SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2008/94/ES
ze dne 22. října 2008
o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele
(kodifikované znění)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 137 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice Rady 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele (3) byla několikrát podstatně změněna (4). Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by měla být uvedená směrnice kodifikována.
(2)
Charta Společenství základních sociálních práv pracovníků, přijatá dne 9. prosince 1989, stanoví v bodě 7, že dotvoření vnitřního trhu musí vést ke zlepšení životních a pracovních podmínek pracovníků ve Společenství a že toto zlepšení musí být tam, kde je to nezbytné, spojeno s rozvojem určitých hledisek právní úpravy zaměstnanosti, jako jsou postupy pro hromadné propouštění a postupy v případě úpadku.
(3)
Je nezbytné přijmout předpisy na ochranu zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele a pro zaručení jejich minimální ochrany, především pro zaručení úhrady jejich nesplacených pohledávek, s ohledem na nezbytnost vyrovnaného hospodářského a sociálního rozvoje ve Společenství. Za tím účelem by členské státy měly zřídit instituce zajišťující úhradu nesplacených pohledávek zaměstnanců.
(4)
Za účelem zajištění přiměřené ochrany dotyčných zaměstnanců je třeba definovat stav platební neschopnosti s ohledem na vývoj právních předpisů členských států v této oblasti a zahrnout pod tento pojem též jiná úpadková řízení než likvidaci. V této souvislosti by měly mít členské státy možnost stanovit, aby se za účelem založení platební povinnosti záruční instituce, pokud platební neschopnost vyústí v několik úpadkových řízení, tato situace považovala za jediné úpadkové řízení.
(5)
Je třeba zajistit, aby z oblasti působnosti této směrnice nebyli vyloučeni zaměstnanci uvedení ve směrnici Rady 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (5), ve směrnici Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS (6) a ve směrnici Rady 91/383/EHS ze dne 25. června 1991, kterou se doplňují opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci zaměstnanců v pracovním poměru na dobu určitou nebo v dočasném pracovním poměru (7).
(6)
Za účelem zajištění právní jistoty zaměstnanců v případě platební neschopnosti podniků, které provozují činnost ve více členských státech, a posílení práv zaměstnanců v souladu s judikaturou Soudního dvora Evropských společenství je třeba zavést ustanovení, která výslovně určí, která instituce je v takových případech příslušná pro úhradu nesplacených pohledávek zaměstnanců, a stanoví jako cíl spolupráce mezi příslušnými správními orgány členských států brzkou úhradu nesplacených pohledávek zaměstnanců. Dále je nezbytné zajistit řádné uplatňování předpisů v této oblasti stanovením spolupráce mezi příslušnými správními orgány členských států.
(7)
Členské státy mohou stanovit omezení odpovědnosti záručních institucí, které však musí být slučitelné se sociálním cílem této směrnice, a mohou vzít v úvahu rozdílné výše pohledávek.
(8)
Pro usnadnění identifikace úpadkových řízení, zejména těch, která přesahují hranice jednoho státu, je třeba stanovit, aby členské státy oznámily Komisi a ostatním členským státům druhy úpadkových řízení, která vedou k zásahu záruční instituce.
(9)
Jelikož cíle akce zamýšlené touto směrnicí nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jej může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(10)
Komise by měla předložit Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění a uplatňování této směrnice, zejména pokud jde o nové formy zaměstnávání objevující se v členských státech.
(11)
Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení uvedených směrnic ve vnitrostátním právu a jejich použitelnost stanovených v části C přílohy I,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na pohledávky zaměstnanců vznikající z pracovních smluv nebo pracovních poměrů vůči zaměstnavatelům, kteří se nacházejí v platební neschopnosti ve smyslu čl. 2 odst. 1.
2. Členské státy mohou výjimečně vyloučit z oblasti působnosti této směrnice pohledávky některých zaměstnanců z důvodu existence jiné formy záruky, je-li zjištěno, že poskytuje dotyčným osobám ochranu, která je rovnocenná ochraně vyplývající z této směrnice.
3. Členské státy mohou, pokud je tak již v jejich vnitrostátních právních předpisech stanoveno, i nadále vyloučit z oblasti působnosti této směrnice
a)
zaměstnance v domácnosti zaměstnané fyzickou osobou;
b)
rybáře odměňované formou podílu na výnosu.
Článek 2
1. Pro účely této směrnice je zaměstnavatel považován za platebně neschopného, pokud bylo na základě platební neschopnosti zaměstnavatele požádáno o zahájení kolektivního řízení podle příslušných právních a správních předpisů členského státu, jehož součástí je částečné nebo úplné zabavení aktiv zaměstnavatele a jmenování likvidátora nebo osoby s podobnou funkcí, pokud orgán, který je příslušný na základě zmíněných právních a správních předpisů,
a)
buď rozhodl o zahájení řízení;
b)
nebo konstatoval konečné zavření podniku nebo provozovny zaměstnavatele a nedostatek volných aktiv opravňujících k zahájení řízení.
2. Tato směrnice se nedotýká vnitrostátního práva, pokud jde o definice pojmů „zaměstnanec“, „zaměstnavatel“, „odměna“, „nabytá práva“ a „nabývaná práva“.
Členské státy však nesmějí z oblasti působnosti této směrnice vyloučit
a)
zaměstnance na částečný pracovní úvazek ve smyslu směrnice 97/81/ES;
b)
zaměstnance v pracovním poměru na dobu určitou ve smyslu směrnice 1999/70/ES;
c)
zaměstnance v dočasném pracovním poměru ve smyslu čl. 1 bodu 2 směrnice 91/383/EHS.
3. Členské státy nesmějí stanovit minimální dobu trvání pracovní smlouvy nebo pracovního poměru jako podmínku pro to, aby zaměstnanci mohli uplatnit své nároky podle této směrnice.
4. Tato směrnice nebrání členským státům v rozšíření ochrany zaměstnanců i na jiné situace platební neschopnosti, například na situace, kdy skutečně došlo k trvalému zastavení výplat, zjištěné v rámci jiných řízení, než jsou řízení zmíněná v odstavci 1, která jsou stanovena ve vnitrostátním právu.
Taková řízení však nezakládají záruční povinnost pro instituce ostatních členských států v případech uvedených v kapitole IV.
KAPITOLA II
USTANOVENÍ O ZÁRUČNÍCH INSTITUCÍCH
Článek 3
Členské státy přijmou opatření nezbytná k tomu, aby záruční instituce zajišťovaly, s výhradou článku 4, úhradu nesplacených pohledávek zaměstnanců, které vyplývají z pracovních smluv nebo z pracovních poměrů, včetně, pokud tak stanoví vnitrostátní právo, odstupného při skončení pracovního poměru.
Záruční instituce přebírá nesplacené mzdové pohledávky za období přede dnem určeným členským státem nebo případně po něm.
Článek 4
1. Členské státy mohou omezit povinnost záručních institucí uvedených v článku 3 uhradit pohledávky.
2. Pokud členské státy využijí možnosti podle odstavce 1, stanoví lhůtu, během níž musí záruční instituce uhradit nesplacené pohledávky. Tato lhůta nesmí být kratší než období pokrývající odměnu za tři poslední měsíce pracovního poměru přede dnem uvedeném v čl. 3 druhém pododstavci nebo po něm.
Členské státy mohou zahrnout toto tříměsíční minimální období do referenčního období v délce nejméně šesti měsíců.
Členské státy, které stanoví referenční období v délce nejméně osmnáct měsíců, mohou omezit lhůtu, během níž musí záruční instituce uhradit nesplacené pohledávky, na osm týdnů. V tom případě se pro výpočet minimálního období použijí období nejpříznivější pro zaměstnance.
3. Členské státy mohou stanovit horní mez pro úhrady prováděné záruční institucí. Tato horní mez však nesmí být nižší než úroveň, která je sociálně slučitelná se sociálním cílem této směrnice.
Pokud členské státy využijí této možnosti, uvědomí Komisi o metodách stanovení horní meze.
Článek 5
Členské státy upraví podrobnosti organizace, financování a fungování záručních institucí, které budou v souladu zejména s těmito zásadami:
a)
majetek institucí musí být nezávislý na provozním jmění zaměstnavatelů a musí být vytvořen tak, aby nemohl být v úpadkovém řízení zabaven;
b)
zaměstnavatelé musí přispívat na financování, ledaže je plně zajištěno orgány veřejné moci;
c)
povinnost institucí uhradit pohledávky je nezávislá na splnění povinnosti přispívat na financování.
KAPITOLA III
USTANOVENÍ O SOCIÁLNÍM ZABEZPEČENÍ
Článek 6
Členské státy mohou stanovit, že se články 3, 4 a 5 nevztahují na příspěvky vyplývající z vnitrostátních zákonných systémů sociálního zabezpečení nebo z doplňkových zaměstnaneckých nebo mezioborových systémů sociálního zabezpečení, které stojí mimo zákonné systémy sociálního zabezpečení v členských státech.
Článek 7
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby neuhrazení povinných příspěvků zaměstnavatele pojišťovacím institucím v souladu s vnitrostátními zákonnými systémy sociálního zabezpečení před vznikem jeho platební neschopnosti nemělo nepříznivý vliv na nárok zaměstnanců na dávky od těchto pojišťovacích institucí, pokud byly příspěvky zaměstnanců odečteny z vyplácené odměny.
Článek 8
Členské státy zajistí, aby byla přijata nezbytná opatření na ochranu zájmů zaměstnanců a osob, které již odešly z podniku nebo provozovny zaměstnavatele ke dni vzniku platební neschopnosti zaměstnavatele, pokud jde o nabytá nebo nabývaná práva na starobní důchody, včetně pozůstalostních důchodů, na základě doplňkových zaměstnaneckých nebo mezioborových systémů sociálního zabezpečení, které stojí mimo vnitrostátní zákonné systémy sociálního zabezpečení.
KAPITOLA IV
USTANOVENÍ O NADNÁRODNÍCH SITUACÍCH
Článek 9
1. Ocitne-li se podnik provozující činnosti na územích nejméně dvou členských států v platební neschopnosti ve smyslu čl. 2 odst. 1, je institucí příslušnou pro úhradu nesplacených pohledávek zaměstnanců instituce toho členského státu, na jehož území zaměstnanci pracují nebo obvykle pracují.
2. Rozsah práv zaměstnanců určuje právo, kterým se řídí příslušná záruční instituce.
3. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění, aby se v případech uvedených v odstavci 1 tohoto článku při určování stavu platební neschopnosti zaměstnavatele ve smyslu této směrnice přihlíželo k rozhodnutím přijatým v rámci úpadkového řízení podle čl. 2 odst. 1, o jehož zahájení bylo požádáno v jiném členském státě.
Článek 10
1. Pro účely provádění článku 9 členské státy stanoví vzájemnou výměnu důležitých informací mezi příslušnými správními orgány nebo záručními institucemi uvedenými v čl. 3 prvním pododstavci, která umožní zejména předávání informací záruční instituci příslušné pro úhradu nesplacených pohledávek zaměstnanců.
2. Členské státy sdělí Komisi a ostatním členským státům kontaktní údaje o svých příslušných správních orgánech nebo záručních institucích. Komise zpřístupní tyto informace veřejnosti.
KAPITOLA V
OBECNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 11
Tato směrnice se nedotýká možnosti členských států uplatňovat nebo přijímat právní a správní předpisy, které jsou pro zaměstnance příznivější.
Provádění této směrnice za žádných okolností nesmí sloužit k odůvodnění jakéhokoli zhoršení stavu, který již existuje v každém členském státě, a obecné úrovně ochrany zaměstnanců v oblasti, na kterou se tato směrnice vztahuje.
Článek 12
Tato směrnice se nedotýká možnosti členských států
a)
přijmout nezbytná opatření, aby se zamezilo zneužívání;
b)
odmítnout nebo omezit povinnost uhradit pohledávky podle článku 3 nebo záruční povinnost podle článku 7, pokud se zjistí, že splnění povinnosti není důvodné v důsledku zvláštních vztahů mezi zaměstnancem a zaměstnavatelem a společných zájmů vyjádřených v tajné dohodě mezi nimi;
c)
odmítnout nebo omezit povinnost uhradit pohledávky podle článku 3 nebo záruční povinnost podle článku 7 v případě, že zaměstnanec byl sám nebo společně se svými blízkými příbuznými vlastníkem podstatné části podniku nebo provozovny zaměstnavatele a měl značný vliv na činnosti tohoto podniku nebo provozovny.
Článek 13
Členské státy oznámí Komisi a ostatním členským státům druhy vnitrostátních úpadkových řízení, která spadají do oblasti působnosti této směrnice, a všechny jejich změny.
Komise zveřejní tato oznámení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 14
Členské státy sdělí Komisi znění právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 15
Do 8. října 2010 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění a uplatňování článků 1 až 4, 9 a 10, čl. 11 druhého pododstavce, čl. 12 písm. c) a článků 13 a 14 v členských státech.
Článek 16
Směrnice 80/987/EHS ve znění aktů uvedených v příloze I se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení uvedených směrnic ve vnitrostátním právu a jejich použitelnost stanovených v části C přílohy I.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
Článek 17
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 18
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 22. října 2008.
DIRECTIVE 2008/94/EC OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL
of 22 October 2008
on the protection of employees in the event of the insolvency of their employer
(Codified version)
(Text with EEA relevance)
THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION,
Having regard to the Treaty establishing the European Community, and in particular Article 137(2) thereof,
Having regard to the proposal from the Commission,
Having regard to the opinion of the European Economic and Social Committee (1),
After consultation of the Committee of the Regions,
Acting in accordance with the procedure laid down in Article 251 of the Treaty (2),
Whereas:
(1)
Council Directive 80/987/EEC of 20 October 1980 on the protection of employees in the event of the insolvency of their employer (3) has been substantially amended several times (4). In the interests of clarity and rationality the said Directive should be codified.
(2)
The Community Charter of Fundamental Social Rights for Workers adopted on 9 December 1989 states, in point 7, that the completion of the internal market must lead to an improvement in the living and working conditions of workers in the Community and that this improvement must cover, where necessary, the development of certain aspects of employment regulations such as procedures for collective redundancies and those regarding bankruptcies.
(3)
It is necessary to provide for the protection of employees in the event of the insolvency of their employer and to ensure a minimum degree of protection, in particular in order to guarantee payment of their outstanding claims, while taking account of the need for balanced economic and social development in the Community. To this end, the Member States should establish a body which guarantees payment of the outstanding claims of the employees concerned.
(4)
In order to ensure equitable protection for the employees concerned, the state of insolvency should be defined in the light of the legislative trends in the Member States and that concept should also include insolvency proceedings other than liquidation. In this context, Member States should, in order to determine the liability of the guarantee institution, be able to lay down that where an insolvency situation results in several insolvency proceedings, the situation is to be treated as a single insolvency procedure.
(5)
It should be ensured that the employees referred to in Council Directive 97/81/EC of 15 December 1997 concerning the Framework Agreement on part-time work concluded by UNICE, CEEP and the ETUC (5), Council Directive 1999/70/EC of 28 June 1999 concerning the framework agreement on fixed-term work concluded by the ETUC, UNICE and CEEP (6) and Council Directive 91/383/EEC of 25 June 1991 supplementing the measures to encourage improvements in the safety and health at work of workers with a fixed-duration employment relationship or a temporary employment relationship (7) are not excluded from the scope of this Directive.
(6)
In order to ensure legal certainty for employees in the event of insolvency of undertakings pursuing their activities in a number of Member States, and to strengthen employees’ rights in line with the established case-law of the Court of Justice of the European Communities, provisions should be laid down which expressly state which institution is responsible for meeting pay claims in these cases and establish as the aim of cooperation between the competent administrative authorities of the Member States the early settlement of employees’ outstanding claims. Furthermore it is necessary to ensure that the relevant arrangements are properly implemented by making provision for collaboration between the competent administrative authorities in the Member States.
(7)
Member States may set limitations on the responsibility of the guarantee institutions. Those limitations must be compatible with the social objective of the Directive and may take into account the different levels of claims.
(8)
In order to make it easier to identify insolvency proceedings, in particular in situations with a cross-border dimension, provision should be made for the Member States to notify the Commission and the other Member States about the types of insolvency proceedings which give rise to intervention by the guarantee institution.
(9)
Since the objective of the action to be taken cannot be sufficiently achieved by the Member States and can therefore be better achieved at Community level, the Community may adopt measures, in accordance with the principle of subsidiarity as set out in Article 5 of the Treaty. In accordance with the principle of proportionality, as set out in that Article, this Directive does not go beyond what is necessary in order to achieve that objective.
(10)
The Commission should submit to the European Parliament and the Council a report on the implementation and application of this Directive in particular as regards the new forms of employment emerging in the Member States.
(11)
This Directive should be without prejudice to the obligations of the Member States relating to the time-limits for transposition into national law and application of the Directives set out in Annex I, Part C,
HAVE ADOPTED THIS DIRECTIVE:
CHAPTER I
SCOPE AND DEFINITIONS
Article 1
1. This Directive shall apply to employees’ claims arising from contracts of employment or employment relationships and existing against employers who are in a state of insolvency within the meaning of Article 2(1).
2. Member States may, by way of exception, exclude claims by certain categories of employee from the scope of this Directive, by virtue of the existence of other forms of guarantee if it is established that these offer the persons concerned a degree of protection equivalent to that resulting from this Directive.
3. Where such provision already applies in their national legislation, Member States may continue to exclude from the scope of this Directive:
(a)
domestic servants employed by a natural person;
(b)
share-fishermen.
Article 2
1. For the purposes of this Directive, an employer shall be deemed to be in a state of insolvency where a request has been made for the opening of collective proceedings based on insolvency of the employer, as provided for under the laws, regulations and administrative provisions of a Member State, and involving the partial or total divestment of the employer’s assets and the appointment of a liquidator or a person performing a similar task, and the authority which is competent pursuant to the said provisions has:
(a)
either decided to open the proceedings; or
(b)
established that the employer’s undertaking or business has been definitively closed down and that the available assets are insufficient to warrant the opening of the proceedings.
2. This Directive is without prejudice to national law as regards the definition of the terms ‘employee’, ‘employer’, ‘pay’, ‘right conferring immediate entitlement’ and ‘right conferring prospective entitlement’.
However, the Member States may not exclude from the scope of this Directive:
(a)
part-time employees within the meaning of Directive 97/81/EC;
(b)
employees with a fixed-term contract within the meaning of Directive 1999/70/EC;
(c)
employees with a temporary employment relationship within the meaning of Article 1(2) of Directive 91/383/EEC.
3. Member States may not set a minimum duration for the contract of employment or the employment relationship in order for employees to qualify for claims under this Directive.
4. This Directive does not prevent Member States from extending employee protection to other situations of insolvency, for example where payments have been de facto stopped on a permanent basis, established by proceedings different from those mentioned in paragraph 1 as provided for under national law.
Such procedures shall not however create a guarantee obligation for the institutions of the other Member States in the cases referred to in Chapter IV.
CHAPTER II
PROVISIONS CONCERNING GUARANTEE INSTITUTIONS
Article 3
Member States shall take the measures necessary to ensure that guarantee institutions guarantee, subject to Article 4, payment of employees’ outstanding claims resulting from contracts of employment or employment relationships, including, where provided for by national law, severance pay on termination of employment relationships.
The claims taken over by the guarantee institution shall be the outstanding pay claims relating to a period prior to and/or, as applicable, after a given date determined by the Member States.
Article 4
1. Member States shall have the option to limit the liability of the guarantee institutions referred to in Article 3.
2. If Member States exercise the option referred to in paragraph 1, they shall specify the length of the period for which outstanding claims are to be met by the guarantee institution. However, this may not be shorter than a period covering the remuneration of the last three months of the employment relationship prior to and/or after the date referred to in the second paragraph of Article 3.
Member States may include this minimum period of three months in a reference period with a duration of not less than six months.
Member States having a reference period of not less than 18 months may limit the period for which outstanding claims are met by the guarantee institution to eight weeks. In this case, those periods which are most favourable to the employee shall be used for the calculation of the minimum period.
3. Member States may set ceilings on the payments made by the guarantee institution. These ceilings must not fall below a level which is socially compatible with the social objective of this Directive.
If Member States exercise this option, they shall inform the Commission of the methods used to set the ceiling.
Article 5
Member States shall lay down detailed rules for the organisation, financing and operation of the guarantee institutions, complying with the following principles in particular:
(a)
the assets of the institutions must be independent of the employers’ operating capital and be inaccessible to proceedings for insolvency;
(b)
employers must contribute to financing, unless it is fully covered by the public authorities;
(c)
the institutions’ liabilities must not depend on whether or not obligations to contribute to financing have been fulfilled.
CHAPTER III
PROVISIONS CONCERNING SOCIAL SECURITY
Article 6
Member States may stipulate that Articles 3, 4 and 5 shall not apply to contributions due under national statutory social security schemes or under supplementary occupational or inter-occupational pension schemes outside the national statutory social security schemes.
Article 7
Member States shall take the measures necessary to ensure that non-payment of compulsory contributions due from the employer, before the onset of his insolvency, to their insurance institutions under national statutory social security schemes does not adversely affect employees’ benefit entitlement in respect of these insurance institutions in so far as the employees’ contributions have been deducted at source from the remuneration paid.
Article 8
Member States shall ensure that the necessary measures are taken to protect the interests of employees and of persons having already left the employer’s undertaking or business at the date of the onset of the employer’s insolvency in respect of rights conferring on them immediate or prospective entitlement to old-age benefits, including survivors’ benefits, under supplementary occupational or inter-occupational pension schemes outside the national statutory social security schemes.
CHAPTER IV
PROVISIONS CONCERNING TRANSNATIONAL SITUATIONS
Article 9
1. If an undertaking with activities in the territories of at least two Member States is in a state of insolvency within the meaning of Article 2(l), the institution responsible for meeting employees’ outstanding claims shall be that in the Member State in whose territory they work or habitually work.
2. The extent of employees’ rights shall be determined by the law governing the competent guarantee institution.
3. Member States shall take the measures necessary to ensure that, in the cases referred to in paragraph 1 of this Article, decisions taken in the context of insolvency proceedings referred to in Article 2(1), which have been requested in another Member State, are taken into account when determining the employer’s state of insolvency within the meaning of this Directive.
Article 10
1. For the purposes of implementing Article 9, Member States shall make provision for the sharing of relevant information between their competent administrative authorities and/or the guarantee institutions mentioned in the first paragraph of Article 3, making it possible in particular to inform the guarantee institution responsible for meeting the employees’ outstanding claims.
2. Member States shall notify the Commission and the other Member States of the contact details of their competent administrative authorities and/or guarantee institutions. The Commission shall make that information publicly accessible.
CHAPTER V
GENERAL AND FINAL PROVISIONS
Article 11
This Directive shall not affect the option of Member States to apply or introduce laws, regulations or administrative provisions which are more favourable to employees.
Implementation of this Directive shall not under any circumstances be sufficient grounds for a regression in relation to the current situation in the Member States and in relation to the general level of protection of employees in the area covered by it.
Article 12
This Directive shall not affect the option of Member States:
(a)
to take the measures necessary to avoid abuses;
(b)
to refuse or reduce the liability referred to in the first paragraph of Article 3 or the guarantee obligation referred to in Article 7 if it appears that fulfilment of the obligation is unjustifiable because of the existence of special links between the employee and the employer and of common interests resulting in collusion between them;
(c)
to refuse or reduce the liability referred to in the first paragraph of Article 3 or the guarantee obligation referred to in Article 7 in cases where the employee, on his or her own or together with his or her close relatives, was the owner of an essential part of the employer’s undertaking or business and had a considerable influence on its activities.
Article 13
Member States shall notify the Commission and the other Member States of the types of national insolvency proceedings falling within the scope of this Directive, and of any amendments relating thereto.
The Commission shall publish these communications in the Official Journal of the European Union.
Article 14
Member States shall communicate to the Commission the text of the laws, regulations and administrative provisions which they adopt in the field covered by this Directive.
Article 15
By 8 October 2010 at the latest, the Commission shall submit to the European Parliament and to the Council a report on the implementation and application in the Member States of Articles 1 to 4, 9 and 10, Article 11, second paragraph, Article 12, point (c), and Articles 13 and 14.
Article 16
Directive 80/987/EEC, as amended by the acts listed in Annex I, is repealed, without prejudice to the obligations of the Member States relating to the time-limits for transposition into national law and application of the Directives set out in Annex I, Part C.
References to the repealed Directive shall be construed as references to this Directive and shall be read in accordance with the correlation table in Annex II.
Article 17
This Directive shall enter into force on the 20th day following its publication in the Official Journal of the European Union.
Article 18
This Directive is addressed to the Member States.
Done at Strasbourg, 22 October 2008.