Směrnice Rady 93/76/EHS
ze dne 13. září 1993
o omezování emisí oxidu uhličitého prostřednictvím zvyšování energetické účinnosti (SAVE)
RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 130s a 235 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise [1],
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],
s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],
vzhledem k tomu, že usnesením ze dne 16. září 1986 [4] Rada stanovila nové cíle energetické politiky Společenství na rok 1995 a konvergenci politik členských států;
vzhledem k tomu, že Rada ve složení pro životní prostředí a energetiku se na zasedání dne 29. října 1990 usnesla na tom, že Společenství a členské státy, za předpokladu, že ostatní vedoucí státy přijmou obdobné závazky, a při uznání cílů stanovených řadou členských států zaměřených na stabilizaci a snížení emisí v určitých lhůtách, jsou připraveny přijmout opatření k dosažení stabilizace celkových emisí oxidu uhličitého do roku 2000 na úroveň v roce 1990 ve Společenství jako celku a že členské státy, které vycházejí z poměrně nízké úrovně spotřeby energie, a tím i z nízké úrovně emisí měřených na obyvatele nebo na základě jiného vhodného podkladu, jsou oprávněny sledovat cíle nebo strategie ohledně emisí oxidu uhličitého, jež odpovídají jejich hospodářskému a sociálnímu rozvoji, a přitom usilovat o účinnější využívání energie při výkonu svých hospodářských činností;
vzhledem k tomu, že rozhodnutím 91/565/EHS [5] přijala Rada program SAVE, zaměřený na podporu zvyšování energetické účinnosti ve Společenství;
vzhledem k tomu, že podle článku 130r Smlouvy je cílem Společenství v oblasti životního prostředí zajištění obezřetného a racionálního využívání přírodních zdrojů; že tyto přírodní zdroje zahrnují ropné produkty, zemní plyn a pevná paliva, které jsou základními zdroji energie, ale také hlavními zdroji emisí oxidu uhličitého;
vzhledem k tomu, že Smlouva neobsahuje zvláštní pravomoci pro vydávání právních předpisů o energetických stránkách programů stanovených v této směrnici, a proto je třeba použít článek 235 Smlouvy;
vzhledem k tomu, že sektor domácností a služeb, jehož hlavní část tvoří domácnosti, představuje více než 40 % konečné spotřeby energie ve Společenství a dále roste, což je spojeno se zvýšením jeho spotřeby energie, a tudíž i zvýšením jeho emisí oxidu uhličitého;
vzhledem k tomu, že cílem této směrnice je zachování kvality životního prostředí a zajištění obezřetného a racionálního využívání přírodních zdrojů, což nespadá do výlučné pravomoci Společenství;
vzhledem k tomu, že k omezení emisí oxidu uhličitého a k podpoře racionálního využívání energie je nutné kolektivní úsilí všech členských států, jakož i opatření na úrovni Společenství;
vhledem k tomu, že opatření musí přijmout členské státy, podle zásady subsidiarity, na základě potenciálních zlepšení energetické účinnosti, efektivnosti nákladů, technické proveditelnosti a dopadu na životní prostředí;
vzhledem k tomu, že energetická certifikace, tím že poskytuje objektivní informace o energetické účinnosti budov, přispěje ke zlepšení přehlednosti trhu s nemovitostmi a povzbudí investice do opatření na úsporu energie;
vzhledem k tomu, že účtování nákladů na vytápění, klimatizaci a teplou vodu uživatelům budov úměrně ke skutečné spotřebě by mohlo přispět k úsporám energie v sektoru domácností; že by uživatelům mělo být umožněno regulovat svou vlastní spotřebu tepla a studené a teplé vody; že doporučení a usnesení o účtování nákladů na vytápění a teplou vodu přijatá Radou [6] byla provedena pouze ve dvou členských státech; že značná část nákladů na vytápění, klimatizaci a teplou vodu je doposud účtována na základě jiných faktorů, než je spotřeba energie;
vzhledem k tomu, že povzbuzování investic do opatření na úsporu energie ve veřejném sektoru vyžaduje nové metody finanční podpory; že by členské státy proto měly umožňovat a plně využívat nabízené možnosti financování třetími osobami;
vzhledem k tomu, že budovy budou mít vliv na dlouhodobou spotřebu energie; že nové budovy by proto měly být vybaveny účinnou tepelnou izolací na základě místních klimatických podmínek; že toto se vztahuje i na budovy orgánů veřejné moci a budovy často navštěvované veřejností, které by měly být příkladem zohlednění environmentálních a energetických hledisek;
vzhledem k tomu, že pravidelná údržba ohřívačů vody a klimatizačních systémů přispívá k udržování jejich správné činnosti v souladu s technickými vlastnostmi výrobku, a tím i k optimálnímu výkonu z hlediska environmentálního a energetického;
vzhledem k tom, že průmysl je všeobecně ochoten využívat energii účinněji s ohledem na své vlastní hospodářské cíle; že zejména v podnicích s vysokou spotřebou energie by měl být podporován energetický audit, aby se v tomto sektoru dosáhlo podstatnějšího zlepšení energetické účinnosti;
vzhledem k tomu, že zlepšení energetické účinnosti ve všech regionech Společenství upevní hospodářskou a sociální soudržnost ve Společenství podle článku 130a Smlouvy,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Účelem této směrnice je, aby členské státy dosáhly cíle v oblasti omezení emisí oxidu uhličitého prostřednictvím zlepšení energetické účinnosti, zejména vypracováním a prováděním programů v oblastech:
- energetické certifikace budov,
- účtování nákladů na vytápění, klimatizaci a teplou vodu na základě skutečné spotřeby,
- financování investic do energetické účinnosti ve veřejném sektoru třetími osobami,
- tepelné izolace nových budov,
- pravidelných inspekcí ohřívačů vody,
- energetických auditů v podnicích s vysokou spotřebou energie.
Součástí programů mohou být zákony, nařízení, ekonomické a administrativní nástroje, informace, vzdělávání a dobrovolné dohody, jejichž dopad může být objektivně odhadnut.
Článek 2
Členské státy vypracují a budou provádět programy zaměřené na energetickou certifikaci budov. Energetická certifikace budov, která pozůstává z popisu jejich energetických vlastností, musí poskytovat možným uživatelům informace týkající se energetické účinnosti budovy.
Pokud je to vhodné, může certifikace také obsahovat návrhy na zlepšení těchto energetických vlastností.
Článek 3
Členské státy vypracují a budou provádět programy zaměřené na účtování nákladů na vytápění, klimatizaci a teplou vodu, vypočítaných v patřičném poměru ke skutečné spotřebě. Tyto programy umožní rozdělení nákladů na tyto služby mezi uživatele části nebo celé budovy na základě určitého množství tepla a studené a teplé vody, spotřebované každým uživatelem. Toto se vztahuje na budovy nebo jejich části, které mají společné vytápění, klimatizaci nebo domácí zařízení na ohřev vody. Uživatelům těchto budov by mělo být umožněno regulovat svou vlastní spotřebu tepla a studené nebo teplé vody.
Článek 4
Členské státy vypracují a budou provádět programy zaměřené na umožňování financování investic do energetické účinnosti ve veřejném sektoru třetími osobami.
Pro účely této směrnice se "financováním třetí osobou" rozumí poskytnutí auditních, instalačních, provozních, údržbářských a finančních služeb pro investice do zlepšení energetické účinnosti, přičemž úplná nebo částečná návratnost nákladů na tyto služby závisí na úrovni úspor energie.
Článek 5
Členské státy vypracují a budou provádět programy zaměřené na to, aby nové budovy měly z dlouhodobého hlediska na základě norem platných v členských státech účinnou tepelnou izolaci na základě místních klimatických podmínek a s ohledem na plánované využití budovy.
Článek 6
Členské státy vypracují a budou provádět programy zaměřené na podporu pravidelných inspekcí kotelen s jmenovitým výkonem vyšším než 15 kW s cílem zlepšení provozních podmínek z hlediska spotřeby energie a omezení emisí oxidu uhličitého.
Článek 7
Členské státy vypracují a budou provádět programy na podporu pravidelných energetických auditů v průmyslových podnicích s vysokou spotřebou energie s cílem zlepšení jejich energetické účinnosti a omezení emisí oxidu uhličitého a mohou přijmout podobná opatření i pro jiné podniky s vysokou spotřebou energie.
Článek 8
Členské státy určí rozsah programů uvedených v článcích 1 až 7 na základě potenciálního zlepšení energetické účinnosti, efektivnosti nákladů, technické proveditelnosti a dopadu na životní prostředí.
Článek 9
Členské státy podají Komisi každé dva roky zprávu o výsledcích opatření přijatých za účelem provádění programů uvedených v této směrnici. Přitom informují Komisi o tom, pro které možnosti se ve svém souboru opatření rozhodnou. Kromě toho poskytnou Komisi na její vyžádání odůvodnění obsahu programů s přihlédnutím k článku 8.
Komisi je při posuzování zpráv členských států nápomocen poradní výbor zřízený rozhodnutím 91/565/EHS postupem podle článku 6 uvedeného rozhodnutí.
Článek 10
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nebo jiná opatření podle článku 1 nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí co nejdříve, nejpozději do 31. prosince 1994. Členské státy musí učinit všechna nezbytná opatření, aby splnily cíle této směrnice.
Právní a správní předpisy přijaté členskými státy za tímto účelem musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy. Toto se obdobně použije také při provádění programů v jiné formě.
2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů nebo jiných opatření podle článku 1, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 11
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 13. září 1993.
COUNCIL DIRECTIVE 93/76/EEC of 13 September 1993 to limit carbon dioxide emissions by improving energy efficiency (SAVE)
THE COUNCIL OF THE EUROPEAN COMMUNITIES,
Having regard to the Treaty establishing the European Economic Community, and in particular Articles 130s and 235 thereof,
Having regard to the proposal from the Commission (1),
Having regard to the opinion of the European Parliament (2),
Having regard to the opinion of the Economic and Social Committee (3),
Whereas, by its resolution of 16 September 1986 (4), the Council set new Community energy policy objectives for 1995 and convergence of the policies of the Member States;
Whereas the Council of Environment and Energy Ministers agreed at their meeting on 29 October 1990 that the Community and the Member States, assuming that other leading countries undertook similar commitments, and acknowledging the targets identified by a number of Member States for stabilizing or reducing emissions by different dates, were willing to take actions aimed at reaching stabilization of the total carbon dioxide emissions by the year 2000 at the 1990 level in the Community as a whole; whereas it was also agreed that Member States which start from relatively low levels of energy consumption and therefore low emissions measured on a per capita or other appropriate basis are entitled to have carbon dioxide targets and/or strategies corresponding to their economic and social development, while improving the energy efficiency of their economic activities;
Whereas by Decision 91/565/EEC the Council adopted the SAVE programme aimed at promoting energy efficiency in the Community (5);
Whereas Article 130r of the Treaty stipulates that the objective of action by the Community relating to the environment shall be to ensure a prudent and rational utilization of natural resources; whereas these natural resources include oil products, natural gas and solid fuels, which are essential sources of energy but also the leading sources of carbon dioxide emissions;
Whereas, since the Treaty has not provided elsewhere the powers required to legislate on energy-related aspects of the programmes laid down in this Directive, recourse should be had also to Article 235 of the Treaty;
Whereas the residential and tertiary sectors account for nearly 40 % of final energy consumption in the Community and are expanding, a trend which is bound to increase their energy consumption and hence also their carbon dioxide emissions;
Whereas this Directive aims to preserve the quality of the environment and to ensure a prudent and rational utilization of natural resources, which are matters of non-exclusive Community competence;
Whereas a collective effort by all Member States, implying measures at Community level, is necessary in order to limit carbon dioxide emissions and to promote the rational use of energy;
Whereas the measures are to be determined according to the principle of subsidiarity by Member States on the basis of potential improvements in energy efficiency, cost effectiveness, technical feasibility and environmental impact;
Whereas, by providing objective information on the energy characteristics of buildings, energy certification will help to improve transparency of the property market and to encourage investment in energy savings;
Whereas the billing, to occupiers of buildings, of heating, air-conditioning and hot water costs calculated, in an appropriate proportion, on the basis of actual consumption will contribute towards energy saving in the residential sector; whereas it is desirable that occupants of such buildings should be enabled to regulate their own consumption of heat, cold and hot water; whereas the recommendations and resolutions adopted by the Council on the billing of heating and hot water costs (6) have been applied in only two Member States; whereas a significant proportion of heating, air-conditioning and hot water costs are still being billed on the basis of factors other than energy consumption;
Whereas new methods of financial support are needed to promote investments in energy saving in the public sector; whereas, with that in mind, the Member States should permit and make full use of the possibilities offered by third-party financing;
Whereas buildings will have an impact on long-term energy consumption; whereas new buildings should therefore be fitted with efficient thermal insulation tailored to the local climate; whereas this applies also to public authority buildings where the public authorities should set an example in taking environmental and energy considerations into account;
Whereas regular maintenance of boilers contributes to maintaining their correct adjustment in accordance with the product specification and in that way to an optimal performance from an environmental and energy point of view;
Whereas industry is generally willing to make more efficient use of energy to meet its own economic objectives; whereas energy audits in particular in undertakings with high energy consumption should be promoted to bring about significant improvements in energy efficiency in this sector;
Whereas improving energy efficiency in all regions of the Community will strengthen economic and social cohesion in the Community, as provided for in Article 130a of the Treaty,
HAS ADOPTED THIS DIRECTIVE:
Article 1
The purpose of this Directive is the attainment by Member States of the objective of limiting carbon dioxide emissions by improving energy efficiency, notably by means of drawing up and implementing programmes in the following fields:
- energy certification of buildings,
- the billing of heating, air-conditioning and hot water costs on the basis of actual consumption,
- third-party financing for energy efficiency investments in the public sector,
- thermal insulation of new buildings,
- regular inspection of boilers,
- energy audits of undertakings with high energy consumption.
Programmes can include laws, regulations, economic and administrative instruments, information, education and voluntary agreements whose impact can be objectively assessed.
Article 2
Member States shall draw up and implement programmes on the energy certification of buildings. Energy certification of buildings, which shall consist of a description of their energy characteristics, must provide information for prospective users concerning a building's energy efficiency.
Whereas appropriate, certification may also include options for the improvement of these energy characteristics.
Article 3
Member States shall draw up and implement programmes on the billing of heating, air-conditioning and hot water costs calculated, in an appropriate proportion, on the basis of actual consumption. These programmes shall enable the cost of these services to be apportioned among the users of all or part of a building on the basis of the specific quantities of heat, of cold and of hot water consumed by each occupier. This shall apply to buildings or parts of buildings supplied by a collective heating, air-conditioning or domestic hot water installation. Occupants of such buildings should be enabled to regulate their own consumption of heat, cold or hot water.
Article 4
Member States shall draw up and implement programmes to permit third-party financing for energy efficiency investments in the public sector.
For the purposes of this Directive, 'third-party financing' means the overall provision of auditing, installation, operation, maintenance and financing services for an energy efficiency investment, with recovery of the cost of these services being contingent, either wholly or in part, on the level of energy savings.
Article 5
Member States shall draw up and implement programmes so that new buildings receive effective thermal insulation, taking a long-term view, on the basis of standards laid down by the Member States, taking account of climatic conditions or climatic areas and the intended use of the building.
Article 6
Member States shall draw up and implement programmes on the regular inspection of heating installations of an effective rated output of more than 15 Kw with the aim of improving operating conditions from the point of view of energy consumption and of limiting carbon dioxide emissions.
Article 7
Member States shall draw up and implement programmes with the aim of promoting the regular completion of energy audits of industrial undertakings with high energy consumption to improve their energy efficiency and limit emissions of carbon dioxide, and may make similar provisions for other undertakings with high energy consumption.
Article 8
Member States shall determine the scope of the programmes referred to in Articles 1 to 7 on the basis of potential improvements in energy efficiency, cost-effectiveness, technical feasibility and environmental impact.
Article 9
Member States shall report to the Commission every two years on the results of the measures taken to implement the programmes provided for in this Directive. In so doing, they shall inform the Commission of the choices they have made in their package of measures. In addition, they shall, on request, provide the Commission with justification for the content of the programmes, taking Article 8 into account.
In considering Member States' reports, the Commission shall be assisted by the advisory committee referred to in Decision 91/565/EEC following the procedure referred to in Article 6 of that Decision.
Article 10
1. Member States shall bring into force the laws, regulations and/or other measures as mentioned in Article 1 as necessary to comply with this Directive as soon as possible and not later than 31 December 1994. Member States are required to make all the necessary provisions to enable them to fulfil the objectives of this Directive.
When Member States adopt laws or regulations for this purpose, such laws or regulations shall contain a reference to this Directive or shall be accompanied by such reference on the occasion of their official publication. The methods of making such a reference shall be laid down by the Member States. This shall apply by analogy where the programmes are transposed in another form.
2. Member States shall communicate to the Commission the provisions of national law and/or other measures as mentioned in Article 1 which they adopt in the field covered by this Directive.
Article 11
This Directive is addressed to the Member States.
Done at Brussels, 13 September 1993.