společenství uzavřelo s určitými zeměmi či územími mimo celní území Společenství nebo se skupinami takových zemí či území;
e)
preferenční sazební opatření přijatá jednostranně Společenstvím vůči některým zemím či územím mimo celní území Společenství nebo skupinám takových zemí či území;
f)
autonomní opatření, na jejichž základě lze clo u určitého zboží snížit nebo zboží od cla osvobodit;
g)
zvýhodněné sazební zacházení stanovené pro určité zboží z důvodu jeho povahy nebo na základě jeho konečného použití v rámci opatření uvedených v písmenech c) až f) nebo v písmenu h);
h)
další sazební opatření vyplývající ze zemědělských nebo obchodních nebo jiných právních předpisů Společenství.
3. Splňuje-li dané zboží podmínky obsažené v opatřeních stanovených v odst. 2 písm. d) až g), použijí se na žádost deklaranta opatření uvedená v těchto ustanoveních místo opatření uvedených v odst. 2 písm. c). Jsou-li dodrženy lhůty a splněny podmínky stanovené v příslušném opatření nebo v kodexu, může být taková žádost podána dodatečně.
4. Je-li použití opatření uvedených v odst. 2 písm. d) až g) nebo osvobození od opatření podle odst. 2 písm. h) omezeno na určitý objem dovozu nebo vývozu, přestanou být opatření nebo osvobození v případě celních kvót uplatňována od okamžiku, kdy je dosaženo stanoveného objemu dovozu nebo vývozu.
V případě celních stropů přestanou být tato opatření nebo osvobození od nich na základě právního aktu Společenství uplatňována.
5. Komise přijme řídícím postupem podle čl. 184 odst. 3 prováděcí opatření k odstavcům 1 a 4 tohoto článku.
Článek 34
Sazební zařazení zboží
1. Pro účely společného celního sazebníku spočívá „sazební zařazení“ zboží v určení jedné podpoložky nebo dalšího členění kombinované nomenklatury, do níž má být toto zboží zařazeno.
2. Pro účely nesazebních opatření spočívá „sazební zařazení“ zboží v určení jedné podpoložky nebo dalšího členění kombinované nomenklatury nebo jakékoli jiné nomenklatury, která je plně nebo částečně založena na kombinované nomenklatuře nebo k ní přidává další členění a která je stanovena právními předpisy Společenství a do níž má být uvedené zboží zařazeno.
3. Podpoložka nebo další členění určené podle odstavců 1 a 2 se použijí pro účely uplatňování opatření souvisejících s danou podpoložkou.
KAPITOLA 2
Původ zboží
Oddíl 1
Nepreferenční původ
Článek 35
Oblast působnosti
Články 36, 37 a 38 stanovují pravidla pro určení nepreferenčního původu zboží pro účely použití:
a)
společného celního sazebníku, s výjimkou opatření uvedených v čl. 33 odst. 2 písm. d) a e);
b)
jiných než sazebních opatření stanovených zvláštními předpisy Společenství upravujícími obchod zbožím;
c)
jiných opatření Společenství týkajících se původu zboží.
Článek 36
Získání původu
1. Zboží zcela získané v jediné zemi nebo na jediném území se považuje za zboží pocházející z této země nebo z tohoto území.
2. Zboží, na jehož produkci se podílela více než jedna země nebo jedno území, se považuje za zboží pocházející ze země nebo území, kde došlo k jeho poslednímu podstatnému zpracování.
Článek 37
Prokazování původu
1. Je-li původ na základě celních předpisů uveden v celním prohlášení, mohou celní orgány vyžadovat, aby deklarant původ zboží prokázal.
2. Je-li původ zboží podle celních předpisů nebo jiných zvláštních předpisů Společenství prokázán, mohou celní orgány v případě odůvodněných pochybností požadovat dodatečné doklady prokazující, že je původ stanoven v souladu s příslušnými právními předpisy Společenství.
3. Je-li to nezbytné z hlediska obchodu, může být dokument prokazující původ vydán ve Společenství.
Článek 38
Prováděcí opatření
Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 prováděcí opatření k článkům 36 a 37.
Oddíl 2
Preferenční původ
Článek 39
Preferenční původ zboží
1. S cílem využít opatření uvedených v čl. 33 odst. 2 písm. d) nebo e) nebo nesazebních preferenčních opatření, musí být zboží v souladu s pravidly pro preferenční původ uvedenými v odstavcích 2 až 5 tohoto článku.
2. V případě zboží, na které se vztahují preferenční opatření obsažená v dohodách, které Společenství uzavřelo s určitými zeměmi či územími mimo celní území Společenství nebo se skupinami takových zemí či území, se pravidla pro preferenční původ stanoví v těchto dohodách.
3. V případě zboží, na které se vztahují preferenční opatření přijatá jednostranně Společenstvím vůči určitým zemím či územím mimo celní území Společenství nebo skupinám takových zemí či území vyjma těch, které jsou uvedeny v odstavci 5, přijme Komise regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 opatření, kterými se stanovují pravidla o preferenčním původu.
4. V případě zboží, na které se vztahují preferenční opatření uplatňovaná v rámci obchodu mezi celním územím Společenství a Ceutou a Melillou obsažená v protokolu č. 2 k aktu o přistoupení z roku 1985, se pravidla o preferenčním původu přijmou postupem podle článku 9 uvedeného protokolu.
5. V případě zboží, na které se vztahují preferenční opatření obsažená v preferenčních dohodách ve prospěch zámořských zemí a území přidružených ke Společenství, se pravidla o preferenčním původu přijmou v souladu s článkem 187 Smlouvy.
6. Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 opatření nezbytná k provedení pravidel uvedených v odstavcích 2 až 5 tohoto článku.
KAPITOLA 3
Hodnota zboží pro celní účely
Článek 40
Oblast působnosti
Celní hodnota zboží pro účely použití společného celního sazebníku a nesazebních opatření stanovených ve zvláštních předpisech Společenství upravujících obchod zbožím se určuje v souladu s články 41 až 43.
Článek 41
Metoda určování celní hodnoty na základě převodní hodnoty
1. Prvotním podkladem pro určení celní hodnoty zboží je převodní hodnota, tj. cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena za zboží prodané pro vývoz na celní území Společenství, případně upravená v souladu s opatřeními přijatými podle článku 43.
2. Cenou, která byla nebo má být za zboží skutečně zaplacena, se rozumí částka celkové platby, která byla nebo má být uskutečněna mezi kupujícím a prodávajícím nebo mezi kupujícím a třetí stranou ve prospěch prodávajícího za dovážené zboží a která zahrnuje veškeré platby, které byly nebo mají být uskutečněny jako podmínka prodeje dováženého zboží.
3. Převodní hodnota se uplatní, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
nejsou stanovena žádná omezení, pokud jde o nakládání se zbožím nebo jeho použití ze strany kupujícího, s výjimkou kteréhokoli z těchto omezení, která
i)
jsou uložena nebo vyžadována právem nebo veřejnými orgány ve Společenství,
ii)
omezují zeměpisnou oblast, v níž může být zboží dále prodáváno,
iii)
neovlivňují podstatně celní hodnotu zboží;
b)
prodej nebo cena nepodléhají podmínkám nebo plněním, jejichž hodnotu nelze ve vztahu ke zboží, které je ohodnocováno, určit;
c)
žádná část výtěžku jakéhokoliv dalšího prodeje, nakládání se zbožím nebo použití zboží ze strany kupujícího nepřipadne přímo ani nepřímo prodávajícímu, kromě případů, kdy lze provést přiměřenou úpravu v souladu s opatřeními přijatými podle článku 43;
d)
kupující a prodávající nejsou ve vzájemném spojení, nebo jejich vztah neovlivnil cenu.
Článek 42
Doplňkové metody určování celní hodnoty zboží
1. Nemůže-li být celní hodnota zboží určena podle článku 41, pokračuje se postupně podle odst. 2 písm. a) až d) tohoto článku, přičemž se celní hodnota zboží určí podle prvního z těchto písmen, podle nějž ji lze určit.
Na žádost deklaranta se pořadí uplatnění písmen c) a d) obrátí.
2. Celní hodnotou podle odstavce 1 je:
a)
převodní hodnota u stejného zboží prodávaného pro vývoz na celní území Společenství a vyváženého ve stejnou dobu nebo přibližně ve stejnou dobu jako zboží, které je ohodnocováno;
b)
převodní hodnota u podobného zboží prodávaného pro vývoz na celní území Společenství a vyváženého ve stejnou dobu nebo přibližně ve stejnou dobu jako zboží, které je ohodnocováno;
c)
hodnota založená na jednotkové ceně, za kterou se dovážené zboží nebo stejné nebo podobné dovážené zboží prodává na celním území Společenství v největším úhrnném množství osobám, kterou nejsou ve vzájemném spojení s prodávajícími;
d)
vypočtená hodnota.
3. Nemůže-li být celní hodnota určena podle tohoto odstavce 1, určí se na základě údajů dostupných na celním území Společenství s použitím přiměřených prostředků slučitelných se zásadami a obecnými ustanoveními:
a)
dohody o provádění článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu;
b)
článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu;
c)
této kapitoly.
Článek 43
Prováděcí opatření
Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 opatření, kterými se stanoví:
a)
prvky, jež musí být pro účely stanovení celní hodnoty přičteny k ceně, která byla nebo má být skutečně zaplacena, nebo jež od ní mají být odečteny;
b)
prvky, jež se použijí pro stanovení vypočtené hodnoty;
c)
metoda určování celní hodnoty ve zvláštních případech a u zboží, u kterého vzniká po použití zvláštního režimu celní dluh;
d)
jakékoli další podmínky, ustanovení a pravidla nezbytné pro použití článků 41 a 42.
HLAVA III
CELNÍ DLUH A JISTOTY
KAPITOLA 1
Vznik celního dluhu
Oddíl 1
Celní dluh při dovozu
Článek 44
Propuštění do volného oběhu a dočasné použití
1. Celní dluh při dovozu vzniká v okamžiku, kdy je zboží, které není zbožím Společenství a které podléhá dovoznímu clu, propuštěno do jednoho z těchto celních režimů:
a)
propuštění do volného oběhu, včetně propuštění podle ustanovení o konečném použití;
b)
dočasné použití s částečným osvobozením od dovozního cla.
2. Celní dluh vzniká okamžikem přijetí celního prohlášení.
3. Dlužníkem je deklarant. V případě nepřímého zastupování je dlužníkem také osoba, jejímž jménem se celní prohlášení činí.
Je-li celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do některého z režimů uvedených v odstavci 1 učiněno na základě údajů, v jejichž důsledku nebyly dovozní clo nebo jeho část vybrány, je osoba, která poskytla údaje nezbytné pro vyhotovení celního prohlášení a která si byla nebo měla být vědoma, že údaje nejsou pravdivé, rovněž považována za dlužníka.
Článek 45
Zvláštní ustanovení týkající se nepůvodního zboží
1. Platí-li zákaz vracet dovozní clo nebo přiznávat osvobození od dovozního cla pro nepůvodní zboží, které bylo použito při výrobě produktů, pro něž je vydán nebo vystaven doklad o původu v rámci preferenčního režimu mezi Společenstvím a některými zeměmi či územími mimo celní území Společenství nebo skupinami těchto zemí či území, vzniká u tohoto nepůvodního zboží celní dluh při dovozu v okamžiku přijetí oznámení o zpětném vývozu v souvislosti s dotyčnými produkty.
2. Vznikne-li celní dluh podle odstavce 1, vyměří se částka dovozního cla odpovídající tomuto dluhu za stejných podmínek jako v případě celního dluhu, který by vznikl, kdyby ve stejný den bylo přijato celní prohlášení s návrhem na propuštění nepůvodního zboží použitého při výrobě dotyčných výrobků do volného oběhu za účelem ukončení režimu aktivního zušlechťovacího styku.
3. Čl. 44 odst. 2 a 3 se použije obdobně. V případě zboží, které není zbožím Společenství podle článku 179, je však dlužníkem osoba podávající oznámení o zpětném vývozu. V případě nepřímého zastupování je dlužníkem také osoba, jejímž jménem se oznámení podává.
Článek 46
Celní dluh vzniklý nesplněním povinností nebo podmínek
1. U zboží podléhajícího dovoznímu clu vzniká celní dluh při dovozu nesplněním:
a)
některé z povinností stanovených v celních předpisech pro vstup zboží, které není zbožím Společenství, na celní území Společenství, pro jeho odnětí celnímu dohledu nebo pro pohyb, zušlechtění, uskladnění, dočasné použití zboží nebo nakládání s tímto zbožím na tomto území;
b)
některé z povinností stanovených v celních předpisech ohledně konečného použití zboží na celním území Společenství; nebo
c)
podmínky, na jejímž základě může být zboží, které není zbožím Společenství, propuštěno podle konečného použití zboží do celního režimu nebo mu může být přiznáno osvobození od cla či snížená sazba dovozního cla.
2. Celní dluh vzniká:
a)
okamžikem, kdy povinnost, jejímž nesplněním vzniká celní dluh, není plněna nebo přestala být plněna nebo
b)
okamžikem, kdy je přijato celní prohlášení za účelem propuštění zboží do celního režimu, zjistí-li se dodatečně, že podmínka, na jejímž základě může být zboží podle jeho konečného použití propuštěno do daného celního režimu nebo mu může být přiznáno osvobození od cla či snížená sazba dovozního cla, nebyla ve skutečnosti splněna.
3. V případech uvedených v odst. 1 písm. a) a b) je dlužníkem:
a)
každá osoba, která měla splnit dané povinnosti;
b)
každá osoba, která si byla vědoma nebo si měla být vědoma, že nebyla splněna povinnost podle celních předpisů, a která jednala na účet osoby, jež byla povinna splnit tuto povinnost, nebo která se zúčastnila úkonu, jenž vedl k nesplnění této povinnosti;
c)
každá osoba, která získala nebo držela dotyčné zboží a v okamžiku získání nebo přijetí zboží si byla nebo měla být vědoma, že nebyla splněna povinnost podle celních předpisů.
4. V případech uvedených v odst. 1 písm. c) je dlužníkem osoba, která má splnit podmínky, na jejichž základě je zboží propuštěno do celního režimu nebo je do tohoto celního režimu v celním prohlášení navrženo nebo na jejichž základě může být zboží přiznáno osvobození od cla či snížená sazba dovozního cla podle jeho konečného použití.
Je-li celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do některého z režimů uvedených v odstavci 1 učiněno nebo jsou-li celním orgánům poskytnuty jakékoli informace požadované podle celních předpisů upravujících podmínky, na základě kterých může být zboží propuštěno do celního režimu, a v důsledku toho nebyly dovozní clo nebo jeho část vybrány, je dlužníkem také osoba, která poskytla údaje nezbytné pro vyhotovení celního prohlášení a která věděla nebo měla vědět, že tyto údaje nejsou pravdivé.
Článek 47
Odpočet částky již zaplaceného dovozního cla
1. Vznikne-li podle čl. 46 odst. 1 celní dluh u zboží propuštěného do volného oběhu se sníženou sazbou dovozního cla podle konečného použití zboží, odečte se částka dovozního cla zaplacená při propuštění zboží do volného oběhu od částky dovozního cla odpovídající celnímu dluhu.
Ustanovení prvního pododstavce se použije obdobně, jestliže celní dluh vznikl u zbytků a odpadu po zničení předmětného zboží.
2. Vznikne-li podle čl. 46 odst. 1 celní dluh u zboží, které bylo propuštěno do režimu dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla, odečte se částka dovozního cla zaplacená v rámci částečného osvobození od částky dovozního cla odpovídající celnímu dluhu.
Oddíl 2
Celní dluh při vývozu
Článek 48
Vývoz a pasivní zušlechťovací styk
1. Celní dluh při vývozu vzniká v okamžiku, kdy je zboží podléhající vývoznímu clu propuštěno do režimu vývozu nebo do režimu pasivního zušlechťovacího styku.
2. Celní dluh vzniká okamžikem přijetí celního prohlášení.
3. Dlužníkem je deklarant. V případě nepřímého zastupování je dlužníkem také osoba, jejímž jménem se celní prohlášení činí.
Je-li celní prohlášení učiněno na základě údajů, v jejichž důsledku nebyly vývozní clo nebo jeho část vybrány, je osoba, která poskytla údaje pro vyhotovení celního prohlášení a která si byla nebo měla být vědoma, že údaje nejsou pravdivé, rovněž považována za dlužníka.
Článek 49
Celní dluh vzniklý nesplněním povinností nebo podmínek
1. Celní dluh při vývozu vzniká u zboží podléhajícího vývoznímu clu nesplněním:
a)
některé z povinností stanovených v celních předpisech pro výstup zboží;
b)
podmínek, za nichž bylo povoleno, aby zboží opustilo celní území Společenství s úplným nebo částečným osvobozením od vývozního cla.
2. Celní dluh vzniká:
a)
okamžikem, kdy zboží skutečně opouští celní území Společenství bez celního prohlášení;
b)
okamžikem, kdy je zboží dodáno na jiné místo určení, než na které se vztahuje povolení, na jehož základě může zboží opustit celní území Společenství s úplným nebo částečným osvobozením od vývozního cla;
c)
nemohou-li celní orgány okamžik uvedený v písmenu b) určit, uplynutím lhůty stanovené pro předložení dokladu o tom, že byly splněny podmínky opravňující k přiznání tohoto osvobození.
3. V případech uvedených v odst. 1 písm. a) je dlužníkem:
a)
každá osoba, která měla splnit danou povinnost;
b)
každá osoba, která si byla vědoma nebo si měla být vědoma, že daná povinnost nebyla splněna, a která jednala na účet osoby, jež byla povinna splnit tuto povinnost;
c)
každá osoba, která se zúčastnila úkonu, jenž vedl k nesplnění povinnosti a která si byla vědoma nebo si měla být vědoma, že celní prohlášení nebylo podáno, ačkoli mělo být.
4. V případech uvedených v odst. 1 písm. b) je dlužníkem každá osoba, která má splnit podmínky, za nichž bylo povoleno, aby zboží opustilo celní území Společenství s částečným nebo úplným osvobozením od vývozního cla.
Oddíl 3
Společná ustanovení pro celní dluh při dovozu i vývozu
Článek 50
Zákazy a omezení
1. Celní dluh při dovozu nebo vývozu vzniká i v případě, že se na zboží vztahují jakékoli zákazy nebo omezení dovozu nebo vývozu.
2. Celní dluh však nevzniká v případě:
a)
protiprávního vstupu padělaných peněz na celní území Společenství;
b)
vstupu omamných a psychotropních látek na celní území Společenství, a to látek jiných než těch, které jsou pod přísným dohledem příslušných orgánů za účelem jejich použití pro lékařské a vědecké účely.
3. Pro účely sankcí za porušení celních předpisů se však má za to, že celní dluh vznikl, je-li podle právních předpisů členského státu clo nebo existence celního dluhu základem pro vyměření sankcí.
Článek 51
Více dlužníků
Odpovídá-li za zaplacení částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající jednomu celnímu dluhu více osob, odpovídají společně a nerozdílně za celý dluh.
Článek 52
Obecná pravidla pro výpočet částky dovozního nebo vývozního cla
1. Částka dovozního nebo vývozního cla se stanoví na základě pravidel pro výpočet cla, která se na dané zboží vztahovala v okamžiku, kdy celní dluh u tohoto zboží vznikl.
2. Není-li možné přesně určit okamžik, kdy celní dluh vznikl, má se za to, že vznikl v době, kdy celní orgány zjistí, že se zboží nachází v situaci, za níž vzniká celní dluh.
Pokud však informace dostupné celní orgánům umožňují určit, že celní dluh vznikl před tímto zjištěním, má se za to, že celní dluh vznikl v nejzazším časovém okamžiku, který může být určen jako situace, v níž celní dluh vzniká.
Článek 53
Zvláštní pravidla pro výpočet částky dovozního cla
1. Pokud u zboží, jež bylo propuštěno do celního režimu, vznikly na celním území Společenství náklady spojené s uskladněním nebo obvyklými formami manipulace, tyto náklady nebo navýšení hodnoty se při výpočtu částky dovozního cla nezohlední, jestliže deklarant tyto náklady dostatečným způsobem prokáže.
Celní hodnota, množství, povaha a původ zboží, které není zbožím Společenství a které bylo použito při operacích, se však při výpočtu částky dovozního cla zohledňují.
2. Dojde-li u zboží, které bylo propuštěno do celního režimu, na celním území Společenství v důsledku obvyklých forem manipulace ke změně sazebního zařazení, použije se na zboží propuštěné do tohoto režimu na žádost deklaranta původní sazební zařazení.
3. Vznikne-li u zušlechtěných výrobků v důsledku režimu aktivního zušlechťovacího styku celní dluh, vyměří se částka dovozního cla odpovídající tomuto dluhu na žádost deklaranta na základě sazebního zařazení, celní hodnoty, množství, povahy a původu zboží, které bylo propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku, v okamžiku přijetí celního prohlášení za toto zboží.
4. Stanoví-li celní předpisy u zboží použití zvýhodněného sazebního zacházení, osvobození nebo úplného nebo částečného osvobození od dovozního nebo vývozního cla podle čl. 33 odst. 2 písm. d) až g), článků 130 až 133, nebo článků 171 až 174 nebo podle nařízení Rady (EHS) č. 918/83 ze dne 28. března 1983 o systému Společenství pro osvobození od cla (12), použije se toto zvýhodněné sazební zacházení nebo osvobození rovněž v případech, kdy vznikl celní dluh podle článků 46 nebo 49 tohoto nařízení, pokud nedostatky, které vedly ke vzniku celního dluhu, nebyly pokusem o klamavé jednání.
Článek 54
Prováděcí opatření
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví:
a)
pravidla pro výpočet částky dovozního nebo vývozního cla pro zboží;
b)
další zvláštní pravidla týkající se zvláštních režimů;
c)
odchylky od článků 52 a 53, zejména s cílem zabránit obcházení sazebních opatření podle čl. 33 odst. 2 písm. h),
se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Článek 55
Místo vzniku celního dluhu
1. Celní dluh vzniká v místě, kde je podáno celní prohlášení nebo oznámení o zpětném vývozu uvedené v článcích 44, 45 a 48, nebo v místě, kde se podává doplňkové celní prohlášení uvedené v čl. 110 odst. 3.
Ve všech ostatních případech celní dluh vzniká v místě, kde nastaly skutečnosti vedoucí ke vzniku celního dluhu.
Nemůže-li být toto místo určeno, vzniká celní dluh v místě, kde se podle zjištění celních orgánů zboží nacházelo v situaci vedoucí ke vzniku celního dluhu.
2. Pokud zboží vstoupilo do dosud nevyřízeného celního režimu a ve stanovené lhůtě nemůže být místo určeno podle odstavce 1 druhého nebo třetího pododstavce, vzniká celní dluh v místě, kde bylo zboží propuštěno do daného režimu nebo kde v tomto režimu vstoupilo na celní území Společenství.
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví lhůta uvedená v prvním pododstavci tohoto odstavce, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
3. Pokud údaje dostupné celním orgánům umožňují zjistit, že celní dluh pravděpodobně vznikl na více místech, má se za to, že celní dluh vznikl v místě, kde vznikl poprvé.
4. Pokud celní orgán zjistí, že celní dluh vznikl podle článku 46 nebo 49 v jiném členském státě a že částka dovozního nebo vývozního cla odpovídající tomuto dluhu je nižší než 10 000 EUR, považuje se tento celní dluh za celní dluh vzniklý v členském státě, ve kterém byl zjištěn.
KAPITOLA 2
Jistota za celní dluh, který by mohl vzniknout nebo který vznikl
Článek 56
Obecná ustanovení
1. Není-li stanoveno jinak, vztahuje se tato kapitola na jistoty za celní dluhy, které vznikly, i za dluhy, které mohou vzniknout.
2. Celní orgány mohou vyžadovat poskytnutí jistoty k zajištění úhrady částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu. Stanoví-li to příslušné předpisy, může požadovaná jistota krýt také jiné poplatky, stanovené jinými příslušnými platnými předpisy.
3. Požadují-li celní orgány poskytnutí jistoty, poskytne ji dlužník nebo osoba, která se může stát dlužníkem. Celní orgány mohou také povolit, aby jistotu poskytla jiná osoba než osoba, od níž se jistota požaduje.
4. Aniž je dotčen článek 64, požadují celní orgány pro určité zboží nebo celní prohlášení pouze jednu jistotu.
Jistota poskytnutá pro konkrétní celní prohlášení se použije ke krytí částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiných poplatků u veškerého zboží, na které se toto prohlášení vztahuje nebo které bylo na jeho základě propuštěno, bez ohledu na to, zda je prohlášení správné či nikoli.
Nebyla-li jistota uvolněna, může se v mezích zajištěné částky použít rovněž na vybrání částek dovozního nebo vývozního cla a jiných poplatků, které jsou splatné po kontrole po propuštění daného zboží.
5. Na žádost osoby uvedené v odstavci 3 tohoto článku mohou celní orgány v souladu s čl. 62 odst. 1 a 2 povolit poskytnutí souborné jistoty ke krytí částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu ve vztahu ke dvěma nebo více operacím, prohlášením nebo celním režimům.
6. Jistota se nepožaduje od států, regionálních a místních vládních orgánů nebo jiných veřejnoprávních subjektů u činností, v nichž vystupují jako veřejné orgány.
7. Celní orgány nemusí požadovat poskytnutí jistoty, jestliže výše dovozního nebo vývozního cla, které má být zajištěno, nepřesahuje statistický práh pro celní prohlášení stanovený v souladu s článkem 12 nařízení Rady (ES) č. 1172/95 ze dne 22. května 1995 o statistice obchodu se zbožím Společenství a jeho členských států s třetími zeměmi (13).
8. Jistota, kterou celní orgány přijaly nebo povolily, je platná na celém území Společenství pro účely, pro které byla poskytnuta.
9. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení, jeho doplněním a kterými se stanoví:
-
podmínky pro provádění tohoto článku,
-
případy jiné než stanovené v odstavci 6 tohoto článku, v nichž nemá být požadována žádná jistota,
-
výjimky z odstavce 8 tohoto článku,
se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Článek 57
Povinná jistota
1. Je-li poskytnutí jistoty povinné, vyměří celní orgány s výhradou pravidel přijatých podle odstavce 3 tuto jistotu ve výši, která se rovná přesné částce dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiným poplatkům, lze-li tuto částku v době, kdy je jistota požadována, spolehlivě určit.
Není-li možné stanovit přesnou částku celního dluhu, vyměří se jistota ve výši nejvyšší možné částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiných poplatků, které dle odhadu celních orgánů vznikly nebo mohou vzniknout.
2. Aniž je dotčen článek 62, je-li pro částku dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a pro jiné poplatky, jejichž výše se mění v čase, poskytnuta souborná jistota, vyměří se jistota ve výši, která zajistí, že částka dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiné poplatky budou vždy pokryty.
3. Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 prováděcí opatření k odstavci 1 tohoto článku.
Článek 58
Nepovinná jistota
Není-li poskytnutí jistoty povinné, vyžaduje se tato jistota vždy, když se celní orgány domnívají, že je úhrada částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiných poplatků v předepsané lhůtě nejistá. Její výši tyto orgány stanoví tak, aby nepřesahovala částku uvedenou v článku 57.
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví případy, v nichž je poskytnutí jistoty nepovinné, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Článek 59
Poskytnutí jistoty
1. Jistota může být poskytnuta v jedné z těchto forem:
a)
složením hotovosti nebo jakýmkoli jiným platebním prostředkem, který celní orgány uznávají jako rovnocenný složení hotovosti, v eurech nebo v měně členského státu, ve kterém se jistota požaduje;
b)
závazkem ručitele;
c)
jinou formou, která poskytuje rovnocennou záruku, že částka dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiné poplatky budou zaplaceny.
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví formy jistoty uvedené v písm. c) prvního pododstavce tohoto odstavce, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
2. Složení hotovosti nebo rovnocenný způsob poskytnutí jistoty se provádí podle předpisů členského státu, ve kterém je jistota požadována.
Článek 60
Volba jistoty
Osoba, která je povinna poskytnout jistotu, si může zvolit, kterou z forem jistoty uvedených v čl. 59 odst. 1 poskytne.
Pokud však navržená forma jistoty není slučitelná s řádným prováděním daného celního režimu, mohou ji celní orgány odmítnout.
Celní orgány mohou požadovat, aby byla zvolená forma jistoty zachována po určitou dobu.
Článek 61
Ručitel
1. Ručitelem uvedeným v čl. 59 odst. 1 písm. b) musí být třetí osoba usazená na celním území Společenství. Není-li ručitelem úvěrová instituce nebo finanční instituce nebo pojišťovna akreditovaná ve Společenství v souladu s platnými právními předpisy Společenství, musí ručitele schválit celní orgány, které jistotu požadují.
2. Ručitel se písemně zaváže, že zaplatí zajištěnou částku dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiným poplatkům.
3. Celní orgány mohou schválení navrhovaného ručitele nebo druhu jistoty odmítnout, pokud dle jejich názoru není možné zaručit, že částka dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiné poplatky budou ve stanovené lhůtě uhrazeny.
Článek 62
Souborná jistota
1. Povolení uvedené v čl. 56 odst. 5 se udělí pouze osobám, jež splňují tyto podmínky:
a)
jsou usazeny na celním území Společenství;
b)
doložily dodržování celních a daňových požadavků;
c)
jsou pravidelnými uživateli příslušných celních režimů nebo o nich celní orgány vědí, že jsou schopny splnit svůj závazek spojený s těmito režimy.
2. Má-li být souborná jistota poskytnuta pro celní dluhy a jiné poplatky, které mohou vzniknout, může být hospodářskému subjektu povoleno poskytnout soubornou jistotu se sníženou částkou záruky nebo může být hospodářský subjekt zproštěn povinnosti jistotu poskytnout, pokud splňuje tato kritéria:
a)
má uspokojivý systém vedení obchodních a případně přepravních záznamů, který umožňuje náležité celní kontroly;
b)
je prokázána jeho solventnost.
3. Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 opatření upravující postup udělování povolení podle odstavců 1 a 2 tohoto článku.
Článek 63
Další ustanovení týkající se používání jistot
1. V případech, kdy může celní dluh vzniknout v rámci zvláštních režimů, se použijí odstavce 2 a 3.
2. Zproštění povinnosti poskytnout jistotu povolené v souladu s čl. 62 odst. 2 se nevztahuje na zboží považované za zboží se zvýšeným nebezpečím podvodu.
3. Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 přijme opatření:
a)
k provádění odstavce 2 tohoto článku;
b)
dočasně zakazující poskytování souborné jistoty se sníženou částkou záruky podle čl. 62 odst. 2;
c)
dočasně zakazující, jako výjimečné opatření za zvláštních okolností, poskytování souborné jistoty u zboží, u kterého byly v rámci poskytování souborné jistoty zjištěny rozsáhlé podvody.
Článek 64
Doplňující nebo nová jistota
Zjistí-li celní orgány, že poskytnutá jistota nezaručuje nebo nadále nezaručuje spolehlivě či dostatečně, že částka dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiné poplatky budou uhrazeny ve stanovené lhůtě, vyžadují od všech osob uvedených v čl. 56 odst. 3, aby podle svého uvážení buď poskytly doplňující jistotu nebo nahradily původní jistotu novou jistotou.
Článek 65
Uvolnění jistoty
1. Celní orgány jistotu okamžitě uvolní, jakmile celní dluh nebo odpovědnost za další poplatky zanikne nebo již nemůže vzniknout.
2. Zanikl-li celní dluh nebo odpovědnost za další poplatky částečně nebo může-li vzniknout již jen pro část zajištěné částky, uvolní se na žádost dotyčné osoby odpovídající část jistoty, pokud částka, o kterou se jedná, takový krok opodstatňuje.
3. Komise může regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 přijmout prováděcí opatření k tomuto článku.
KAPITOLA 3
Výběr a platba cla a vrácení a prominutí částky dovozního a vývozního cla
Oddíl 1
Stanovení výše dovozního nebo vývozního cla, oznámení celního dluhu a zaúčtování
Článek 66
Stanovení výše dovozního nebo vývozního cla
1. Výši splatného dovozního nebo vývozního cla vyměří celní orgány příslušné podle místa, kde celní dluh vznikl nebo kde se má za to, že vznikl podle článku 55, jakmile k tomu mají potřebné údaje.
2. Aniž je dotčen článek 27, mohou celní orgány souhlasit, aby výši splatného dovozního nebo vývozního cla vyměřil deklarant.
Článek 67
Oznámení celního dluhu
1. Celní dluh se dlužníkovi oznámí stanovenou formou v místě, kde celní dluh vznikl, nebo kde se má za to, že vznikl podle článku 55.
Oznámení uvedené v prvním pododstavci se nepoužije v těchto situacích:
a)
pokud bylo do doby konečného vyměření výše dovozního nebo vývozního cla uloženo prozatímní obchodněpolitické opatření ve formě cla;
b)
pokud je částka splatného dovozního nebo vývozního cla vyšší než částka vyměřená na základě rozhodnutí, které bylo učiněno v souladu s článkem 20;
c)
pokud bylo původní rozhodnutí neoznámit celní dluh nebo jej oznámit spolu s částkou dovozního nebo vývozního cla, která je nižší než splatné dovozní nebo vývozní clo, učiněno na základě obecných předpisů, jež byly později zrušeny rozhodnutím soudu;
d)
v případech, kdy jsou celní orgány celními předpisy zproštěny povinnosti oznámit celní dluh.
Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 prováděcí opatření k druhému pododstavci písm. d).
2. Rovná-li se výše splatného dovozního nebo vývozního cla částce uvedené v celním prohlášení, považuje se propuštění zboží celními orgány za oznámení výše celního dluhu dlužníkovi.
3. Pokud se odstavec 2 tohoto článku nepoužije, celní dluh se dlužníkovi oznámí do čtrnácti dnů ode dne, kdy celní orgány mohou stanovit výši splatného dovozního nebo vývozního cla.
Článek 68
Promlčení celního dluhu
1. Celní dluh nelze dlužníkovi oznámit po uplynutí lhůty tří let ode dne vzniku celního dluhu.
2. Pokud celní dluh vznikl v důsledku činu, který v době, kdy byl spáchán, mohl být důvodem pro zahájení trestního řízení, prodlouží se tříletá lhůta uvedená v odstavci 1 na deset let.
3. Je-li podáno odvolání podle článku 23, pozastavují se lhůty uvedené v odstavcích 1 a 2 tohoto článku ode dne podání odvolání po dobu trvání odvolacího řízení.
4. Je-li povinnost zaplatit clo obnovena podle čl. 79 odst. 5, považují se lhůty uvedené v odstavcích 1 a 2 tohoto článku za pozastavené ode dne podání žádosti o vrácení či prominutí cla v souladu s článkem 84 do doby, než bude učiněno rozhodnutí o vrácení nebo prominutí cla.
Článek 69
Zaúčtování
1. Celní orgány uvedené v článku 66 zanesou do svého účetnictví v souladu s vnitrostátními právními předpisy výši splatného dovozního nebo vývozního cla stanoveného podle uvedeného článku.
První pododstavec se nepoužije v případech uvedených v čl. 67 odst. 1 druhém pododstavci.
Celní orgány nemusí zaúčtovat částky dovozního nebo vývozního cla, které podle článku 68 odpovídají celnímu dluhu, jejž již nebylo možné dlužníkovi oznámit.
2. Členské státy stanoví praktické postupy pro zaúčtování částek dovozního nebo vývozního cla. Tyto postupy se mohou lišit podle toho, do jaké míry si celní orgány s ohledem na okolnosti, za nichž vznikl celní dluh, jsou či nejsou jisté, že tyto částky budou zaplaceny.
Článek 70
Lhůty pro zaúčtování
1. Vznikne-li celní dluh přijetím celního prohlášení s návrhem na propuštění zboží do jiného celního režimu než dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla nebo v důsledku jakéhokoli jiného úkonu, který má stejné právní účinky, zaúčtují celní orgány částku splatného dovozního nebo vývozního cla do čtrnácti dnů po propuštění zboží.
Pokud však byla platba zajištěna, může být celková výše dovozního nebo vývozního cla vztahující se k veškerému zboží propuštěnému jedné a téže osobě během lhůty stanovené celními orgány, která nesmí přesáhnout 31 dnů, zaúčtována celkově na konci této lhůty. K zaúčtování musí dojít do čtrnácti dnů od uplynutí dotyčné lhůty.
2. Lze-li zboží propustit s výhradou určitých podmínek, které upravují stanovení výše splatného dovozního nebo vývozního cla nebo jeho vybrání, provede se zaúčtování do čtrnácti dnů ode dne, kdy je výše splatného dovozního nebo vývozního cla stanovena nebo kdy je stanovena povinnost zaplatit toto clo.
Týká-li se však celní dluh prozatímního obchodněpolitického opatření ve formě cla, zaúčtuje se částka splatného dovozního nebo vývozního cla do dvou měsíců ode dne vyhlášení nařízení, kterým se stanoví konečné obchodněpolitické opatření, v Úředním věstníku Evropské unie.
3. Vznikne-li celní dluh za jiných podmínek, než které jsou uvedeny v odstavci 1, zaúčtuje se částka splatného dovozního nebo vývozního cla do čtrnácti dnů ode dne, kdy celní orgány mohou stanovit výši příslušného dovozního nebo vývozního cla a přijmout rozhodnutí.
4. Odstavec 3 se použije obdobně v případě částky dovozního nebo vývozního cla, která má být vybrána nebo dovybrána, pokud částka splatného dovozního nebo vývozního cla nebyla zaúčtována v souladu s odstavci 1, 2 a 3 nebo pokud byla stanovena a zaúčtována ve výši, která je nižší než splatná částka.
5. Lhůty pro zaúčtování uvedené v odstavcích 1, 2 a 3 se nepoužijí za nepředvídatelných okolností nebo v případech vyšší moci.
Článek 71
Prováděcí opatření
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví pravidla pro zaúčtování, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Oddíl 2
Platba částky dovozního nebo vývozního cla
Článek 72
Obecné lhůty pro placení a pozastavení těchto lhůt
1. Částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu oznámenému v souladu s článkem 67 zaplatí dlužník ve lhůtě, kterou stanoví celní orgány.
Aniž je dotčen čl. 24 odst. 2, nepřesáhne tato lhůta deset dní ode dne, kdy je dlužníkovi oznámena výše celního dluhu. V případě souhrnného zaúčtování za podmínek stanovených v čl. 70 odst. 1 druhém pododstavci se stanoví tato lhůta tak, aby neumožnila dlužníkovi získat delší lhůtu splatnosti, než by získal v případě, kdy by mu byl udělen odklad platby cla v souladu s článkem 74.
Lhůtu mohou celní orgány prodloužit na žádost dlužníka, pokud byla výše splatného dovozního nebo vývozního cla stanovena během kontroly po propuštění zboží v souladu s článkem 27. Aniž je dotčen čl. 77 odst. 1, nepřesahuje toto prodloužení lhůty dobu nutnou k tomu, aby mohl dlužník učinit příslušné kroky ke splnění své povinnosti.
2. Je-li dlužník oprávněn použít při placení některou z úlev uvedených v článcích 74 až 77, zaplatí clo nejpozději do uplynutí lhůty nebo lhůt stanovených pro tyto úlevy.
3. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví podmínky pro pozastavení lhůty pro zaplacení částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu v těchto situacích:
a)
je-li podána žádost o prominutí cla podle článku 84;
b)
má-li být zboží zabaveno, zničeno nebo přenecháno ve prospěch státu;
c)
pokud celní dluh vznikl podle článku 46 a dlužníků je více,
se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Tato opatření stanoví především dobu trvání pozastavení a zohlední dobu přiměřenou pro ukončení všech formalit nebo vybrání částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu.
Článek 73
Platba
1. Platba se provádí v hotovosti nebo obdobnými platebními prostředky, včetně započtení přeplatku, v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
2. Platbu může místo dlužníka provést třetí osoba.
3. Dlužník může vždy zaplatit část nebo celou částku dovozního nebo vývozního cla před uplynutím lhůty, která mu byla pro platbu poskytnuta.
Článek 74
Odklad platby
Aniž je dotčen článek 79, povolí celní orgány na žádost dotyčné osoby a pod podmínkou poskytnutí jistoty odklad platby splatného cla některým z těchto způsobů:
a)
odděleně pro jednotlivé částky dovozního nebo vývozního cla zaúčtované v souladu s čl. 70 odst. 1 prvním pododstavcem nebo čl. 70 odst. 4;
b)
souhrnně pro všechny částky dovozního nebo vývozního cla zaúčtované v souladu s čl. 70 odst. 1 prvním pododstavcem ve lhůtě stanovené celními orgány, která nesmí přesáhnout 31 dnů;
c)
souhrnně pro všechny částky dovozního nebo vývozního cla, které je součástí celkového zaúčtování v souladu s čl. 70 odst. 1 druhým pododstavcem.
Článek 75
Lhůty pro odklad platby
1. Lhůta pro odklad platby podle článku 74 činí 30 dní.
2. Je-li platba odložena podle čl. 74 písm. a), počítá se lhůta ode dne následujícího po dni, kdy byla výše celního dluhu oznámena dlužníkovi.
3. Je-li platba odložena podle čl. 74 písm. b), počítá se lhůta ode dne následujícího po dni, kdy uplyne souhrnná lhůta. Lhůta se zkrátí o počet dní odpovídající polovině počtu dní souhrnné lhůty.
4. Je-li platba odložena podle čl. 74 písm. c), počítá se lhůta ode dne následujícího po dni, kdy uplyne lhůta stanovená pro propuštění dotyčného zboží. Lhůta se zkrátí o počet dní odpovídající polovině počtu dní dotyčné lhůty.
5. Je-li počet dní ve lhůtách podle odstavce 3 a 4 lichý, rovná se počet dní, o něž se lhůta 30 dnů zkrátí podle uvedených odstavců, polovině nejbližšího nižšího sudého čísla.
6. Jsou-li lhůtami podle odstavců 3 a 4 kalendářní týdny, mohou členské státy stanovit, že částka dovozního nebo vývozního cla, jejíž splatnost byla odložena, má být zaplacena nejpozději v pátek čtvrtého týdne následujícího po tomto kalendářním týdnu.
Jsou-li těmito lhůtami kalendářní měsíce, mohou členské státy stanovit, že částka dovozního nebo vývozního cla, jejíž splatnost byla odložena, má být zaplacena do šestnáctého dne měsíce následujícího po tomto kalendářním měsíci.
Článek 76
Prováděcí opatření
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví pravidla pro odklad platby v případech zjednodušeného celního prohlášení podle článku 109, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Článek 77
Jiné úlevy při placení
1. S výhradou poskytnutí jistoty mohou celní orgány dlužníkovi kromě odkladu platby povolit i jiné úlevy při placení.
Jsou-li podle prvního pododstavce umožněny úlevy při placení, vypočítá se z částky dovozního nebo vývozního cla úrok z úvěru. Sazba úroku z úvěru je úroková sazba použitá Evropskou centrální bankou během její poslední hlavní refinanční operace provedené před prvním kalendářním dnem daného pololetí („referenční sazba“) zvýšená o jeden procentní bod.
V členských státech, které se neúčastní třetí fáze hospodářské a měnové unie, odpovídá tato referenční sazba rovnocenné úrokové sazbě stanovené národní centrální bankou. V tomto případě se referenční sazba platná první kalendářní den daného pololetí použije na období následujících šesti měsíců.
2. Celní orgány mohou od vyžadování jistoty nebo úroku z úvěru upustit, pokud se na základě zdokumentovaného posouzení situace dlužníka zjistí, že by to vyvolalo vážné hospodářské nebo sociální obtíže.
3. Komise může regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 přijmout prováděcí opatření k odstavcům 1 a 2.
Článek 78
Vymáhání platby a nedoplatky
1. Nebyla-li částka splatného dovozního nebo vývozního cla zaplacena ve stanovené lhůtě, zajistí celní orgány zaplacení této částky všemi způsoby, jež jsou jim k dispozici podle právních předpisů příslušného členského státu.
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví opatření pro zajištění platby od ručitelů v rámci zvláštního režimu, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
2. K částce dovozního nebo vývozního cla se ode dne uplynutí stanovené lhůty do dne zaplacení připočítá úrok z prodlení.
Sazba úroku z prodlení je úroková sazba použitá Evropskou centrální bankou během její poslední hlavní refinanční operace provedené před prvním kalendářním dnem daného pololetí („referenční sazba“) zvýšená o dva procentní body.
V členských státech, které se neúčastní třetí fáze hospodářské a měnové unie, odpovídá tato referenční sazba rovnocenné úrokové sazbě stanovené národní centrální bankou. V tomto případě se referenční sazba platná první kalendářní den daného pololetí použije na období následujících šesti měsíců.
3. Pokud byl celní dluh oznámen podle čl. 67 odst. 3, připočte se k částce dovozního nebo vývozního cla úrok z prodlení za dobu ode dne vzniku celního dluhu do dne jeho oznámení.
Sazba úroku z prodlení se stanoví v souladu s odstavcem 2.
4. Celní orgány mohou upustit od vybrání úroku z prodlení, pokud se na základě zdokumentovaného posouzení situace dlužníka zjistí, že by vybrání úroku z prodlení způsobilo vážné hospodářské nebo sociální potíže.
5. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví, v případě jakých lhůt a částek mohou celní orgány upustit od vybrání úroku z prodlení, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Oddíl 3
Vrácení a prominutí částky dovozního nebo vývozního cla
Článek 79
Vrácení a prominutí
1. S výhradou podmínek stanovených v tomto oddíle a překračuje-li částka, jež má být vrácena nebo prominuta, určitou částku, se částky dovozního nebo vývozního cla vracejí nebo promíjejí z těchto důvodů:
a)
přeplatky na částkách dovozního nebo vývozního cla;
b)
vadné zboží nebo zboží neodpovídající smluvním podmínkám;
c)
chyba ze strany příslušných orgánů;
d)
v zájmu spravedlnosti.
Částka dovozního nebo vývozního cla se rovněž vrátí v případě, kdy byla zaplacena a platnost odpovídajícího celního prohlášení je v souladu s článkem 114 zrušena.
2. Pokud celní orgány ve lhůtách uvedených v čl. 84 odst. 1 samy zjistí, že částka dovozního nebo vývozního cla má být vrácena nebo prominuta podle článků 80, 82 nebo 83, vrátí ji nebo prominou z vlastního podnětu, s výhradou pravidel týkajících se rozhodovacích pravomocí.
3. Clo se nevrátí ani nepromine, je-li situace, která vedla k oznámení celního dluhu, výsledkem klamavého jednání dlužníka.
4. Pokud celní orgány clo vrátí, nejsou povinny platit úrok.
Úrok však musí být zaplacen, jestliže rozhodnutí o vrácení cla nebylo provedeno do tří měsíců ode dne přijetí tohoto rozhodnutí, s výjimkou případů, kdy nedodržení časové lhůty bylo mimo kontrolu celních orgánů.
V takových případech se úrok platí od data uplynutí tříměsíční lhůty do doby, než je clo vráceno. Úroková sazba se stanoví v souladu s článkem 77.
5. Jestliže příslušný orgán clo vrátí nebo promine omylem a není-li původní celní dluh promlčen podle článku 68, původní celní dluh se obnoví.
V takových případech je nutno jakýkoli úrok zaplacený podle odst. 4 druhého pododstavce nahradit.
Článek 80
Vrácení a prominutí přeplatků na částkách dovozního nebo vývozního cla
Částka dovozního nebo vývozního cla se vrátí nebo promine, pokud původně oznámená částka odpovídající celnímu dluhu přesahuje splatnou částku nebo pokud byl celní dluh dlužníkovi oznámen v rozporu s čl. 67 odst. 1 písm. c) nebo d).
Článek 81
Vadné zboží nebo zboží neodpovídající smluvním podmínkám
1. Částka dovozního cla se vrátí nebo promine, vztahuje-li se oznámení celního dluhu na zboží, které bylo odmítnuto dovozcem vzhledem k tomu, že bylo v okamžiku propuštění vadné nebo neodpovídalo podmínkám smlouvy, na jejímž základě bylo dovezeno.
Za vadné zboží se považuje také zboží, které bylo poškozeno před propuštěním.
2. Dovozní clo se vrátí nebo promine za podmínky, že zboží nebylo používáno, s výjimkou počátečního použití nutného ke zjištění vady nebo skutečnosti, že neodpovídá smluvním podmínkám, a za podmínky, že bylo vyvezeno z celního území Společenství.
3. Místo vývozu zboží celní orgány na žádost dotyčné osoby povolí propuštění zboží do režimu aktivního zušlechťovacího styku, včetně zničení, nebo do režimu vnějšího tranzitu nebo režimu uskladnění v celním skladu nebo jeho umístění do svobodného pásma.
Článek 82
Vrácení nebo prominutí cla v důsledku chyby ze strany příslušných orgánů
1. V situacích jiných než těch, které jsou uvedeny v čl. 79 odst. 1 druhém pododstavci a v článcích 80, 81 a 83, se částka dovozního nebo vývozního cla vrátí nebo promine, pokud byla v důsledku chyby příslušných orgánů původně oznámená částka odpovídající celnímu dluhu nižší než je splatná částka, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
dlužník tuto chybu nemohl přiměřeným způsobem zjistit;
b)
dlužník jednal v dobré víře.
2. Je-li na základě systému správní spolupráce s orgány země či území mimo celní území Společenství zboží uděleno preferenční zacházení, představuje potvrzení vydané těmito orgány, pokud se prokáže, že je nesprávné, chybu, kterou nebylo možné přiměřeným způsobem zjistit ve smyslu odst. 1 písm. a).
Vydání nesprávného potvrzení však není chybou, je-li potvrzení založeno na nesprávném popisu skutečností podaném vývozcem, s výjimkou případů, kdy si orgány vydávající potvrzení byly vědomy nebo si měly být vědomy toho, že zboží nesplňuje podmínky pro preferenční zacházení.
Má se za to, že dlužník jednal v dobré víře, je-li schopen prokázat, že v období dotyčných obchodních operací jednal s náležitou péčí, aby zajistil splnění všech podmínek pro preferenční zacházení.
Dlužník se však nemůže odvolat na dobrou víru, zveřejní-li Komise v Úředním věstníku Evropské unie oznámení o tom, že existují odůvodněné pochybnosti, zda daná země nebo území správně uplatňuje preferenční režim.
Článek 83
Vrácení nebo prominutí cla v zájmu spravedlnosti
V situacích jiných než uvedených v čl. 79 odst. 1 druhém pododstavci a v článcích 80, 81 a 82 se částka dovozního nebo vývozního cla vrátí nebo promine v zájmu spravedlnosti, vznikl-li celní dluh za zvláštních okolností, jež nelze přičítat klamavému jednání nebo hrubé nedbalosti dlužníka.
Článek 84
Postup při vrácení nebo prominutí cla
1. Žádosti o vrácení nebo prominutí cla v souladu s článkem 79 se předkládají příslušnému celnímu úřadu v těchto lhůtách:
a)
v případě přeplatků na cle, chyby ze strany příslušných orgánů nebo jednání v zájmu spravedlnosti ve lhůtě tří let ode dne, kdy byl celní dluh oznámen;
b)
v případě vadného zboží nebo zboží neodpovídajícího smluvním podmínkám do jednoho roku ode dne, kdy byl celní dluh oznámen;
c)
v případě zrušení platnosti celního prohlášení ve lhůtě stanovené v pravidlech týkajících se zrušení platnosti.
Lhůty uvedené v prvním pododstavci písm. a) a b) se prodlouží, prokáže-li žadatel, že mu v podání žádosti ve stanovené lhůtě zabránily nepředvídatelné okolnosti nebo vyšší moc.
2. Pokud bylo proti oznámení celního dluhu podáno odvolání podle článku 23, příslušná lhůta uvedená v odst. 1 prvním pododstavci tohoto článku se pozastaví ode dne podání tohoto odvolání po dobu trvání odvolacího řízení.
Článek 85
Prováděcí opatření
Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 prováděcí opatření k tomuto oddílu. Tato opatření vymezí zejména případy, v nichž Komise řídícím postupem podle čl. 184 odst. 3 rozhoduje, zda je prominutí nebo vrácení částky dovozního nebo vývozního cla odůvodněné.
KAPITOLA 4
Zánik celního dluhu
Článek 86
Zánik
1. Aniž je dotčen článek 68 a platné právní předpisy týkající se nevybrání částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu v případě soudně prohlášené nesolventnosti dlužníka, povinnost zaplatit celní dluh při dovozu nebo vývozu zaniká:
a)
zaplacením částky dovozního nebo vývozního cla;
b)
s výhradou odstavce 4 prominutím částky dovozního nebo vývozního cla;
c)
je-li u zboží navrženého na propuštění do režimu s povinností zaplatit clo zrušena platnost celního prohlášení;
d)
je-li zboží podléhající dovoznímu nebo vývoznímu clu zabaveno;
e)
je-li zboží podléhající dovoznímu nebo vývoznímu clu zajištěno a současně nebo následně zabaveno;
f)
je-li zboží podléhající dovoznímu a vývoznímu clu zničeno pod dohledem celních orgánů nebo přenecháno ve prospěch státu;
g)
zmizí-li zboží nebo nejsou-li splněny povinnosti vyplývající z celních předpisů v důsledku úplného zničení nebo nenahraditelné ztráty tohoto zboží v důsledku jeho povahy, nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci nebo na příkaz celních orgánů; pro účely tohoto písmene se zboží považuje za nenahraditelně ztracené, jestliže již nemůže být nikým používáno;
h)
vznikl-li celní dluh podle článků 46 nebo 49 a jsou-li splněny tyto podmínky:
i)
nedostatky, které vedly ke vzniku celního dluhu, neměly zásadní vliv na správné provádění daného celního režimu a nebyly pokusem o klamavé jednání,
ii)
veškeré formality nezbytné k nápravě situace zboží jsou následně splněny;
i)
bylo-li zboží propuštěné do volného oběhu osvobozené od cla nebo se sníženou sazbou dovozního cla na základě jeho konečného použití vyvezeno se souhlasem celních orgánů;
j)
vznikl-li dluh podle článku 45 a jsou-li zrušeny formality za účelem přiznání preferenčního sazebního zacházení uvedeného v daném článku;
k)
vznikl-li celní dluh s výhradou odstavce 5 tohoto článku podle článku 46 a celním orgánům je náležitě prokázáno, že zboží nebylo použito nebo spotřebováno a bylo vyvezeno z celního území Společenství.
2. V případě zabavení v souladu s odst. 1 písm. d) se však pro účely trestů za porušení celních předpisů má za to, že celní dluh nezanikl, je-li podle právních předpisů členského státu clo nebo existence celního dluhu základem pro stanovení trestů.
3. Zanikne-li v souladu s odst. 1 písm. g) celní dluh u zboží propuštěného do volného oběhu osvobozeného od cla nebo se sníženou sazbou dovozního cla na základě jeho konečného použití, považují se zbytky a odpad vzniklé v důsledku zničení zboží za zboží, které není zbožím Společenství.
4. Odpovídá-li za zaplacení částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu více osob a je-li clo prominuto, povinnost zaplatit celní dluh zaniká pouze v případě osoby nebo osob, kterým je clo prominuto.
5. V případě uvedeném v odst. 1 písm. k) povinnost zaplatit celní dluh nezaniká u osoby nebo osob, které se pokusily o klamavé jednání.
6. Vznikl-li celní dluh podle článku 46, zaniká v případě osoby, která se nepokusila o klamavé jednání a která přispěla k boji proti podvodům.
7. Komise může regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 přijmout prováděcí opatření k tomuto článku.
HLAVA IV
ZBOŽÍ VSTUPUJÍCÍ NA CELNÍ ÚZEMÍ SPOLEČENSTVÍ
KAPITOLA 1
Vstupní souhrnné celní prohlášení
Článek 87
Povinnost podat vstupní souhrnné celní prohlášení
1. Pro zboží vstupující na celní území Společenství, s výjimkou dočasně dovážených dopravních prostředků a dopravních prostředků a zboží přepravovaného dopravními prostředky, které pouze proplouvají teritoriálními vodami nebo prolétají vzdušným prostorem celního území Společenství bez zastávky na tomto území, se podává vstupní souhrnné celní prohlášení.
2. Není-li celními předpisy stanoveno jinak, podává se vstupní souhrnné celní prohlášení příslušnému celnímu úřadu předtím, než zboží vstoupí na celní území Společenství.
Celní orgány mohou povolit, aby bylo místo vstupního souhrnného celního prohlášení podáno oznámení a zajištěn přístup k údajům vstupního souhrnného celního prohlášení v počítačovém systému hospodářského subjektu.
3. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví:
a)
případy jiné než uvedené v odstavci 1 tohoto článku, v nichž lze upustit od požadavku podat vstupní souhrnné celní prohlášení nebo tento požadavek upravit a podmínky, za kterých lze upustit od tohoto požadavku nebo tento požadavek upravit;
b)
lhůta, ve které musí být vstupní souhrnné celní prohlášení před vstupem zboží na celní území Společenství podáno nebo zpřístupněno;
c)
pravidla pro výjimky a odchylky, pokud jde o lhůtu uvedenou v písmenu b);
d)
pravidla pro určení příslušného celního úřadu, kterému se podává nebo zpřístupňuje vstupní souhrnné celní prohlášení a kde se mají provádět analýzy rizik a vstupní kontroly z hlediska rizik,
se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Při přijímání těchto opatření se zohledňují:
a)
zvláštní okolnosti;
b)
použití těchto opatření v případě určitých druhů přepravy zboží, dopravních prostředků nebo hospodářských subjektů;
c)
mezinárodní dohody, které stanoví zvláštní bezpečnostní opatření.
Článek 88
Podání a odpovědná osoba
1. Vstupní souhrnné celní prohlášení se podává prostřednictvím elektronického zpracování dat. Lze využít obchodní, přístavní nebo přepravní informace, pokud obsahují údaje, které jsou pro vstupní souhrnné celní prohlášení nezbytné.
Za výjimečných okolností mohou celní orgány přijmout vstupní souhrnná celní prohlášení v listinné podobě za předpokladu, že použijí stejnou úroveň řízení rizik, jaká se používá na vstupní souhrnná celní prohlášení podaná za použití elektronického zpracování dat, a že lze splnit požadavky na výměnu těchto údajů mezi celními úřady.
2. Vstupní souhrnné celní prohlášení podává osoba, která zboží přiváží na celní území Společenství nebo která přebírá odpovědnost za přepravu zboží na toto území.
3. Aniž jsou dotčeny povinnosti osoby uvedené v odstavci 2, může vstupní souhrnné celní prohlášení místo této osoby podat:
a)
dovozce nebo příjemce nebo jiná osoba, jejímž jménem nebo na jejíž účet osoba uvedená v odstavci 2 jedná;
b)
kdokoli, kdo je schopen dotčené zboží předložit nebo zajistit jeho předložení příslušnému celnímu orgánu.
4. Pokud vstupní souhrnné prohlášení podává jiná osoba než provozovatel dopravního prostředku, jímž je zboží dopraveno na celní území Společenství, předloží tento provozovatel příslušnému celnímu úřadu oznámení o příchodu ve formě manifestu, průvodky nebo ložného listu s uvedením všech údajů nezbytných k identifikaci veškerého přepravovaného zboží, jež má být uvedeno ve vstupním souhrnném prohlášení.
Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 opatření, kterými se stanoví informace, jež musí být uvedeny v oznámení o příchodu.
Odstavec 1 se použije obdobně na oznámení o příchodu uvedené v prvním pododstavci tohoto odstavce.
Článek 89
Změna vstupního souhrnného celního prohlášení
1. Osobě, která podává vstupní souhrnné celní prohlášení, může být na její žádost povoleno změnit po podání celního prohlášení jeden nebo více údajů uvedených v tomto prohlášení.
Žádnou změnu však nelze provést poté, co:
a)
celní orgány uvědomily osobu, která vstupní souhrnné celní prohlášení podala, o svém záměru provést kontrolu zboží;
b)
celní orgány zjistily nesprávnost uvedených údajů;
c)
celní orgány povolily odebrání zboží z místa, kde bylo zboží předloženo.
2. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví výjimky z odst. 1 písm. c) tohoto článku vymezující zejména:
a)
kritéria pro stanovení důvodů pro změny po odebrání zboží;
b)
údaje, které lze změnit;
c)
lhůtu, v níž lze po odebrání zboží změnu povolit,
se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Článek 90
Celní prohlášení nahrazující vstupní souhrnné celní prohlášení
Příslušný celní úřad může upustit od požadavku podat vstupní souhrnné celní prohlášení v případě, že pro zboží bylo podáno celní prohlášení ještě před uplynutím lhůty uvedené v čl. 87 odst. 3 prvním pododstavci písm. b). V takovém případě musí celní prohlášení obsahovat alespoň údaje nezbytné pro vstupní souhrnné celní prohlášení. Do doby, než je celní prohlášení přijato v souladu s článkem 112, považuje se za vstupní souhrnné celní prohlášení.
KAPITOLA 2
Příchod zboží
Oddíl 1
Vstup zboží na celní území Společenství
Článek 91
Celní dohled
1. Zboží vstupující na celní území Společenství podléhá od okamžiku vstupu na toto území celnímu dohledu a může podléhat celní kontrole. Jsou-li použitelné, vztahují se na něj zákazy a omezení odůvodněné mimo jiné veřejnými mravy, veřejným pořádkem nebo veřejnou bezpečností, ochranou zdraví a života lidí, zvířat nebo rostlin, ochranou životního prostředí, ochranou národních kulturních statků, jež mají uměleckou, historickou nebo archeologickou hodnotu a ochranou průmyslového nebo obchodního vlastnictví, včetně kontrol prekurzorů omamných látek, zboží porušujícího určitá práva duševního vlastnictví a hotovosti vstupující do Společenství, jakož i provádění opatření na zachování a řízení rybolovu a obchodněpolitických opatření.
Zboží zůstává pod dohledem celních orgánů po dobu nutnou ke zjištění jeho celního statusu a bez povolení celních orgánů nesmí být z dohledu odebráno.
Aniž je dotčen článek 166, přestává zboží Společenství podléhat dohledu celních orgánů v okamžiku, kdy je stanoven jeho celní status.
Zboží, které není zbožím Společenství, zůstává pod dohledem celních orgánů do okamžiku změny jeho celního statusu nebo jeho zpětného vývozu či zničení.
2. Držitel zboží, které je pod dohledem celních orgánů, může na základě povolení celních orgánů zboží kdykoli zkontrolovat nebo z něj odebrat vzorky, zejména s cílem určit jeho sazební zařazení, celní hodnotu nebo celní status.
Článek 92
Doprava na příslušné místo
1. Osoba, která zboží přepravuje na celní území Společenství, je povinna je dopravit neprodleně, po trase určené celními orgány a případně způsobem, který tyto orgány stanoví, k celnímu úřadu určenému celními orgány či na jakékoli jiné místo určené nebo schválené těmito orgány nebo do svobodného pásma.
Zboží musí být do daného svobodného pásma přepraveno přímo, vodní nebo vzdušnou cestou nebo, je-li přepravováno po zemi, aniž by prošlo jinou částí celního území Společenství, jestliže je část hranice svobodného celního pásma totožná s pozemní hranicí mezi členským státem a třetí zemí.
Zboží se předloží celním úřadům v souladu s článkem 95.
2. Každá osoba, která přebírá odpovědnost za přepravu zboží po jeho vstupu na celní území Společenství, je odpovědná za dodržení povinnosti stanovené v odstavci 1.
3. Se zbožím, které na základě dohody uzavřené s příslušnou zemí nebo příslušným územím mimo celní území Společenství může podléhat celním kontrolám ze strany celních orgánů členského státu a které se dosud nachází mimo celní území Společenství, se zachází stejným způsobem jako se zbožím, které již na celní území Společenství vstoupilo.
4. Odstavec 1 nevylučuje použití jakýchkoli zvláštních ustanovení, pokud jde o pohlednice a tiskoviny a jim rovnocenné elektronické prostředky uchovávané na jiných médiích nebo zboží přepravovaného cestujícími, zboží přepravovaného v příhraničních oblastech nebo prostřednictvím potrubí a drátů, jakož i jinou přepravu zanedbatelného hospodářského významu, za podmínky, že tím není ohrožen celní dohled ani možnosti celní kontroly.
5. Odstavec 1 se nevztahuje na dopravní prostředky a zboží přepravované dopravními prostředky, které pouze proplouvají teritoriálními vodami nebo prolétají vzdušným prostorem celního území Společenství bez zastávky na tomto území.
Článek 93
Letecká a námořní přeprava uvnitř Společenství
1. Články 87 až 90, čl. 92 odst. 1 a články 94 až 97 se nevztahují na zboží, které dočasně opustilo celní území Společenství a pohybuje se mezi dvěma body na tomto území vodní nebo vzdušnou cestou, za podmínky, že je přepravováno po přímé trase pravidelnou leteckou nebo námořní linkou bez zastávky mimo celní území Společenství.
2. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a která obsahují zvláštní ustanovení týkající se pravidelných leteckých nebo námořních linek, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Článek 94
Doprava za zvláštních okolností
1. Nemůže-li být povinnost uvedená v čl. 92 odst. 1 splněna z důvodu nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci, musí osoba, která má tuto povinnost splnit, nebo jiná osoba jednající jejím jménem bez zbytečného odkladu vyrozumět o této skutečnosti celní orgány. Nedojde-li v důsledku nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci k úplnému zničení zboží, oznámí se celním orgánům rovněž místo, na kterém se zboží přesně nachází.
2. Jestliže byly loď nebo letadlo, na něž se vztahuje čl. 92 odst. 5, nuceny v důsledku nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci dočasně přistát na celním území Společenství a povinnost uvedená v čl. 92 odst. 1 nemůže být splněna, je osoba, která loď nebo letadlo na celní území Společenství dopravila, nebo jiná osoba jednající jejím jménem povinna neprodleně o této skutečnosti vyrozumět celní orgány.
3. Celní orgány určí opatření, která budou přijata k zajištění celního dohledu nad zbožím uvedeným v odstavci 1 nebo nad lodí či letadlem a veškerým zbožím na palubě této lodě nebo tohoto letadla za okolností stanovených v odstavci 2 a případně k zajištění jeho následné dopravy k celnímu úřadu nebo na jiné místo určené nebo schválené celními orgány.
Oddíl 2
Předložení zboží, jeho vykládka a kontrola
Článek 95
Předložení zboží celnímu úřadu
1. Zboží, které bylo přepraveno na celní území Společenství, neprodleně po jeho příchodu předloží na určeném celním úřadě či jiném místě určeném nebo schváleném celními orgány nebo ve svobodném pásmu k celnímu řízení některá z těchto osob:
a)
osoba, která zboží na celní území Společenství přepravila;
b)
osoba, jejímž jménem nebo na jejíž účet osoba, která zboží na toto území přepravila, jedná;
c)
osoba, která převzala odpovědnost za přepravu zboží poté, co bylo zboží přepraveno na celní území Společenství.
2. Aniž jsou dotčeny povinnosti osoby uvedené v odstavci 1, může zboží celnímu úřadu místo ní předložit některá z těchto osob:
a)
každá osoba, která zboží ihned propustí do celního režimu;
b)
držitel povolení k provozování skladovacích zařízení nebo každá osoba, která vykonává činnost ve svobodném pásmu.
3. Osoba předkládající zboží se odvolá na vstupní souhrnné celní prohlášení nebo na celní prohlášení podané ve vztahu k tomuto zboží.
4. Odstavec 1 nevylučuje použití jakýchkoli zvláštních ustanovení, pokud jde o dopisy, pohlednice a tiskoviny a jim rovnocenné elektronické prostředky uchovávané na jiných médiích nebo zboží přepravované cestujícími, zboží přepravované v příhraničních oblastech nebo potrubím a dráty, jakož i jinou přepravu zanedbatelného hospodářského významu, za podmínky, že tím není ohrožen celní dohled ani možnosti celní kontroly.
Článek 96
Vykládka a kontrola zboží
1. Zboží se vykládá a překládá z dopravních prostředků, kterými je přepravováno, pouze se souhlasem celních orgánů a na místech, která k tomu tyto orgány určí nebo schválí.
Souhlas se však nevyžaduje v případech bezprostředně hrozícího nebezpečí, které vyžaduje okamžité vyložení veškerého zboží nebo jeho části. V takovém případě o tom musí být celní orgány neprodleně informovány.
2. Celní orgány mohou kdykoli požadovat, aby bylo zboží vyloženo a vybaleno za účelem jeho kontroly, odběru vzorků nebo kontroly dopravních prostředků, kterými je zboží přepravováno.
3. Zboží předložené celnímu úřadu se bez souhlasu celních orgánů nepřemístí z místa, kde bylo celnímu úřadu předloženo.
Oddíl 3
Formality po předložení zboží celnímu úřadu
Článek 97
Povinnost propustit zboží, které není zbožím Společenství, do celního režimu
1. Aniž jsou dotčeny články 125 až 127, je zboží, které není zbožím Společenství a které je předloženo celnímu úřadu, propuštěno do celního režimu.
2. Není-li stanoveno jinak, má deklarant bez ohledu na povahu nebo množství zboží nebo jeho zemi původu, odeslání nebo určení možnost zvolit celní režim, u něhož si přeje, aby byl zboží za podmínek platných pro tento režim přidělen.
Článek 98
Zboží považované za dočasně uskladněné
1. Není-li zboží neprodleně propuštěno do celního režimu, pro který bylo přijato celní prohlášení, nebo bylo-li zboží umístěno do svobodného pásma, považuje se zboží, které není zbožím Společenství, za zboží, které bylo propuštěno do režimu dočasného uskladnění podle článku 151.
2. Aniž je dotčena povinnost stanovená v čl. 87 odst. 2 a výjimky nebo osvobození stanovené opatřeními přijatými podle čl. 87 odst. 3, zjistí-li se, že bylo k celnímu řízení předloženo zboží, které není zbožím Společenství, pro něž nebylo podáno vstupní souhrnné celní prohlášení, musí držitel zboží toto prohlášení okamžitě podat.
Oddíl 4
Zboží propuštěné do režimu tranzitu
Článek 99
Osvobození pro zboží přicházející na celní území Společenství v režimu tranzitu
Článek 92, s výjimkou odst. 1 prvního pododstavce, a články 95 až 98 se nevztahují na zboží, které v okamžiku, kdy vstoupilo na celní území Společenství, již bylo v režimu tranzitu.
Článek 100
Ustanovení týkající se zboží, které není zbožím Společenství, po ukončení režimu tranzitu
Články 96, 97 a 98 se vztahují na zboží, které není zbožím Společenství a je přepravováno v režimu tranzitu, poté, co bylo předloženo celnímu úřadu podle místa určení na celním území Společenství v souladu s předpisy upravujícími tranzit.
HLAVA V
OBECNÁ PRAVIDLA TÝKAJÍCÍ SE CELNÍHO STATUSU, PROPUŠTĚNÍ ZBOŽÍ DO CELNÍHO REŽIMU, OVĚŘOVÁNÍ, PROPUŠTĚNÍ ZBOŽÍ A NAKLÁDÁNÍ SE ZBOŽÍM
KAPITOLA 1
Celní status zboží
Článek 101
Předpoklad celního statusu zboží Společenství
1. Aniž je dotčen článek 161, považuje se veškeré zboží na celním území Společenství za zboží, které má celní status zboží Společenství, nezjistí-li se, že zboží není zbožím Společenství.
2. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví:
a)
případy, kdy předpoklad uvedený v odstavci 1 tohoto článku neplatí;
b)
způsoby, kterými lze stanovit celní status zboží Společenství;
c)
případy, kdy zboží zcela získané na celním území Společenství nemá celní status zboží Společenství, pokud bylo získáno ze zboží propuštěného do režimu vnějšího tranzitu, uskladnění, dočasného použití nebo aktivního zušlechťovacího styku,
se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Článek 102
Ztráta celního statusu zboží Společenství
Zboží Společenství přestává být zbožím Společenství v těchto případech:
a)
je-li vyvezeno z celního území Společenství, pokud se nepoužijí pravidla týkající se vnitřního tranzitu nebo opatření stanovená podle článku 103;
b)
bylo-li zboží propuštěno do režimu vnějšího tranzitu, uskladnění nebo aktivního zušlechťovacího styku, pokud to celní předpisy dovolují;
c)
bylo-li zboží propuštěno do režimu konečného použití a následně bylo buď přenecháno ve prospěch státu, nebo zničeno, přičemž po něm zůstal odpad;
d)
je-li po propuštění zboží v souladu s opatřeními přijatými podle čl. 114 odst. 2 druhého pododstavce zrušena platnost celního prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu.
Článek 103
Zboží Společenství dočasně opouštějící celní území
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví podmínky, za nichž se může zboží Společenství pohybovat mezi dvěma místy na celním území Společenství, aniž by podléhalo celnímu režimu, a dočasně též mimo toto území, aniž by došlo ke změně jeho celního statusu, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
KAPITOLA 2
Propuštění zboží do celního režimu
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Článek 104
Uvedení zboží v celním prohlášení a dohled celních orgánů nad zbožím Společenství
1. Veškeré zboží, které má být propuštěno do celního režimu, s výjimkou režimu svobodného pásma, musí být uvedeno v celním prohlášení, které je příslušné pro daný celní režim.
2. Zboží Společenství navržené v prohlášení k vývozu, k propuštění do režimu vnitřního tranzitu Společenství nebo pasivního zušlechťovacího styku je pod celním dohledem od okamžiku přijetí celního prohlášení uvedeného v odstavci 1 až do okamžiku, kdy opustí celní území Společenství nebo je přenecháno ve prospěch státu nebo zničeno nebo kdy je platnost celního prohlášení zrušena.
Článek 105
Příslušné celní úřady
1. Nestanoví-li právní předpisy Společenství jinak, určí místní a věcnou příslušnost jednotlivých celních úřadů na svém území členské státy.
Členské státy zajistí, aby byly na těchto úřadech stanoveny dostatečné a vhodné úřední hodiny a zohlední při tom povahu přepravy a zboží a celní režim, do něhož má být zboží propuštěno, aby nebyla bržděna ani narušena plynulost mezinárodní dopravy.
2. Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 přijme opatření vymezující různé úkoly a působnost příslušných celních úřadů, zejména pokud jde o tyto celní úřady:
a)
vstupní, dovozní, vývozní nebo výstupní celní úřady;
b)
celní úřady provádějící formality spojené s propuštěním zboží do celního režimu;
c)
celní úřady udělující povolení a dohlížející na celní režimy.
Článek 106
Centralizované celní řízení
1. Celní orgány mohou povolit, aby bylo u celního úřadu příslušného v místě, kde je osoba usazena, tato osoba podala nebo zpřístupnila celní prohlášení pro zboží, které je předkládáno celním orgánům na jiném celním úřadě. V těchto případech se má za to, že celní dluh vznikl na celním úřadě, u něhož bylo celní prohlášení podáno nebo zpřístupněno.
2. Celní úřad, u něhož je podáno nebo zpřístupněno celní prohlášení, provádí formality týkající se ověření celního prohlášení, výběru částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající jakémukoli celnímu dluhu a povolení pro propuštění zboží.
3. Aniž jsou dotčeny kontroly celního úřadu pro účely bezpečnosti, provádí celní úřad, kterému je zboží předloženo, veškeré kontroly, jež si odůvodněně vyžádal celní úřad, u něhož je podáno nebo zpřístupněno celní prohlášení, a umožňuje propuštění zboží, přičemž zohledňuje informace obdržené od tohoto celního úřadu.
4. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví zejména pravidla pro:
a)
udělování povolení uvedeného v odstavci 1;
b)
případy, kdy se provádí přezkum povolení;
c)
podmínky, za nichž se povolení uděluje;
d)
určení celního orgánu příslušného k udělení povolení;
e)
případné konzultace s jinými celními orgány a poskytování informací těmto orgánům;
f)
podmínky, za nichž může být povolení pozastaveno nebo zrušeno;
g)
zvláštní úkoly a působnost příslušných zúčastněných celních úřadů, zejména v souvislosti s kontrolami, jež mají být použity;
h)
formu a jakoukoli lhůtu pro dokončení formalit,
se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Tato opatření zohlední:
-
v souvislosti s písmenem c) a v případě zapojení více než jednoho členského státu splnění kritérií pro udělování statusu schváleného hospodářského subjektu stanovenými v článku 14 ze strany žadatele,
-
v souvislosti s písmenem d) místo, kde žadatel vede nebo zpřístupňuje své hlavní účetnictví pro celní účely, což usnadňuje kontroly z hlediska auditu, a kde je vykonávána alespoň část činností, na něž se má povolení vztahovat.
Článek 107
Druhy celního prohlášení
1. Celní prohlášení se podává za použití metody elektronického zpracování dat. Celní orgány mohou povolit, aby celní prohlášení bylo provedeno zápisem do záznamů deklaranta, mají-li celní orgány k těmto údajům v deklarantově elektronickém systému přístup a jsou-li splněny požadavky na veškerou nezbytnou výměnu takových dat mezi celními úřady.
2. Stanoví-li tak celní předpisy, mohou celní orgány přijmout celní prohlášení v listinné podobě nebo podané ústně nebo jiným úkonem, kterým může být zboží propuštěno do celního režimu.
3. Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 prováděcí opatření k tomuto článku.
Oddíl 2
Standardní celní prohlášení
Článek 108
Obsah prohlášení a podklady
1. Celní prohlášení obsahují veškeré náležitosti nezbytné pro použití předpisů upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení. Celní prohlášení učiněná použitím metody elektronického zpracování údajů obsahují elektronický podpis nebo jiný způsob ověření pravosti. Prohlášení v listinné podobě se podepisují.
Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 opatření, kterými se stanovují zvláštní požadavky, jež musí celní prohlášení splňovat.
2. Podklady, které jsou nezbytné pro použití předpisů upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení, musí být celním orgánům k dispozici v okamžiku podání celního prohlášení.
3. Je-li celní prohlášení podáno prostřednictvím elektronického zpracování dat, mohou celní orgány povolit, aby byly tímto způsobem podány i podklady. Celní orgány mohou dovolit, aby byl místo podání těchto podkladů zajištěn přístup k příslušným údajům v počítačovém systému hospodářského subjektu.
Na žádost deklaranta však mohou celní orgány povolit, aby byly tyto podklady předloženy až po propuštění zboží.
4. Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 prováděcí opatření k odstavcům 2 a 3 tohoto článku.
Oddíl 3
Zjednodušená celní prohlášení
Článek 109
Zjednodušené celní prohlášení
1. Jsou-li splněny podmínky uvedené v odstavci 2 a 3 tohoto článku, povolí celní orgány každé osobě propuštění zboží do celního režimu na základě zjednodušeného celního prohlášení, které nemusí obsahovat některé údaje a podklady uvedené v článku 108.
2. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a která se týkají podmínek pro udělování povolení uvedeného v odstavci 1 tohoto článku, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
3. Komise může regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 přijmout opatření týkající se zvláštních požadavků, jež musí zjednodušené celní prohlášení splňovat.
Článek 110
Doplňkové celní prohlášení
1. V případě zjednodušeného celního prohlášení podle čl. 109 odst. 1 deklarant předloží doplňkové celní prohlášení obsahující další údaje, které jsou nezbytné pro vyplnění celního prohlášení pro daný celní režim.
Doplňkové celní prohlášení může být obecné, pravidelné nebo souhrnné povahy.
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví výjimky z prvního pododstavce tohoto odstavce, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
2. Doplňkové celní prohlášení a zjednodušené celní prohlášení uvedené v čl. 109 odst. 1 se považují za jeden nedělitelný doklad, který nabývá účinku dnem přijetí zjednodušeného celního prohlášení v souladu s článkem 112.
Je-li zjednodušené celní prohlášení nahrazeno zápisem do záznamů deklaranta a zpřístupněním těchto údajů celním orgánům, nabývá celní prohlášení účinku dnem zápisu zboží do těchto záznamů.
3. Pro účely článku 55 se za místo, kde má být doplňkové celní prohlášení v souladu s povolením podáno, považuje místo, kde bylo podáno celní prohlášení.
Oddíl 4
Ustanovení, která se použijí na všechna celní prohlášení
Článek 111
Osoba podávající prohlášení
1. Aniž je dotčen čl. 110 odst. 1, celní prohlášení může učinit každá osoba, která je schopna předložit nebo zpřístupnit veškeré doklady, které jsou požadovány pro použití ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení. Tato osoba je rovněž schopna příslušnému celnímu úřadu předmětné zboží předložit nebo zajistit jeho předložení.
Vyplývají-li však z přijetí celního prohlášení pro určitou osobu zvláštní povinnosti, musí být celní prohlášení učiněno touto osobou nebo jejím zástupcem.
2. Deklarant musí být usazen na celním území Společenství. Ve Společenství však nemusí být usazeni tito deklaranti:
-
osoby podávající celní prohlášení pro režim tranzitu nebo dočasného použití,
-
osoby, které podávají celní prohlášení příležitostně, za předpokladu, že to celní orgány považují za odůvodněné.
3. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví případy, kdy lze upustit od požadavků uvedených v odstavci 2, a související podmínky, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Článek 112
Přijetí celního prohlášení
1. Celní prohlášení splňující podmínky stanovené v této kapitole přijmou celní orgány okamžitě, za podmínky, že zboží, na které se vztahuje, bylo předloženo celnímu úřadu, nebo pokud lze celním úřadům uspokojivě prokázat, že bude k dispozici pro celní kontroly.
Je-li celní prohlášení učiněno zápisem do záznamů deklaranta a zpřístupněním těchto údajů celním orgánům, považuje se přijaté okamžikem zápisu zboží do těchto záznamů. Aniž jsou dotčeny právní závazky deklaranta nebo použití kontrol týkajících se bezpečnosti, mohou celní orgány upustit od povinnosti předložit nebo zpřístupnit zboží pro účely celní kontroly.
2. Aniž je dotčen čl. 110 odst. 2 nebo druhý pododstavec odst. 1 tohoto článku, je-li celní prohlášení podáno u jiného celního úřadu, než kterému je zboží předloženo, přijme se prohlášení až poté, co úřad, kterému je zboží předloženo, potvrdí, že zboží je k dispozici pro celní kontroly.
3. Není-li stanoveno jinak, je dnem přijetí celního prohlášení celními orgány den, který se použije pro použití předpisů upravujících celní režim, do kterého je zboží v celním prohlášení navrženo, a pro veškeré další dovozní nebo vývozní formality.
4. Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 opatření, kterými se stanoví podrobná prováděcí opatření k tomuto článku.
Článek 113
Změna celního prohlášení
1. Deklarantovi se na jeho žádost povolí změna jednoho nebo více údajů uvedených v již přijatém celním prohlášení. Změnou však nesmí být rozšířena působnost celního prohlášení na jiné zboží než na zboží, na které se původně vztahovalo.
2. Žádná změna se však nepovolí, jestliže je o její provedení požádáno poté, co došlo k jedné z těchto událostí:
a)
celní orgány informovaly deklaranta o svém záměru provést kontrolu zboží;
b)
celní orgány zjistily nesprávnost uvedených údajů;
c)
celní orgány zboží propustily.
3. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví výjimky z odst. 2 písm. c) tohoto článku, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Článek 114
Zrušení platnosti celního prohlášení
1. Na žádost deklaranta zruší celní orgány platnost již přijatého celního prohlášení v těchto případech:
a)
jsou-li přesvědčeny, že zboží má být neprodleně propuštěno do jiného celního režimu;
b)
jsou-li přesvědčeny, že v důsledku zvláštních okolností již není propuštění do celního režimu, do kterého bylo zboží navrženo v celním prohlášení, odůvodněné.
Pokud však celní orgány informovaly deklaranta o svém záměru provést kontrolu zboží, přijme se žádost o zrušení platnosti celního prohlášení poté, co bude tato kontrola provedena.
2. Po propuštění zboží již platnost celního prohlášení nelze zrušit.
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví výjimky z prvního pododstavce tohoto odstavce, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Oddíl 5
Jiná zjednodušení
Článek 115
Zjednodušení při vyhotovení celního prohlášení pro zboží různých tarifních podpoložek
Tvoří-li zásilku zboží, které patří do různých podpoložek celního sazebníku, a zacházení s jednotlivým zbožím podle příslušných podpoložek celního sazebníku pro účely vyhotovení celního prohlášení by bylo spojeno s prací a náklady neúměrnými dovoznímu clu, které se na ně vztahuje, mohou celní orgány na žádost deklaranta souhlasit s tím, že celá zásilka bude podléhat dovoznímu clu odpovídajícímu podpoložce zboží s nejvyšší celní sazbou dovozního nebo vývozního cla.
Komise může regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 přijmout prováděcí opatření k tomuto článku.
Článek 116
Zjednodušení celních formalit a kontrol
1. Celní orgány mohou povolit zjednodušení celních formalit a kontrol jiná než zjednodušení uvedená v oddíle 3 této kapitoly.
2. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním, a kterými se stanoví zejména pravidla pro:
a)
udělování povolení uvedených v odstavci 1;
b)
případy, kdy se provádí přezkum povolení, a podmínky, za nichž celní orgány sledují jejich používání;
c)
podmínky, za nichž se povolení udělují;
d)
podmínky, za nichž může být schválenému hospodářskému subjektu povoleno provádět některé celní formality, které by v zásadě měly provádět celní orgány, včetně vlastního posouzení dovozního a vývozního cla, a vykonávat pod dohledem celních orgánů některé celní kontroly;
e)
určení celního orgánu příslušného k udělení povolení;
f)
konzultace s jinými celními orgány a poskytování informací těmto orgánům;
g)
podmínky, za nichž mohou být povolení pozastavena nebo zrušena;
h)
zvláštní úkoly a působnost příslušných zúčastněných celních úřadů, zejména v souvislosti s kontrolami, jež mají být použity;
i)
formu a jakoukoli lhůtu pro dokončení formalit,
se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Tato opatření zohlední:
-
celní formality, jež je třeba provést, a celní kontroly, jež je třeba vykonat pro účely bezpečnosti, v souvislosti se zbožím vstupujícím na celní území Společenství nebo je opouštějícím,
-
pravidla přijatá podle čl. 25 odst. 3,
-
v souvislosti s písmenem d) a v případě zapojení více než jednoho členského státu, zda má žadatel status schváleného hospodářského subjektu podle článku 14,
-
v souvislosti s písmenem e) místo, kde žadatel vede nebo zpřístupňuje své hlavní účetnictví pro celní účely, což usnadňuje kontroly z hlediska auditu, a kde je vykonávána alespoň část činností, na něž se má povolení vztahovat.
KAPITOLA 3
Ověřování a propuštění zboží
Oddíl 1
Ověřování
Článek 117
Ověřování celního prohlášení
Celní orgány mohou za účelem ověření správnosti údajů uvedených v celním prohlášení, které přijaly:
a)
kontrolovat prohlášení a všechny podklady;
b)
požadovat od deklaranta předložení dalších dokladů;
c)
kontrolovat zboží;
d)
odebírat vzorky za účelem analýzy nebo důkladné kontroly zboží.
Článek 118
Kontrola zboží a odběr vzorků
1. Přepravu zboží na místa, kde bude kontrolováno a kde budou odebrány vzorky, jakož i veškerou nezbytnou manipulaci, která je s kontrolou zboží či odebráním vzorků spojená, zajišťuje deklarant sám nebo na svou odpovědnost. Vzniklé náklady nese deklarant.
2. Deklarant má právo být přítomen či zastoupen při kontrole zboží a odebírání vzorků. Mají-li k tomu celní orgány přiměřené důvody, mohou vyžadovat, aby byl deklarant nebo jeho zástupce přítomen při kontrole zboží nebo odebírání vzorků nebo aby jim poskytl potřebnou součinnost k usnadnění kontroly zboží nebo odebrání vzorků.
3. Jsou-li vzorky odebrány v souladu s platnými předpisy, nevzniká celním orgánům povinnost tyto vzorky zaplatit nebo nahradit, avšak nesou náklady na jejich analýzu nebo kontrolu.
Článek 119
Částečná kontrola zboží a částečný odběr vzorků
1. Je-li kontrolována pouze část zboží, na které se vztahuje celní prohlášení, nebo jsou-li odebrány vzorky pouze z části zboží, jsou výsledky této částečné kontroly, analýzy nebo kontroly vzorků platné pro veškeré zboží, na které se vztahuje totéž celní prohlášení.
Jestliže se však deklarant domnívá, že výsledky částečné kontroly, analýzy nebo kontroly odebraných vzorků neplatí pro zbývající zboží, na které se vztahuje celní prohlášení, může požadovat provedení další kontroly nebo odběru vzorků. Žádosti se vyhoví, pokud zboží ještě nebylo propuštěno, nebo v případě, že již propuštěno bylo, prokáže-li deklarant, že zboží nebylo nijak upraveno.
2. Obsahuje-li celní prohlášení dvě nebo více položek, pokládají se pro účely odstavce 1 údaje ke každé položce za samostatné celní prohlášení.
3. Komise přijme řídícím postupem podle čl. 184 odst. 3 opatření stanovující postup v případě rozdílných výsledků kontrol podle odstavce 1 tohoto článku.
Článek 120
Výsledky ověření
1. Výsledky ověření celního prohlášení jsou podkladem pro použití celních předpisů upravujících celní režim, do kterého je zboží propuštěno.
2. Není-li celní prohlášení ověřováno, použije se odstavec 1 na základě údajů uvedených v celním prohlášení.
3. Výsledky ověření zjištěné celními orgány mají stejnou dokazovací hodnotu na celém celním území Společenství.
Článek 121
Opatření k identifikaci zboží
1. Je-li k zajištění dodržování ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení, nutná jeho identifikace, přijmou celní orgány či případně hospodářské subjekty oprávněné k tomu celními orgány nezbytná opatření k identifikaci zboží.
Tato opatření k identifikaci zboží mají stejný právní účinek na celém celním území Společenství.
2. Prostředky k identifikaci umístěné na zboží nebo dopravních prostředcích odstraní nebo zničí pouze celní orgány nebo případně hospodářské subjekty oprávněné k tomu celními orgány, není-li v důsledku nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci jejich odstranění nebo zničení nezbytné k zajištění ochrany zboží nebo dopravních prostředků.
Článek 122
Prováděcí opatření
Komise může regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 přijmout prováděcí opatření k tomuto oddílu.
Oddíl 2
Propuštění
Článek 123
Propuštění zboží
1. Aniž je dotčen článek 117, jsou-li splněny podmínky stanovené pro propuštění zboží do dotyčného režimu a pod podmínkou, že se na zboží nevztahují žádná omezení ani zákazy, propustí celní orgány zboží ihned poté, co byly údaje uvedené v celním prohlášení ověřeny nebo přijaty bez ověření.
První pododstavec se použije rovněž v případech, kdy ověření uvedené v článku 117 nelze dokončit v přiměřené lhůtě a přítomnost zboží pro účely ověření již není nutná.
2. Veškeré zboží, na které se vztahuje totéž celní prohlášení, se propouští současně.
Obsahuje-li celní prohlášení dvě nebo více položek, pokládají se pro účely prvního pododstavce údaje ke každé položce za samostatné celní prohlášení.
3. Pokud je zboží předloženo jinému celnímu úřadu, než který přijal celní prohlášení, vymění si dané celní orgány informace nezbytné k propuštění zboží, aniž by byly dotčeny příslušné kontroly.
Článek 124
Propuštění podmíněné zaplacením částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu nebo poskytnutím jistoty
1. Vznikne-li propuštěním zboží do celního režimu celní dluh, je propuštění zboží podmíněno zaplacením částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu nebo poskytnutím jistoty, kterou se tento dluh zajistí.
První pododstavec se však, aniž je dotčen třetí pododstavec, nevztahuje na dočasné použití s částečným osvobozením od dovozního cla.
Požadují-li celní orgány na základě celních předpisů upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení, poskytnutí jistoty, je zboží do tohoto celního režimu propuštěno až po poskytnutí této jistoty.
2. Komise může regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 přijmout opatření stanovující výjimky z prvního a třetího pododstavce odst. 1 tohoto článku.
KAPITOLA 4
Nakládání se zbožím
Článek 125
Zničení zboží
Mají-li k tomu celní orgány dostatečné důvody, mohou požadovat, aby bylo zboží, které bylo předloženo celnímu úřadu, zničeno, a o této skutečnosti vyrozumí jeho držitele. Náklady na zničení zboží nese držitel zboží.
Článek 126
Opatření přijímaná celními orgány
1. Celní orgány přijmou veškerá nezbytná opatření, včetně zabavení a prodeje nebo zničení zboží, pro nakládání se zbožím v těchto případech:
a)
nebyla-li splněna jedna z povinností stanovených celními předpisy týkající se vstupu zboží, které není zbožím Společenství, na celní území Společenství, nebo bylo zboží odňato dohledu celních orgánů;
b)
pokud zboží nemohlo být propuštěno z některého z těchto důvodů:
i)
ve lhůtě stanovené celními orgány nebylo možno provést kontrolu zboží nebo v ní pokračovat z důvodů, které lze přičítat deklarantovi,
ii)
doklady, které musí být předloženy před umístěním nebo propuštěním zboží do daného celního režimu, nebyly zpřístupněny,
iii)
ve stanovené lhůtě nebyly uhrazeny platby nebo nebyla poskytnuta jistota, které měly být uhrazeny nebo poskytnuty v souvislosti s dovozním nebo vývozním clem,
iv)
vztahují se na něj zákazy nebo omezení;
c)
pokud zboží nebylo v přiměřené lhůtě po propuštění odebráno;
d)
pokud se po propuštění zjistí, že zboží nesplňovalo podmínky pro toto propuštění;
e)
pokud je zboží přenecháno ve prospěch státu v souladu s článkem 127.
2. Zboží, které není zbožím Společenství a které bylo přenecháno ve prospěch státu, zabráno nebo zabaveno, se považuje za zboží, které bylo propuštěno do režimu dočasného uskladnění.
Článek 127
Přenechání zboží
1. Zboží, které není zbožím Společenství, a zboží v režimu konečného použití může držitel režimu nebo případně držitel zboží na základě předchozího povolení celních orgánů přenechat ve prospěch státu.
2. Přenecháním zboží nevznikají státu žádné výlohy. Náklady na zničení zboží nebo na jiné nakládání s ním hradí držitel režimu nebo případně držitel zboží.
Článek 128
Prováděcí opatření
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a která se týkají provádění této kapitoly, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
HLAVA VI
PROPUŠTĚNÍ DO VOLNÉHO OBĚHU A OSVOBOZENÍ OD DOVOZNÍHO CLA
KAPITOLA 1
Propuštění do volného oběhu
Článek 129
Oblast působnosti a účinek
1. Zboží, které není zbožím Společenství a které má být uvedeno na trh Společenství nebo je zamýšleno k soukromému použití nebo k osobní spotřebě na území Společenství, se propustí do volného oběhu.
2. Propuštění do volného oběhu zahrnuje:
a)
výběr veškerého dlužného dovozního cla;
b)
případně výběr dalších poplatků stanovených příslušnými platnými předpisy týkajícími se výběru těchto poplatků;
c)
uplatnění obchodněpolitických opatření a zákazů a omezení, pokud nebyla uplatněna v dřívější fázi;
d)
splnění dalších formalit stanovených pro dovoz daného zboží.
3. Propuštěním do volného oběhu získává zboží, které není zbožím Společenství, celní status zboží Společenství.
KAPITOLA 2
Osvobození od dovozního cla
Oddíl 1
Vrácené zboží
Článek 130
Oblast působnosti a účinek
1. Zboží, které není zbožím Společenství a původně bylo vyvezeno z celního území Společenství jako zboží Společenství a které je ve lhůtě tří let vráceno na toto území a v celním prohlášení navrženo na propuštění do volného oběhu, je na žádost dotyčné osoby osvobozeno od dovozního cla.
2. Pokud to zvláštní okolnosti odůvodňují, lze tříletou lhůtu uvedenou v odstavci 1 prodloužit.
3. Bylo-li vrácené zboží před vývozem z celního území Společenství propuštěno do volného oběhu bez cla nebo se sníženou sazbou dovozního cla na základě zvláštního konečného použití, přizná se osvobození od dovozního cla podle odstavce 1 pouze tehdy, má-li toto zboží být propuštěno do volného oběhu k témuž konečnému použití.
Má-li být dotyčné zboží propuštěno do volného oběhu k jinému konečnému použití, sníží se částka dovozního cla o případně vybranou částku cla při prvním propuštění tohoto zboží do volného oběhu. Je-li tato částka vyšší než částka vyměřená při propuštění vráceného zboží do volného oběhu, žádná náhrada se neposkytuje.
4. Ztratí-li zboží Společenství svůj celní status zboží Společenství podle čl. 102 písm. b) a je-li následně propuštěno do volného oběhu, použijí se obdobně odstavce 1, 2 a 3 tohoto článku.
5. Osvobození od dovozního cla se poskytuje pouze tehdy, je-li zboží dovezeno zpět ve stavu, v němž bylo vyvezeno.
Článek 131
Případy, ve kterých se osvobození od dovozního cla nepřiznává
Osvobození od dovozního cla podle článku 130 se nepřizná v těchto případech:
a)
zboží bylo vyvezeno z celního území Společenství v režimu pasivního zušlechťovacího styku, s výjimkou jednoho z těchto případů:
i)
dotčené zboží zůstává ve stavu, v němž bylo vyvezeno,
ii)
pravidla přijatá podle článku 134 to umožňují;
b)
na zboží se vztahovala opatření stanovená v rámci společné zemědělské politiky zahrnující vývoz zboží z celního území Společenství, s výjimkou případů, kdy to pravidla přijatá podle článku 134 umožňují.
Článek 132
Zboží, které bylo předtím propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku
1. Článek 130 se použije obdobně na zušlechtěné výrobky, které byly původně zpětně vyvezeny z celního území Společenství poté, co byly propuštěny do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
2. Na žádost deklaranta a za předpokladu, že předloží nezbytné informace, se částka dovozního cla za zboží uvedené v odstavci 1 tohoto článku určí v souladu s čl. 53 odst. 3. Za den přijetí oznámení o zpětném vývozu se považuje den propuštění zboží do volného oběhu.
3. Osvobození od dovozního cla podle článku 130 se nepřizná v případě zušlechtěných výrobků, které byly vyvezeny v souladu s čl. 142 odst. 2 písm. b), není-li zajištěno, že zboží nebude propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
Oddíl 2
Mořský rybolov a produkty získané z moře
Článek 133
Produkty mořského rybolovu a jiné produkty získané z moře
1. Aniž je dotčen čl. 36 odst. 1, jsou od dovozního cla při svém propuštění do volného oběhu osvobozeny tyto produkty:
a)
produkty mořského rybolovu a jiné produkty získané z teritoriálních vod země nebo území mimo celní území Společenství pouze plavidly registrovanými nebo přihlášenými v některém členském státě a plujícími pod vlajkou tohoto státu;
b)
produkty, které byly vyrobeny z produktů uvedených v písmenu a) na palubě plavidel, která je zpracovávají, splňujících podmínky stanovené v písmenu a).
Oddíl 3
Prováděcí opatření
Článek 134
Prováděcí opatření
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a která se týkají provádění této kapitoly, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
HLAVA VII
ZVLÁŠTNÍ REŽIMY
KAPITOLA 1
Obecná ustanovení
Článek 135
Oblast působnosti
Zboží může být propuštěno do některé z těchto kategorií zvláštních režimů:
a)
tranzit, což zahrnuje vnější a vnitřní tranzit;
b)
uskladnění, což zahrnuje dočasné uskladnění, uskladnění v celním skladu a svobodná pásma;
c)
zvláštní použití, což zahrnuje dočasné použití a konečné použití;
d)
zušlechtění, což zahrnuje aktivní a pasivní zušlechťovací styk.
Článek 136
Povolení
1. Povolení vydané celními orgány se vyžaduje pro:
-
použití režimu aktivního nebo pasivního zušlechťovacího styku, režimu dočasného použití nebo režimu konečného použití,
-
provozování zařízení pro dočasné uskladnění nebo uskladnění zboží v celním skladu, kromě případů, kdy skladovací zařízení provozuje samotný celní orgán.
Podmínky, za kterých je povoleno použití jednoho nebo více režimů uvedených výše nebo provozování skladovacích zařízení, se uvedou v povolení.
2. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví zejména pravidla pro:
a)
udělování povolení uvedeného v odstavci 1;
b)
případy, kdy se provádí přezkum povolení;
c)
podmínky, za nichž se povolení uděluje;
d)
určení celního orgánu příslušného k udělení povolení;
e)
konzultace s jinými celními orgány a poskytování informací těmto orgánům;
f)
podmínky, za nichž může být povolení pozastaveno nebo zrušeno;
g)
zvláštní úkoly a působnost příslušných zúčastněných celních úřadů, zejména v souvislosti s kontrolami, jež mají být použity;
h)
formu a jakoukoli lhůtu pro dokončení formalit,
se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Tato opatření zohlední:
a)
v souvislosti s prvním pododstavcem písm. c) a v případě zapojení více než jednoho členského státu splnění kritérií pro udělování statusu schváleného hospodářského subjektu stanovených v článku 14 žadatelem;
b)
v souvislosti s prvním pododstavcem písm. d) místo, kde žadatel vede nebo zpřístupňuje své hlavní účetnictví pro celní účely, což usnadňuje kontroly z hlediska auditu, a kde je vykonávána alespoň část činností, na něž se má povolení vztahovat.
3. Nestanoví-li celní předpisy jinak, je povolení uvedené v odstavci 1 udělováno pouze těmto osobám:
a)
osobám usazeným na celním území Společenství;
b)
osobám, které poskytnou potřebnou záruku řádného provedení operací a které v případech, kdy může u zboží, které bylo propuštěno do zvláštního režimu, vzniknout celní dluh nebo jiné poplatky, poskytnou jistotu v souladu s článkem 56;
c)
v případě dočasného použití osobě, která zboží používá nebo zajišťuje jeho použití, a v případě režimu aktivního zušlechťovacího styku osobě, která provádí nebo zajišťuje provádění zušlechťovacích operací.
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví odchylky od prvního pododstavce tohoto odstavce, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
4. Není-li stanoveno jinak, je povolení uvedené v odstavci 1 uděleno pouze tehdy, jsou-li kromě podmínek uvedených v odstavci 3 splněny i tyto podmínky:
a)
pokud celní orgány mohou nad prováděním daného režimu vykonávat celní dozor, aniž by musely uplatňovat administrativní opatření, která jsou neúměrná daným hospodářským potřebám;
b)
pokud by povolením použít režim zušlechťovacího styku nebyly nepříznivě dotčeny zásadní zájmy výrobců Společenství (hospodářské podmínky).
Není-li prokázáno něco jiného nebo pokud celní předpisy stanoví, že hospodářské podmínky se považují za splněné, má se za to, že zásadní zájmy výrobců Společenství uvedené v prvním pododstavci písm. b) nejsou nepříznivě dotčeny.
Je-li prokázáno, že by zásadní zájmy výrobců Společenství mohly být nepříznivě dotčeny, provede se postupem podle článku 185 posouzení hospodářských podmínek.
Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 opatření upravující:
a)
posuzování hospodářských podmínek;
b)
určení případů, v nichž mohou být zásadní zájmy výrobců Společenství nepříznivě dotčeny, přičemž se zohlední opatření v oblasti obchodní a zemědělské politiky;
c)
určení případů, v nichž se hospodářské podmínky považují za splněné.
5. Držitel povolení informuje celní orgány o všech skutečnostech, které nastaly po udělení povolení a které by mohly mít vliv na jeho zachování nebo obsah.
Článek 137
Záznamy
1. S výjimkou režimu tranzitu nebo nestanoví-li celní předpisy jinak, vede držitel povolení, držitel režimu a všechny osoby, které provádějí činnost zahrnující uskladnění, opracování nebo zpracování zboží nebo prodej či nákup zboží ve svobodných pásmech, záznamy o zboží ve formě schválené celními orgány.
Záznamy musí celním orgánům umožnit dohled nad dotyčným režimem, zejména pokud jde o identifikaci zboží, které bylo do tohoto režimu propuštěno, jeho celní status a pohyb.
2. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a která se týkají provádění tohoto článku, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Článek 138
Vyřízení režimu
1. Aniž je dotčen článek 166, je zvláštní režim, kromě režimu tranzitu, vyřízen v okamžiku, kdy je zboží, které bylo do režimu propuštěno, či zušlechtěné výrobky propuštěné do následného celního režimu, kdy opustily celní území Společenství nebo byly zničeny a nezůstal po nich žádný odpad nebo byly přenechány ve prospěch státu podle článku 127.
2. Celní orgány režim tranzitu vyřídí, pokud je na základě porovnání údajů, které má k dispozici celní úřad odeslání, s údaji, které má k dispozici celní úřad určení, patrné, že tento režim byl řádně ukončen.
3. Celní orgány učiní všechna opatření potřebná k tomu, aby napravily situaci u zboží, u nějž nebyl příslušný režim vyřízen v souladu se stanovenými podmínkami.
Článek 139
Převod práv a povinností
Práva a povinnosti držitele režimu ve vztahu ke zboží, které bylo propuštěno do zvláštního režimu jiného než je tranzit, mohou být za podmínek stanovených celními orgány zcela nebo zčásti převedeny na jiné osoby, které splňují podmínky stanovené pro daný režim.
Článek 140
Pohyb zboží
1. Zboží propuštěné do zvláštního režimu jiného než je tranzit nebo zboží ve svobodném pásmu se může pohybovat mezi různými místy na celním území Společenství, stanoví-li to povolení nebo celní předpisy.
2. Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 prováděcí opatření k tomuto článku.
Článek 141
Obvyklé formy manipulace
Zboží, které bylo propuštěno do režimu uskladnění v celním skladu nebo režimu zušlechtění nebo které bylo umístěno do svobodného pásma, může být podrobeno obvyklým formám manipulace, jejichž cílem je zajistit uchování zboží, zlepšit jeho vzhled nebo obchodní jakost nebo je upravit pro distribuci nebo další prodej.
Článek 142
Rovnocenné zboží
1. Rovnocenným zbožím je zboží Společenství, které je uskladněno, použito nebo zpracováno místo zboží, které bylo propuštěno do zvláštního režimu.
V režimu pasivního zušlechťovacího styku je rovnocenným zbožím zboží, které není zbožím Společenství a které je zpracováno místo zboží Společenství, které bylo propuštěno do režimu pasivního zušlechťovacího styku.
Rovnocenné zboží má stejný osmimístný kód kombinované nomenklatury, stejnou obchodní jakost a stejné technické charakteristiky jako zboží, které nahrazuje.
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví odchylky od třetího pododstavce tohoto odstavce, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
2. Je-li zajištěn řádný průběh režimu, zejména pokud jde o celní dohled, celní orgány povolí:
a)
použití rovnocenného zboží ve zvláštním režimu s výjimkou režimu tranzitu, dočasného použití a dočasného uskladnění;
b)
v případě režimu aktivního zušlechťovacího styku vývoz zušlechtěných výrobků, které byly získány z rovnocenného zboží ještě před dovozem zboží, které nahrazují;
c)
v případě režimu pasivního zušlechťovacího styku dovoz zušlechtěných výrobků, které byly získány z rovnocenného zboží ještě před vývozem zboží, které nahrazují.
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví případy, v nichž celní orgány mohou povolit použití rovnocenného zboží v režimu dočasného použití, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
3. Použití rovnocenného zboží není povoleno v žádném z těchto případů:
a)
provádí-li se u zboží v režimu aktivního zušlechťovacího styku pouze obvyklé formy manipulace vymezené v článku 141;
b)
platí-li zákaz vracet dovozní clo nebo přiznávat osvobození od dovozního cla pro nepůvodní zboží, které bylo použito při výrobě zušlechtěných výrobků v režimu aktivního zušlechťovacího styku a pro něž je vydán nebo vystaven doklad o původu v rámci preferenčního ujednání mezi Společenstvím a některými zeměmi či územími mimo celní území Společenství nebo skupinami těchto zemí či území; nebo
c)
pokud by to vedlo k neoprávněné výhodě týkající se dovozního cla.
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se vymezují další případy, v nichž nemůže být použito rovnocenné zboží, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
4. V případě uvedeném v odst. 2 písm. b) tohoto článku a pokud by zušlechtěné výrobky podléhaly vývoznímu clu, jestliže by nebyly vyvezeny v rámci aktivního zušlechťovacího styku, poskytne držitel povolení jistotu pro zajištění úhrady cla pro případ, že zboží, které není zbožím Společenství, nebude dovezeno ve lhůtě uvedené v čl. 169 odst. 3.
Článek 143
Prováděcí opatření
Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 opatření k provádění režimů podle této hlavy.
KAPITOLA 2
Tranzit
Oddíl 1
Vnější a vnitřní tranzit
Článek 144
Vnější tranzit
1. Režim vnějšího tranzitu umožňuje přepravu zboží, které není zbožím Společenství, mezi dvěma místy na celním území Společenství, aniž by toto zboží podléhalo:
a)
dovozním clům;
b)
jiným poplatkům stanoveným dalšími příslušnými platnými předpisy;
c)
obchodněpolitickým opatřením, pokud tato opatření nezakazují vstup zboží na celní území Společenství nebo jeho výstup z tohoto území.
2. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví případy, kdy je zboží Společenství propuštěno do režimu vnějšího tranzitu, a související podmínky, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
3. Přeprava uvedená v odstavci 1 se uskutečňuje jedním z těchto způsobů:
a)
v režimu vnějšího tranzitu Společenství;
b)
v souladu s Úmluvou TIR, pokud tato přeprava:
i)
byla zahájena nebo má být ukončena mimo celní území Společenství nebo
ii)
probíhá mezi dvěma místy na celním území Společenství přes území země nebo území mimo celní území Společenství;
c)
v případě tranzitní přepravy v souladu s Úmluvou ATA/Istanbulskou úmluvou;
d)
podle Rýnského manifestu (článek 9 Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně);
e)
podle formuláře 302 v rámci Dohody mezi stranami Severoatlantické smlouvy o statusu jejich ozbrojených sil, podepsané v Londýně dne 19. června 1951;
f)
v rámci poštovního systému v souladu s akty Světové poštovní unie, pokud je zboží přepravováno držiteli nebo pro držitele práv a povinností vyplývajících z těchto aktů.
4. Použitím vnějšího tranzitu není dotčen článek 140.
Článek 145
Vnitřní tranzit
1. Režim vnitřního tranzitu umožňuje za podmínek stanovených v odstavcích 2 a 3 přepravu zboží Společenství mezi dvěma místy na celním území Společenství a přes jiné území mimo toto území beze změny jeho celního statusu.
2. Přeprava uvedená v odstavci 1 se uskutečňuje jedním z těchto způsobů:
a)
v režimu vnitřního tranzitu Společenství, je-li tato možnost upravena v mezinárodní dohodě;
b)
v souladu s Úmluvou TIR;
c)
v případě tranzitní přepravy v souladu s Úmluvou ATA/Istanbulskou úmluvou;
d)
podle Rýnského manifestu (článek 9 Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně);
e)
podle formuláře 302 v rámci Dohody mezi stranami Severoatlantické smlouvy o statusu jejich ozbrojených sil, podepsané v Londýně dne 19. června 1951;
f)
v rámci poštovního systému v souladu s akty Světové poštovní unie, pokud je zboží přepravováno držiteli nebo pro držitele práv a povinností vyplývajících z těchto aktů.
3. V případech uvedených v odst. 2 písm. b) až f) si zboží zachová celní status zboží Společenství pouze tehdy, je-li tento status zjištěn za určitých podmínek a způsobem, které jsou stanoveny celními předpisy.
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví podmínky, za nichž může být zjištěn celní status, a způsob, kterým se zjišťuje, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Oddíl 2
Tranzit Společenství
Článek 146
Povinnosti držitele tranzitního režimu Společenství a přepravce a příjemce zboží pohybujícího se v tranzitním režimu Společenství
1. Držitel tranzitního režimu Společenství je povinen:
a)
předložit zboží ve stanovené lhůtě celnímu úřadu určení v nezměněném stavu spolu s požadovanými informacemi a dodržet přitom opatření přijatá celními orgány k zajištění jeho identifikace;
b)
dodržovat celní předpisy vztahující se na režim;
c)
nestanoví-li celní předpisy jinak, poskytnout jistotu k zajištění úhrady částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu nebo zaplacení jiných poplatků stanovených dalšími příslušnými platnými předpisy, které mohou u zboží vzniknout.
2. Povinnosti držitele režimu jsou splněny a režim tranzitu je ukončen, jakmile je zboží v tomto režimu spolu s požadovanými informacemi k dispozici celnímu úřadu určení v souladu s celními předpisy.
3. Přepravce nebo příjemce zboží, který zboží přejímá s vědomím, že se toto zboží přepravuje v tranzitním režimu Společenství, je rovněž povinen ve stanovené lhůtě předložit celnímu úřadu místa určení zboží v nezměněném stavu a dodržet přitom opatření přijatá celními orgány k zajištění jeho identifikace.
Článek 147
Zboží přepravované v režimu vnějšího tranzitu Společenství přes území země mimo celní území Společenství
1. Režimu vnějšího tranzitu Společenství podléhá zboží, které je přepravováno přes území, které není součástí celního území Společenství, je-li splněna jedna z těchto podmínek:
a)
tuto možnost stanoví mezinárodní smlouva;
b)
přeprava přes toto území je uskutečněna na základě jediného přepravního dokladu vystaveného na celním území Společenství.
2. V případě uvedeném v odst. 1 písm. b) se po dobu, kdy je zboží mimo celní území Společenství, účinky režimu vnějšího tranzitu Společenství pozastaví.
KAPITOLA 3
Uskladnění
Oddíl 1
Společná ustanovení
Článek 148
Oblast působnosti
1. Režim uskladnění umožňuje skladovat v celním skladu na celním území Společenství zboží, které není zbožím Společenství, aniž by toto zboží podléhalo:
a)
dovoznímu clu;
b)
jiným poplatkům stanoveným dalšími příslušnými platnými předpisy;
c)
obchodněpolitickým opatřením, pokud tato opatření nezakazují vstup zboží na celní území Společenství nebo jeho výstup z tohoto území.
2. Zboží Společenství může být propuštěno do režimu uskladnění v celním skladu nebo může být umístěno do svobodného pásma v souladu s celními předpisy nebo se zvláštními předpisy Společenství nebo proto, aby se na ně vztahovalo rozhodnutí o vrácení nebo prominutí dovozního cla.
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví případy, kdy lze zboží Společenství propustit do režimu uskladnění v celním skladu nebo do režimu svobodného pásma, a související podmínky se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Článek 149
Povinnosti držitele povolení nebo režimu
1. Držitel povolení a držitel režimu je povinen:
a)
zajistit, že zboží v režimu dočasného uskladnění nebo uskladnění v celním skladu nebude odňato celnímu dohledu;
b)
splnit povinnosti vyplývající ze skladování zboží v režimu dočasného uskladnění nebo uskladnění v celním skladu;
c)
zajistit soulad se zvláštními podmínkami uvedenými v povolení k provozování celního skladu nebo zařízení pro dočasné uskladnění.
2. Odchylně od odstavce 1 lze v povolení týkajícím se veřejného celního skladu stanovit, že za splnění povinností podle odst. 1 písm. a) nebo b) odpovídá výlučně držitel režimu.
3. Za splnění povinností vyplývajících z propuštění do režimu dočasného uskladnění nebo uskladnění v celním skladu odpovídá držitel režimu.
Článek 150
Délka trvání režimu uskladnění
1. Doba, po kterou se zboží může nacházet v režimu uskladnění, není omezena.
2. Celní orgány však mohou stanovit lhůtu, ve které musí být režim uskladnění vyřízen v jednom z těchto případů:
a)
provozují-li skladovací zařízení celní orgány a může-li toto zařízení využít k dočasnému uskladnění zboží podle článku 151 kterákoli osoba;
b)
za výjimečných okolností, zejména pokud druh a povaha zboží mohou v případě dlouhodobého skladování ohrozit zdraví lidí, zvířat nebo rostlin nebo životní prostředí.
3. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví případy uvedené v odstavci 2, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Oddíl 2
Dočasné uskladnění
Článek 151
Propuštění zboží do režimu dočasného uskladnění
1. Není-li následující zboží, které není zbožím Společenství, v celním prohlášení navrženo do jiného režimu, má se za to, že ho jeho držitel v okamžiku předložení celnímu úřadu navrhl k propuštění do režimu dočasného uskladnění:
a)
zboží, které je dopraveno na celní území Společenství jinak než přímo do svobodného pásma;
b)
zboží, které je ze svobodného pásma dopraveno do jiné části celního území Společenství;
c)
zboží, pro které byl ukončen režim vnějšího tranzitu.
Celní prohlášení se považuje za podané a přijaté celními orgány okamžikem předložení zboží celnímu úřadu.
2. Celním prohlášením pro režim dočasného uskladnění je vstupní souhrnné celní prohlášení nebo tranzitní doklad, který je nahrazuje.
3. Celní orgány mohou vyžadovat, aby držitel zboží poskytl jistotu k zajištění úhrady částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající jakémukoli celnímu dluhu nebo jiných poplatků stanovených dalšími příslušnými platnými předpisy, které by mohly vzniknout.
4. Pokud zboží nemůže být z jakéhokoli důvodu propuštěno do režimu dočasného uskladnění nebo v tomto režimu již nemůže být dále ponecháno, přijmou celní orgány neprodleně veškerá opatření k nápravě jeho situace. Články 125 až 127 se použijí obdobně.
5. Komise může regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 přijmout prováděcí opatření k tomuto článku.
Článek 152
Dočasně uskladněné zboží
1. Zboží v režimu dočasného uskladnění je skladováno pouze na místech schválených pro dočasné uskladnění.
2. Aniž je dotčen čl. 91 odst. 2, použijí se u zboží v režimu dočasného uskladnění pouze takové formy manipulace, které zajistí, aby bylo zboží uchováno v nezměněném stavu a nedošlo ke změně jeho vzhledu ani technických charakteristik.
Oddíl 3
Uskladnění v celním skladu
Článek 153
Uskladnění v celních skladech
1. Režim uskladnění v celním skladu umožňuje skladovat zboží, které není zbožím Společenství, v prostorách nebo na jiných místech schválených pro tento režim celními orgány a pod celním dohledem (dále jen „celní sklady“).
2. Celní sklady může pro skladování zboží použít jakákoli osoba (veřejný celní sklad) nebo mohou být provozovány držitelem oprávnění k celnímu skladování (soukromý celní sklad).
3. Zboží, které bylo propuštěno do režimu uskladnění v celním skladu, může být dočasně odebráno z celního skladu. Odebrání zboží musí být s výjimkou případu vyšší moci předem schváleno celními orgány.
Článek 154
Zboží Společenství, konečné použití a zpracovatelské činnosti
1. Je-li to hospodářsky odůvodněné a nebude-li tím nepříznivě dotčen celní dohled, mohou celní orgány povolit, aby se v celním skladu prováděly tyto činnosti:
a)
uskladňování zboží Společenství;
b)
zpracovávání zboží v režimu aktivního zušlechťovacího styku nebo konečného použití za podmínek stanovených pro tyto režimy.
2. V případech uvedených v odstavci 1 se zboží nepovažuje za zboží v režimu uskladnění v celním skladu.
Oddíl 4
Svobodná pásma
Článek 155
Vymezení svobodných pásem
1. Členské státy mohou některé části celního území Společenství prohlásit za svobodná pásma.
Pro každé svobodné pásmo členský stát určí zeměpisné vymezení a místa vstupu a výstupu.
2. Svobodná pásma musí být ohrazena.
Obvod a místa vstupu do svobodného pásma a výstupu z něj podléhají celnímu dohledu.
3. Osoby, zboží a dopravní prostředky vstupující do svobodných pásem nebo z nich vystupující mohou být podrobeny celním kontrolám.
Článek 156
Stavby a činnosti ve svobodných pásmech
1. Ke stavbě budov ve svobodném pásmu je zapotřebí předchozího povolení celních orgánů.
2. S výhradou celních předpisů je ve svobodném pásmu povolena jakákoli průmyslová či obchodní činnost nebo poskytování služeb. Provozování těchto činností a poskytování služeb musí být předem oznámeno celním orgánům.
3. S ohledem na povahu daného zboží nebo potřeby celního dohledu či požadavků na bezpečnost mohou celní orgány činnosti uvedené v odstavci 2 zakázat nebo omezit.
4. Celní orgány mohou zakázat výkon činnosti ve svobodném pásmu osobám, které neposkytnou potřebnou záruku dodržování celních předpisů.
Článek 157
Předložení zboží a propuštění do režimu
1. Zboží dopravené do svobodného pásma se předkládá celnímu úřadu a je podrobeno předepsaným celním formalitám v těchto případech:
a)
pokud je zboží do svobodného pásma dopraveno přímo z území mimo celní území Společenství;
b)
pokud bylo zboží propuštěno do celního režimu, který je ukončen nebo vyřízen propuštěním do režimu svobodného pásma;
c)
pokud je zboží propuštěno do režimu svobodného pásma proto, aby se na něj vztahovalo rozhodnutí o vrácení nebo prominutí dovozního cla;
d)
pokud jsou tyto formality stanoveny jinými než celními předpisy.
2. Zboží dopravené do svobodného pásma za jiných okolností, než které jsou uvedeny v odstavci 1, nemusí být předloženo celnímu úřadu.
3. Aniž je dotčen článek 158, považuje se zboží dopravené do svobodného pásma za zboží, které bylo propuštěno do režimu svobodného pásma:
a)
okamžikem jeho vstupu do svobodného pásma, pokud již nebylo propuštěno do jiného celního režimu;
b)
okamžikem ukončení režimu tranzitu, pokud není ihned propuštěno do následného celního režimu.
Článek 158
Zboží Společenství ve svobodných pásmech
1. Zboží Společenství může do svobodného pásma vstoupit, může v něm být uskladněno, přepravováno, lze ho v něm používat, zpracovávat nebo spotřebovat. V takových případech se zboží nepovažuje za zboží v režimu svobodného pásma.
2. Na žádost dotyčné osoby celní orgány potvrdí celní status zboží jako zboží Společenství u tohoto zboží:
a)
zboží Společenství, které vstupuje do svobodného pásma;
b)
zboží Společenství, které ve svobodném pásmu prošlo zpracovatelskými operacemi;
c)
zboží, které bylo ve svobodném pásmu propuštěno do volného oběhu.
Článek 159
Zboží, které není zbožím Společenství, ve svobodných pásmech
1. Zboží, které není zbožím Společenství, umístěné ve svobodném pásmu lze propustit do volného oběhu nebo do režimu aktivního zušlechťovacího styku, dočasného použití nebo konečného použití za podmínek stanovených pro tyto režimy.
V takových případech se zboží nepovažuje za zboží v režimu svobodného pásma.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení týkající se zásob nebo zásobovacích skladů, u nichž tak daný režim stanoví, odstavec 1 tohoto článku nevylučuje použití nebo spotřebování zboží, jehož propuštění do režimu volného oběhu nebo dočasného použití by nepodléhalo uplatnění dovozního cla nebo opatření v rámci společné zemědělské politiky nebo obchodní politiky.
V případě takového použití nebo spotřeby se nepožaduje celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu nebo do režimu dočasného použití.
Toto prohlášení se však požaduje, jestliže zboží podléhá celní kvótě nebo stropu.
Článek 160
Výstup zboží ze svobodného pásma
Aniž jsou dotčeny právní předpisy v oblastech jiných než v celní oblasti, může být zboží nacházející se ve svobodném pásmu vyvezeno nebo zpětně vyvezeno z celního území Společenství nebo dopraveno do jiné části celního území Společenství.
Články 91 až 98 se obdobně použijí na zboží dopravované do jiných částí celního území Společenství.
Článek 161
Celní status
Zboží, které je dopravováno ze svobodného pásma do jiné části celního území Společenství nebo které je propuštěno do celního režimu, se považuje za zboží, které není zbožím Společenství, pokud se jeho celní status zboží Společenství neprokáže potvrzením podle čl. 158 odst. 2 nebo jiným dokladem o statusu podle celních předpisů Společenství.
Pro účely uplatnění vývozního cla a vývozních licencí nebo opatření na kontrolu vývozu stanovených v rámci společné zemědělské politiky nebo obchodní politiky se však takové zboží považuje za zboží Společenství, pokud se nezjistí, že nemá celní status zboží Společenství.
KAPITOLA 4
Zvláštní použití
Oddíl 1
Dočasné použití
Článek 162
Oblast působnosti
1. Režim dočasného použití umožňuje, aby zboží, které není zbožím Společenství a které má být zpětně vyvezeno, bylo na celním území Společenství používáno s úplným nebo částečným osvobozením od dovozního cla a aniž by se na ně vztahovaly:
a)
jiné poplatky stanovené dalšími příslušnými platnými předpisy;
b)
obchodněpolitická opatření, pokud tato opatření nezakazují vstup zboží na celní území Společenství nebo jeho výstup z tohoto území.
2. Režim dočasného použití lze použít pouze v případě, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
zboží nemá být kromě běžného snížení hodnoty způsobeného jeho používáním nijak změněno;
b)
je možné zajistit identifikaci zboží, které bylo do režimu propuštěno, s výjimkou případu, kdy s ohledem na povahu zboží nebo zamýšlené použití nemůže neprovedení identifikace vést ke zneužití režimu, nebo kdy je v případě uvedeném v článku 142 možné ověřit splnění podmínek stanovených pro rovnocenné zboží;
c)
držitel režimu je usazen mimo celní území Společenství, nestanoví-li celní předpisy jinak;
d)
jsou splněny požadavky pro úplné nebo částečné osvobození od cla stanovené v právních předpisech Společenství.
Článek 163
Lhůta pro setrvání zboží v režimu dočasného použití
1. Celní orgány stanoví lhůtu, během níž musí být zboží, které bylo propuštěno do režimu dočasného použití, zpětně vyvezeno nebo musí být propuštěno do následného celního režimu. Tato lhůta musí být dostatečná pro dosažení cíle povoleného použití.
2. Lhůta, po kterou může zboží setrvat v režimu dočasného použití za stejným účelem a na odpovědnost téhož držitele povolení, nesmí přesáhnout 24 měsíců, a to i v případě, že byl režim vyřízen tím, že zboží bylo propuštěno do jiného zvláštního režimu a následně opět do režimu dočasného použití.
3. Pokud za mimořádných okolností nelze povoleného použití dosáhnout ve lhůtách uvedených v odstavcích 1 a 2, mohou celní orgány na řádně odůvodněnou žádost držitele povolení tyto lhůty přiměřeně prodloužit.
Článek 164
Situace, ve kterých může být uplatněn režim dočasného použití
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví případy, kdy lze použít režim dočasného použití a kdy lze udělit úplné nebo částečné osvobození od dovozního cla, a související podmínky se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Při přijímání těchto opatření se zohlední mezinárodní dohody a povaha a použití zboží.
Článek 165
Výše dovozního cla v případě dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla
1. Výše dovozního cla u zboží, které bylo propuštěno do režimu dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla, činí 3 % z částky dovozního cla, které by bylo v případě uvedeného zboží splatné, kdyby v okamžiku propuštění do režimu dočasného použití bylo propuštěno do volného oběhu.
Částka je splatná za každý byť jen započatý měsíc, během kterého bylo zboží propuštěno do režimu dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla.
2. Částka dovozního cla nesmí být vyšší než částka cla, která by byla splatná, kdyby dané zboží bylo v okamžiku propuštění do režimu dočasného použití propuštěno do volného oběhu.
Oddíl 2
Konečné použití
Článek 166
Režim konečného použití
1. Režim konečného použití umožňuje, aby bylo zboží z důvodu svého zvláštního použití propuštěno do volného oběhu s osvobozením od cla nebo se sníženou sazbou cla. Zboží zůstává pod celním dohledem.
2. Celní dohled u režimu konečného použití končí:
a)
jakmile bylo zboží použito pro účely uvedené v žádosti o osvobození od cla nebo snížení sazby cla;
b)
jakmile je zboží vyvezeno, zničeno nebo přenecháno ve prospěch státu;
c)
jakmile bylo zboží použito k jiným účelům, než které jsou uvedeny v žádosti o osvobození od cla nebo snížení sazby cla, a bylo zaplaceno dovozní clo.
3. Požaduje-li se výtěžnost, použije se článek 167 obdobně na režim konečného použití.
KAPITOLA 5
Zušlechtění
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Článek 167
Výtěžnost
S výjimkou případů, kdy je výtěžnost vymezena ve zvláštních právních předpisech Společenství, celní orgány stanoví buď výtěžnost či průměrnou výtěžnost zušlechťovací operace, nebo případně způsob, jak ji stanovit.
Výtěžnost nebo průměrná výtěžnost se stanoví na základě skutečných podmínek, za kterých jsou nebo budou zušlechťovací operace prováděny. Výtěžnost lze případně upravit podle článků 18 a 19.
Oddíl 2
Aktivní zušlechťovací styk
Článek 168
Oblast působnosti
1. Aniž je dotčen článek 142, umožňuje režim aktivního zušlechťovacího styku, aby pro účely jedné nebo několika zušlechťovacích operací na celním území Společenství bylo použito zboží, které není zbožím Společenství, aniž by toto zboží podléhalo:
a)
dovoznímu clu;
b)
jiným poplatkům stanoveným dalšími příslušnými platnými předpisy;
c)
obchodněpolitickým opatřením, pokud tato opatření nezakazují vstup zboží na celní území Společenství nebo jeho výstup z tohoto území.
2. V jiných případech, než jsou opravy a zničení, lze režim aktivního zušlechťovacího styku použít pouze tehdy, je-li zboží, které bylo do tohoto režimu propuštěno, v zušlechtěných produktech možné identifikovat, aniž by bylo dotčeno použití příslušenství pro výrobu.
V případě uvedeném v článku 142 lze režim použít, je-li možné ověřit soulad s podmínkami stanovenými pro rovnocenné zboží.
3. Kromě případů uvedených v odstavcích 1 a 2 může být režim aktivního zušlechťovacího styku použit i na:
a)
zboží, které má projít operacemi, jež zajistí dodržování technických požadavků na propuštění zboží do volného oběhu;
b)
zboží, které se má podrobit obvyklým formám manipulace v souladu s článkem 141.
Článek 169
Lhůta pro vyřízení režimu
1. Celní orgány stanoví lhůtu, v níž má být režim aktivního zušlechťovacího styku v souladu s článkem 138 vyřízen.
Tato lhůta začíná dnem, kdy bylo zboží, které není zbožím Společenství, do tohoto režimu propuštěno, a musí zohledňovat dobu potřebnou pro provedení zušlechťovacích operací a vyřízení režimu.
2. Na řádně odůvodněnou žádost držitele povolení mohou celní orgány lhůtu uvedenou v odstavci 1 přiměřeně prodloužit.
V povolení může být uvedeno, že lhůta, která začíná v průběhu kalendářního měsíce, čtvrtletí nebo pololetí, skončí posledního dne následujícího kalendářního měsíce, čtvrtletí nebo pololetí.
3. V případech předčasného vývozu v souladu s čl. 142 odst. 2 písm. b) stanoví celní orgány lhůtu, během které musí být zboží, které není zbožím Společenství, navrženo v celním prohlášení do daného režimu. Tato lhůta začíná dnem přijetí vývozního prohlášení vztahujícího se na zušlechtěné produkty získané z odpovídajícího rovnocenného zboží.
Článek 170
Dočasný zpětný vývoz pro účely dalšího zpracování
Část zboží nebo veškeré zboží, které bylo propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku, nebo zušlechtěné produkty mohou být, pokud to celní orgány povolí, dočasně zpětně vyvezeny pro účely dalšího zpracování mimo celní území Společenství v souladu s podmínkami stanovenými pro režim pasivního zušlechťovacího styku.
Oddíl 3
Pasivní zušlechťovací styk
Článek 171
Oblast působnosti
1. Režim pasivního zušlechťovacího styku umožňuje, aby zboží Společenství bylo dočasně vyvezeno z celního území Společenství za účelem zušlechťovacích operací. Zušlechtěné produkty, které jsou výsledkem zušlechtění tohoto zboží, mohou být na žádost držitele povolení nebo jakékoli jiné osoby usazené na celním území Společenství, získá-li tato osoba souhlas držitele povolení a jsou-li splněny podmínky povolení, propuštěny do volného oběhu s úplným nebo částečným osvobozením od dovozního cla.
2. Režim pasivního zušlechťovacího styku nelze použít v případě tohoto zboží Společenství:
a)
zboží, jehož vývoz zakládá nárok na vrácení nebo prominutí dovozního cla;
b)
zboží, které bylo před vývozem propuštěno do volného oběhu s osvobozením od cla nebo se sníženou sazbou cla na základě jeho konečného použití, dokud účely tohoto konečného použití nejsou splněny, ledaže má toto zboží projít opravami;
c)
zboží, jehož vývoz zakládá nárok na poskytnutí vývozních náhrad;
d)
zboží, jemuž je na základě vývozu v rámci společné zemědělské politiky přiznána jiná finanční výhoda než náhrady uvedené v písmenu c).
3. V případech, na které se nevztahují články 172 a 173 a kdy se uplatňuje valorické clo, se výše dovozního cla vypočítá na základě nákladů zušlechťovací operace provedené mimo celní území Společenství.
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví pravidla pro tento výpočet a pravidla vymezující použití zvláštních cel, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
4. Celní orgány stanoví lhůtu, během níž musí být dočasně vyvezené zboží dovezeno zpět na celní území Společenství ve formě zušlechtěných výrobků a propuštěno do volného oběhu, aby mu mohlo být přiznáno úplné nebo částečné osvobození od dovozního cla. Na řádně odůvodněnou žádost držitele povolení mohou tuto lhůtu přiměřeně prodloužit.
Článek 172
Zboží opravené bezúplatně
1. Je-li celním orgánům náležitě prokázáno, že zboží bylo opraveno bezúplatně v důsledku smluvních nebo zákonných záručních povinností nebo v důsledku výrobní vady nebo vady materiálu, má toto zboží nárok na úplné osvobození od dovozního cla.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na případy, kdy výrobní vada zboží nebo vada materiálu byly vzaty do úvahy již při prvním propuštění zboží do volného oběhu.
Článek 173
Systém prosté výměny
1. Systém prosté výměny umožňuje, aby dovezený produkt (dále jen „náhradní produkt“) v souladu s odstavci 2 až 5 nahradil zušlechtěný výrobek.
2. Celní orgány povolí použití systému prosté výměny, je-li předmětem zušlechťovací operace oprava vadného zboží Společenství, které není předmětem opatření stanovených v rámci společné zemědělské politiky, ani se na ně nevztahují zvláštní režimy pro některé druhy zboží vzniklého zpracováním zemědělských produktů.
3. Náhradní produkty musejí mít stejný osmimístný kód kombinované nomenklatury, stejnou obchodní jakost a stejné technické charakteristiky jako vadné zboží, pokud by bylo podrobeno opravě.
4. Bylo-li vadné zboží před vývozem používáno, musí být náhradní produkty také použité.
Byly-li však náhradní produkty dodány zdarma v důsledku smluvních nebo zákonných záručních povinností nebo v důsledku vady materiálu nebo výrobní vady, celní orgány od splnění požadavku stanoveného v prvním pododstavci upustí.
5. Na náhradní produkty se použijí ustanovení, která by se vztahovala na zušlechtěné produkty.
Článek 174
Předčasný dovoz náhradních produktů
1. Celní orgány povolí za podmínek, které samy stanoví, a na žádost dotyčné osoby dovoz náhradních produktů ještě před vývozem vadného zboží.
V případě takovéhoto předčasného dovozu náhradního produktu se poskytne jistota ve výši částky dovozního cla, které by bylo splatné, pokud by vadné zboží nebylo vyvezeno v souladu s odstavcem 2.
2. Vadné zboží se vyveze ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy celní orgány přijmou celní prohlášení s návrhem na propuštění náhradních produktů do volného oběhu.
3. Pokud za mimořádných okolností nelze vadné zboží vyvézt ve lhůtě uvedené v odstavci 2, mohou celní orgány na řádně odůvodněnou žádost dotyčné osoby tuto lhůtu přiměřeně prodloužit.
HLAVA VIII
ODCHOD ZBOŽÍ Z CELNÍHO ÚZEMÍ SPOLEČENSTVÍ
KAPITOLA 1
Zboží opouštějící celní území
Článek 175
Povinnost podat prohlášení před odchodem zboží
1. Zboží, které má opustit celní území Společenství, je předmětem prohlášení před odchodem zboží, které se příslušnému celnímu úřadu podává nebo zpřístupňuje před tím, než zboží opustí celní území Společenství.
První pododstavec se však nevztahuje na zboží přepravované dopravními prostředky, které pouze proplouvají teritoriálními vodami nebo prolétají vzdušným prostorem celního území Společenství bez zastávky na tomto území.
2. Prohlášení před odchodem zboží má jednu z těchto forem:
a)
příslušné celní prohlášení pro zboží opouštějící celní území Společenství, které je propuštěno do celního režimu pro účely požadované v celním prohlášení;
b)
oznámení o zpětném vývozu v souladu s článkem 179;
c)
výstupní souhrnné celní prohlášení uvedené v článku 180, není-li vyžadováno celní prohlášení ani oznámení o zpětném vývozu.
3. Prohlášení před odchodem zboží obsahuje alespoň údaje nezbytné pro sestavení výstupního souhrnného celního prohlášení.
Článek 176
Opatření, kterými se stanoví některé podrobnosti
1. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a která se týkají:
a)
případů, v nichž ke zboží opouštějícímu celní území Společenství není třeba podávat prohlášení před odchodem zboží, a souvisejících podmínek;
b)
podmínek, za kterých lze upustit od požadavku na prohlášení před odchodem zboží nebo tento požadavek upravit;
c)
lhůty, během které se prohlášení před odchodem zboží podá nebo zpřístupní před tím, než zboží opustí celní území Společenství;
d)
jakýchkoli výjimek ze lhůty uvedené v písmenu c) a odchylek od této lhůty;
e)
příslušného celního úřadu, kterému se podává nebo zpřístupňuje prohlášení před odchodem zboží a kde se mají provádět analýzy rizik a kontroly z hlediska rizik při vývozu nebo výstupu,
se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
2. Při přijímání těchto opatření se zohledňují:
a)
zvláštní okolnosti;
b)
použití těchto opatření v případě určitých druhů přepravy zboží, dopravních prostředků nebo hospodářských subjektů;
c)
mezinárodní dohody, které stanoví zvláštní bezpečnostní opatření.
Článek 177
Celní dohled a formality při výstupu
1. Zboží opouštějící celní území Společenství podléhá celnímu dohledu a může podléhat celním kontrolám. Celní orgány mohou případně v souladu s opatřeními přijatými podle odstavce 5 určit cestu, kterou má zboží celní území Společenství opustit, a časovou lhůtu, kterou je třeba pro opuštění tohoto území dodržet.
2. Zboží, které má opustit celní území Společenství, se předloží příslušnému celnímu úřadu v místě, kde zboží opouští celní území Společenství, a podléhá výstupním formalitám, které podle potřeby zahrnují:
a)
vrácení nebo prominutí dovozního cla nebo platbu vývozních náhrad;
b)
výběr vývozního cla;
c)
formality vyžadované podle platných právních předpisů s ohledem na další poplatky;
d)
použití zákazů a omezení, včetně kontrol zaměřených na prekurzory omamných látek, na zboží porušující některá práva duševního vlastnictví a na hotovost opouštějící Společenství, odůvodněných mimo jiné veřejnými mravy, veřejným pořádkem nebo veřejnou bezpečností, ochranou zdraví a života lidí, zvířat nebo rostlin, ochranou životního prostředí, ochranou národních kulturních statků, jež mají uměleckou, historickou nebo archeologickou hodnotu, a ochranou průmyslového nebo obchodního vlastnictví, jakož i provádění opatření na zachování a řízení rybolovu a obchodněpolitických opatření.
3. Zboží opouštějící celní území Společenství předloží celnímu úřadu jedna z těchto osob:
a)
osoba, která zboží z celního území Společenství vyváží;
b)
osoba, jejímž jménem nebo na jejíž účet osoba, která zboží z toto území vyváží, jedná;
c)
osoba, která převzala odpovědnost za přepravu zboží před jeho vyvezením z celního území Společenství.
4. Výstup zboží je povolen, pokud dotyčné zboží opouští celní území Společenství ve stejném stavu, v jakém se nacházelo v okamžiku přijetí prohlášení před odchodem zboží.
5. Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 prováděcí opatření k odstavcům 1, 2 a 3 tohoto článku.
KAPITOLA 2
Vývoz a zpětný vývoz
Článek 178
Zboží Společenství
1. Zboží Společenství, které má opustit celní území Společenství, se propustí do režimu vývozu.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na toto zboží:
a)
zboží, které bylo propuštěno do režimu konečného použití nebo režimu pasivního zušlechťovacího styku;
b)
zboží, které bylo propuštěno do režimu vnitřního tranzitu, nebo zboží dočasně opouštějící celní území Společenství v souladu s článkem 103.
3. Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 opatření, kterými se stanoví vývozní formality pro zboží, které bylo propuštěno do režimu vývozu, do režimu konečného použití nebo režimu pasivního zušlechťovacího styku.
Článek 179
Zboží, které není zbožím Společenství
1. Zboží, které není zbožím Společenství a které má opustit celní území Společenství, podléhá oznámení o zpětném vývozu, které se podá příslušnému celnímu úřadu, a výstupním formalitám.
2. Články 104 až 124 se použijí obdobně na oznámení o zpětném vývozu.
3. Odstavec 1 se nevztahuje na toto zboží:
a)
zboží, které bylo propuštěno do režimu vnějšího tranzitu a které se přes celní území Společenství pouze přepravuje;
b)
zboží překládané ve svobodném pásmu nebo z něj přímo zpětně vyvezené;
c)
zboží v režimu dočasného uskladnění, které je zpětně vyvezeno přímo ze schváleného zařízení pro dočasné uskladnění.
Článek 180
Výstupní souhrnné celní prohlášení
1. Má-li zboží opustit celní území Společenství a celní prohlášení ani oznámení o zpětném vývozu se nepožadují, podá se příslušnému celnímu úřadu souhrnné výstupní prohlášení v souladu s článkem 175.
2. Výstupní souhrnné celní prohlášení se podává za použití technologie elektronického zpracování dat. Lze využít obchodní, přístavní nebo přepravní informace, pokud obsahují údaje, které jsou pro sestavení výstupního souhrnného celního prohlášení nezbytné.
3. Za výjimečných okolností mohou celní orgány přijmout výstupní souhrnná celní prohlášení v listinné podobě, avšak za předpokladu, že použijí stejnou úroveň řízení rizik, jaká se používá u výstupních souhrnných celních prohlášení podaných za použití elektronického zpracování dat, a že lze splnit požadavky na výměnu těchto dat mezi celními úřady.
Celní orgány mohou povolit, aby bylo místo výstupního souhrnného celního prohlášení podáno oznámení a zajištěn přístup k údajům souhrnného celního prohlášení v počítačovém systému hospodářského subjektu.
4. Výstupní souhrnné celní prohlášení podává jedna z těchto osob:
a)
osoba, která zboží vyváží z celního území Společenství nebo která přebírá odpovědnost za přepravu zboží mimo toto území;
b)
vývozce nebo odesílatel nebo jiná osoba, jejímž jménem nebo na jejíž účet osoba uvedená v písmenu a) jedná;
c)
kdokoli, kdo je schopen dotčené zboží předložit nebo zajistit jeho předložení příslušnému celnímu orgánu.
Článek 181
Oprava výstupního souhrnného celního prohlášení
Deklarantovi se na jeho žádost povolí, aby opravil jeden nebo více údajů uvedených v již podaném výstupním souhrnném celním prohlášení.
Oprava se však nepovolí poté, co nastal některý z těchto případů:
a)
celní orgány informovaly osobu, která souhrnné prohlášení podala, o svém záměru provést kontrolu zboží;
b)
celní orgány zjistily nesprávnost uvedených údajů;
c)
celní orgány již povolily odebrání zboží.
Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví výjimky z písm. c) druhého pododstavce tohoto článku, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
KAPITOLA 3
Osvobození od vývozního cla
Článek 182
Dočasný vývoz
1. Aniž je dotčen článek 171, může být zboží Společenství dočasně vyvezeno z celního území Společenství a osvobozeno od vývozního cla pod podmínkou zpětného dovozu.
2. Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 prováděcí opatření k tomuto článku.
HLAVA IX
VÝBOR PRO CELNÍ KODEX A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Výbor pro celní kodex
Článek 183
Další prováděcí opatření
1. Komise přijme regulativním postupem podle čl. 184 odst. 2 pravidla pro interoperabilitu systémů elektronického celnictví členských států, jakož i pro příslušné složky Společenství za účelem dosažení lepší spolupráce založené na elektronické výměně dat mezi celními orgány navzájem, mezi celními orgány a Komisí a mezi celními orgány a hospodářskými subjekty.
2. Opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky tohoto nařízení jeho doplněním a kterými se stanoví:
a)
podmínky, za nichž může Komise vydávat rozhodnutí požadující, aby členské státy zrušily nebo změnily rozhodnutí jiné než uvedené v čl. 20 odst. 8 písm. c) a vydané v rámci celních předpisů, které se odchyluje od srovnatelných rozhodnutí jiných příslušných orgánů, a tak ohrožuje jednotné používání celních předpisů;
b)
případně jakákoli další prováděcí opatření, včetně případů, kdy Společenství přijalo závazky a povinnosti vyplývající z mezinárodních dohod, které vyžadují, aby byla ustanovení kodexu upravena;
c)
další případy a podmínky, za nichž lze použití tohoto kodexu zjednodušit,
se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 184 odst. 4.
Článek 184
Výbor
1. Komisi je nápomocen Výbor pro celní kodex (dále jen „výbor“).
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
4. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se čl. 5a odst. 1 až 4 a článek 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
Článek 185
Další záležitosti
Výbor může posoudit jakoukoli otázku týkající se celních předpisů, kterou mu přednese jeho předseda, a to buď z podnětu Komise, nebo na žádost zástupce členského státu, a která se týká zejména:
a)
jakýchkoli problémů vyplývajících z používání celních předpisů;
b)
jakéhokoli postoje, který má Společenství zaujmout ve výborech, pracovních skupinách a týmech zřízených mezinárodními dohodami týkajícími se celních předpisů nebo na základě těchto dohod.
KAPITOLA 2
Závěrečná ustanovení
Článek 186
Zrušení
Zrušují se nařízení (EHS) č. 3925/91, (EHS) č. 2913/92 a (ES) č. 1207/2001.
Odkazy na zrušená nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávacími tabulkami uvedenými v příloze.
Článek 187
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 188
Použitelnost
1. Čl. 1 odst. 3 druhý pododstavec, čl. 5 odst. 1 druhý pododstavec, čl. 5 odst. 2 první pododstavec, čl. 10 odst. 2, čl. 11 odst. 3, čl. 12 odst. 2 druhý pododstavec, čl. 15 odst. 1, čl. 16 odst. 5, čl. 18 odst. 4, čl. 19 odst. 5, čl. 20 odst. 7, čl. 20 odst. 8, čl. 20 odst. 9, čl. 24 odst. 3 druhý pododstavec, čl. 25 odst. 3, čl. 28 odst. 3, čl. 30 odst. 2, čl. 31 odst. 3, čl. 33 odst. 5, článek 38, čl. 39 odst. 3, čl. 39 odst. 6, článek 43, článek 54, čl. 55 odst. 2 druhý pododstavec, čl. 56 odst. 9, čl. 57 odst. 3, čl. 58 druhý pododstavec, čl. 59 odst. 1 druhý pododstavec, čl. 62 odst. 3, čl. 63 odst. 3, čl. 65 odst. 3, čl. 67 odst. 1 třetí pododstavec, článek 71, čl. 72 odst. 3 první pododstavec, článek 76, čl. 77 odst. 3, čl. 78 odst. 1 druhý pododstavec, čl. 78 odst. 5, článek 85, čl. 86 odst. 7, čl. 87 odst. 3 první pododstavec, čl. 88 odst. 4 druhý pododstavec, čl. 89 odst. 2, čl. 93 odst. 2, čl. 101 odst. 2, článek 103, čl. 105 odst. 2, čl. 106 odst. 4 první pododstavec, čl. 107 odst. 3, čl. 108 odst. 1 druhý pododstavec, čl. 108 odst. 4, čl. 109 odst. 2, čl. 109 odst. 3, čl. 110 odst. 1 třetí pododstavec, čl. 111 odst. 3, čl. 112 odst. 4, čl. 113 odst. 3, čl. 114 odst. 2 druhý pododstavec, čl. 115 druhý pododstavec, čl. 116 odst. 2 první pododstavec, čl. 119 odst. 3, článek 122, čl. 124 odst. 2, článek 128, článek 134, čl. 136 odst. 2 první pododstavec, čl. 136 odst. 3 druhý pododstavec, čl. 136 odst. 4 čtvrtý pododstavec, čl. 137 odst. 2, čl. 140 odst. 2, čl. 142 odst. 1 čtvrtý pododstavec, čl. 142 odst. 2 druhý pododstavec, čl. 142 odst. 3 druhý pododstavec, článek 143, čl. 144 odst. 2, čl. 145 odst. 3 druhý pododstavec, čl. 148 odst. 2 druhý pododstavec, čl. 150 odst. 3, čl. 151 odst. 5, čl. 164 první pododstavec, čl. 171 odst. 3 druhý pododstavec, čl. 176 odst. 1, čl. 177 odst. 5, čl. 178 odst. 3, čl. 181 třetí pododstavec, čl. 182 odst. 2, čl. 183 odst. 1 a čl. 183 odst. 2 se použijí ode dne 24. června 2008.
2. Všechna ostatní ustanovení se použijí, až budou použitelné prováděcí předpisy přijaté na základě článků uvedených v odstavci 1. Prováděcí předpisy vstoupí v platnost nejdříve dne 24. června 2009.
Aniž je dotčen vstup prováděcích předpisů v platnost, použijí se ustanovení tohoto nařízení uvedená v tomto odstavci nejpozději dne 24. června 2013.
3. Čl. 30 odst. 1 se použije ode dne 1. ledna 2011.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 23. dubna 2008.
REGULATION (EC) No 450/2008 OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL
of 23 April 2008
laying down the Community Customs Code (Modernised Customs Code)
THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION,
Having regard to the Treaty establishing the European Community, and in particular Articles 26, 95, 133 and 135 thereof,
Having regard to the proposal from the Commission,
Having regard to the opinion of the European Economic and Social Committee (1),
Acting in accordance with the procedure laid down in Article 251 of the Treaty (2),
Whereas:
(1)
The Community is based upon a customs union. It is advisable, in the interests both of economic operators and of the customs authorities in the Community, to assemble current customs legislation in a Community Customs Code (hereinafter referred to as the Code). Based on the concept of an internal market, the Code should contain the general rules and procedures which ensure the implementation of the tariff and other common policy measures introduced at Community level in connection with trade in goods between the Community and countries or territories outside the customs territory of the Community, taking into account the requirements of those common policies. Customs legislation should be better aligned on the provisions relating to the collection of import charges without change to the scope of the tax provisions in force.
(2)
In accordance with the Communication from the Commission concerning the protection of the Community's financial interests and the Action Plan for 2004-2005, it is appropriate to adapt the legal framework for the protection of the financial interests of the Community.
(3)
Council Regulation (EEC) No 2913/92 of 12 October 1992 establishing the Community Customs Code (3) was based upon integration of the customs procedures applied separately in the respective Member States during the 1980s. That Regulation has been repeatedly and substantially amended since its introduction, in order to address specific problems such as the protection of good faith or the taking into account of security requirements. Further amendments to the Code are necessary as a consequence of the important legal changes which have occurred in recent years, at both Community and international level, such as the expiry of the Treaty establishing the European Coal and Steel Community and the entry into force of the 2003 and 2005 Acts of Accession, as well as the Amendment to the International Convention on the simplification and harmonisation of customs procedures (hereinafter referred to as the revised Kyoto Convention), the accession of the Community to which was approved by Council Decision 2003/231/EC (4). The time has now come to streamline customs procedures and to take into account the fact that electronic declarations and processing are the rule and paper-based declarations and processing the exception. For all of these reasons, further amendment of the present Code is not sufficient and a complete overhaul is necessary.
(4)
It is appropriate to introduce in the Code a legal framework for the application of certain provisions of the customs legislation to trade in goods between parts of the customs territory to which the provisions of Council Directive 2006/112/EC of 28 November 2006 on the common system of value added tax (5) apply and parts of that territory where those provisions do not apply, or to trade between parts where those provisions do not apply. Considering the fact that the goods concerned are Community goods and the fiscal nature of the measures at stake in this intra-Community trade, it is justifiable to introduce, through implementing measures, appropriate simplifications to the customs formalities to be applied to those goods.
(5)
The facilitation of legitimate trade and the fight against fraud require simple, rapid and standard customs procedures and processes. It is therefore appropriate, in line with the Communication from the Commission on a simple and paperless environment for customs and trade, to simplify customs legislation, to allow the use of modern tools and technology and to promote further the uniform application of customs legislation and modernised approaches to customs control, thus helping to ensure the basis for efficient and simple clearance procedures. Customs procedures should be merged or aligned and the number of procedures reduced to those that are economically justified, with a view to increasing the competitiveness of business.
(6)
The completion of the internal market, the reduction of barriers to international trade and investment and the reinforced need to ensure security and safety at the external borders of the Community have transformed the role of customs authorities giving them a leading role within the supply chain and, in their monitoring and management of international trade, making them a catalyst to the competitiveness of countries and companies. Customs legislation should therefore reflect the new economic reality and the new role and mission of customs authorities.
(7)
The use of information and communication technologies, as laid down in the future Decision of the European Parliament and of the Council on a paperless environment for customs and trade, is a key element in ensuring trade facilitation and, at the same time, the effectiveness of customs controls, thus reducing costs for business and risk for society. It is therefore necessary to establish in the Code the legal framework within which that Decision can be implemented, in particular the legal principle that all customs and trade transactions are to be handled electronically and that information and communication systems for customs operations are to offer, in each Member State, the same facilities to economic operators.
(8)
Such use of information and communication technologies should be accompanied by harmonised and standardised application of customs controls by the Member States, to ensure an equivalent level of customs control throughout the Community so as not to give rise to anti-competitive behaviour at the various Community entry and exit points.
(9)
In the interests of facilitating business, while at the same time providing for the proper levels of control of goods brought into or out of the customs territory of the Community, it is desirable that the information provided by economic operators be shared, taking account of the relevant data-protection provisions, between customs authorities and with other agencies involved in that control, such as police, border guards, veterinary and environmental authorities, and that controls by the various authorities be harmonised, so that the economic operator need give the information only once and that goods are controlled by those authorities at the same time and at the same place.
(10)
In the interests of facilitating certain types of business, all persons should continue to have the right to appoint a representative in their dealings with the customs authorities. However, it should no longer be possible for that right of representation to be reserved under a law laid down by one of the Member States. Furthermore, a customs representative who complies with the criteria for the granting of the status of authorised economic operator, should be entitled to provide his services in a Member State other than the one where he is established.
(11)
Compliant and trustworthy economic operators should, as ‘authorised economic operators’, be able to take maximum advantage of widespread use of simplification and, taking account of security and safety aspects, benefit from reduced levels of customs control. They may thus enjoy the status of ‘customs simplification’ authorised economic operator or the status of ‘security and safety’ authorised economic operator. They may be granted one or other status, or both together.
(12)
All decisions, that is to say, official acts by the customs authorities pertaining to customs legislation and having legal effect on one or more persons, including binding information issued by those authorities, should be covered by the same rules. Any such decisions should be valid throughout the Community and should be capable of being annulled, amended except where otherwise stipulated, or revoked where they do not conform to the customs legislation or its interpretation.
(13)
In accordance with the Charter of Fundamental Rights of the European Union, it is necessary, in addition to the right of appeal against any decision taken by the customs authorities, to provide for the right of every person to be heard before any decision is taken which would adversely affect him.
(14)
The streamlining of customs procedures within an electronic environment requires the sharing of responsibilities between the customs authorities of different Member States. It is necessary to ensure an appropriate level of effective, dissuasive and proportionate sanctions throughout the internal market.
(15)
In order to secure a balance between, on the one hand, the need for customs authorities to ensure the correct application of customs legislation and, on the other, the right of economic operators to be treated fairly, the customs authorities should be granted extensive powers of control and economic operators a right of appeal.
(16)
In order to minimise the risk to the Community, its citizens and its trading partners, the harmonised application of customs controls by the Member States should be based upon a common risk management framework and an electronic system for its implementation. The establishment of a risk management framework common to all Member States should not prevent them from controlling goods by random checks.
(17)
It is necessary to establish the factors on the basis of which import or export duties and other measures in respect of trade in goods are applied. It is also appropriate to lay down clear provisions for issuing proofs of origin in the Community, where the exigencies of trade so require.
(18)
It is desirable to group together all cases of incurrence of a customs debt on importation, other than following the submission of a customs declaration for release for free circulation or temporary admission with partial relief, in order to avoid difficulties in determining the legal basis on which the customs debt was incurred. The same should apply in cases of incurrence of a customs debt on exportation.
(19)
Since the new role of customs authorities implies the sharing of responsibilities and cooperation between inland and border customs offices, the customs debt should, in most cases, be incurred at the place where the debtor is established, as the customs office competent for that place can best supervise the activities of the person concerned.
(20)
Furthermore, in line with the revised Kyoto Convention, it is appropriate to provide for a reduced number of cases where administrative cooperation between Member States is required in order to establish the place where the customs debt was incurred and to recover the duties.
(21)
The rules for special procedures should allow for the use of a single guarantee for all categories of special procedures and for that guarantee to be comprehensive, covering a number of transactions.
(22)
In order to ensure better protection of the financial interests of the Community and of the Member States, a guarantee should cover non-declared or incorrectly declared goods included in a consignment or in a declaration for which it is provided. For the same reason, the undertaking of the guarantor should also cover amounts of import or export duty which fall to be paid following post-release controls.
(23)
In order to safeguard the financial interests of the Community and of the Member States and to curb fraudulent practices, arrangements involving graduated measures for the application of a comprehensive guarantee are advisable. Where there is an increased risk of fraud it should be possible to prohibit temporarily the application of the comprehensive guarantee, taking account of the particular situation of the economic operators concerned.
(24)
It is appropriate to take account of the good faith of the person concerned in cases where a customs debt is incurred through non-compliance with customs legislation and to minimise the impact of negligence on the part of the debtor.
(25)
It is necessary to lay down the principle of how to determine the status of Community goods and the circumstances pertaining to the loss of such status, and to provide a basis for determining when that status remains unaltered in cases where goods temporarily leave the customs territory of the Community.
(26)
It is appropriate, where an economic operator has provided, in advance, the information necessary for risk-based controls on the admissibility of the goods, to ensure that quick release of goods is then the rule. Fiscal and trade policy controls should primarily be performed by the customs office competent in respect of the premises of the economic operator.
(27)
The rules for customs declarations and for the placing of goods under a customs procedure should be modernised and streamlined, in particular by requiring that customs declarations be, as a rule, made electronically and providing for only one type of simplified declaration.
(28)
Since the revised Kyoto Convention favours the lodging, registering and checking of the customs declaration prior to the arrival of the goods and, furthermore, the dissociation of the place where the declaration is lodged from the place where the goods are physically located, it is appropriate to provide for centralised clearance at the place where the economic operator is established. Centralised clearance should include the facility for the use of simplified declarations, deferment of the date of the submission of a complete declaration and required documents, periodic declaration and deferred payment.
(29)
In order to help to ensure neutral conditions for competition throughout the Community, it is appropriate to lay down at Community level the rules governing the destruction or disposal otherwise of goods by the customs authorities, these being matters which have previously required national legislation.
(30)
It is appropriate to lay down common and simple rules for the special procedures (transit, storage, specific use and processing), supplemented by a small set of rules for each category of special procedure, in order to make it simple for the operator to choose the right procedure, to avoid errors and to reduce the number of post-release recoveries and repayments.
(31)
The granting of authorisations for several special procedures with a single guarantee and a single supervising customs office should be facilitated and there should be simple rules on the incurrence of a customs debt in these cases. The basic principle should be that goods placed under a special procedure, or the products made from them, are to be assessed at the time when the customs debt is incurred. However, it should also be possible, where economically justified, to assess the goods at the time when they were placed under a special procedure. The same principles should apply to usual forms of handling.
(32)
In view of the increased security-related measures introduced into the Code under Regulation (EC) No 648/2005 of the European Parliament and of the Council of 13 April 2005 amending Council Regulation (EEC) No 2913/92 establishing the Community Customs Code (6), the placing of goods into free zones should become a customs procedure and the goods should be subject to customs controls at entry and with regard to records.
(33)
Given that the intention of re-exportation is no longer necessary, the inward processing suspension procedure should be merged with processing under customs control and the inward processing drawback procedure abandoned. This single inward-processing procedure should also cover destruction, except where destruction is carried out by, or under the supervision of, customs.
(34)
Security-related measures relating to Community goods brought out of the customs territory of the Community should apply equally to the re-export of non-Community goods. The same basic rules should apply to all types of goods, with the possibility of exceptions where necessary, such as for goods only transiting through the customs territory of the Community.
(35)
The measures necessary for the implementation of this Regulation should be adopted in accordance with Council Decision 1999/468/EC of 28 June 1999 laying down the procedure for the exercise of implementing powers conferred on the Commission (7).
(36)
It is appropriate to provide for the adoption of measures implementing this Code. These measures should be adopted in accordance with the management and regulatory procedures provided for in Articles 4 and 5 of Decision 1999/468/EC.
(37)
In particular, the Commission should be empowered to define the conditions and criteria necessary for the effective application of this Code. Since those measures are of general scope and are designed to amend non-essential elements of this Regulation or to supplement this Regulation by the addition of new non-essential elements, they must be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny provided for in Article 5a of Decision 1999/468/EC.
(38)
It is appropriate, in order to ensure an effective decision-making process, to examine questions relating to the preparation of a position to be taken by the Community in committees, working groups and panels established by or under international agreements dealing with customs legislation.
(39)
In order to simplify and rationalise customs legislation, a number of provisions presently contained in autonomous Community acts have, for the sake of transparency, been incorporated into the Code.
The following Regulations, together with Regulation (EEC) No 2913/92, should therefore be repealed:
Council Regulation (EEC) No 3925/91 of 19 December 1991 concerning the elimination of controls and formalities applicable to the cabin and hold baggage of persons taking an intra-Community flight and the baggage of persons making an intra-Community sea crossing (8) and Council Regulation (EC) No 1207/2001 of 11 June 2001 on procedures to facilitate the issue or the making out in the Community of proofs of origin and the issue of certain approved exporter authorisations under the provisions governing preferential trade between the European Community and certain countries (9).
(40)
Since the objectives of this Regulation, namely, to lay down rules and procedures applicable to goods brought into or out of the customs territory of the Community in order to enable the Customs Union to function effectively as a central pillar of the internal market, cannot be sufficiently achieved by the Member States and can therefore be better achieved at Community level, the Community may adopt measures, in accordance with the principle of subsidiarity as set out in Article 5 of the Treaty. In accordance with the principle of proportionality, as set out in that Article, this Regulation does not go beyond what is necessary in order to achieve those objectives,
HAVE ADOPTED THIS REGULATION:
TABLE OF CONTENTS
TITLE I
GENERAL PROVISIONS
CHAPTER 1
Scope of customs legislation, mission of customs and definitions
CHAPTER 2
Rights and obligations of persons with regard to customs legislation
Section 1
Provision of information
Section 2
Customs representation
Section 3
Authorised economic operator
Section 4
Decisions relating to the application of customs legislation
Section 5
Penalties
Section 6
Appeals
Section 7
Control of goods
Section 8
Keeping of documents and other information; charges and costs
CHAPTER 3
Currency conversion and time limits
TITLE II
FACTORS ON THE BASIS OF WHICH IMPORT OR EXPORT DUTIES AND OTHER MEASURES IN RESPECT OF TRADE IN GOODS ARE APPLIED
CHAPTER 1
Common customs tariff and tariff classification of goods
CHAPTER 2
Origin of goods
Section 1
Non-preferential origin
Section 2
Preferential origin
CHAPTER 3
Value of goods for customs purposes
TITLE III
CUSTOMS DEBT AND GUARANTEES
CHAPTER 1
Incurrence of a customs debt
Section 1
Customs debt on importation
Section 2
Customs debt on exportation
Section 3
Provisions common to customs debts incurred on importation and exportation
CHAPTER 2
Guarantee for a potential or existing customs debt
CHAPTER 3
Recovery and payment of duty and repayment and remission of the amount of import and export duty
Section 1
Determination of the amount of import or export duty, notification of the customs debt and entry in the accounts
Section 2
Payment of the amount of import or export duty
Section 3
Repayment and remission of the amount of import or export duty
CHAPTER 4
Extinguishment of customs debt
TITLE IV
GOODS BROUGHT INTO THE CUSTOMS TERRITORY OF THE COMMUNITY
CHAPTER 1
Entry summary declaration
CHAPTER 2
Arrival of goods
Section 1
Entry of goods into the customs territory of the Community
Section 2
Presentation, unloading and examination of goods
Section 3
Formalities after presentation
Section 4
Goods moved under a transit procedure
TITLE V
GENERAL RULES ON CUSTOMS STATUS, PLACING GOODS UNDER A CUSTOMS PROCEDURE, VERIFICATION, RELEASE AND DISPOSAL OF GOODS
CHAPTER 1
Customs status of goods
CHAPTER 2
Placing goods under a customs procedure
Section 1
General provisions
Section 2
Standard customs declarations
Section 3
Simplified customs declarations
Section 4
Provisions applying to all customs declarations
Section 5
Other simplifications
CHAPTER 3
Verification and release of goods
Section 1
Verification
Section 2
Release
CHAPTER 4
Disposal of goods
TITLE VI
RELEASE FOR FREE CIRCULATION AND RELIEF FROM IMPORT DUTIES
CHAPTER 1
Release for free circulation
CHAPTER 2
Relief from import duties
Section 1
Returned goods
Section 2
Sea-fishing and products taken from the sea
Section 3
Implementing measures
TITLE VII
SPECIAL PROCEDURES
CHAPTER 1
General provisions
CHAPTER 2
Transit
Section 1
External and internal transit
Section 2
Community transit
CHAPTER 3
Storage
Section 1
Common provisions
Section 2
Temporary storage
Section 3
Customs warehousing
Section 4
Free zones
CHAPTER 4
Specific use
Section 1
Temporary admission
Section 2
End-use
CHAPTER 5
Processing
Section 1
General provisions
Section 2
Inward processing
Section 3
Outward processing
TITLE VIII
DEPARTURE OF GOODS FROM THE CUSTOMS TERRITORY OF THE COMMUNITY
CHAPTER 1
Goods leaving the customs territory
CHAPTER 2
Export and re-export
CHAPTER 3
Relief from export duties
TITLE IX
CUSTOMS CODE COMMITTEE AND FINAL PROVISIONS
CHAPTER 1
Customs code committee
CHAPTER 2
Final provisions
ANNEX
CORRELATION TABLES
TITLE I
GENERAL PROVISIONS
CHAPTER 1
Scope of customs legislation, mission of customs and definitions
Article 1
Subject matter and scope
1. This Regulation establishes the Community Customs Code, hereinafter referred to as ‘the Code’, laying down the general rules and procedures applicable to goods brought into or out of the customs territory of the Community.
Without prejudice to international law and conventions and Community legislation in other fields, the Code shall apply uniformly throughout the customs territory of the Community.
2. Certain provisions of the customs legislation may apply outside the customs territory of the Community within the framework of legislation governing specific fields or of international conventions.
3. Certain provisions of the customs legislation, including the simplifications for which it provides, shall apply to the trade in goods between parts of the customs territory of the Community to which the provisions of Directive 2006/112/EC apply and parts of that territory where those provisions do not apply, or to trade between parts of that territory where those provisions do not apply.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the provisions referred to in the first subparagraph and simplified formalities for their implementation, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4). Those measures shall also take account of particular circumstances pertaining to the trade in goods involving only one Member State.
Article 2
Mission of customs authorities
Customs authorities shall be primarily responsible for the supervision of the Community’s international trade, thereby contributing to fair and open trade, to the implementation of the external aspects of the internal market, of the common trade policy and of the other common Community policies having a bearing on trade, and to overall supply chain security. Customs authorities shall put in place measures aimed, in particular, at the following:
(a)
protecting the financial interests of the Community and its Member States;
(b)
protecting the Community from unfair and illegal trade while supporting legitimate business activity;
(c)
ensuring the security and safety of the Community and its residents, and the protection of the environment, where appropriate in close cooperation with other authorities;
(d)
maintaining a proper balance between customs controls and facilitation of legitimate trade.
Article 3
Customs territory
1. The customs territory of the Community shall comprise the following territories, including their territorial waters, internal waters and airspace:
-
the territory of the Kingdom of Belgium,
-
the territory of the Republic of Bulgaria,
-
the territory of the Czech Republic,
-
the territory of the Kingdom of Denmark, except the Faeroe Islands and Greenland,
-
the territory of the Federal Republic of Germany, except the Island of Heligoland and the territory of Buesingen (Treaty of 23 November 1964 between the Federal Republic of Germany and the Swiss Confederation),
-
the territory of the Republic of Estonia,
-
the territory of Ireland,
-
the territory of the Hellenic Republic,
-
the territory of the Kingdom of Spain, except Ceuta and Melilla,
-
the territory of the French Republic, except New Caledonia, Mayotte, Saint-Pierre and Miquelon, Wallis and Futuna Islands, French Polynesia and the French Southern and Antarctic Territories,
-
the territory of the Italian Republic, except the municipalities of Livigno and Campione d’Italia and the national waters of Lake Lugano which are between the bank and the political frontier of the area between Ponte Tresa and Porto Ceresio,
-
the territory of the Republic of Cyprus, in accordance with the provisions of the 2003 Act of Accession,
-
the territory of the Republic of Latvia,
-
the territory of the Republic of Lithuania,
-
the territory of the Grand Duchy of Luxembourg,
-
the territory of the Republic of Hungary,
-
the territory of Malta,
-
the territory of the Kingdom of the Netherlands in Europe,
-
the territory of the Republic of Austria,
-
the territory of the Republic of Poland,
-
the territory of the Portuguese Republic,
-
the territory of Romania,
-
the territory of the Republic of Slovenia,
-
the territory of the Slovak Republic,
-
the territory of the Republic of Finland,
-
the territory of the Kingdom of Sweden,
-
the territory of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland and of the Channel Islands and the Isle of Man.
2. The following territories, including their territorial waters, internal waters and airspace, situated outside the territory of the Member States shall, taking into account the conventions and treaties applicable to them, be considered to be part of the customs territory of the Community:
(a)
FRANCE
The territory of Monaco as defined in the Customs Convention signed in Paris on 18 May 1963 (Journal officiel de la République française (Official Journal of the French Republic) of 27 September 1963, p. 8679);
(b)
CYPRUS
The territory of the United Kingdom Sovereign Base Areas of Akrotiri and Dhekelia as defined in the Treaty concerning the Establishment of the Republic of Cyprus, signed in Nicosia on 16 August 1960 (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252).
Article 4
Definitions
For the purposes of the Code, the following definitions shall apply:
1.
‘customs authorities’ means the customs administrations of the Member States responsible for applying the customs legislation and any other authorities empowered under national law to apply certain customs legislation;
2.
‘customs legislation’ means the body of legislation made up of the following:
(a)
the Code and the provisions adopted at Community level and, where appropriate, at national level, to implement it;
(b)
the Common Customs Tariff;
(c)
the legislation setting up a Community system of reliefs from customs duties;
(d)
international agreements containing customs provisions, insofar as they are applicable in the Community;
3.
‘customs controls’ means specific acts performed by the customs authorities in order to ensure the correct application of customs legislation and other legislation governing the entry, exit, transit, transfer, storage and end-use of goods moved between the customs territory of the Community and other territories, and the presence and movement within the customs territory of non-Community goods and goods placed under the end-use procedure;
4.
‘person’ means a natural person, a legal person, and any association of persons which is not a legal person but which is recognised under Community or national law as having the capacity to perform legal acts;
5.
‘economic operator’ means a person who, in the course of his business, is involved in activities covered by customs legislation;
6.
‘customs representative’ means any person appointed by another person to carry out the acts and formalities required under the customs legislation in his dealings with customs authorities;
7.
‘risk’ means the likelihood of an event that may occur, with regard to the entry, exit, transit, transfer or end-use of goods moved between the customs territory of the Community and countries or territories outside that territory and to the presence of goods which do not have Community status, which would have any of the following results:
(a)
it would prevent the correct application of Community or national measures;
(b)
it would compromise the financial interests of the Community and its Member States;
(c)
it would pose a threat to the security and safety of the Community and its residents, to human, animal or plant health, to the environment or to consumers;
8.
‘customs formalities’ means all the operations which must be carried out by the persons concerned and by the customs authorities in order to comply with the customs legislation;
9.
‘summary declaration’ (entry summary declaration and exit summary declaration) means the act whereby, before or at the time of the event, a person informs the customs authorities, in the prescribed form and manner, that goods are to be brought into or out of the customs territory of the Community;
10.
‘customs declaration’ means the act whereby a person indicates in the prescribed form and manner a wish to place goods under a given customs procedure, with an indication, where appropriate, of any specific arrangements to be applied;
11.
‘declarant’ means the person lodging a summary declaration or a re-export notification or making a customs declaration in his own name or the person in whose name such a declaration is made;
12.
‘customs procedure’ means any of the following procedures under which goods may be placed in accordance with this Code:
(a)
release for free circulation;
(b)
special procedures;
(c)
export;
13.
‘customs debt’ means the obligation on a person to pay the amount of import or export duty which applies to specific goods under the customs legislation in force;
14.
‘debtor’ means any person liable for a customs debt;
15.
‘import duties’ means customs duties payable on the importation of goods;
16.
‘export duties’ means customs duties payable on the exportation of goods;
17.
‘customs status’ means the status of goods as Community or non-Community goods;
18.
‘Community goods’ means goods which fall into any of the following categories:
(a)
goods wholly obtained in the customs territory of the Community and not incorporating goods imported from countries or territories outside the customs territory of the Community. Goods wholly obtained in the customs territory of the Community shall not have the customs status of Community goods if they are obtained from goods placed under the external transit procedure, a storage procedure, the temporary admission procedure or the inward-processing procedure in cases determined in accordance with Article 101(2)(c);
(b)
goods brought into the customs territory of the Community from countries or territories outside that territory and released for free circulation;
(c)
goods obtained or produced in the customs territory of the Community, either solely from goods referred to in point (b) or from goods referred to in points (a) and (b);
19.
‘non-Community goods’ means goods other than those referred to in point (18) or which have lost their customs status as Community goods;
20.
‘risk management’ means the systematic identification of risk and the implementation of all measures necessary for limiting exposure to risk. This includes activities such as collecting data and information, analysing and assessing risk, prescribing and taking action and regular monitoring and review of that process and its outcomes, based on international, Community and national sources and strategies;
21.
‘release of goods’ means the act whereby the customs authorities make goods available for the purposes specified for the customs procedure under which they are placed;
22.
‘customs supervision’ means action taken in general by the customs authorities with a view to ensuring that customs legislation and, where appropriate, other provisions applicable to goods subject to such action are observed;
23.
‘repayment’ means the refunding of any import or export duty that has been paid;
24.
‘remission’ means the waiving of the obligation to pay import or export duties which have not been paid;
25.
‘processed products’ means goods placed under a processing procedure which have undergone processing operations;
26.
‘person established in the customs territory of the Community’ means:
(a)
in the case of a natural person, any person who has his habitual residence in the customs territory of the Community;
(b)
in the case of a legal person or an association of persons, any person who has his registered office, central headquarters or a permanent business establishment in the customs territory of the Community;
27.
‘presentation of goods to customs’ means the notification to the customs authorities of the arrival of goods at the customs office or at any other place designated or approved by the customs authorities and the availability of those goods for customs controls;
28.
‘holder of the goods’ means the person who is the owner of the goods or who has a similar right of disposal over them or who has physical control of them;
29.
‘holder of the procedure’ means the person who makes the customs declaration, or on whose behalf the customs declaration is made, or the person to whom the rights and obligations of that person in respect of a customs procedure have been transferred;
30.
‘commercial policy measures’ means non-tariff measures established, as part of the common commercial policy, in the form of Community provisions governing international trade in goods;
31.
‘processing operations’ means any of the following:
(a)
the working of goods, including erecting or assembling them or fitting them to other goods;
(b)
the processing of goods;
(c)
the destruction of goods;
(d)
the repair of goods, including restoring them and putting them in order;
(e)
the use of goods which are not to be found in the processed products, but which allow or facilitate the production of those products, even if they are entirely or partially used up in the process (production accessories);
32.
‘rate of yield’ means the quantity or percentage of processed products obtained from the processing of a given quantity of goods placed under a processing procedure;
33.
‘message’ means a communication in a prescribed format containing data transmitted from one person, office or authority to another using information technology and computer networks.
CHAPTER 2
Rights and obligations of persons with regard to customs legislation
Section 1
Provision of information
Article 5
Exchange and storage of data
1. All exchanges of data, accompanying documents, decisions and notifications between customs authorities and between economic operators and customs authorities required under the customs legislation, and the storage of such data as required under the customs legislation, shall be made using electronic data-processing techniques.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down exceptions to the first subparagraph, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Those measures shall define the cases in which and the conditions under which paper or other transactions may be used in place of electronic exchanges of data, taking the following, in particular, into account:
(a)
the possibility of temporary failure of the customs authorities’ computerised systems;
(b)
the possibility of temporary failure of the economic operator’s computerised systems;
(c)
international conventions and agreements which provide for the use of paper documents;
(d)
travellers without direct access to the computerised systems and with no means of providing electronic information;
(e)
practical requirements for declarations to be made orally or by any other act.
2. Except where these are otherwise specifically provided for in the customs legislation, the Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures laying down the following:
(a)
the messages to be exchanged between customs offices, as required for the application of the customs legislation;
(b)
a common data set and format of the messages to be exchanged under the customs legislation.
The data referred to in point (b) of the first subparagraph shall contain the particulars necessary for risk analysis and the proper application of customs controls, using, where appropriate, international standards and commercial practices.
Article 6
Data protection
1. All information acquired by the customs authorities in the course of performing their duties which is by its nature confidential or which is provided on a confidential basis shall be covered by the obligation of professional secrecy. Except as provided for under Article 26(2), such information shall not be disclosed by the competent authorities without the express permission of the person or authority that provided it.
Such information may, however, be disclosed without permission where the customs authorities are obliged or authorised to do so pursuant to the provisions in force, particularly in respect of data protection, or in connection with legal proceedings.
2. Communication of confidential data to the customs authorities and other competent authorities of countries or territories outside the customs territory of the Community shall be permitted only in the framework of an international agreement ensuring an adequate level of data protection.
3. The disclosure or communication of information shall take place in full compliance with data-protection provisions in force.
Article 7
Exchange of additional information between customs authorities and economic operators
1. Customs authorities and economic operators may exchange any information not specifically required under the customs legislation, in particular for the purpose of mutual cooperation in the identification and counteraction of risk. That exchange may take place under a written agreement and may include access to the computer systems of economic operators by the customs authorities.
2. Any information provided by one party to the other in the course of the cooperation referred to in paragraph 1 shall be confidential unless both parties agree otherwise.
Article 8
Provision of information by the customs authorities
1. Any person may request information concerning the application of customs legislation from the customs authorities. Such a request may be refused where it does not relate to an activity pertaining to international trade in goods that is actually envisaged.
2. Customs authorities shall maintain a regular dialogue with economic operators and other authorities involved in international trade in goods. They shall promote transparency by making the customs legislation, general administrative rulings and application forms freely available, wherever practical without charge, and through the Internet.
Article 9
Provision of information to the customs authorities
1. Any person directly or indirectly involved in the accomplishment of customs formalities or in customs controls shall, at the request of the customs authorities and within any time limit specified, provide those authorities with all the requisite documents and information, in an appropriate form, and all the assistance necessary for the completion of those formalities or controls.
2. The lodging of a summary declaration or customs declaration, or notification, or the submission of an application for an authorisation or any other decision, shall render the person concerned responsible for the following:
(a)
the accuracy and completeness of the information given in the declaration, notification or application;
(b)
the authenticity of any documents lodged or made available;
(c)
where applicable, compliance with all of the obligations relating to the placing of the goods in question under the customs procedure concerned, or to the conduct of the authorised operations.
The first subparagraph shall apply also to the provision of any information in any other form required by or given to the customs authorities.
Where the declaration or notification is lodged, the application is submitted or information is provided by a customs representative of the person concerned, the customs representative shall also be bound by the obligations set out in the first subparagraph.
Article 10
Electronic systems
1. Member States shall cooperate with the Commission with a view to developing, maintaining and employing electronic systems for the exchange of information between customs offices and for the common registration and maintenance of records relating, in particular, to the following:
(a)
economic operators directly or indirectly involved in the accomplishment of customs formalities;
(b)
applications and authorisations concerning a customs procedure or the status of authorised economic operator;
(c)
applications and special decisions granted in accordance with Article 20;
(d)
common risk management, as referred to in Article 25.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the following:
(a)
the standard form and content of the data to be registered;
(b)
maintenance of those data, by the customs authorities of Members States;
(c)
the rules for access to those data by:
(i)
economic operators,
(ii)
other competent authorities,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Section 2
Customs representation
Article 11
Customs representative
1. Any person may appoint a customs representative.
Such representation may be either direct, in which case the customs representative shall act in the name of and on behalf of another person, or indirect, in which case the customs representative shall act in his own name but on behalf of another person.
A customs representative shall be established within the customs territory of the Community.
2. Member States may define, in accordance with Community law, the conditions under which a customs representative may provide services in the Member State where he is established. However, without prejudice to the application of less stringent criteria by the Member State concerned, a customs representative who complies with the criteria laid down in Article 14(a) to (d) shall be entitled to provide such services in a Member State other than the one where he is established.
3. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down in particular, the following:
(a)
the conditions under which the requirement referred to in the third subparagraph of paragraph 1 may be waived;
(b)
the conditions under which the entitlement referred to in paragraph 2 may be conferred and proved;
(c)
any further measures for the implementation of this Article,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 12
Empowerment
1. When dealing with the customs authorities, a customs representative shall state that he is acting on behalf of the person represented and specify whether the representation is direct or indirect.
A person who fails to state that he is acting as a customs representative or who states that he is acting as a customs representative without being empowered to do so shall be deemed to be acting in his own name and on his own behalf.
2. The customs authorities may require any person stating that he is acting as a customs representative to produce evidence of his empowerment by the person represented.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down derogations from the first subparagraph, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Section 3
Authorised economic operator
Article 13
Application and authorisation
1. An economic operator who is established in the customs territory of the Community and who meets the conditions set out in Articles 14 and 15 may request the status of authorised economic operator.
The customs authorities shall, if necessary following consultation with other competent authorities, grant that status, which shall be subject to monitoring.
2. The status of authorised economic operator shall consist in two types of authorisations: that of a ‘customs simplification’ authorised economic operator and that of a ‘security and safety’ authorised economic operator.
The first type of authorisation shall enable economic operators to benefit from certain simplifications in accordance with the customs legislation. Under the second type of authorisation the holder thereof shall be entitled to facilitations relating to security and safety.
Both types of authorisations may be held at the same time.
3. The status of authorised economic operator shall, subject to Articles 14 and 15, be recognised by the customs authorities in all Member States, without prejudice to customs controls.
4. Customs authorities shall, on the basis of the recognition of the status of authorised economic operator and provided that the requirements related to a specific type of simplification provided for in the customs legislation are fulfilled, authorise the operator to benefit from that simplification.
5. The status of authorised economic operator may be suspended or revoked in accordance with the conditions laid down pursuant to Article 15(1)(g).
6. The authorised economic operator shall notify the customs authorities of all factors arising after that status was granted which may influence its continuation or content.
Article 14
Granting of status
The criteria for the granting of the status of authorised economic operator shall be the following:
(a)
a record of compliance with customs and tax requirements;
(b)
a satisfactory system of managing commercial and, where appropriate, transport records, which allows appropriate customs controls;
(c)
proven solvency;
(d)
pursuant to Article 13(2), in cases where an authorised economic operator wishes to take advantage of the simplifications provided for in accordance with the customs legislation, practical standards of competence or professional qualifications directly related to the activity carried out;
(e)
pursuant to Article 13(2), in cases where an authorised economic operator wishes to take advantage of facilitations with regard to customs controls relating to security and safety, appropriate security and safety standards.
Article 15
Implementing measures
1. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down rules in respect of the following:
(a)
the granting of the status of authorised economic operator;
(b)
the cases in which review of the status of authorised economic operator is to be carried out;
(c)
the granting of authorisations for the use of simplifications by authorised economic operators;
(d)
identification of the customs authority competent for the granting of such status and authorisations;
(e)
the type and extent of facilitations that may be granted to authorised economic operators in respect of customs controls relating to security and safety;
(f)
consultation with and provision of information to other customs authorities;
(g)
the conditions under which the status of authorised economic operator may be suspended or revoked;
(h)
the conditions under which the requirement of being established in the customs territory of the Community may be waived for specific categories of authorised economic operators, taking into account, in particular, international agreements,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
2. Those measures shall take account of the following:
(a)
the rules adopted pursuant to Article 25(3);
(b)
professional involvement in activities covered by customs legislation;
(c)
practical standards of competence or professional qualifications directly related to the activity carried out;
(d)
the economic operator as the holder of any internationally recognised certificate issued on the basis of relevant international conventions.
Section 4
Decisions relating to the application of customs legislation
Article 16
General provisions
1. Where a person requests that the customs authorities take a decision relating to the application of customs legislation, that person shall supply all the information required by those authorities in order for them to be able to take that decision.
A decision may also be requested by, and taken with regard to, several persons, in accordance with the conditions laid down in the customs legislation.
2. Except where otherwise provided for in the customs legislation, a decision as referred to in paragraph 1 shall be taken, and the applicant notified, without delay, and at the latest within four months of the date on which all the information required by the customs authorities in order for them to be able to take that decision is received by those authorities.
However, where the customs authorities are unable to comply with those time limits, they shall inform the applicant of that fact before the expiry of those time limits, stating the reasons and indicating the further period of time which they consider necessary in order to give a decision on the request.
3. Except where otherwise specified in the decision or in the customs legislation, the decision shall take effect from the date on which the applicant receives the decision, or is deemed to have received it. Except in the cases provided for in Article 24(2), decisions adopted shall be enforceable by the customs authorities from that date.
4. Before taking a decision which would adversely affect the person or persons to whom it is addressed, the customs authorities shall communicate the grounds on which they intend to base their decision to the person or persons concerned, who shall be given the opportunity to express their point of view within a period prescribed from the date on which the communication was made.
Following the expiry of that period, the person concerned shall be notified, in the appropriate form, of the decision, which shall set out the grounds on which it is based. The decision shall refer to the right of appeal provided for in Article 23.
5. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the following:
(a)
the cases in which and conditions under which the first subparagraph of paragraph 4 shall not apply;
(b)
the period referred to in the first subparagraph of paragraph 4,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
6. Without prejudice to provisions laid down in other fields which specify the cases in which, and the conditions under which, decisions are invalid or become null and void, the customs authorities who issued a decision may at any time annul, amend or revoke it where it does not conform with the customs legislation.
7. Except when a customs authority acts as a judicial authority, the provisions of paragraphs 3, 4 and 6 of this Article and of Articles 17, 18 and 19 shall also apply to decisions taken by the customs authorities without prior request from the person concerned and, in particular, to the notification of a customs debt as provided for in Article 67(3).
Article 17
Community-wide validity of decisions
Except where otherwise requested or specified, decisions taken by the customs authorities which are based upon or related to the application of customs legislation shall be valid throughout the customs territory of the Community.
Article 18
Annulment of favourable decisions
1. The customs authorities shall annul a decision favourable to the person to whom it is addressed if all the following conditions are satisfied:
(a)
the decision was issued on the basis of incorrect or incomplete information;
(b)
the applicant knew or ought reasonably to have known that the information was incorrect or incomplete;
(c)
if the information had been correct and complete, the decision would have been different.
2. The person to whom the decision was addressed shall be notified of its annulment.
3. Annulment shall take effect from the date on which the initial decision took effect, unless otherwise specified in the decision in accordance with the customs legislation.
4. The Commission may, in accordance with the management procedure referred to in Article 184(3), adopt measures for the implementation of this Article, in particular in respect of decisions addressed to several persons.
Article 19
Revocation and amendment of favourable decisions
1. A favourable decision shall be revoked or amended where, in cases other than those referred to in Article 18, one or more of the conditions laid down for its issue were not or are no longer fulfilled.
2. Except where otherwise specified in the customs legislation, a favourable decision addressed to several persons may be revoked only in respect of a person who fails to fulfil an obligation imposed under that decision.
3. The person to whom the decision was addressed shall be notified of its revocation or amendment.
4. Article 16(3) shall apply to the revocation or amendment of the decision.
However, in exceptional cases where the legitimate interests of the person to whom the decision was addressed so require, the customs authorities may defer the date on which revocation or amendment takes effect.
5. The Commission may, in accordance with the management procedure referred to in Article 184(3), adopt measures for the implementation of this Article, in particular in respect of decisions addressed to several persons.
Article 20
Decisions relating to binding information
1. The customs authorities shall, on formal request, issue decisions relating to binding tariff information, hereinafter referred to as ‘BTI decisions’, or decisions relating to binding origin information, hereinafter referred to as ‘BOI decisions’.
Such a request shall be refused in any of the following circumstances:
(a)
where the application is made, or has already been made, at the same or another customs office, by or on behalf of the holder of a decision in respect of the same goods and, for BOI decisions, under the same circumstances determining the acquisition of origin;
(b)
where the application does not relate to any intended use of the BTI or BOI decision or any intended use of a customs procedure.
2. BTI or BOI decisions shall be binding only in respect of the tariff classification or determination of the origin of goods.
Those decisions shall be binding on the customs authorities, as against the holder of the decision, only in respect of goods for which customs formalities are completed after the date on which the decision takes effect.
The decisions shall be binding on the holder of the decision, as against the customs authorities, only with effect from the date on which he receives, or is deemed to have received, notification of the decision.
3. BTI or BOI decisions shall be valid for a period of three years from the date on which the decision takes effect.
4. For the application of a BTI or BOI decision in the context of a particular customs procedure, the holder of the decision must be able to prove that:
(a)
in the case of a BTI decision, the goods declared correspond in every respect to those described in the decision;
(b)
in the case of a BOI decision, the goods in question and the circumstances determining the acquisition of origin correspond in every respect to the goods and the circumstances described in the decision.
5. By way of derogation from Article 16(6) and Article 18, BTI or BOI decisions shall be annulled where they are based on inaccurate or incomplete information from the applicants.
6. BTI or BOI decisions shall be revoked in accordance with Article 16(6) and Article 19.
They may not be amended.
7. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of paragraphs 1 to 5 of this Article.
8. Without prejudice to Article 19, the measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down
(a)
the conditions under which, and the moment when, the BTI or BOI decision ceases to be valid;
(b)
the conditions under which, and the period of time for which, a decision as referred to in point (a) may still be used in respect of binding contracts based upon the decision and concluded before the expiry of its validity;
(c)
the conditions under which the Commission may issue decisions requesting Member States to revoke or amend a decision relating to binding information and giving different binding information compared with other decisions on the same subject,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
9. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the conditions under which other decisions relating to binding information are to be issued shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Section 5
Penalties
Article 21
Application of penalties
1. Each Member State shall provide for penalties for failure to comply with Community customs legislation. Such penalties shall be effective, proportionate and dissuasive.
2. Where administrative penalties are applied, they may take, inter alia, one of the following forms, or both:
(a)
a pecuniary charge by the customs authorities, including, where appropriate, a settlement applied in place of and in lieu of a criminal penalty;
(b)
the revocation, suspension or amendment of any authorisation held by the person concerned.
3. Member States shall notify the Commission, within six months from the date of application of this Article, as determined in accordance with Article 188(2), of the national provisions in force as envisaged in paragraph 1 and shall notify it without delay of any subsequent amendment affecting them.
Section 6
Appeals
Article 22
Decisions taken by a judicial authority
Articles 23 and 24 shall not apply to appeals lodged with a view to the annulment, revocation or amendment of a decision relating to the application of customs legislation taken by a judicial authority, or by customs authorities acting as judicial authorities.
Article 23
Right of appeal
1. Any person shall have the right to appeal against any decision taken by the customs authorities relating to the application of customs legislation which concerns him directly and individually.
Any person who has applied to the customs authorities for a decision and has not obtained a decision on that request within the time limits referred to in Article 16(2) shall also be entitled to exercise the right of appeal.
2. The right of appeal may be exercised in at least two steps:
(a)
initially, before the customs authorities or a judicial authority or other body designated for that purpose by the Member States;
(b)
subsequently, before a higher independent body, which may be a judicial authority or an equivalent specialised body, according to the provisions in force in the Member States.
3. The appeal must be lodged in the Member State where the decision has been taken or applied for.
4. Member States shall ensure that the appeals procedure enables the prompt confirmation or correction of decisions taken by the customs authorities.
Article 24
Suspension of implementation
1. The submission of an appeal shall not cause implementation of the disputed decision to be suspended.
2. The customs authorities shall, however, suspend implementation of such a decision in whole or in part where they have good reason to believe that the disputed decision is inconsistent with customs legislation or that irreparable damage is to be feared for the person concerned.
3. In the cases referred to in paragraph 2, where the disputed decision has the effect of causing import duties or export duties to be payable, suspension of that decision shall be conditional upon the provision of a guarantee, unless it is established, on the basis of a documented assessment, that such a guarantee would be likely to cause the debtor serious economic or social difficulties.
The Commission may, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of the first subparagraph of this paragraph.
Section 7
Control of goods
Article 25
Customs controls
1. The customs authorities may carry out all the customs controls they deem necessary.
Customs controls may in particular consist of examining goods, taking samples, verifying declaration data and the existence and authenticity of documents, examining the accounts of economic operators and other records, inspecting means of transport, inspecting luggage and other goods carried by or on persons and carrying out official enquiries and other similar acts.
2. Customs controls, other than random checks, shall primarily be based on risk analysis using electronic data-processing techniques, with the purpose of identifying and evaluating the risks and developing the necessary counter-measures, on the basis of criteria developed at national, Community and, where available, international level.
Member States, in cooperation with the Commission, shall develop, maintain and employ a common risk management framework, based upon the exchange of risk information and analysis between customs administrations and establishing, inter alia, common risk evaluation criteria, control measures and priority control areas.
Controls based upon such information and criteria shall be carried out without prejudice to other controls carried out in accordance with paragraphs 1 and 2 or with other provisions in force.
3. The Commission, without prejudice to paragraph 2 of this Article, shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt implementing measures laying down the following:
(a)
common risk management framework;
(b)
common criteria and priority control areas;
(c)
the risk information and analysis to be exchanged between customs administrations.
Article 26
Cooperation between authorities
1. Where, in respect of the same goods, controls other than customs controls are to be performed by competent authorities other than the customs authorities, customs authorities shall, in close cooperation with those other authorities, endeavour to have those controls performed, wherever possible, at the same time and place as customs controls (one-stop-shop), with customs authorities having the coordinating role in achieving this.
2. In the framework of the controls referred to in this Section, customs and other competent authorities may, where necessary for the purposes of minimising risk and combating fraud, exchange with each other and with the Commission data received in the context of the entry, exit, transit, transfer, storage and end-use of goods, including postal traffic, moved between the customs territory of the Community and other territories, the presence and movement within the customs territory of non-Community goods and goods placed under the end-use procedure, and the results of any control. Customs authorities and the Commission may also exchange such data with each other for the purpose of ensuring a uniform application of Community customs legislation.
Article 27
Post-release control
The customs authorities may, after releasing the goods and in order to ascertain the accuracy of the particulars contained in the summary or customs declaration, inspect any documents and data relating to the operations in respect of the goods in question or to prior or subsequent commercial operations involving those goods. Those authorities may also examine such goods and/or take samples where it is still possible for them to do so.
Such inspections may be carried out at the premises of the holder of the goods or his representative, of any other person directly or indirectly involved in those operations in a business capacity or of any other person in possession of those documents and data for business purposes.
Article 28
Intra-Community flights and sea crossings
1. Customs controls or formalities shall be carried out in respect of the cabin and hold baggage of persons either taking an intra-Community flight, or making an intra-Community sea crossing, only where the customs legislation provides for such controls or formalities.
2. Paragraph 1 shall apply without prejudice to either of the following:
(a)
security and safety checks;
(b)
checks linked to prohibitions or restrictions.
3. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Article, laying down the cases in which and the conditions under which customs controls and formalities may be applied to the following:
(a)
the cabin and hold baggage of the following:
(i)
persons taking a flight in an aircraft which comes from a non-Community airport and which, after a stopover at a Community airport, continues to another Community airport;
(ii)
persons taking a flight in an aircraft which stops over at a Community airport before continuing to a non-Community airport;
(iii)
persons using a maritime service provided by the same vessel and comprising successive legs departing from, calling at or terminating in a non-Community port;
(iv)
persons on board pleasure craft and tourist or business aircraft;
(b)
cabin and hold baggage:
(i)
arriving at a Community airport on board an aircraft coming from a non-Community airport and transferred at that Community airport to another aircraft proceeding on an intra-Community flight;
(ii)
loaded at a Community airport onto an aircraft proceeding on an intra-Community flight for transfer at another Community airport to an aircraft whose destination is a non-Community airport.
Section 8
Keeping of documents and other information; charges and costs
Article 29
Keeping of documents and other information
1. The person concerned shall, for the purposes of customs controls, keep the documents and information referred to in Article 9(1) for at least three calendar years, by any means accessible by and acceptable to the customs authorities.
In the case of goods released for free circulation in circumstances other than those referred to in the third subparagraph, or goods declared for export, that period shall run from the end of the year in which the customs declarations for release for free circulation or export are accepted.
In the case of goods released for free circulation duty-free or at a reduced rate of import duty on account of their end-use, that period shall run from the end of the year in which they cease to be subject to customs supervision.
In the case of goods placed under another customs procedure, that period shall run from the end of the year in which the customs procedure concerned has ended.
2. Without prejudice to Article 68(4), where a customs control in respect of a customs debt shows that the relevant entry in the accounts has to be corrected and the person concerned has been notified of this, the documents and information shall be kept for three years beyond the time limit provided for in paragraph 1 of this Article.
Where an appeal has been lodged or where court proceedings have begun, the documents and information must be kept for the period provided for in paragraph 1 of this Article or until the appeals procedure or court proceedings are terminated, whichever is the later.
Article 30
Charges and costs
1. Customs authorities shall not impose charges for the performance of customs controls or any other application of the customs legislation during the official opening hours of their competent customs offices.
However, the customs authorities may impose charges or recover costs where specific services are rendered, in particular the following:
(a)
attendance, where requested, by customs staff outside official office hours or at premises other than customs premises;
(b)
analyses or expert reports on goods and postal fees for the return of goods to an applicant, particularly in respect of decisions taken pursuant to Article 20 or the provision of information in accordance with Article 8(1);
(c)
the examination or sampling of goods for verification purposes, or the destruction of goods, where costs other than the cost of using customs staff are involved;
(d)
exceptional control measures, where these are necessary due to the nature of the goods or to potential risk.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down measures for the implementation of the second subparagraph of paragraph 1, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
CHAPTER 3
Currency conversion and time limits
Article 31
Currency conversion
1. The competent authorities shall publish, and/or make available on the Internet, the rate of exchange applicable where the conversion of currency is necessary for one of the following reasons:
(a)
because factors used to determine the customs value of goods are expressed in a currency other than that of the Member State where the customs value is determined;
(b)
because the value of the euro is required in national currencies for the purposes of determining the tariff classification of goods and the amount of import and export duty, including value thresholds in the Community Customs Tariff.
2. Where the conversion of currency is necessary for reasons other than those referred to in paragraph 1, the value of the euro in national currencies to be applied within the framework of the customs legislation shall be fixed at least once a year.
3. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Article.
Article 32
Time limits
1. Where a period, date or time limit is laid down in the customs legislation, such period shall not be extended or reduced and such date or time limit shall not be deferred or brought forward unless specific provision is made in the provisions concerned.
2. The rules applicable to periods, dates and time limits set out in Regulation (EEC, Euratom) No 1182/71 of the Council of 3 June 1971 determining the rules applicable to periods, dates and time limits (10) shall apply, except where otherwise specifically provided for in Community customs legislation.
TITLE II
FACTORS ON THE BASIS OF WHICH IMPORT OR EXPORT DUTIES AND OTHER MEASURES IN RESPECT OF TRADE IN GOODS ARE APPLIED
CHAPTER 1
Common Customs Tariff and tariff classification of goods
Article 33
Common Customs Tariff
1. Import and export duties due shall be based on the Common Customs Tariff.
Other measures prescribed by Community provisions governing specific fields relating to trade in goods shall, where appropriate, be applied in accordance with the tariff classification of those goods.
2. The Common Customs Tariff shall comprise the following:
(a)
the Combined Nomenclature of goods as laid down in Council Regulation (EEC) No 2658/87 of 23 July 1987 on the tariff and statistical nomenclature and on the Common Customs Tariff (11);
(b)
any other nomenclature which is wholly or partly based on the Combined Nomenclature or which provides for further subdivisions to it, and which is established by Community provisions governing specific fields with a view to the application of tariff measures relating to trade in goods;
(c)
the conventional or normal autonomous customs duties applicable to goods covered by the Combined Nomenclature;
(d)
the preferential tariff measures contained in agreements which the Community has concluded with certain countries or territories outside the customs territory of the Community or groups of such countries or territories;
(e)
preferential tariff measures adopted unilaterally by the Community in respect of certain countries or territories outside the customs territory of the Community or groups of such countries or territories;
(f)
autonomous measures providing for a reduction in or exemption from customs duties on certain goods;
(g)
favourable tariff treatment specified for certain goods, by reason of their nature or end-use, in the framework of measures referred to under points (c) to (f) or (h);
(h)
other tariff measures provided for by agricultural or commercial or other Community legislation.
3. Where the goods concerned fulfil the conditions included in the measures laid down in points (d) to (g) of paragraph 2, the measures referred to in those provisions shall apply, at the request of the declarant, instead of those provided for in point (c) of that paragraph. Such application may be made retrospectively, provided that the time limits and conditions laid down in the relevant measure or in the Code are complied with.
4. Where application of the measures referred to in points (d) to (g) of paragraph 2, or the exemption from measures referred to in point (h) thereof, is restricted to a certain volume of imports or exports, such application or exemption shall, in the case of tariff quotas, cease as soon as the specified volume of imports or exports is reached.
In the case of tariff ceilings such application shall cease by virtue of a legal act of the Community.
5. The Commission shall, in accordance with the management procedure referred to in Article 184(3), adopt measures for the implementation of paragraphs 1 and 4 of this Article.
Article 34
Tariff classification of goods
1. For the application of the Common Customs Tariff, ‘tariff classification’ of goods shall consist in the determination of one of the subheadings or further subdivisions of the Combined Nomenclature under which those goods are to be classified.
2. For the application of non-tariff measures, ‘tariff classification’ of goods shall consist in the determination of one of the subheadings or further subdivisions of the Combined Nomenclature, or of any other nomenclature which is established by Community provisions and which is wholly or partly based on the Combined Nomenclature or which provides for further subdivisions to it, under which those goods are to be classified.
3. The subheading or further subdivision determined in accordance with paragraphs 1 and 2 shall be used for the purpose of applying the measures linked to that subheading.
CHAPTER 2
Origin of goods
Section 1
Non-preferential origin
Article 35
Scope
Articles 36, 37 and 38 lay down rules for the determination of the non-preferential origin of goods for the purposes of applying the following:
(a)
the Common Customs Tariff with the exception of the measures referred to in Article 33(2)(d) and (e);
(b)
measures, other than tariff measures, established by Community provisions governing specific fields relating to trade in goods;
(c)
other Community measures relating to the origin of goods.
Article 36
Acquisition of origin
1. Goods wholly obtained in a single country or territory shall be regarded as having their origin in that country or territory.
2. Goods the production of which involved more than one country or territory shall be deemed to originate in the country or territory where they underwent their last substantial transformation.
Article 37
Proof of origin
1. Where an origin has been indicated in the customs declaration pursuant to customs legislation, the customs authorities may require the declarant to prove the origin of the goods.
2. Where proof of origin of goods is provided pursuant to customs legislation or other Community legislation governing specific fields, the customs authorities may, in the event of reasonable doubt, require any additional evidence needed in order to ensure that the indication of origin does comply with the rules laid down by the relevant Community legislation.
3. A document proving origin may be issued in the Community where the exigencies of trade so require.
Article 38
Implementing measures
The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of Articles 36 and 37.
Section 2
Preferential origin
Article 39
Preferential origin of goods
1. In order to benefit from the measures referred to in points (d) or (e) of Article 33(2) or from non-tariff preferential measures, goods shall comply with the rules on preferential origin referred to in paragraphs 2 to 5 of this Article.
2. In the case of goods benefiting from preferential measures contained in agreements which the Community has concluded with certain countries or territories outside the customs territory of the Community or with groups of such countries or territories, the rules on preferential origin shall be laid down in those agreements.
3. In the case of goods benefiting from preferential measures adopted unilaterally by the Community in respect of certain countries or territories outside the customs territory of the Community or groups of such countries or territories, other than those referred to in paragraph 5, the Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures laying down the rules on preferential origin.
4. In the case of goods benefiting from preferential measures applicable in trade between the customs territory of the Community and Ceuta and Melilla, as contained in Protocol 2 to the 1985 Act of Accession, the rules on preferential origin shall be adopted in accordance with Article 9 of that Protocol.
5. In the case of goods benefiting from preferential measures contained in preferential arrangements in favour of the overseas countries and territories associated with the Community, the rules on preferential origin shall be adopted in accordance with Article 187 of the Treaty.
6. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures necessary for the implementation of the rules referred to in paragraphs 2 to 5 of this Article.
CHAPTER 3
Value of goods for customs purposes
Article 40
Scope
The customs value of goods, for the purposes of applying the Common Customs Tariff and non-tariff measures laid down by Community provisions governing specific fields relating to trade in goods, shall be determined in accordance with Articles 41 to 43.
Article 41
Method of customs valuation based on the transaction value
1. The primary basis for the customs value of goods shall be the transaction value, that is the price actually paid or payable for the goods when sold for export to the customs territory of the Community, adjusted, where necessary, in accordance with measures adopted pursuant to Article 43.
2. The price actually paid or payable is the total payment made or to be made by the buyer to the seller or by the buyer to a third party for the benefit of the seller for the imported goods and includes all payments made or to be made as a condition of sale of the imported goods.
3. The transaction value shall apply provided that the following conditions are satisfied:
(a)
there are no restrictions as to the disposal or use of the goods by the buyer, other than any of the following:
(i)
restrictions imposed or required by a law or by the public authorities in the Community;
(ii)
limitations of the geographical area in which the goods may be resold;
(iii)
restrictions which do not substantially affect the customs value of the goods;
(b)
the sale or price is not subject to some condition or consideration for which a value cannot be determined with respect to the goods being valued;
(c)
no part of the proceeds of any subsequent resale, disposal or use of the goods by the buyer will accrue directly or indirectly to the seller, unless an appropriate adjustment can be made in accordance with measures adopted pursuant to Article 43;
(d)
the buyer and seller are not related or the relationship did not influence the price.
Article 42
Secondary methods of customs valuation
1. Where the customs value of goods cannot be determined under Article 41, it shall be determined by proceeding sequentially from point (a) to paragraph 2(d) of this Article, until the first point under which the customs value of goods can be determined.
The order of application of points (c) and (d) shall be reversed if the declarant so requests.
2. The customs value, pursuant to paragraph 1, shall be:
(a)
the transaction value of identical goods sold for export to the customs territory of the Community and exported at or about the same time as the goods being valued;
(b)
the transaction value of similar goods sold for export to the customs territory of the Community and exported at or about the same time as the goods being valued;
(c)
the value based on the unit price at which the imported goods, or identical or similar imported goods, are sold within the customs territory of the Community in the greatest aggregate quantity to persons not related to the sellers;
(d)
the computed value.
3. Where the customs value cannot be determined under paragraph 1, it shall be determined, on the basis of data available in the customs territory on the Community, using reasonable means consistent with the principles and general provisions of the following:
(a)
the agreement on implementation of Article VII of the General Agreement on Tariffs and Trade;
(b)
Article VII of General Agreement on Tariffs and Trade;
(c)
this chapter.
Article 43
Implementing measures
The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt the measures laying down the following:
(a)
the elements which, for the purposes of determining the customs value, must be added to the price actually paid or payable, or which may be excluded;
(b)
elements which are to be used to determine the computed value;
(c)
the method of determination of the customs value in specific cases, and with regard to goods for which a customs debt is incurred after the use of a special procedure;
(d)
any further conditions, provisions and rules necessary for the application of Articles 41 and 42.
TITLE III
CUSTOMS DEBT AND GUARANTEES
CHAPTER 1
Incurrence of a customs debt
Section 1
Customs debt on importation
Article 44
Release for free circulation and temporary admission
1. A customs debt on importation shall be incurred through the placing of non-Community goods liable to import duties under either of the following customs procedures:
(a)
release for free circulation, including under the end-use provisions;
(b)
temporary admission with partial relief from import duties.
2. A customs debt shall be incurred at the time of acceptance of the customs declaration.
3. The declarant shall be the debtor. In the event of indirect representation, the person on whose behalf the customs declaration is made shall also be a debtor.
Where a customs declaration in respect of one of the procedures referred to in paragraph 1 is drawn up on the basis of information which leads to all or part of the import duties not being collected, the person who provided the information required to draw up the declaration and who knew, or who ought reasonably to have known, that such information was false shall also be a debtor.
Article 45
Special provisions relating to non-originating goods
1. Where a prohibition of drawback of, or exemption from, import duties applies to non-originating goods used in the manufacture of products for which a proof of origin is issued or made out in the framework of a preferential arrangement between the Community and certain countries or territories outside the customs territory of the Community or groups of such countries or territories, a customs debt on importation shall be incurred in respect of those non-originating goods, through the acceptance of the re-export notification relating to the products in question.
2. Where a customs debt is incurred pursuant to paragraph 1, the amount of import duty corresponding to that debt shall be determined under the same conditions as in the case of a customs debt resulting from the acceptance, on the same date, of the customs declaration for release for free circulation of the non-originating goods used in the manufacture of the products in question for the purpose of ending the inward-processing procedure.
3. Article 44(2) and (3) shall apply mutatis mutandis. However, in the case of non-Community goods as referred to in Article 179, the person who lodges the re-export notification shall be the debtor. In the event of indirect representation, the person on whose behalf the notification is lodged shall also be a debtor.
Article 46
Customs debt incurred through non-compliance
1. For goods liable to import duties, a customs debt on importation shall be incurred through non-compliance with any of the following:
(a)
one of the obligations laid down in customs legislation concerning the introduction of non-Community goods into the customs territory of the Community, their removal from customs supervision, or the movement, processing, storage, temporary admission or disposal of such goods within that territory;
(b)
one of the obligations laid down in customs legislation concerning the end-use of goods within the customs territory of the Community;
(c)
a condition governing the placing of non-Community goods under a customs procedure or the granting, by virtue of the end-use of the goods, of duty exemption or a reduced rate of import duty.
2. The time at which the customs debt is incurred shall be either of the following:
(a)
the moment when the obligation the non-fulfilment of which gives rise to the customs debt is not met or ceases to be met;
(b)
the moment when a customs declaration is accepted for the placing of goods under a customs procedure where it is established subsequently that a condition governing the placing of the goods under that procedure or the granting of a duty exemption or a reduced rate of import duty by virtue of the end-use of the goods was not in fact fulfilled.
3. In cases referred to under points (a) and (b) of paragraph 1, the debtor shall be any of the following:
(a)
any person who was required to fulfil the obligations concerned;
(b)
any person who was aware or should reasonably have been aware that an obligation under the customs legislation was not fulfilled and who acted on behalf of the person who was obliged to fulfil the obligation, or who participated in the act which led to the non-fulfilment of the obligation;
(c)
any person who acquired or held the goods in question and who was aware or should reasonably have been aware at the time of acquiring or receiving the goods that an obligation under the customs legislation was not fulfilled.
4. In cases referred to under point (c) of paragraph 1, the debtor shall be the person who is required to comply with the conditions governing the placing of the goods under a customs procedure or declaring the goods concerned under that procedure or the granting of a duty exemption or reduced rate of import duty by virtue of the end-use of the goods.
Where a customs declaration in respect of one of the procedures referred to in paragraph 1 is drawn up, or any information required under the customs legislation relating to the conditions governing the placing of the goods under a customs procedure is given to the customs authorities, which leads to all or part of the import duties not being collected, the person who provided the information required to draw up the declaration and who knew, or who ought reasonably to have known, that such information was false shall also be a debtor.
Article 47
Deduction of an amount of import duty already paid
1. Where a customs debt is incurred, pursuant to Article 46(1), in respect of goods released for free circulation at a reduced rate of import duty on account of their end-use, the amount of import duty paid when the goods were released for free circulation shall be deducted from the amount of the import duty corresponding to the customs debt.
The first subparagraph shall apply mutatis mutandis where a customs debt is incurred in respect of scrap and waste resulting from the destruction of such goods.
2. Where a customs debt is incurred, pursuant to Article 46(1), in respect of goods placed under temporary admission with partial relief from import duties, the amount of import duty paid under partial relief shall be deducted from the amount of the import duty corresponding to the customs debt.
Section 2
Customs debt on exportation
Article 48
Export and outward processing
1. A customs debt on exportation shall be incurred through the placing of goods liable to export duties under the export procedure or the outward-processing procedure.
2. The customs debt shall be incurred at the time of acceptance of the customs declaration.
3. The declarant shall be the debtor. In the event of indirect representation, the person on whose behalf the customs declaration is made shall also be a debtor.
Where a customs declaration is drawn up on the basis of information which leads to all or part of the export duties not being collected, the person who provided the information required for the declaration and who knew, or who should reasonably have known, that such information was false shall also be a debtor.
Article 49
Customs debt incurred through non-compliance
1. For goods liable to export duties, a customs debt on exportation shall be incurred through non-compliance with either of the following:
(a)
one of the obligations laid down in customs legislation for the exit of the goods;
(b)
the conditions under which the goods were allowed to leave the customs territory of the Community with total or partial relief from export duties.
2. The time at which the customs debt is incurred shall be one of the following:
(a)
the moment at which the goods actually leave the customs territory of the Community without a customs declaration;
(b)
the moment at which the goods reach a destination other than that for which they were allowed to leave the customs territory of the Community with total or partial relief from export duties;
(c)
should the customs authorities be unable to determine the moment referred in point (b), the expiry of the time limit set for the production of evidence that the conditions entitling the goods to such relief have been fulfilled.
3. In cases referred to under point (a) of paragraph 1, the debtor shall be any of the following:
(a)
any person who was required to fulfil the obligation concerned;
(b)
any person who was aware or should reasonably have been aware that the obligation concerned was not fulfilled and who acted on behalf of the person who was obliged to fulfil the obligation;
(c)
any person who participated in the act which led to the non-fulfilment of the obligation and who was aware or should reasonably have been aware that a customs declaration had not been lodged but should have been.
4. In cases referred to under point (b) of paragraph 1, the debtor shall be any person who is required to comply with the conditions under which the goods were allowed to leave the customs territory of the Community with total or partial relief from export duties.
Section 3
Provisions common to customs debts incurred on importation and exportation
Article 50
Prohibitions and restrictions
1. The customs debt on importation or exportation shall be incurred even if it relates to goods which are subject to measures of prohibition or restriction on importation or exportation of any kind.
2. However, no customs debt shall be incurred on either of the following:
(a)
the unlawful introduction into the customs territory of the Community of counterfeit currency;
(b)
the introduction into the customs territory of the Community of narcotic drugs and psychotropic substances other than where strictly supervised by the competent authorities with a view to their use for medical and scientific purposes.
3. For the purposes of penalties as applicable to customs offences, the customs debt shall nevertheless be deemed to have been incurred where, under the law of a Member State, customs duties or the existence of a customs debt provide the basis for determining penalties.
Article 51
Several debtors
Where several persons are liable for payment of the amount of import or export duty corresponding to one customs debt, they shall be jointly and severally liable for the full amount of the debt.
Article 52
General rules for calculation of the amount of import or export duty
1. The amount of the import or export duty shall be determined on the basis of those rules for calculation of duty which were applicable to the goods concerned at the time at which the customs debt in respect of them was incurred.
2. Where it is not possible to determine precisely the time at which the customs debt is incurred, that time shall be deemed to be the time at which the customs authorities conclude that the goods are in a situation in which a customs debt has been incurred.
However, where the information available to the customs authorities enables them to establish that the customs debt had been incurred prior to the time at which they reached that conclusion, the customs debt shall be deemed to have been incurred at the earliest time that such a situation can be established.
Article 53
Special rules for calculation of the amount of import duty
1. Where costs for storage or usual forms of handling have been incurred within the customs territory of the Community in respect of goods placed under a customs procedure, such costs or the increase in value shall not be taken into account for the calculation of the amount of import duty where satisfactory proof of those costs is provided by the declarant.
However, the customs value, quantity, nature and origin of non-Community goods used in the operations shall be taken into account for the calculation of the amount of import duty.
2. Where the tariff classification of goods placed under a customs procedure changes as a result of usual forms of handling within the customs territory of the Community, the original tariff classification for the goods placed under the procedure shall be applied at the request of the declarant.
3. Where a customs debt is incurred for processed products resulting from the inward-processing procedure, the amount of import duty corresponding to such debt shall, at the request of the declarant, be determined on the basis of the tariff classification, customs value, quantity, nature and origin of the goods placed under the inward-processing procedure at the time of acceptance of the customs declaration relating to those goods.
4. Where customs legislation provides for a favourable tariff treatment of goods, or for relief or total or partial exemption from import or export duties, pursuant to Article 33(2)(d) to (g), Articles 130 to 133 or Articles 171 to 174, or pursuant to Council Regulation (EEC) No 918/83 of 28 March 1983 setting up a Community system of reliefs from customs duty (12), such favourable tariff treatment, relief or exemption shall also apply in cases where a customs debt is incurred pursuant to Articles 46 or 49 of this Regulation, on condition that the failure which led to the incurrence of a customs debt did not constitute an attempt at deception.
Article 54
Implementing measures
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the following:
(a)
the rules for the calculation of the amount of import or export duty applicable to goods;
(b)
further special rules for specific procedures;
(c)
derogations from Articles 52 and 53, in particular to avoid the circumvention of the tariff measures referred to in Article 33(2)(h),
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 55
Place where the customs debt is incurred
1. A customs debt shall be incurred at the place where the customs declaration or the re-export notification referred to in Articles 44, 45 and 48 is lodged or where the supplementary declaration referred to in Article 110(3) is to be lodged.
In all other cases, the place where a customs debt is incurred shall be the place where the events from which it arises occur.
If it is not possible to determine that place, the customs debt shall be incurred at the place where the customs authorities conclude that the goods are in a situation in which a customs debt is incurred.
2. If the goods have been entered for a customs procedure which has not been discharged, and the place cannot be determined, pursuant to the second or third subparagraphs of paragraph 1, within a specified period of time, the customs debt shall be incurred at the place where the goods were either placed under the procedure concerned or were introduced into the customs territory of the Community under that procedure.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the period of time referred to in the first subparagraph of this paragraph shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
3. Where the information available to the customs authorities enables them to establish that the customs debt may have been incurred in several places, the customs debt shall be deemed to have been incurred at the place where it was first incurred.
4. If a customs authority establishes that a customs debt has been incurred under Article 46 or Article 49 in another Member State and the amount of import or export duty corresponding to that debt is lower than EUR 10 000, the customs debt shall be deemed to have been incurred in the Member State where the finding was made.
CHAPTER 2
Guarantee for a potential or existing customs debt
Article 56
General provisions
1. This Chapter shall apply to guarantees both for customs debts which have been incurred and for those which may be incurred, unless otherwise specified.
2. Customs authorities may require a guarantee to be provided in order to ensure payment of the amount of import or export duty corresponding to a customs debt. Where the relevant provisions so provide, the guarantee required may also cover other charges as provided for under other relevant provisions in force.
3. Where the customs authorities require a guarantee to be provided, it shall be required from the debtor or the person who may become the debtor. They may also permit the guarantee to be provided by a person other than the person from whom it is required.
4. Without prejudice to Article 64, the customs authorities shall require only one guarantee to be provided in respect of specific goods or a specific declaration.
The guarantee provided for a specific declaration shall apply to the amount of import or export duty corresponding to the customs debt and other charges in respect of all goods covered by or released against that declaration, whether or not that declaration is correct.
If the guarantee has not been released, it may also be used, within the limits of the secured amount, for the recovery of amounts of import or export duty and other charges payable following post-release control of those goods.
5. At the request of the person referred to in paragraph 3 of this Article, the customs authorities may, in accordance with Article 62(1) and (2), authorise the provision of a comprehensive guarantee to cover the amount of import or export duty corresponding to the customs debt in respect of two or more operations, declarations or customs procedures.
6. No guarantee shall be required from States, regional and local government authorities or other bodies governed by public law, in respect of the activities in which they engage as public authorities.
7. The customs authorities may waive the requirement for provision of a guarantee where the amount of import or export duty to be secured does not exceed the statistical threshold for declarations laid down in accordance with Article 12 of Council Regulation (EC) No 1172/95 of 22 May 1995 on the statistics relating to the trading of goods by the Community and its Member States with non-member countries (13).
8. A guarantee accepted or authorised by the customs authorities shall be valid throughout the customs territory of the Community, for the purposes for which it is given.
9. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the following:
-
conditions for the implementation of this Article,
-
cases, other than those laid down in paragraph 6 of this Article, in which no guarantee is to be required,
-
exceptions to paragraph 8 of this Article,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 57
Compulsory guarantee
1. Where it is compulsory for a guarantee to be provided, and subject to the rules adopted pursuant to paragraph 3, the customs authorities shall fix the amount of such guarantee at a level equal to the precise amount of import or export duty corresponding to the customs debt and of other charges where that amount can be established with certainty at the time when the guarantee is required.
Where it is not possible to establish the precise amount, the guarantee shall be fixed at the maximum amount, as estimated by the customs authorities, of import or export duty corresponding to the customs debt and of other charges which have been or may be incurred.
2. Without prejudice to Article 62, where a comprehensive guarantee is provided for the amount of import or export duty corresponding to customs debts and other charges which vary in amount over time, the amount of such guarantee shall be set at a level enabling the amount of import or export duty corresponding to customs debts and other charges to be covered at all times.
3. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of paragraph 1 of this Article.
Article 58
Optional guarantee
Where the provision of a guarantee is optional, such guarantee shall in any case be required by the customs authorities if they consider that the amount of import or export duty corresponding to a customs debt and other charges are not certain to be paid within the prescribed period. Its amount shall be fixed by those authorities so as not to exceed the level referred to in Article 57.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down when a guarantee is optional shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 59
Provision of a guarantee
1. A guarantee may be provided in one of the following forms:
(a)
by a cash deposit or by any other means of payment recognised by the customs authorities as being equivalent to a cash deposit, made in euro or in the currency of the Member State in which the guarantee is required;
(b)
by an undertaking given by a guarantor;
(c)
by another form of guarantee which provides equivalent assurance that the amount of import or export duty corresponding to the customs debt and other charges will be paid.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the forms of guarantee referred in point (c) of the first subparagraph of this paragraph, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
2. A guarantee in the form of a cash deposit or payment deemed equivalent to a cash deposit shall be given in accordance with the provisions in force in the Member State in which the guarantee is required.
Article 60
Choice of guarantee
The person required to provide a guarantee may choose between the forms of guarantee laid down in Article 59(1).
However, the customs authorities may refuse to accept the form of guarantee chosen where it is incompatible with the proper functioning of the customs procedure concerned.
The customs authorities may require that the form of guarantee chosen be maintained for a specific period.
Article 61
Guarantor
1. The guarantor referred to in Article 59(1)(b) must be a third person established in the customs territory of the Community. The guarantor must be approved by the customs authorities requiring the guarantee, unless the guarantor is a credit institution, financial institution or insurance company accredited in the Community in accordance with Community provisions in force.
2. The guarantor shall undertake in writing to pay the secured amount of import or export duty corresponding to a customs debt and other charges.
3. The customs authorities may refuse to approve the guarantor or the type of guarantee proposed where either does not appear certain to ensure payment within the prescribed period of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt and of other charges.
Article 62
Comprehensive guarantee
1. The authorisation referred to in Article 56(5) shall be granted only to persons who satisfy the following conditions:
(a)
they are established in the customs territory of the Community;
(b)
they have a record of compliance with customs and tax requirements;
(c)
they are regular users of the customs procedures involved or are known to the customs authorities to have the capacity to fulfil their obligation in relation to those procedures.
2. Where a comprehensive guarantee is to be provided for customs debts and other charges which may be incurred, an economic operator may be authorised to use a comprehensive guarantee with a reduced amount or to have a guarantee waiver provided that he fulfils the following criteria:
(a)
a satisfactory system of managing commercial and, where appropriate, transport records, which allows appropriate customs controls;
(b)
proven solvency.
3. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures governing the procedure for granting authorisations under paragraphs 1 and 2 of this Article.
Article 63
Additional provisions relating to the use of guarantees
1. In cases where a customs debt may be incurred in the framework of special procedures, paragraphs 2 and 3 shall apply.
2. The guarantee waiver authorised in accordance with Article 62(2) shall not apply to goods which are considered to present increased risks of fraud.
3. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures:
(a)
implementing paragraph 2 of this Article;
(b)
temporarily prohibiting the use of a comprehensive guarantee with a reduced amount referred to in Article 62(2);
(c)
as an exceptional measure in special circumstances, temporarily prohibiting the use of a comprehensive guarantee in respect of goods which have been identified as being subject to large-scale fraud while under a comprehensive guarantee.
Article 64
Additional or replacement guarantee
Where the customs authorities establish that the guarantee provided does not ensure, or is no longer certain or sufficient to ensure, payment within the prescribed period of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt and other charges, they shall require any of the persons referred to in Article 56(3) either to provide an additional guarantee or to replace the original guarantee with a new guarantee, according to his choice.
Article 65
Release of the guarantee
1. The customs authorities shall release the guarantee immediately when the customs debt or liability for other charges is extinguished or can no longer arise.
2. Where the customs debt or liability for other charges has been extinguished in part, or may arise only in respect of part, of the amount which has been secured, a corresponding part of the guarantee shall be released accordingly at the request of the person concerned, unless the amount involved does not justify such action.
3. The Commission may, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Article.
CHAPTER 3
Recovery and payment of duty and repayment and remission of the amount of import and export duty
Section 1
Determination of the amount of import or export duty, notification of the customs debt and entry in the accounts
Article 66
Determination of the amount of import or export duty
1. The amount of import or export duty payable shall be determined by the customs authorities responsible for the place where the customs debt is incurred, or is deemed to have been incurred in accordance with Article 55, as soon as they have the necessary information.
2. Without prejudice to Article 27, the customs authorities may accept the amount of import or export duty payable determined by the declarant.
Article 67
Notification of the customs debt
1. The customs debt shall be notified to the debtor in the form prescribed at the place where the customs debt is incurred, or is deemed to have been incurred in accordance with Article 55.
The notification referred to in the first subparagraph shall not be made in the following situations:
(a)
where, pending a final determination of the amount of import or export duty, a provisional commercial policy measure taking the form of a duty has been imposed;
(b)
where the amount of import or export duty payable exceeds that determined on the basis of a decision made in accordance with Article 20;
(c)
where the original decision not to notify the customs debt or to notify it with an amount of import or export duty at a figure less than the amount of import or export payable was taken on the basis of general provisions invalidated at a later date by a court decision;
(d)
in cases where the customs authorities are exempted under the customs legislation from notification of the customs debt.
The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of point (d) of the second subparagraph of this paragraph.
2. Where the amount of import or export duty payable is equal to the amount entered in the customs declaration, release of the goods by the customs authorities shall be equivalent to notifying the debtor of the customs debt.
3. Where paragraph 2 of this Article does not apply, the customs debt shall be notified to the debtor within 14 days of the date on which the customs authorities are in a position to determine the amount of import or export duty payable.
Article 68
Limitation of the customs debt
1. No customs debt shall be notified to the debtor after the expiry of a period of three years from the date on which the customs debt was incurred.
2. Where the customs debt is incurred as the result of an act which, at the time it was committed, was liable to give rise to criminal court proceedings, the three year period laid down in paragraph 1 shall be extended to a period of 10 years.
3. Where an appeal is lodged under Article 23, the periods laid down in paragraphs 1 and 2 of this Article shall be suspended, for the duration of the appeal proceedings, from the date on which the appeal is lodged.
4. Where liability for a customs debt is reinstated pursuant to Article 79(5), the periods laid down in paragraphs 1 and 2 of this Article shall be considered as suspended from the date on which the repayment or remission application was submitted in accordance with Article 84, until a decision on the repayment or remission is taken.
Article 69
Entry in the accounts
1. The customs authorities referred to in Article 66 shall enter in their accounts, in accordance with the national legislation, the amount of import or export duty payable as determined in accordance with that Article.
The first subparagraph shall not apply in cases referred to in the second subparagraph of Article 67(1).
The customs authorities need not enter in the accounts amounts of import or export duty which, pursuant to Article 68, correspond to a customs debt which could no longer be notified to the debtor.
2. The Member States shall determine the practical procedures for the entry in the accounts of the amounts of import or export duty. Those procedures may differ according to whether, in view of the circumstances in which the customs debt was incurred, the customs authorities are satisfied that those amounts will be paid.
Article 70
Time of entry in the accounts
1. Where a customs debt is incurred as a result of the acceptance of the customs declaration of goods for a customs procedure, other than temporary admission with partial relief from import duties, or of any other act having the same legal effect as such acceptance, the customs authorities shall enter the amount of import or export duty payable in the accounts within 14 days of the release of the goods.
However, provided that payment has been guaranteed, the total amount of import or export duty relating to all the goods released to one and the same person during a period fixed by the customs authorities, which may not exceed 31 days, may be covered by a single entry in the accounts at the end of that period. Such entry in the accounts shall take place within 14 days of the expiry of the period concerned.
2. Where goods may be released subject to certain conditions which govern either the determination of the amount of import or export duty payable or its collection, entry in the accounts shall take place within 14 days of the day on which the amount of import or export duty payable is determined or the obligation to pay that duty is fixed.
However, where the customs debt relates to a provisional commercial policy measure taking the form of a duty, the amount of import or export duty payable shall be entered in the accounts within two months of the date of publication in the Official Journal of the European Union of the Regulation establishing the definitive commercial policy measure.
3. Where a customs debt is incurred in circumstances not covered by paragraph 1, the amount of import or export duty payable shall be entered in the accounts within 14 days of the date on which the customs authorities are in a position to determine the amount of import or export duty in question and take a decision.
4. Paragraph 3 shall apply mutatis mutandis with regard to the amount of import or export duty to be recovered or which remains to be recovered where the amount of import or export duty payable has not been entered in the accounts in accordance with paragraphs 1, 2 and 3, or has been determined and entered in the accounts at a level lower than the amount payable.
5. The time limits for entry in the accounts laid down in paragraphs 1, 2 and 3 shall not apply in unforeseeable circumstances or in cases of force majeure.
Article 71
Implementing measures
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down rules for entry in the accounts, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Section 2
Payment of the amount of import or export duty
Article 72
General time limits for payment and suspension of the time limit for payment
1. Amounts of import or export duty, corresponding to a customs debt notified in accordance with Article 67, shall be paid by the debtor within the period prescribed by the customs authorities.
Without prejudice to Article 24(2), that period shall not exceed 10 days following notification to the debtor of the customs debt. In the case of aggregation of entries in the accounts under the conditions laid down in the second subparagraph of Article 70(1), it shall be so fixed as not to enable the debtor to obtain a longer period for payment than if he had been granted deferred payment in accordance with Article 74.
Extension of that period may be granted by the customs authorities at the request of the debtor where the amount of import or export duty payable has been determined in the course of post-release control as referred to in Article 27. Without prejudice to Article 77(1), such extensions shall not exceed the time necessary for the debtor to take the appropriate steps to discharge his obligation.
2. If the debtor is entitled to any of the payment facilities laid down in Articles 74 to 77, payment shall be made within the period or periods specified in relation to those facilities.
3. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the conditions for the suspension of the time limit for payment of the amount of import or export duty corresponding to a customs debt in the following situations:
(a)
where an application for remission of duty is made in accordance with Article 84;
(b)
where goods are to be confiscated, destroyed or abandoned to the State;
(c)
where the customs debt was incurred pursuant to Article 46 and there is more than one debtor,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Those measures shall lay down, in particular, the period of the suspension, taking into account the time which is reasonable for the conclusion of any formalities or for the recovery of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt.
Article 73
Payment
1. Payment shall be made in cash or by any other means with similar discharging effect, including by adjustment of a credit balance, in accordance with national legislation.
2. Payment may be made by a third person instead of the debtor.
3. The debtor may in any case pay all or part of the amount of import or export duty without awaiting expiry of the period he has been granted for payment.
Article 74
Deferment of payment
Without prejudice to Article 79, the customs authorities shall, at the request of the person concerned and upon provision of a guarantee, permit deferment of payment of the duty payable in any of the following ways:
(a)
separately in respect of each amount of import or export duty entered in the accounts in accordance with the first subparagraph of Article 70(1), or Article 70(4);
(b)
globally in respect of all amounts of import or export duty entered in the accounts in accordance with the first subparagraph of Article 70(1) during a period fixed by the customs authorities and not exceeding 31 days;
(c)
globally in respect of all amounts of import or export duty forming a single entry in accordance with the second subparagraph of Article 70(1).
Article 75
Time limits for deferred payment
1. The period for which payment is deferred under Article 74 shall be 30 days.
2. Where payment is deferred in accordance with Article 74(a), the period shall begin on the day following that on which the customs debt is notified to the debtor.
3. Where payment is deferred in accordance with Article 74(b), the period shall begin on the day following that on which the aggregation period ends. It shall be reduced by the number of days corresponding to half the number of days covered by the aggregation period.
4. Where payment is deferred in accordance with Article 74(c), the period shall begin on the day following the end of the period fixed for release of the goods in question. It shall be reduced by the number of days corresponding to half the number of days covered by the period concerned.
5. Where the number of days in the periods referred to in paragraphs 3 and 4 is an odd number, the number of days to be deducted from the 30-day period pursuant to those paragraphs shall be equal to half the next lowest even number.
6. Where the periods referred to in paragraphs 3 and 4 are calendar weeks, Member States may provide that the amount of import or export duty in respect of which payment has been deferred is to be paid on the Friday of the fourth week following the calendar week in question at the latest.
If those periods are calendar months, Member States may provide that the amount of import or export duty in respect of which payment has been deferred is to be paid by the 16th day of the month following the calendar month in question.
Article 76
Implementing measures
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the rules for deferment of payment in cases where the customs declaration is simplified in accordance with Article 109, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 77
Other payment facilities
1. The customs authorities may grant the debtor payment facilities other than deferred payment on condition that a guarantee is provided.
Where facilities are granted pursuant to the first subparagraph, credit interest shall be charged on the amount of import or export duty. The rate of credit interest shall be the interest rate applied by the European Central Bank to its most recent main refinancing operation carried out before the first calendar day of the half-year in question (the reference rate), plus one percentage point.
For a Member State which is not participating in the third stage of economic and monetary union, the reference rate referred to above shall be the equivalent rate set by its national central bank. In that case, the reference rate in force on the first calendar day of the half-year in question shall apply for the following six months.
2. The customs authorities may refrain from requiring a guarantee or from charging credit interest where it is established, on the basis of a documented assessment of the situation of the debtor, that this would create serious economic or social difficulties.
3. The Commission may, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of paragraphs 1 and 2.
Article 78
Enforcement of payment and arrears
1. Where the amount of import or export duty payable has not been paid within the prescribed period, the customs authorities shall secure payment of that amount by all means available to them under the law of the Member State concerned.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down measures in respect of securing payment from guarantors within the framework of a special procedure, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
2. Interest on arrears shall be charged on the amount of import or export duty from the date of expiry of the prescribed period until the date of payment.
The rate of interest on arrears shall be the interest rate applied by the European Central Bank to its most recent main refinancing operation carried out before the first calendar day of the half-year in question (the reference rate), plus two percentage points.
For a Member State which is not participating in the third stage of economic and monetary union, the reference rate referred to above shall be the equivalent rate set by its national central bank. In that case, the reference rate in force on the first calendar day of the half-year in question shall apply for the following six months.
3. Where a customs debt has been notified pursuant to Article 67(3), interest on arrears shall be charged over and above the amount of import or export duty, from the date on which the customs debt was incurred until the date of its notification.
The rate of interest on arrears shall be set in accordance with paragraph 2.
4. The customs authorities may refrain from charging interest on arrears where it is established, on the basis of a documented assessment of the situation of the debtor, that to charge it would create serious economic or social difficulties.
5. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the cases, in terms of time and amounts, in which the customs authorities may waive the collection of interest on arrears, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Section 3
Repayment and remission of the amount of import or export duty
Article 79
Repayment and remission
1. Subject to the conditions laid down in this Section, amounts of import or export duty shall, provided that the amount to be repaid or remitted exceeds a certain amount, be repaid or remitted on the following grounds:
(a)
overcharged amounts of import or export duty;
(b)
defective goods or goods not complying with the terms of the contract;
(c)
error by the competent authorities;
(d)
equity.
In addition, where an amount of import or export duty has been paid and the corresponding customs declaration is invalidated in accordance with Article 114, that amount shall be repaid.
2. Subject to the rules of competence for a decision, where the customs authorities themselves discover within the periods referred to in Article 84(1) that an amount of import or export duty is repayable or remissible pursuant to Articles 80, 82 or 83, they shall repay or remit on their own initiative.
3. No repayment or remission shall be granted when the situation which led to the notification of the customs debt results from deception by the debtor.
4. Repayment shall not give rise to the payment of interest by the customs authorities concerned.
However, interest shall be paid where a decision granting repayment is not implemented within three months of the date on which that decision was taken, unless the failure to meet the deadline was outside the control of the customs authorities.
In such cases, the interest shall be paid from the date of expiry of the three-month period until the date of repayment. The rate of interest shall be established in accordance with Article 77.
5. Where the competent authority has granted repayment or remission in error, the original customs debt shall be reinstated insofar as it is not time-barred under Article 68.
In such cases, any interest paid under the second subparagraph of paragraph 4 must be reimbursed.
Article 80
Repayment and remission of overcharged amounts of import or export duty
An amount of import or export duty shall be repaid or remitted insofar as the amount corresponding to the customs debt initially notified exceeds the amount payable, or the customs debt was notified to the debtor contrary to points (c) or (d) of Article 67(1).
Article 81
Defective goods or goods not complying with the terms of the contract
1. An amount of import duty shall be repaid or remitted if the notification of the customs debt relates to goods which have been rejected by the importer because, at the time of release, they were defective or did not comply with the terms of the contract on the basis of which they were imported.
Defective goods shall be deemed to include goods damaged before their release.
2. Repayment or remission of import duties shall be granted provided the goods have not been used, except for such initial use as may have been necessary to establish that they were defective or did not comply with the terms of the contract and provided they are exported from the customs territory of the Community.
3. Instead of being exported, at the request of the person concerned, the customs authorities shall permit the goods to be placed under the inward-processing procedure, including for destruction, or the external transit, the customs warehousing or the free-zone procedure.
Article 82
Repayment or remission on account of error by the competent authorities
1. In situations other than those referred to in the second subparagraph of Article 79(1) and in Articles 80, 81 and 83, an amount of import or export duty shall be repaid or remitted where, as a result of an error on the part of the competent authorities, the amount corresponding to the customs debt initially notified was lower than the amount payable, provided the following conditions are met:
(a)
the debtor could not reasonably have detected that error;
(b)
the debtor was acting in good faith.
2. Where the preferential treatment of the goods is granted on the basis of a system of administrative cooperation involving the authorities of a country or territory outside the customs territory of the Community, the issue of a certificate by those authorities, should it prove to be incorrect, shall constitute an error which could not reasonably have been detected within the meaning of paragraph 1(a).
The issue of an incorrect certificate shall not, however, constitute an error where the certificate is based on an incorrect account of the facts provided by the exporter, except where it is evident that the issuing authorities were aware or should have been aware that the goods did not satisfy the conditions laid down for entitlement to the preferential treatment.
The debtor shall be considered to be in good faith if he can demonstrate that, during the period of the trading operations concerned, he has taken due care to ensure that all the conditions for the preferential treatment have been fulfilled.
The debtor may not rely on a plea of good faith if the Commission has published a notice in the Official Journal of the European Union stating that there are grounds for doubt concerning the proper application of the preferential arrangements by the beneficiary country or territory.
Article 83
Repayment and remission in equity
In situations other than those referred to in the second subparagraph of Article 79(1) and in Articles 80, 81 and 82, an amount of import or export duty shall be repaid or remitted in the interest of equity where a customs debt is incurred under special circumstances in which no deception or obvious negligence may be attributed to the debtor.
Article 84
Procedure for repayment and remission
1. Applications for repayment or remission in accordance with Article 79 shall be submitted to the appropriate customs office within the following periods:
(a)
in the case of overcharged duties, error by the competent authorities or equity, within three years of the date of notification of the customs debt;
(b)
in the case of defective goods or goods not complying with the terms of the contract, within one year of the date of notification of the customs debt;
(c)
in the case of invalidation of a customs declaration, within the period specified in the rules applicable to invalidation.
The period specified in points (a) and (b) of the first subparagraph shall be extended where the applicant provides evidence that he was prevented from submitting his application within the prescribed period as a result of unforeseeable circumstances or force majeure.
2. Where an appeal has been lodged under Article 23 against the notification of the customs debt, the relevant period specified in the first subparagraph of paragraph 1 of this Article shall be suspended, from the date on which the appeal is lodged, for the duration of the appeal proceedings.
Article 85
Implementing measures
The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Section. Those measures shall lay down, in particular, the cases in which the Commission shall, in accordance with the management procedure referred to in Article 184(3), decide whether remission or repayment of an amount of import or export duty is justified.
CHAPTER 4
Extinguishment of customs debt
Article 86
Extinguishment
1. Without prejudice to Article 68 and the provisions in force relating to non-recovery of the amount of import or export duty corresponding to a customs debt in the event of the judicially established insolvency of the debtor, a customs debt on importation or exportation shall be extinguished in any of the following ways:
(a)
by payment of the amount of import or export duty;
(b)
subject to paragraph 4, by remission of the amount of import or export duty;
(c)
where, in respect of goods declared for a customs procedure entailing the obligation to pay duties, the customs declaration is invalidated;
(d)
where goods liable to import or export duties are confiscated;
(e)
where goods liable to import or export duties are seized and simultaneously or subsequently confiscated;
(f)
where goods liable to import and export duties are destroyed under customs supervision or abandoned to the State;
(g)
where the disappearance of the goods or the non-fulfilment of obligations arising from the customs legislation results from the total destruction or irretrievable loss of those goods as a result of the actual nature of the goods or unforeseeable circumstances or force majeure, or as a consequence of instruction by the customs authorities; for the purpose of this point, goods shall be considered as irretrievably lost when they have been rendered unusable by any person;
(h)
where the customs debt was incurred pursuant to Article 46 or 49 and where the following conditions are fulfilled:
(i)
the failure which led to the incurrence of a customs debt had no significant effect on the correct operation of the customs procedure concerned and did not constitute an attempt at deception;
(ii)
all of the formalities necessary to regularise the situation of the goods are subsequently carried out;
(i)
where goods released for free circulation duty-free, or at a reduced rate of import duty by virtue of their end-use, have been exported with the permission of the customs authorities;
(j)
where it was incurred pursuant to Article 45 and where the formalities carried out in order to enable the preferential tariff treatment referred to in that Article to be granted are cancelled;
(k)
where, subject to paragraph 5 of this Article, the customs debt was incurred pursuant to Article 46 and evidence is provided to the satisfaction of the customs authorities that the goods have not been used or consumed and have been exported from the customs territory of the Community.
2. In the event of confiscation, as referred to in paragraph 1(d), the customs debt shall, nevertheless, for the purposes of penalties applicable to customs offences, be deemed not to have been extinguished where, under the law of a Member State, customs duties or the existence of a customs debt provide the basis for determining penalties.
3. Where, in accordance with paragraph 1(g), a customs debt is extinguished in respect of goods released for free circulation duty-free or at a reduced rate of import duty on account of their end-use, any scrap or waste resulting from their destruction shall be deemed to be non-Community goods.
4. Where several persons are liable for payment of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt and remission is granted, the customs debt shall be extinguished only in respect of the person or persons to whom the remission is granted.
5. In the case referred to in paragraph 1(k), the customs debt shall not be extinguished in respect of any person or persons who attempted deception.
6. Where the customs debt was incurred pursuant to Article 46, it shall be extinguished with regard to the person whose behaviour did not involve any attempt at deception and who contributed to the fight against fraud.
7. The Commission may, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Article.
TITLE IV
GOODS BROUGHT INTO THE CUSTOMS TERRITORY OF THE COMMUNITY
CHAPTER 1
Entry summary declaration
Article 87
Obligation to lodge an entry summary declaration
1. Goods brought into the customs territory of the Community shall be covered by an entry summary declaration, with the exception of means of transport temporarily imported and means of transport and the goods carried thereon only passing through the territorial waters or the airspace of the customs territory of the Community without a stop within that territory.
2. Except where otherwise specified in the customs legislation, an entry summary declaration shall be lodged at the competent customs office before the goods are brought into the customs territory of the Community.
Customs authorities may accept, instead of the lodging of the entry summary declaration, the lodging of a notification and access to the entry summary declaration data in the economic operator’s computer system.
3. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the following:
(a)
the cases, other than those referred to in paragraph 1 of this Article, in which the requirement for an entry summary declaration may be waived or adapted and the conditions under which it may be so waived or adapted;
(b)
the deadline by which the entry summary declaration is to be lodged or made available before the goods are brought into the customs territory of the Community;
(c)
the rules for exceptions from and variations to the deadline referred to in point (b);
(d)
the rules for determining the competent customs office at which the entry summary declaration is to be lodged or made available and where risk analysis and risk-based entry controls are to be carried out,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
In adopting those measures, account shall be taken of the following:
(a)
special circumstances;
(b)
the application of those measures to certain types of goods traffic, modes of transport or economic operators;
(c)
international agreements which provide for special security arrangements.
Article 88
Lodgement and responsible person
1. The entry summary declaration shall be lodged using an electronic data-processing technique. Commercial, port or transport information may be used provided it contains the necessary particulars for an entry summary declaration.
Customs authorities may, in exceptional circumstances, accept paper-based entry summary declarations, provided that they apply the same level of risk management as that applied to entry summary declarations made using an electronic data-processing technique and that the requirements for the exchange of such data with other customs offices can be met.
2. The entry summary declaration shall be lodged by the person who brings the goods into the customs territory of the Community or who assumes responsibility for the carriage of the goods into that territory.
3. Notwithstanding the obligations of the person referred to in paragraph 2, the entry summary declaration may be lodged instead by one of the following persons:
(a)
the importer or consignee or other person in whose name or on whose behalf the person referred to in paragraph 2 acts;
(b)
any person who is able to present the goods in question or to have them presented to the competent customs authority.
4. Where the entry summary declaration is lodged by a person other than the operator of the means of transport by which the goods are brought on to Community customs territory, that operator shall lodge with the appropriate customs office a notification of arrival in the form of a manifest, a dispatch note or a load sheet containing the information required in order to enable all the goods transported which are to be covered by an entry summary declaration to be identified.
The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures stipulating the information which must appear on the notification of arrival.
Paragraph 1 shall apply, mutatis mutandis, to the notification of arrival mentioned in the first subparagraph of this paragraph.
Article 89
Amendment of entry summary declaration
1. The person who lodges the entry summary declaration shall, at his request, be permitted to amend one or more particulars of that declaration after it has been lodged.
However, no such amendment shall be possible after any of the following events:
(a)
the customs authorities have informed the person who lodged the entry summary declaration that they intend to examine the goods;
(b)
the customs authorities have established that the particulars in question are incorrect;
(c)
the customs authorities have allowed the removal of the goods from the place where they were presented.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down exceptions to paragraph 1(c) of this Article, defining, in particular, the following:
(a)
criteria for establishing grounds for amendments after removal;
(b)
the data elements which may be amended;
(c)
the time limit after removal within which amendment may be permitted,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 90
Customs declaration replacing entry summary declaration
The competent customs office may waive the lodging of an entry summary declaration in respect of goods for which, prior to the expiry of the deadline referred to in point (b) of the first subparagraph of Article 87(3), a customs declaration is lodged. In that case, the customs declaration shall contain at least the particulars necessary for the entry summary declaration. Until such time as the customs declaration is accepted in accordance with Article 112, it shall have the status of an entry summary declaration.
CHAPTER 2
Arrival of goods
Section 1
Entry of goods into the customs territory of the Community
Article 91
Customs supervision
1. Goods brought into the customs territory of the Community shall, from the time of their entry, be subject to customs supervision and may be subject to customs controls. Where applicable, they shall be subject to such prohibitions and restrictions as are justified on grounds of, inter alia, public morality, public policy or public security, the protection of the health and life of humans, animals or plants, the protection of the environment, the protection of national treasures possessing artistic, historic or archaeological value and the protection of industrial or commercial property, including controls on drug precursors, goods infringing certain intellectual property rights and cash entering the Community, as well as to the implementation of fishery conservation and management measures and of commercial policy measures.
They shall remain under such supervision for as long as is necessary to determine their customs status and shall not be removed therefrom without the permission of the customs authorities.
Without prejudice to Article 166, Community goods shall not be subject to customs supervision once their customs status is established.
Non-Community goods shall remain under customs supervision until their customs status is changed, or they are re-exported or destroyed.
2. The holder of goods under customs supervision may, with the permission of the customs authorities, at any time examine the goods or take samples, in particular in order to determine their tariff classification, customs value or customs status.
Article 92
Conveyance to the appropriate place
1. The person who brings goods into the customs territory of the Community shall convey them without delay, by the route specified by the customs authorities and in accordance with their instructions, if any, to the customs office designated by the customs authorities, or to any other place designated or approved by those authorities, or into a free zone.
Goods brought into a free zone shall be brought into that free zone directly, either by sea or air or, if by land, without passing through another part of the customs territory of the Community, where the free zone adjoins the land frontier between a Member State and a third country.
The goods shall be presented to the customs authorities in accordance with Article 95.
2. Any person who assumes responsibility for the carriage of goods after they have been brought into the customs territory of the Community shall become responsible for compliance with the obligation laid down in paragraph 1.
3. Goods which, although still outside the customs territory of the Community, may be subject to customs controls by the customs authority of a Member State as a result of an agreement concluded with the relevant country or territory outside the customs territory of the Community, shall be treated in the same way as goods brought into the customs territory of the Community.
4. Paragraph 1 shall not preclude application of any special provisions with respect to letters, postcards and printed matter and their electronic equivalents held on other media or to goods carried by travellers, goods transported within frontier zones or in pipelines and wires as well as any other traffic of negligible economic importance, provided that customs supervision and customs control possibilities are not thereby jeopardised.
5. Paragraph 1 shall not apply to means of transport and goods carried thereon only passing through the territorial waters or the airspace of the customs territory of the Community without a stop within that territory.
Article 93
Intra-Community air and sea services
1. Articles 87 to 90, 92(1) and 94 to 97 shall not apply to goods which have temporarily left the customs territory of the Community while moving between two points in that territory by sea or air, provided that carriage has been effected by a direct route and by an air or regular shipping service without a stop outside the customs territory of the Community.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down special provisions for air and regular shipping services, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 94
Conveyance under special circumstances
1. Where, by reason of unforeseeable circumstances or force majeure, the obligation laid down in Article 92(1) cannot be complied with, the person bound by that obligation or any other person acting on that person’s behalf shall inform the customs authorities of the situation without delay. Where the unforeseeable circumstances or force majeure do not result in total loss of the goods, the customs authorities shall also be informed of their precise location.
2. Where, by reason of unforeseeable circumstances or force majeure, a vessel or aircraft covered by Article 92(5) is forced to put into port or to land temporarily in the customs territory of the Community and the obligation laid down in Article 92(1) cannot be complied with, the person who brought the vessel or aircraft into the customs territory of the Community, or any other person acting on that person’s behalf, shall inform the customs authorities of the situation without delay.
3. The customs authorities shall determine the measures to be taken in order to permit customs supervision of the goods referred to in paragraph 1, or of the vessel or aircraft and any goods thereon in the circumstances specified in paragraph 2, and to ensure, where appropriate, that they are subsequently conveyed to a customs office or other place designated or approved by the authorities.
Section 2
Presentation, unloading and examination of goods
Article 95
Presentation of goods to customs
1. Goods brought into the customs territory of the Community shall be presented to customs immediately upon their arrival at the designated customs office or any other place designated or approved by the customs authorities or in the free zone by one of the following persons:
(a)
the person who brought the goods into the customs territory of the Community;
(b)
the person in whose name or on whose behalf the person who brought the goods into that territory acts;
(c)
the person who assumed responsibility for carriage of the goods after they were brought into the customs territory of the Community.
2. Notwithstanding the obligations of the person described in paragraph 1, presentation of the goods may be effected instead by one of the following persons:
(a)
any person who immediately places the goods under a customs procedure;
(b)
the holder of an authorisation for the operation of storage facilities or any person who carries out an activity in a free zone.
3. The person presenting the goods shall make a reference to the entry summary declaration or customs declaration which has been lodged in respect of the goods.
4. Paragraph 1 shall not preclude application of any special provisions with respect to letters, postcards and printed matter and their electronic equivalents held on other media or to goods carried by travellers, goods transported within frontier zones or in pipelines and wires as well as any other traffic of negligible economic importance, provided that customs supervision and customs control possibilities are not thereby jeopardised.
Article 96
Unloading and examination of goods
1. Goods shall be unloaded or trans-shipped from the means of transport carrying them solely with the permission of the customs authorities in places designated or approved by those authorities.
However, such permission shall not be required in the event of an imminent danger necessitating the immediate unloading of all or part of the goods. In that case, the customs authorities shall immediately be informed accordingly.
2. The customs authorities may at any time require goods to be unloaded and unpacked for the purpose of examining them, taking samples or examining the means of transport carrying them.
3. Goods presented to customs shall not be removed from the place where they have been presented without the permission of the customs authorities.
Section 3
Formalities after presentation
Article 97
Obligation to place non-Community goods under a customs procedure
1. Without prejudice to Articles 125 to 127, non-Community goods presented to customs shall be placed under a customs procedure.
2. Except as otherwise provided, the declarant shall be free to choose the customs procedure under which he wishes to place the goods, under the conditions for that procedure, irrespective of their nature or quantity, or their country of origin, consignment or destination.
Article 98
Goods deemed to be placed in temporary storage
1. Except where goods are immediately placed under a customs procedure for which a customs declaration has been accepted, or have been placed in a free zone, non-Community goods presented to customs shall be deemed to have been placed under temporary storage, in accordance with Article 151.
2. Without prejudice to the obligation laid down in Article 87(2) and the exceptions or waiver provided for by the measures adopted under Article 87(3), where it is found that non-Community goods presented to customs are not covered by an entry summary declaration, the holder of the goods shall lodge such a declaration immediately.
Section 4
Goods moved under a transit procedure
Article 99
Waiver for goods arriving under transit
Article 92, with the exception of the first subparagraph of paragraph 1 thereof, and Articles 95 to 98 shall not apply when goods already under a transit procedure are brought into the customs territory of the Community.
Article 100
Provisions applicable to non-Community goods after a transit procedure has ended
Articles 96, 97 and 98 shall apply to non-Community goods moving under a transit procedure, once such goods have been presented to the customs office of destination in the customs territory of the Community, in accordance with the rules governing transit.
TITLE V
GENERAL RULES ON CUSTOMS STATUS, PLACING GOODS UNDER A CUSTOMS PROCEDURE, VERIFICATION, RELEASE AND DISPOSAL OF GOODS
CHAPTER 1
Customs status of goods
Article 101
Presumption of customs status of Community goods
1. Without prejudice to Article 161, all goods in the customs territory of the Community shall be presumed to have the customs status of Community goods, unless it is established that they are not Community goods.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down:
(a)
the cases in which the presumption referred to in paragraph 1 of this Article does not apply;
(b)
the means by which the customs status of Community goods may be established;
(c)
the cases in which goods wholly obtained in the customs territory of the Community do not have the customs status of Community goods if they are obtained from goods placed under the external transit procedure, a storage procedure, the temporary admission procedure or the inward-processing procedure,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 102
Loss of customs status of Community goods
Community goods shall become non-Community goods in the following cases:
(a)
where they are moved out of the customs territory of the Community, insofar as the rules on internal transit or the measures laid down in accordance with Article 103 do not apply;
(b)
where they have been placed under the external transit procedure, a storage procedure or the inward-processing procedure, insofar as the customs legislation so allows;
(c)
where they have been placed under the end-use procedure and are either subsequently abandoned to the State, or are destroyed and waste remains;
(d)
where the declaration for release of goods for free circulation is invalidated after release in accordance with measures adopted pursuant to the second subparagraph of Article 114(2).
Article 103
Community goods leaving the customs territory temporarily
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the conditions under which Community goods may move, without being subject to a customs procedure, from one point to another within the customs territory of the Community and temporarily out of that territory without alteration of their customs status, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
CHAPTER 2
Placing goods under a customs procedure
Section 1
General provisions
Article 104
Customs declaration of goods and customs supervision of Community goods
1. All goods intended to be placed under a customs procedure, except for the free-zone procedure, shall be covered by a customs declaration appropriate for the particular procedure.
2. Community goods declared for export, internal Community transit or outward processing shall be subject to customs supervision from the time of acceptance of the declaration referred to in paragraph 1 until such time as they leave the customs territory of the Community or are abandoned to the State or destroyed or the customs declaration is invalidated.
Article 105
Competent customs offices
1. Except where Community legislation provides otherwise, Member States shall determine the location and competence of the various customs offices situated in their territory.
Member States shall ensure that official opening hours are fixed for those offices that are reasonable and appropriate, taking into account the nature of the traffic and of the goods and the customs procedures under which they are to be placed, so that the flow of international traffic is neither hindered nor distorted.
2. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures defining the various roles and responsibilities of competent customs offices, and notably of the following:
(a)
the customs offices of entry, import, export or exit;
(b)
the customs offices carrying out the formalities for the placing of goods under a customs procedure;
(c)
the customs offices granting authorisations and supervising customs procedures.
Article 106
Centralised clearance
1. Customs authorities may authorise a person to lodge, or make available, at the customs office responsible for the place where he is established a customs declaration for goods which are presented to customs at another customs office. In such cases, the customs debt shall be deemed to be incurred at the customs office at which the customs declaration is lodged or made available.
2. The customs office at which the customs declaration is lodged or made available shall carry out the formalities for the verification of the declaration, the recovery of the amount of import or export duty corresponding to any customs debt and for granting release of the goods.
3. The customs office at which the goods are presented shall, without prejudice to its own controls for security and safety purposes, carry out any examination justifiably requested by the customs office at which the customs declaration is lodged or made available and shall allow release of the goods, taking into account information received from that office.
4. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down in particular, rules in respect of the following:
(a)
the granting of the authorisation referred to in paragraph 1;
(b)
the cases in which review of the authorisation is to be carried out;
(c)
the conditions under which the authorisation is granted;
(d)
identification of the customs authority competent for the granting of the authorisation;
(e)
consultation with and provision of information to other customs authorities, where appropriate;
(f)
the conditions under which the authorisation may be suspended or revoked;
(g)
the specific role and responsibilities of the competent customs offices involved, particularly in respect of the controls to be applied;
(h)
the form of, and any time limit for, the completion of formalities,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Those measures shall take account of the following:
-
with regard to point (c), where more than one Member State is involved, compliance by the applicant with the criteria laid down in Article 14 for the granting of the status of authorised economic operator,
-
with regard to point (d), the place where the applicant’s main accounts for customs purposes are held or accessible, facilitating audit-based controls, and where at least part of the activities to be covered by the authorisation are to be carried out.
Article 107
Types of customs declaration
1. The customs declaration shall be lodged using an electronic data-processing technique. The customs authorities may allow the customs declaration to take the form of an entry in the declarant’s records, provided that the customs authorities have access to those data in the declarant’s electronic system and that the requirements for any necessary exchange of such data between customs offices are met.
2. Where this is provided for in the customs legislation, the customs authorities may accept a paper-based customs declaration, or a customs declaration made orally or by any other act whereby goods can be placed under a customs procedure.
3. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Article.
Section 2
Standard customs declarations
Article 108
Content of a declaration and supporting documents
1. Customs declarations shall contain all the particulars necessary for application of the provisions governing the customs procedure for which the goods are declared. Customs declarations made using an electronic data-processing technique shall contain an electronic signature or other means of authentication. Paper-based declarations shall be signed.
The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures laying down the specifications to which customs declarations must correspond.
2. The supporting documents required for application of the provisions governing the customs procedure for which the goods are declared shall be made available to the customs authorities at the time when the declaration is lodged.
3. When a customs declaration is lodged using an electronic data-processing technique, the customs authorities may also allow supporting documents to be lodged using that technique. Customs authorities may accept, instead of the lodging of those documents, access to the relevant data in the economic operator’s computer system.
However, upon request by the declarant, the customs authorities may allow those documents to be made available after release of the goods.
4. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of paragraphs 2 and 3 of this Article.
Section 3
Simplified customs declarations
Article 109
Simplified declaration
1. The customs authorities shall, provided that the conditions of paragraphs 2 and 3 of this Article are fulfilled, authorise any person to have goods placed under a customs procedure on the basis of a simplified declaration which may omit certain of the particulars and supporting documents referred to in Article 108.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, relating to the conditions under which the authorisation referred to in paragraph 1 of this Article is to be given, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
3. The Commission may, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures concerning the specifications to which the simplified declarations must correspond.
Article 110
Supplementary declaration
1. In the case of a simplified declaration pursuant to Article 109(1), the declarant shall furnish a supplementary declaration containing the further particulars necessary to complete the customs declaration for the customs procedure concerned.
The supplementary declaration may be of a general, periodic or recapitulative nature.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down exceptions to the first subparagraph of this paragraph, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
2. The supplementary declaration and the simplified declaration referred to in Article 109(1) shall be deemed to constitute a single, indivisible instrument taking effect on the date on which the simplified declaration is accepted in accordance with Article 112.
Where the simplified declaration takes the form of an entry in the declarant’s records and access to those data by the customs authorities, the declaration shall take effect from the date on which the goods are entered in the records.
3. The place where the supplementary declaration is to be lodged in accordance with the authorisation shall be deemed, for the purposes of Article 55, to be the place where the customs declaration has been lodged.
Section 4
Provisions applying to all customs declarations
Article 111
Person lodging a declaration
1. Without prejudice to Article 110(1), a customs declaration may be made by any person who is able to present or make available all of the documents which are required for the application of the provisions governing the customs procedure in respect of which the goods are declared. That person shall also be able to present the goods in question or to have them presented to the competent customs office.
However, where acceptance of a customs declaration imposes particular obligations on a specific person, the declaration must be made by that person or by his representative.
2. The declarant shall be established in the customs territory of the Community. However, the following declarants shall not be required to be established within the Community:
-
persons who lodge a declaration for transit or temporary admission,
-
persons who declare goods occasionally, provided that the customs authorities deem this to be justified.
3. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the cases in which, and the conditions under which, the requirements referred to in paragraph 2 may be waived, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 112
Acceptance of a declaration
1. Declarations which comply with the conditions laid down in this Chapter shall be accepted by the customs authorities immediately, provided that the goods to which they refer have been presented to customs or, to the satisfaction of the customs authorities, are made available for customs controls.
Where the declaration takes the form of an entry in the declarant’s records and access to those data by the customs authorities, the declaration shall be deemed to have been accepted at the moment at which the goods are entered in the records. The customs authorities may, without prejudice to the legal obligations of the declarant or to the application of security and safety controls, waive the obligation for the goods to be presented or to be made available for customs control.
2. Without prejudice to Article 110(2) or the second subparagraph of paragraph 1 of this Article, where a customs declaration is lodged at a customs office other than the office at which the goods are presented, the declaration shall be accepted when the office at which the goods are presented confirms the availability of the goods for customs controls.
3. The date of acceptance of the customs declaration by the customs authorities shall, except where otherwise provided, be the date to be used for the application of the provisions governing the customs procedure for which the goods are declared and for all other import or export formalities.
4. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures laying down detailed rules for the implementation of this Article.
Article 113
Amendment of a declaration
1. The declarant shall, at his request, be permitted to amend one or more of the particulars of the declaration after the declaration has been accepted by customs. The amendment shall not render the declaration applicable to goods other than those which it originally covered.
2. No such amendment shall be permitted where it is requested after any of the following events:
(a)
the customs authorities have informed the declarant that they intend to examine the goods;
(b)
the customs authorities have established that the particulars in question are incorrect;
(c)
the customs authorities have released the goods.
3. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down exceptions to paragraph 2(c) of this Article, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 114
Invalidation of a declaration
1. The customs authorities shall, at the request of the declarant, invalidate a declaration already accepted in the following cases:
(a)
where they are satisfied that the goods are immediately to be placed under another customs procedure;
(b)
where they are satisfied that, as a result of special circumstances, the placing of the goods under the customs procedure for which they were declared is no longer justified.
However, where the customs authorities have informed the declarant of their intention to examine the goods, a request for invalidation of the declaration shall not be accepted before the examination has taken place.
2. The declaration shall not be invalidated after the goods have been released.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down exceptions to the first subparagraph of this paragraph, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Section 5
Other simplifications
Article 115
Facilitation of the drawing-up of customs declarations for goods falling under different tariff subheadings
Where a consignment is made up of goods falling within different tariff subheadings, and dealing with each of those goods in accordance with its tariff subheadings for the purpose of drawing-up the customs declaration would entail a burden of work and expense disproportionate to the import duties chargeable, the customs authorities may, at the request of the declarant, agree that import duties be charged on the whole consignment on the basis of the tariff subheadings of the goods which are subject to the highest rate of import or export duty.
The Commission may, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Article.
Article 116
Simplification of customs formalities and controls
1. Customs authorities may authorise simplifications, other than as referred to under Section 3 of this Chapter, of the customs formalities and controls.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down in particular rules in respect of the following:
(a)
the granting of the authorisations referred to in paragraph 1;
(b)
the cases in which review of the authorisations is to be carried out and the conditions under which their use is to be monitored by the customs authorities;
(c)
the conditions under which the authorisations are granted;
(d)
the conditions under which an economic operator may be authorised to carry out certain customs formalities which should in principle be carried out by the customs authorities, including the self-assessment of import and export duties, and to perform certain controls under customs supervision;
(e)
identification of the customs authority competent for the granting of the authorisations;
(f)
consultation with and provision of information to other customs authorities, where appropriate;
(g)
the conditions under which the authorisations may be suspended or revoked;
(h)
the specific role and responsibilities of the competent customs offices involved, particularly in respect of the controls to be applied;
(i)
the form of, and any time limit for, the completion of formalities,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Those measures shall take account of the following:
-
the customs formalities to be completed and customs controls to be performed for security and safety purposes on goods brought into or leaving the customs territory of the Community,
-
the rules adopted pursuant to Article 25(3),
-
with regard to point (d), where more than one Member State is involved, the applicant shall hold the status of authorised economic operator in accordance with Article 14,
-
with regard to point (e), the place where the applicant’s main accounts for customs purposes are held or accessible, facilitating audit-based controls, and where at least part of the activities to be covered by the authorisation are to be carried out.
CHAPTER 3
Verification and release of goods
Section 1
Verification
Article 117
Verification of a customs declaration
The customs authorities may, for the purpose of verifying the accuracy of the particulars contained in a customs declaration which they have accepted:
(a)
examine the declaration and all of the supporting documents;
(b)
require the declarant to present other documents;
(c)
examine the goods;
(d)
take samples for analysis or for detailed examination of the goods.
Article 118
Examination and sampling of goods
1. Transport of the goods to the places where they are to be examined and where samples are to be taken, and all the handling necessitated by such examination or taking of samples, shall be carried out by or under the responsibility of the declarant. The costs incurred shall be borne by the declarant.
2. The declarant shall have the right to be present or represented when the goods are examined and when samples are taken. Where the customs authorities have reasonable grounds for so doing, they may require the declarant to be present or represented when the goods are examined or samples are taken or to provide them with the assistance necessary to facilitate such examination or taking of samples.
3. Provided that samples are taken in accordance with the provisions in force, the customs authorities shall not be liable for payment of any compensation in respect thereof but shall bear the costs of their analysis or examination.
Article 119
Partial examination and sampling of goods
1. Where only part of the goods covered by a customs declaration is examined, or samples are taken, the results of the partial examination, or of the analysis or examination of the samples, shall be taken to apply to all the goods covered by the same declaration.
However, the declarant may request a further examination or sampling of the goods if he considers that the results of the partial examination, or of the analysis or examination of the samples taken, are not valid as regards the remainder of the goods declared. The request shall be granted, provided that the goods have not been released or that, if they have been released, the declarant proves that they have not been altered in any way.
2. For the purposes of paragraph 1, where a customs declaration covers two or more items, the particulars relating to each item shall be deemed to constitute a separate declaration.
3. The Commission shall, in accordance with the management procedure referred to in Article 184(3), adopt measures laying down the procedure to be followed in the event of divergent results of examinations pursuant to paragraph 1 of this Article.
Article 120
Results of the verification
1. The results of verifying the customs declaration shall be used for the application of the provisions governing the customs procedure under which the goods are placed.
2. Where the customs declaration is not verified, paragraph 1 shall apply on the basis of the particulars contained in the declaration.
3. The results of the verification made by the customs authorities shall have the same conclusive force throughout the customs territory of the Community.
Article 121
Identification measures
1. The customs authorities or, where appropriate, economic operators authorised to do so by the customs authorities, shall take the measures necessary to identify the goods where identification is required in order to ensure compliance with the provisions governing the customs procedure for which those goods have been declared.
Those identification measures shall have the same legal effect throughout the customs territory of the Community.
2. Means of identification affixed to the goods or means of transport shall be removed or destroyed only by the customs authorities or, where they are authorised to do so by the customs authorities, by economic operators, unless, as a result of unforeseeable circumstances or force majeure, their removal or destruction is essential to ensure the protection of the goods or the means of transport.
Article 122
Implementing measures
The Commission may, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Section.
Section 2
Release
Article 123
Release of the goods
1. Without prejudice to Article 117, where the conditions for placing the goods under the procedure concerned are fulfilled and provided that any restriction has been applied and the goods are not subject to any prohibition, the customs authorities shall release the goods as soon as the particulars in the customs declaration have been verified or are accepted without verification.
The first subparagraph shall also apply where verification as referred to in Article 117 cannot be completed within a reasonable period of time and the goods are no longer required to be present for verification purposes.
2. All the goods covered by the same declaration shall be released at the same time.
For the purposes of the first subparagraph, where a customs declaration covers two or more items, the particulars relating to each item shall be deemed to constitute a separate customs declaration.
3. Where the goods are presented at a customs office other than the office at which the customs declaration has been accepted, the customs authorities involved shall exchange the information necessary for the release of the goods, without prejudice to appropriate controls.
Article 124
Release dependent upon payment of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt or provision of a guarantee
1. Where the placing of goods under a customs procedure gives rise to a customs debt, the release of the goods shall be conditional upon the payment of the amount of import or export duty corresponding to the customs debt or the provision of a guarantee to cover that debt.
However, without prejudice to the third subparagraph, the first subparagraph shall not apply to temporary admission with partial relief from import duties.
Where, pursuant to the provisions governing the customs procedure for which the goods are declared, the customs authorities require the provision of a guarantee, those goods shall not be released for the customs procedure in question until such guarantee is provided.
2. The Commission may, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures laying down exceptions to the first and third subparagraphs of paragraph 1 of this Article.
CHAPTER 4
Disposal of goods
Article 125
Destruction of goods
Where the customs authorities have reasonable grounds for so doing, they may require goods which have been presented to customs to be destroyed and shall inform the holder of the goods accordingly. The costs of destruction shall be borne by the holder of the goods.
Article 126
Measures to be taken by the customs authorities
1. The customs authorities shall take any necessary measures, including confiscation and sale, or destruction, to dispose of goods in the following cases:
(a)
where one of the obligations laid down in customs legislation concerning the introduction of non-Community goods into the customs territory of the Community has not been fulfilled, or the goods have been withheld from customs supervision;
(b)
where the goods cannot be released for any of the following reasons:
(i)
it has not been possible, for reasons attributable to the declarant, to undertake or continue examination of the goods within the period prescribed by the customs authorities;
(ii)
the documents which must be produced before the goods can be placed under, or released for, the customs procedure requested have not been made available;
(iii)
payments or a guarantee which should have been made or provided in respect of import or export duties, as the case may be, have not been made or provided within the period prescribed;
(iv)
they are subject to prohibitions or restrictions;
(c)
where the goods have not been removed within a reasonable period after their release;
(d)
where, after their release, the goods are found not to have fulfilled the conditions for that release;
(e)
where goods are abandoned to the State in accordance with Article 127.
2. Non-Community goods which have been abandoned to the State, seized or confiscated shall be deemed to be placed under the temporary storage procedure.
Article 127
Abandonment
1. Non-Community goods and goods placed under the end-use procedure may with prior permission of the customs authorities be abandoned to the State by the holder of the procedure or, where applicable, the holder of the goods.
2. Abandonment shall not entail any expense for the State. The holder of the procedure or, where applicable, the holder of goods, shall bear the costs of any destruction or other disposal of goods.
Article 128
Implementing measures
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, relating to the implementation of this Chapter, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
TITLE VI
RELEASE FOR FREE CIRCULATION AND RELIEF FROM IMPORT DUTIES
CHAPTER 1
Release for free circulation
Article 129
Scope and effect
1. Non-Community goods intended to be put on the Community market or intended for private use or consumption within the Community shall be placed under release for free circulation.
2. Release for free circulation shall entail the following:
(a)
the collection of any import duties due;
(b)
the collection, as appropriate, of other charges, as provided for under relevant provisions in force relating to the collection of those charges;
(c)
the application of commercial policy measures and prohibitions and restrictions insofar as they do not have to be applied at an earlier stage;
(d)
completion of the other formalities laid down in respect of the importation of the goods.
3. Release for free circulation shall confer on non-Community goods the customs status of Community goods.
CHAPTER 2
Relief from import duties
Section 1
Returned goods
Article 130
Scope and effect
1. Non-Community goods which, having originally been exported as Community goods from the customs territory of the Community, are returned to that territory within a period of three years and declared for release for free circulation shall, at the request of the person concerned, be granted relief from import duties.
2. The three-year period referred to in paragraph 1 may be exceeded in order to take account of special circumstances.
3. Where, prior to their export from the customs territory of the Community, the returned goods had been released for free circulation duty-free or at a reduced rate of import duty because of a particular end-use, relief from duty under paragraph 1 shall be granted only if they are to be released for free circulation for the same end-use.
Where the end-use for which the goods in question are to be released for free circulation is no longer the same, the amount of import duty shall be reduced by any amount collected on the goods when they were first released for free circulation. Should the latter amount exceed that levied on the release for free circulation of the returned goods, no repayment shall be granted.
4. Where Community goods have lost their customs status as Community goods pursuant to Article 102(b) and are subsequently released for free circulation, paragraphs 1, 2 and 3 of this Article shall apply mutatis mutandis.
5. The relief from import duties shall be granted only if goods are reimported in the state in which they were exported.
Article 131
Cases in which no relief from import duties is granted
Relief from import duties provided for in Article 130 shall not be granted in the following cases:
(a)
goods exported from the customs territory of the Community under the outward-processing procedure, unless one of the following applies:
(i)
those goods remain in the state in which they were exported;
(ii)
the rules adopted in accordance with Article 134 allow for this;
(b)
goods which have benefited from measures laid down under the common agricultural policy involving their export out of the customs territory of the Community, except where the rules adopted in accordance with Article 134 allow for this.
Article 132
Goods previously placed under the inward-processing procedure
1. Article 130 shall apply mutatis mutandis to processed products which were originally re-exported from the customs territory of the Community subsequent to an inward-processing procedure.
2. At the request of the declarant and provided he submits the necessary information, the amount of import duty on the goods covered by paragraph 1 of this Article shall be determined in accordance with Article 53(3). The date of acceptance of the re-export notification shall be regarded as the date of release for free circulation.
3. The relief from import duties provided for in Article 130 shall not be granted for processed products which were exported in accordance with Article 142(2)(b), unless it is ensured that no goods will be placed under the inward-processing procedure.
Section 2
Sea-fishing and products taken from the sea
Article 133
Products of sea-fishing and other products taken from the sea
Without prejudice to Article 36(1), the following shall be exempt from import duties when they are released for free circulation:
(a)
products of sea-fishing and other products taken from the territorial sea of a country or territory outside the customs territory of the Community by vessels solely registered or recorded in a Member State and flying the flag of that state;
(b)
products obtained from products referred to in point (a) on board factory-ships fulfilling the conditions laid down in that point.
Section 3
Implementing measures
Article 134
Implementing measures
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, relating to the implementation of this Chapter, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
TITLE VII
SPECIAL PROCEDURES
CHAPTER 1
General provisions
Article 135
Scope
Goods may be placed under any of the following categories of special procedures:
(a)
transit, which shall comprise external and internal transit;
(b)
storage, which shall comprise temporary storage, customs warehousing and free zones;
(c)
specific use, which shall comprise temporary admission and end-use;
(d)
processing, which shall comprise inward and outward processing.
Article 136
Authorisation
1. An authorisation from the customs authorities shall be required for the following:
-
the use of the inward or outward-processing procedure, the temporary admission procedure or the end-use procedure,
-
the operation of storage facilities for the temporary storage or customs warehousing of goods, except where the storage facility operator is the customs authority itself.
The conditions under which the use of one or more of the procedures referred to above or the operation of storage facilities is permitted shall be set out in the authorisation.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down in particular rules in respect of the following:
(a)
the granting of the authorisation referred to in paragraph 1;
(b)
the cases in which review of the authorisation is to be carried out;
(c)
the conditions under which the authorisation is granted;
(d)
identification of the customs authority competent for the granting of the authorisation;
(e)
consultation with and provision of information to other customs authorities, where appropriate;
(f)
the conditions under which the authorisation may be suspended or revoked;
(g)
the specific role and responsibilities of the competent customs offices involved, particularly in respect of the controls to be applied;
(h)
the form of, and any time limit for, the completion of formalities,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Those measures shall take account of the following:
(a)
with regard to point (c) of the first subparagraph, where more than one Member State is involved, compliance by the applicant with the criteria laid down in Article 14 for the granting of the status of authorised economic operator,
(b)
with regard to point (d) of the first subparagraph, the place where the applicant’s main accounts for customs purposes are held or accessible, facilitating audit-based controls, and where at least part of the activities to be covered by the authorisation are to be carried out.
3. Except where otherwise provided for in the customs legislation, the authorisation referred to in paragraph 1 shall be granted only to the following persons:
(a)
persons who are established in the customs territory of the Community;
(b)
persons who provide the necessary assurance of the proper conduct of the operations and, in cases where a customs debt or other charges may be incurred for goods placed under a special procedure, provide a guarantee in accordance with Article 56;
(c)
in the case of the temporary admission or inward-processing procedure, the person who uses the goods or arranges for their use or who carries out processing operations on the goods or arranges for them to be carried out, respectively.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, providing for derogations from the first subparagraph of this paragraph, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
4. Except where otherwise provided for and in addition to paragraph 3, the authorisation referred to in paragraph 1 shall be granted only where the following conditions are fulfilled:
(a)
where the customs authorities are able to exercise customs supervision without having to introduce administrative arrangements disproportionate to the economic needs involved;
(b)
where the essential interests of Community producers would not be adversely affected by an authorisation for a processing procedure (economic conditions).
The essential interests of Community producers shall be deemed not to be adversely affected, as referred to in point (b) of the first subparagraph, except where evidence to the contrary exists or where the customs legislation provides that the economic conditions are deemed to be fulfilled.
Where evidence exists that the essential interests of Community producers are likely to be adversely affected, an examination of the economic conditions shall take place in accordance with Article 185.
The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures governing the following:
(a)
examination of the economic conditions;
(b)
the determination of cases in which the essential interests of Community producers are likely to be adversely affected, taking into account commercial and agricultural policy measures;
(c)
the determination of cases in which the economic conditions are deemed to be fulfilled.
5. The holder of the authorisation shall notify the customs authorities of all factors arising after the authorisation was granted which may influence its continuation or content.
Article 137
Records
1. Except for the transit procedure, or where otherwise provided for under the customs legislation, the holder of the authorisation, the holder of the procedure, and all persons carrying on an activity involving the storage, working or processing of goods, or the sale or purchase of goods in free zones, shall keep records in a form approved by the customs authorities.
The records must enable the customs authorities to supervise the procedure concerned, in particular with regard to identification of the goods placed under that procedure, their customs status and their movements.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, relating to the implementation of this Article, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 138
Discharge of a procedure
1. In cases other than the transit procedure and without prejudice to Article 166, a special procedure shall be discharged when the goods placed under the procedure, or the processed products, are placed under a subsequent customs procedure, have left the customs territory of the Community, or have been destroyed with no waste remaining, or are abandoned to the State in accordance with Article 127.
2. The transit procedure shall be discharged by the customs authorities when they are in a position to establish, on the basis of a comparison of the data available to the customs office of departure and those available to the customs office of destination, that the procedure has ended correctly.
3. The customs authorities shall take all the measures necessary to regularise the situation of the goods in respect of which a procedure has not been discharged under the conditions prescribed.
Article 139
Transfer of rights and obligations
The rights and obligations of the holder of a procedure with regard to goods which have been placed under a special procedure other than transit may, under the conditions laid down by the customs authorities, be fully or partially transferred to other persons who fulfil the conditions laid down for the procedure concerned.
Article 140
Movement of goods
1. Goods placed under a special procedure other than transit or in a free zone may be moved between different places in the customs territory of the Community, insofar as this is provided for in the authorisation or under the customs legislation.
2. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Article.
Article 141
Usual forms of handling
Goods placed under customs warehousing or a processing procedure or in a free zone may undergo usual forms of handling intended to preserve them, improve their appearance or marketable quality or prepare them for distribution or resale.
Article 142
Equivalent goods
1. Equivalent goods shall consist in Community goods which are stored, used or processed instead of the goods placed under a special procedure.
Under the outward-processing procedure, equivalent goods shall consist in non-Community goods which are processed instead of Community goods placed under the outward-processing procedure.
Equivalent goods shall have the same eight-digit Combined Nomenclature code, the same commercial quality and the same technical characteristics as the goods which they are replacing.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, providing for derogations from the third subparagraph of this paragraph, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
2. The customs authorities shall authorise the following, provided that the proper conduct of the procedure, in particular as regards customs supervision, is ensured:
(a)
the use of equivalent goods under a special procedure other than the transit, temporary admission and temporary storage procedure;
(b)
in the case of the inward-processing procedure, the exportation of processed products obtained from equivalent goods before the importation of the goods they are replacing;
(c)
in the case of the outward-processing procedure, the importation of processed products obtained from equivalent goods before the exportation of the goods they are replacing.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the cases in which the customs authorities may authorise the use of equivalent goods under temporary admission, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
3. The use of equivalent goods shall not be permitted in any of the following cases:
(a)
where only usual forms of handling as defined in Article 141 are carried out under inward processing;
(b)
where a prohibition of drawback of, or exemption from, import duties applies to non-originating goods used in the manufacture of processed products under inward processing, for which a proof of origin is issued or made out in the framework of a preferential arrangement between the Community and certain countries or territories outside the customs territory of the Community or groups of such countries or territories; or
(c)
where it would lead to an unjustified import duty advantage.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, specifying additional cases where equivalent goods may not be used, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
4. In the case referred to in paragraph 2(b) of this Article, and where the processed products would be liable to export duties if they were not being exported in the context of the inward-processing procedure, the holder of the authorisation shall provide a guarantee to ensure payment of the duties should the non-Community goods not be imported within the period referred to in Article 169(3).
Article 143
Implementing measures
The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the operation of the procedures under this Title.
CHAPTER 2
Transit
Section 1
External and internal transit
Article 144
External transit
1. Under the external transit procedure, non-Community goods may be moved from one point to another within the customs territory of the Community without being subject to any of the following:
(a)
import duties;
(b)
other charges as provided for under other relevant provisions in force;
(c)
commercial policy measures, insofar as they do not prohibit the entry or exit of goods into or from the customs territory of the Community.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down cases in which and the conditions under which Community goods are to be placed under external transit, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
3. Movement as referred to in paragraph 1 shall take place in one of the following ways:
(a)
under the external Community transit procedure;
(b)
in accordance with the TIR Convention, provided that such movement:
(i)
began or is to end outside the customs territory of the Community; or
(ii)
is effected between two points in the customs territory of the Community through the territory of a country or territory outside the customs territory of the Community;
(c)
in accordance with the ATA Convention/Istanbul Convention, where a transit movement takes place;
(d)
under cover of the Rhine Manifest (Article 9 of the Revised Convention for the Navigation of the Rhine);
(e)
under cover of form 302 provided for in the Agreement between the Parties to the North Atlantic Treaty regarding the Status of their Forces, signed in London on 19 June 1951;
(f)
under the postal system in accordance with the acts of the Universal Postal Union, when the goods are carried by or for holders of rights and obligations under such acts.
4. External transit shall apply without prejudice to Article 140.
Article 145
Internal transit
1. Under the internal transit procedure, and under the conditions laid down in paragraphs 2 and 3, Community goods may be moved from one point to another within the customs territory of the Community, and pass through another territory outside that territory, without any change in their customs status.
2. The movement referred to in paragraph 1 shall take place in one of the following ways:
(a)
under the internal Community transit procedure provided that such a possibility is provided for in an international agreement;
(b)
in accordance with the TIR Convention;
(c)
in accordance with the ATA Convention/Istanbul Convention, where a transit movement takes place;
(d)
under cover of a Rhine Manifest (Article 9 of the Revised Convention for the Navigation of the Rhine);
(e)
under cover of form 302 as provided for in the Agreement between the Parties to the North Atlantic Treaty regarding the Status of their Forces, signed in London on 19 June 1951;
(f)
under the postal system in accordance with the acts of the Universal Postal Union, when the goods are carried by or for holders of rights and obligations under such acts.
3. In the cases referred to in points (b) to (f) of paragraph 2, goods shall keep their customs status as Community goods only if that status is established under certain conditions and by means laid down in the customs legislation.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the conditions under which and the means by which that customs status may be established, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Section 2
Community transit
Article 146
Obligations of the holder of the Community transit procedure and of the carrier and recipient of goods moving under the Community transit procedure
1. The holder of the Community transit procedure shall be responsible for the following:
(a)
presentation of the goods intact and the required information at the customs office of destination within the prescribed time limit and in compliance with the measures taken by the customs authorities to ensure their identification;
(b)
observance of the customs provisions relating to the procedure;
(c)
unless otherwise provided for in the customs legislation, provision of a guarantee in order to ensure payment of the amount of import or export duty corresponding to any customs debt or other charges, as provided for under other relevant provisions in force, which may be incurred in respect of the goods.
2. The obligation of the holder of the procedure shall be met and the transit procedure shall end when the goods placed under the procedure and the required information are available at the customs office of destination in accordance with the customs legislation.
3. A carrier or recipient of goods who accepts goods knowing that they are moving under the Community transit procedure shall also be responsible for presentation of the goods intact at the customs office of destination within the prescribed time limit and in compliance with the measures taken by the customs authorities to ensure their identification.
Article 147
Goods passing through the territory of a country outside the customs territory of the Community under the external Community transit procedure
1. The external Community transit procedure shall apply to goods passing through a territory outside the customs territory of the Community if one of the following conditions is satisfied:
(a)
provision is made to that effect under an international agreement;
(b)
carriage through that territory is effected under cover of a single transport document drawn up in the customs territory of the Community.
2. In the case referred to in paragraph 1(b), the operation of the external Community transit procedure shall be suspended while the goods are outside the customs territory of the Community.
CHAPTER 3
Storage
Section 1
Common provisions
Article 148
Scope
1. Under a storage procedure, non-Community goods may be stored in the customs territory of the Community without being subject to any of the following:
(a)
import duties;
(b)
other charges as provided for under other relevant provisions in force;
(c)
commercial policy measures, insofar as they do not prohibit the entry or exit of goods into or from the customs territory of the Community.
2. Community goods may be placed under the customs warehousing or free-zone procedure in accordance with the customs legislation or Community legislation governing specific fields, or in order to benefit from a decision granting repayment or remission of import duties.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down cases in which, and the conditions under which, Community goods may be placed under the customs warehousing or free-zone procedures, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 149
Responsibilities of the holder of the authorisation or procedure
1. The holder of the authorisation and the holder of the procedure shall be responsible for the following:
(a)
ensuring that goods under the temporary storage or customs warehousing procedures are not removed from customs supervision;
(b)
fulfilling the obligations arising from the storage of goods covered by the temporary storage or customs warehousing procedures;
(c)
complying with the particular conditions specified in the authorisation for the operation of a customs warehouse or temporary storage facilities.
2. By way of derogation from paragraph 1, where the authorisation concerns a public customs warehouse, it may provide that the responsibilities referred to in points (a) or (b) of paragraph 1 devolve exclusively upon the holder of the procedure.
3. The holder of the procedure shall be responsible for fulfilling the obligations arising from the placing of the goods under the temporary storage or customs warehousing procedures.
Article 150
Duration of a storage procedure
1. There shall be no limit to the length of time goods may remain under a storage procedure.
2. However, the customs authorities may set a time limit by which a storage procedure must be discharged in one of the following cases:
(a)
where a storage facility is operated by the customs authorities and available for use by any person for the temporary storage of goods under Article 151;
(b)
in exceptional circumstances, in particular where the type and nature of the goods may, in the case of long-term storage, pose a threat to human, animal or plant health or to the environment.
3. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the cases referred to in paragraph 2, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Section 2
Temporary storage
Article 151
Placing of goods in temporary storage
1. Where not otherwise declared for a customs procedure, the following non-Community goods shall be deemed to be declared for the temporary storage procedure by the holder of the goods at the moment of their presentation to customs:
(a)
goods which are brought into the customs territory of the Community, other than directly into a free zone;
(b)
goods which are brought from a free zone into another part of the customs territory of the Community;
(c)
goods for which the external transit procedure is ended.
The customs declaration shall be regarded as having been lodged and accepted by the customs authorities at the moment of presentation of the goods to customs.
2. The entry summary declaration, or a transit document replacing it, shall constitute the customs declaration for the temporary storage procedure.
3. The customs authorities may require the holder of the goods to provide a guarantee with a view to ensuring payment of the amount of import or export duty corresponding to any customs debt or other charges, as provided for under other relevant provisions in force, which may be incurred.
4. Where, for any reason, goods cannot be placed or can no longer be maintained under the temporary storage procedure, the customs authorities shall without delay take all measures necessary to regularise the situation of the goods. Articles 125 to 127 shall apply mutatis mutandis.
5. The Commission may, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Article.
Article 152
Goods in temporary storage
1. Goods under the temporary storage procedure shall be stored only in places authorised for temporary storage.
2. Without prejudice to the provisions of Article 91(2), goods under the temporary storage procedure shall be subject only to such forms of handling as are designed to ensure their preservation in an unaltered state without modifying their appearance or technical characteristics.
Section 3
Customs warehousing
Article 153
Storage in customs warehouses
1. Under the customs warehousing procedure, non-Community goods may be stored in premises or any other location authorised for that procedure by the customs authorities and under customs supervision, hereinafter referred to as ‘customs warehouses’.
2. Customs warehouses may be available for use by any person for the warehousing of goods (public customs warehouse), or for the storage of goods by the holder of an authorisation for customs warehousing (private customs warehouse).
3. Goods placed under the customs warehousing procedure may be temporarily removed from the customs warehouse. Such removal must, except in case of force majeure, be authorised in advance by the customs authorities.
Article 154
Community goods, end-use and processing activities
1. The customs authorities may, where an economic need exists and customs supervision will not be adversely affected, authorise the following to take place in a customs warehouse:
(a)
storage of Community goods;
(b)
processing of goods under the inward processing or end-use procedure, subject to the conditions provided for by these procedures.
2. In the cases referred to in paragraph 1, the goods shall not be regarded as being under the customs warehousing procedure.
Section 4
Free zones
Article 155
Designation of free zones
1. Member States may designate parts of the customs territory of the Community as free zones.
For each free zone the Member State shall determine the area covered and define the entry and exit points.
2. Free zones shall be enclosed.
The perimeter and the entry and exit points of the area of free zones shall be subject to customs supervision.
3. Persons, goods and means of transport entering or leaving free zones may be subject to customs controls.
Article 156
Buildings and activities in free zones
1. The construction of any building in a free zone shall require the prior approval of the customs authorities.
2. Subject to customs legislation, any industrial, commercial or service activity shall be permitted in a free zone. The carrying on of such activities shall be subject to notification, in advance, to the customs authorities.
3. The customs authorities may impose prohibitions or restrictions on the activities referred to in paragraph 2, having regard to the nature of the goods in question, or the requirements of customs supervision, or security or safety requirements.
4. The customs authorities may prohibit persons who do not provide the necessary assurance of compliance with the customs provisions from carrying on an activity in a free zone.
Article 157
Presentation of goods and their placement under the procedure
1. Goods brought into a free zone shall be presented to customs and undergo the prescribed customs formalities in the following cases:
(a)
where they are brought into the free zone directly from outside the customs territory of the Community;
(b)
where they have been placed under a customs procedure which is ended or discharged when they are placed under the free-zone procedure;
(c)
where they are placed under the free-zone procedure in order to benefit from a decision granting repayment or remission of import duties;
(d)
where legislation other than customs legislation provides for such formalities.
2. Goods brought into a free zone in circumstances other than those covered by paragraph 1 need not be presented to customs.
3. Without prejudice to Article 158, goods brought into a free zone are deemed to be placed under the free-zone procedure:
(a)
at the moment of their entry into a free zone, unless they have already been placed under another customs procedure;
(b)
at the moment when a transit procedure is ended, unless they are immediately placed under a subsequent customs procedure.
Article 158
Community goods in free zones
1. Community goods may be entered, stored, moved, used, processed or consumed in a free zone. In such cases the goods shall not be regarded as being under the free-zone procedure.
2. At the request of the person concerned, the customs authorities shall certify the customs status as Community goods of the following goods:
(a)
Community goods which enter a free zone;
(b)
Community goods which have undergone processing operations within a free zone;
(c)
goods released for free circulation within a free zone.
Article 159
Non-Community goods in free zones
1. Non-Community goods may, while they remain in a free zone, be released for free circulation or be placed under the inward processing, temporary admission or end-use procedure, under the conditions laid down for those procedures.
In such cases the goods shall not be regarded as being under the free-zone procedure.
2. Without prejudice to the provisions applicable to supplies or to victualling storage, where the procedure concerned so provides, paragraph 1 of this Article shall not preclude the use or consumption of goods of which the release for free circulation or temporary admission would not entail application of import duties or measures laid down under the common agricultural or commercial policies.
In the case of such use or consumption, no customs declaration for the release for free circulation or temporary admission procedure shall be required.
Such declaration shall, however, be required if such goods are subject to a tariff quota or ceiling.
Article 160
Bringing goods out of a free zone
Without prejudice to legislation in fields other than customs, goods in a free zone may be exported or re-exported from the customs territory of the Community, or brought into another part of the customs territory of the Community.
Articles 91 to 98 shall apply mutatis mutandis to goods brought into other parts of the customs territory of the Community.
Article 161
Customs status
Where goods are brought out of a free zone into another part of the customs territory of the Community or placed under a customs procedure, they shall be regarded as non-Community goods unless their customs status as Community goods has been proven by the certificate referred to in Article 158(2) or by any other status document provided for in Community customs legislation.
However, for the purposes of applying export duties and export licences or export control measures laid down under the common agricultural or commercial policies, such goods shall be regarded as Community goods, unless it is established that they do not have the customs status of Community goods.
CHAPTER 4
Specific use
Section 1
Temporary admission
Article 162
Scope
1. Under the temporary admission procedure non-Community goods intended for re-export may be used in the customs territory of the Community, with total or partial relief from import duties, and without being subject to any of the following:
(a)
other charges as provided for under other relevant provisions in force;
(b)
commercial policy measures, insofar as they do not prohibit the entry or exit of goods into or from the customs territory of the Community.
2. The temporary admission procedure may only be used provided that the following conditions are met:
(a)
the goods are not intended to undergo any change, except normal depreciation due to the use made of them;
(b)
it is possible to ensure that the goods placed under the procedure can be identified, except where, in view of the nature of the goods or of the intended use, the absence of identification measures is not liable to give rise to any abuse of the procedure or, in the case referred to in Article 142, where compliance with the conditions laid down in respect of equivalent goods can be verified;
(c)
the holder of the procedure is established outside the customs territory of the Community, except where otherwise provided for in the customs legislation;
(d)
the requirements for total or partial duty relief laid down in the Community customs legislation are met.
Article 163
Period during which goods may remain under the temporary admission procedure
1. The customs authorities shall determine the period within which goods placed under the temporary admission procedure must be re-exported or placed under a subsequent customs procedure. Such period must be long enough for the objective of authorised use to be achieved.
2. The maximum period during which goods may remain under the temporary admission procedure for the same purpose and under the responsibility of the same authorisation holder shall be 24 months, even where the procedure was discharged by placing the goods under another special procedure and subsequently placing them under the temporary admission procedure again.
3. Where, in exceptional circumstances, the authorised use cannot be achieved within the periods referred to in paragraphs 1 and 2, the customs authorities may, at the duly justified request of the authorisation holder, extend those periods for a reasonable duration.
Article 164
Situations covered by temporary admission
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the cases in which, and the conditions under which, the temporary admission procedure may be used and total or partial relief from import duties may be granted, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
In adopting those measures, account shall be taken of international agreements and of the nature and the use of the goods.
Article 165
Amount of import duty in case of temporary admission with partial relief from import duties
1. The amount of import duties in respect of goods placed under the temporary admission procedure with partial relief from import duties shall be set at 3 % of the amount of import duty which would have been payable on those goods had they been released for free circulation on the date on which they were placed under the temporary admission procedure.
That amount shall be payable for every month or fraction of a month during which the goods have been placed under temporary admission with partial relief from import duty.
2. The amount of import duty shall not exceed that which would have been payable if the goods in question had been released for free circulation on the date on which they were placed under the temporary admission procedure.
Section 2
End-use
Article 166
End-use procedure
1. Under the end-use procedure, goods may be released for free circulation under a duty exemption or at a reduced rate of duty on account of their specific use. They shall remain under customs supervision.
2. Customs supervision under the end-use procedure shall end in the following cases:
(a)
where the goods have been used for the purposes laid down for the application of the duty exemption or reduced rate of duty;
(b)
where the goods are exported, destroyed or abandoned to the State;
(c)
where the goods have been used for purposes other than those laid down for the application of the duty exemption or reduced duty rate and the applicable import duties have been paid.
3. Where a rate of yield is required, Article 167 shall apply mutatis mutandis to the end-use procedure.
CHAPTER 5
Processing
Section 1
General provisions
Article 167
Rate of yield
Except where a rate of yield has been specified in Community legislation governing specific fields, the customs authorities shall set either the rate of yield or average rate of yield of the processing operation or where appropriate, the method of determining such rate.
The rate of yield or average rate of yield shall be determined on the basis of the actual circumstances in which processing operations are, or are to be, carried out. That rate may be adjusted, where appropriate, in accordance with Articles 18 and 19.
Section 2
Inward processing
Article 168
Scope
1. Without prejudice to Article 142, under the inward-processing procedure non-Community goods may be used in the customs territory of the Community in one or more processing operations without such goods being subject to any of the following:
(a)
import duties;
(b)
other charges as provided for under other relevant provisions in force;
(c)
commercial policy measures, insofar as they do not prohibit the entry or exit of goods into or from the customs territory of the Community.
2. The inward-processing procedure may be used in cases other than repair and destruction only where, without prejudice to the use of production accessories, the goods placed under the procedure can be identified in the processed products.
In the case referred to in Article 142, the procedure may be used where compliance with the conditions laid down in respect of equivalent goods can be verified.
3. In addition to paragraphs 1 and 2, the inward-processing procedure may also be used for the following goods:
(a)
goods intended to undergo operations to ensure their compliance with technical requirements for their release for free circulation;
(b)
goods which have to undergo usual forms of handling in accordance with Article 141.
Article 169
Period for discharge
1. The customs authorities shall specify the period within which the inward-processing procedure is to be discharged, in accordance with Article 138.
That period shall run from the date on which the non-Community goods are placed under the procedure and shall take account of the time required to carry out the processing operations and to discharge the procedure.
2. The customs authorities may grant an extension, of reasonable duration, of the period specified pursuant to paragraph 1, on submission of a duly justified request by the holder of the authorisation.
The authorisation may specify that a period which commences in the course of a calendar month, quarter or semester shall end on the last day of a subsequent calendar month, quarter or semester respectively.
3. In cases of prior exportation in accordance with Article 142(2)(b), the customs authorities shall specify the period within which the non-Community goods must be declared for the procedure. That period shall run from the date of acceptance of the export declaration relating to the processed products obtained from the corresponding equivalent goods.
Article 170
Temporary re-export for further processing
Subject to authorisation by the customs authorities, some or all of the goods placed under the inward-processing procedure, or the processed products, may be temporarily re-exported for the purpose of further processing outside the customs territory of the Community, in accordance with the conditions laid down for the outward-processing procedure.
Section 3
Outward processing
Article 171
Scope
1. Under the outward-processing procedure Community goods may be temporarily exported from the customs territory of the Community in order to undergo processing operations. The processed products resulting from those goods may be released for free circulation with total or partial relief from import duties at the request of the holder of the authorisation or any other person established in the customs territory of the Community provided that that person has obtained the consent of the holder of the authorisation and the conditions of the authorisation are fulfilled.
2. Outward processing shall not be allowed for the following Community goods:
(a)
goods the export of which gives rise to repayment or remission of import duties;
(b)
goods which, prior to exportation, were released for free circulation under a duty exemption or at a reduced rate of duty by virtue of their end-use, for as long as the purposes of such end-use have not been fulfilled, unless those goods have to undergo repair operations;
(c)
goods the export of which gives rise to the granting of export refunds;
(d)
goods in respect of which a financial advantage other than refunds referred to in point (c) is granted under the common agricultural policy by virtue of the exportation of those goods.
3. In cases not covered by Articles 172 and 173 and where ad valorem duties are involved, the amount of the import duty shall be calculated on the basis of the cost of the processing operation undertaken outside the customs territory of the Community.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the rules for such calculation and the rules where specific duties are involved, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
4. The customs authorities shall specify the period within which goods temporarily exported must be reimported into the customs territory of the Community in the form of processed products, and placed under release for free circulation, in order to be able to benefit from total or partial relief from import duties. They may, extend that period, for a reasonable duration, on submission of a duly justified request by the holder of the authorisation.
Article 172
Goods repaired free of charge
1. Where it is established to the satisfaction of the customs authorities that goods have been repaired free of charge, either because of a contractual or statutory obligation arising from a guarantee or because of a manufacturing or material defect, they shall be granted total relief from import duties.
2. Paragraph 1 shall not apply where account was taken of the manufacturing or material defect at the time when the goods in question were first released for free circulation.
Article 173
Standard exchange system
1. Under the standard exchange system an imported product, hereinafter referred to as a ‘replacement product’, may, in accordance with paragraphs 2 to 5, replace a processed product.
2. The customs authorities shall authorise the standard exchange system to be used where the processing operation involves the repair of defective Community goods other than those subject to measures laid down under the common agricultural policy or to the specific arrangements applicable to certain goods resulting from the processing of agricultural products.
3. Replacement products shall have the same eight-digit Combined Nomenclature code, the same commercial quality and the same technical characteristics as the defective goods had the latter undergone repair.
4. Where the defective goods have been used before export, the replacement products must also have been used.
The customs authorities shall, however, waive the requirement set out in the first subparagraph if the replacement product has been supplied free of charge, either because of a contractual or statutory obligation arising from a guarantee or because of a material or manufacturing defect.
5. The provisions which would be applicable to the processed products shall apply to the replacement products.
Article 174
Prior importation of replacement products
1. The customs authorities shall, under the conditions they lay down, and at the request of the person concerned, authorise replacement products to be imported before the defective goods are exported.
In the event of such prior importation of a replacement product, a guarantee shall be provided covering the amount of the import duty that would be payable should the defective goods not be exported in accordance with paragraph 2.
2. The defective goods shall be exported within a period of two months from the date of acceptance by the customs authorities of the declaration for the release for free circulation of the replacement products.
3. Where, in exceptional circumstances, the defective goods cannot be exported within the period referred to in paragraph 2, the customs authorities may, at the duly justified request of the person concerned, extend that period for a reasonable duration.
TITLE VIII
DEPARTURE OF GOODS FROM THE CUSTOMS TERRITORY OF THE COMMUNITY
CHAPTER 1
Goods leaving the customs territory
Article 175
Obligation to lodge a pre-departure declaration
1. Goods destined to leave the customs territory of the Community shall be covered by a pre-departure declaration lodged or made available at the competent customs office before the goods are to be brought out of the customs territory of the Community.
However, the first subparagraph shall not apply to goods carried on means of transport which only pass through the territorial waters or the airspace of the customs territory of the Community without a stop therein.
2. The pre-departure declaration shall take the form of one of the following:
(a)
where goods leaving the customs territory of the Community are placed under a customs procedure for the purpose of which a customs declaration is required, the appropriate customs declaration;
(b)
a re-export notification, in accordance with Article 179;
(c)
where neither a customs declaration nor a re-export notification is required, the exit summary declaration referred to in Article 180.
3. The pre-departure declaration shall contain at least the particulars necessary for the exit summary declaration.
Article 176
Measures establishing certain details
1. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, concerning the following:
(a)
the cases in which, and the conditions under which, goods leaving the customs territory of the Community are not subject to a pre-departure declaration;
(b)
the conditions under which the requirement for a pre-departure declaration may be waived or adapted;
(c)
the deadline by which the pre-departure declaration is to be lodged or made available before the goods are brought out of the customs territory of the Community;
(d)
any exceptions from and variations to the deadline referred to in point (c);
(e)
the determination of the competent customs office at which the pre-departure declaration is to be lodged or made available and where risk analysis and risk-based export and exit controls are to be carried out,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
2. In adopting those measures, account shall be taken of the following:
(a)
special circumstances;
(b)
the application of those measures to certain types of goods traffic, modes of transport or economic operators;
(c)
international agreements which provide for special security arrangements.
Article 177
Customs supervision and exit formalities
1. Goods leaving the customs territory of the Community shall be subject to customs supervision and may be subject to customs controls. Where appropriate, the customs authorities may, in accordance with the measures adopted under paragraph 5, determine the route to be used, and the time limit to be respected when goods are to leave the customs territory of the Community.
2. Goods destined to leave the customs territory of the Community shall be presented to customs at the customs office competent for the place where the goods leave the customs territory of the Community and shall be subject to the application of exit formalities, which shall, as appropriate, include the following:
(a)
the repayment or remission of import duties or the payment of export refunds;
(b)
the collection of export duties;
(c)
the formalities required under provisions in force with regard to other charges;
(d)
the application of prohibitions and restrictions justified on grounds of, inter alia, public morality, public policy or public security, the protection of the health and life of humans, animals or plants, the protection of the environment, the protection of national treasures possessing artistic, historic or archaeological value and the protection of industrial or commercial property, including controls against drug precursors, goods infringing certain intellectual property rights and cash leaving the Community, as well as the implementation of fishery conservation and management measures and of commercial policy measures.
3. Goods leaving the customs territory of the Community shall be presented to customs by one of the following persons:
(a)
the person who exports the goods from the customs territory of the Community;
(b)
the person in whose name or on whose behalf the person who exports the goods from that territory acts;
(c)
the person who assumed responsibility for carriage of the goods prior to their export from the customs territory of the Community.
4. Release for exit shall be granted on condition that the goods in question leave the customs territory of the Community in the same condition as when the pre-departure declaration was accepted.
5. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of paragraphs 1, 2 and 3 of this Article.
CHAPTER 2
Export and re-export
Article 178
Community goods
1. Community goods destined to leave the customs territory of the Community shall be placed under the export procedure.
2. Paragraph 1 shall not apply to the following goods:
(a)
goods placed under the end-use or outward-processing procedure;
(b)
goods placed under the internal transit procedure or leaving the customs territory of the Community temporarily, in accordance with Article 103.
3. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures laying down the export formalities applicable to goods placed under the export procedure, under the end-use procedure or the outward-processing procedure.
Article 179
Non-Community goods
1. Non-Community goods destined to leave the customs territory of the Community shall be subject to a re-export notification to be lodged at the competent customs office and to the exit formalities.
2. Articles 104 to 124 shall apply mutatis mutandis to the re-export notification.
3. Paragraph 1 shall not apply to the following goods:
(a)
goods placed under the external transit procedure which only pass through the customs territory of the Community;
(b)
goods trans-shipped within, or directly re-exported from, a free zone;
(c)
goods under the temporary storage procedure which are directly re-exported from an authorised temporary storage facility.
Article 180
Exit summary declaration
1. Where goods are destined to leave the customs territory of the Community and a customs declaration or a re-export notification is not required, an exit summary declaration shall be lodged at the competent customs office, in accordance with Article 175.
2. The exit summary declaration shall be made using an electronic data-processing technique. Commercial, port or transport information may be used, provided that it contains the necessary particulars for an exit summary declaration.
3. In exceptional circumstances, customs authorities may accept paper-based exit summary declarations, provided that they apply the same level of risk management as that applied to exit summary declarations made using an electronic data-processing technique and that the requirements for the exchange of such data with other customs offices can be met.
Customs authorities may accept, instead of the lodging of the exit summary declaration, the lodging of a notification and access to the summary declaration data in the economic operator’s computer system.
4. The exit summary declaration shall be lodged by one of the following persons:
(a)
the person who brings the goods, or who assumes responsibility for the carriage of the goods, out of the customs territory of the Community;
(b)
the exporter or consignor or other person in whose name or on whose behalf the persons referred to in point (a) act;
(c)
any person who is able to present the goods in question or to have them presented to the competent customs authority.
Article 181
Amendment of the exit summary declaration
The declarant shall, at his request, be permitted to amend one or more particulars of the exit summary declaration after it has been lodged.
However, no amendment shall be possible after any of the following events:
(a)
the customs authorities have informed the person who lodged the summary declaration that they intend to examine the goods;
(b)
the customs authorities have established that the particulars in question are incorrect;
(c)
the customs authorities have already allowed the removal of the goods.
The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down exceptions to point (c) of the second subparagraph of this Article, shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
CHAPTER 3
Relief from export duties
Article 182
Temporary export
1. Without prejudice to Article 171, Community goods may be temporarily exported from the customs territory of the Community and benefit from export duty relief, conditional upon reimportation.
2. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt measures for the implementation of this Article.
TITLE IX
CUSTOMS CODE COMMITTEE AND FINAL PROVISIONS
CHAPTER 1
Customs Code Committee
Article 183
Further implementing measures
1. The Commission shall, in accordance with the regulatory procedure referred to in Article 184(2), adopt rules for the interoperability of Member States’ electronic customs systems as well as for the relevant Community components to bring about improved cooperation based upon electronic data exchange between customs authorities, between customs authorities and the Commission and between customs authorities and economic operators.
2. The measures designed to amend non-essential elements of this Regulation, by supplementing it, laying down the following:
(a)
the conditions under which the Commission may issue decisions requesting Member States to revoke or amend a decision - other than those referred to in Article 20(8)(c) issued within the framework of the customs legislation which deviates from comparable decisions of other competent authorities and thereby compromises the uniform application of customs legislation;
(b)
any other implementing measures, where necessary, including where the Community has accepted commitments and obligations in relation to international agreements which require the adaptation of provisions of the Code;
(c)
further cases and conditions under which the application of this Code may be simplified,
shall be adopted in accordance with the regulatory procedure with scrutiny referred to in Article 184(4).
Article 184
Committee
1. The Commission shall be assisted by the Customs Code Committee, hereinafter referred to as ‘the Committee’.
2. Where reference is made to this paragraph, Articles 5 and 7 of Decision 1999/468/EC shall apply, having regard to the provisions of Article 8 thereof.
The period laid down in Article 5(6) of Decision 1999/468/EC shall be set at three months.
3. Where reference is made to this paragraph, Articles 4 and 7 of Decision 1999/468/EC shall apply, having regard to the provisions of Article 8 thereof.
The period laid down in Article 4(3) of Decision 1999/468/EC shall be set at three months.
4. Where reference is made to this paragraph, Article 5a(1) to (4) and Article 7 of Decision 1999/468/EC shall apply, having regard to the provisions of Article 8 thereof.
Article 185
Further matters
The Committee may examine any question concerning the customs legislation which is raised by its chairman, either on the initiative of the Commission or at the request of a representative of a Member State, and which concerns, in particular, the following:
(a)
any problems arising from the application of customs legislation;
(b)
any position to be taken by the Community in committees, working groups and panels established by or under international agreements dealing with customs legislation.
CHAPTER 2
Final provisions
Article 186
Repeal
Regulations (EEC) No 3925/91, (EEC) No 2913/92 and (EC) No 1207/2001 are hereby repealed.
References to the repealed Regulations shall be construed as references to this Regulation and shall be read in accordance with the correlation tables set out in the Annex.
Article 187
Entry into force
This Regulation shall enter into force on the 20th day following its publication in the Official Journal of the European Union.
Article 188
Application
1. The second subparagraph of Article 1(3), second subparagraph of Article 5(1), first subparagraph of Article 5(2), Article 10(2), Article 11(3), second subparagraph of Article 12(2), Article 15(1), Article 16(5), Article 18(4), Article 19(5), Article 20(7), Article 20(8), Article 20(9), second subparagraph of Article 24(3), Article 25(3), Article 28(3), Article 30(2), Article 31(3), Article 33(5), Article 38, Article 39(3), Article 39(6), Article 43, Article 54, second subparagraph of Article 55(2), Article 56(9), Article 57(3), second subparagraph of Article 58, second subparagraph of Article 59(1), Article 62(3), Article 63(3), Article 65(3), third subparagraph of Article 67(1), Article 71, first subparagraph of Article 72(3), Article 76, Article 77(3), second subparagraph of Article 78(1), Article 78(5), Article 85, Article 86(7), first subparagraph of Article 87(3), second subparagraph of Article 88(4), Article 89(2), Article 93(2), Article 101(2), Article 103, Article 105(2), first subparagraph of Article 106(4), Article 107(3), second subparagraph of Article 108(1), Article 108(4), Article 109(2), Article 109(3), third subparagraph of Article 110(1), Article 111(3), Article 112(4), Article 113(3), second subparagraph of Article 114(2), second subparagraph of Article 115, first subparagraph of Article 116(2), Article 119(3), Article 122, Article 124(2), Article 128, Article 134, first subparagraph of Article 136(2), second subparagraph of Article 136(3), fourth subparagraph of Article 136(4), Article 137(2), Article 140(2), fourth subparagraph of Article 142(1), second subparagraph of Article 142(2), second subparagraph of Article 142(3), Article 143, Article 144(2), second subparagraph of Article 145(3), second subparagraph of Article 148(2), Article 150(3), Article 151(5), first subparagraph of Article 164, second subparagraph of Article 171(3), Article 176(1), Article 177(5), Article 178(3), third subparagraph of Article 181, Article 182(2), Article 183(1) and Article 183(2) shall be applicable from 24 June 2008.
2. All other provisions shall be applicable once the implementing provisions adopted on the basis of the Articles referred to in the paragraph 1 are applicable. The implementing provisions shall enter into force on 24 June 2009 at the earliest.
Notwithstanding the entry into force of the implementing provisions, the provisions of this Regulation referred to in this paragraph shall be applicable on 24 June 2013 at the latest.
3. Article 30(1) shall apply from 1 January 2011.
This Regulation shall be binding in its entirety and directly applicable in all Member States.
Done at Strasbourg, 23 April 2008.