SMĚRNICE RADY 2008/55/ES
ze dne 26. května 2008
o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z některých dávek, cel, daní a jiných opatření
(kodifikované znění)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na články 93 a 94 této smlouvy,
s ohledem na návrh Komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice Rady 76/308/EHS ze dne 15. března 1976 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z některých dávek, cel, daní a jiných opatření (3) byla několikrát podstatně změněna (4). Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by měla být uvedená směrnice kodifikována.
(2)
Působnost vnitrostátních předpisů týkajících se vymáhání pohledávek je omezena na území daného státu, což je samo o sobě překážkou fungování vnitřního trhu. Tento stav neumožňuje úplně a spravedlivě uplatňovat předpisy Společenství, zejména v oblasti společné zemědělské politiky, což usnadňuje podvodné praktiky.
(3)
V souvislosti s vývojem podvodů je třeba lépe čelit ohrožení finančních zájmů Společenství a členských států a ohrožení vnitřního trhu tak, aby se zabezpečila co nejlépe hospodářská soutěž v rámci vnitřního trhu a daňová neutralita vnitřního trhu..
(4)
Je proto nezbytné přijmout společná pravidla o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek.
(5)
Tato pravidla by se měla vztahovat na vymáhání pohledávek vyplývajících z různých opatření, které jsou součástí systému úplného nebo částečného financování Evropského zemědělského záručního fondu a Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova, z dávek a jiných poplatků a dovozních a vývozních cel, daně z přidané hodnoty, harmonizovaných spotřebních daní (tabákové výrobky, alkohol a alkoholické nápoje a minerální oleje), jakož i daní z příjmu a z majetku a daní z pojistného. Měla by se vztahovat též na vymáhání úroků, penále a správních pokut, s výjimkou jakékoli sankce trestní povahy, a poplatků vztahujících se k těmto pohledávkám.
(6)
Vzájemná pomoc by měla spočívat v tom, že dožádaný orgán jednak poskytne dožadujícímu orgánu informace, které dožadující orgán potřebuje k vymáhání pohledávek vzniklých v členském státě, v němž má sídlo dožádaný orgán, a doručí dlužníkovi veškeré akty vztahující se k těmto pohledávkám vydané v dotyčném členském státě, jednak na žádost dožadujícího orgánu vymáhá pohledávky vzniklé v členském státě, v němž má dožádaný orgán sídlo.
(7)
Tyto jednotlivé formy pomoci by měl dožádaný orgán poskytovat v souladu s právními a správními předpisy platnými v této oblasti v členském státě, v němž má sídlo.
(8)
Je nezbytné stanovit podmínky, jež musí dožadující orgán dodržet při podání žádosti o pomoc, a přesně vymezit zvláštní okolnosti, za kterých může dožádaný orgán v jednotlivých případech pomoc odmítnout.
(9)
Aby bylo možné lépe a účinněji vymáhat pohledávky, u kterých byla podána žádost o vymáhání, měl by být doklad o vymahatelnosti pohledávky v zásadě považován za doklad členského státu, ve kterém má dožádaný orgán sídlo.
(10)
Je-li dožádaný orgán požádán o vymáhání pohledávky na účet dožadujícího orgánu, měl by mít možnost, pokud to umožňují platné předpisy členského státu, ve kterém má sídlo a se souhlasem dožadujícího orgánu, poskytnout dlužníkovi lhůtu k zaplacení nebo povolit splácení ve splátkách. Případné úroky vyplývající z poskytnutí těchto platebních podmínek by měly být převedeny do členského státu, ve kterém má sídlo dožadující orgán.
(11)
Na odůvodněnou žádost dožadujícího orgánu by měl mít dožádaný orgán rovněž možnost, pokud to umožňují platné předpisy členského státu, ve kterém má sídlo, přijmout předběžná opatření k zajištění vymáhání pohledávek vzniklých v dožadujícím členském státě. Tyto pohledávky nejsou nezbytně předmětem přednostního zacházení jako obdobné pohledávky vzniklé v členském státě, v němž má sídlo dožádaný orgán.
(12)
Při vymáhání pohledávky v členském státě, ve kterém má sídlo dožádaný orgán, může dotyčná osoba napadnout pohledávku nebo doklad o její vymahatelnosti vystavený v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán. V těchto případech třeba stanovit, aby dotyčná osoba podala příslušnému orgánu členského státu, ve kterém má sídlo dožadující orgán, žalobu popírající pohledávku a aby dožádaný orgán, pokud dožadující orgán nepožaduje něco jiného, přerušil řízení o vymáhání pohledávky do doby, než uvedený orgán vydá rozhodnutí.
(13)
Je třeba stanovit, že dokumenty a informace poskytnuté v rámci vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek nelze použít k jiným účelům.
(14)
Použití vzájemné pomoci při vymáhání se nemůže, s výhradou výjimečných okolností, zakládat na finančním prospěchu nebo na zájmu na dosažených výsledcích, avšak členské státy by měly být schopny se dohodnout na úpravě náhrad v případech, kdy je vymáhání zvlášť obtížné.
(15)
Tato směrnice by neměla omezovat vzájemnou pomoc, na které se některé členské státy dohodly na základě dvoustranných nebo vícestranných dohod a ujednání.
(16)
Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (5).
(17)
Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení uvedených směrnic ve vnitrostátním právu stanovených v části C přílohy I,
PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Tato směrnice stanoví pravidla, která musí obsahovat právní a správní předpisy členských států s cílem zajistit v každém členském státě vymáhání pohledávek uvedených v článku 2, které vzniknou v jiném členském státě.
Článek 2
Tato směrnice se vztahuje na všechny pohledávky týkající se:
a)
náhrad, intervencí a dalších opatření, které jsou součástí částečného nebo úplného financování Evropského zemědělského záručního fondu (EZZF) a Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova (EZFRV), včetně částek, které mají být vybrány v souvislosti s těmito činnostmi;
b)
dávek a jiných poplatků stanovených v rámci společné organizace trhů v odvětví cukru;
c)
dovozních cel;
d)
vývozních cel;
e)
daně z přidané hodnoty;
f)
spotřebních daní z
i)
tabákových výrobků,
ii)
alkoholu a alkoholických nápojů,
iii)
minerálních olejů;
g)
daní z příjmu a z majetku;
h)
daní z pojistného;
i)
úroků, správních pokut, penále a nákladů souvisejících s pohledávkami uvedenými v písmenech a) až h), s výjimkou jakékoli sankce trestní povahy, stanovené platnými zákony členského státu, ve kterém má sídlo dožádaný orgán.
Vztahuje se také na pohledávky vyplývající z daní, které mají stejný nebo obdobný ráz jako daně z pojistného uvedené v čl. 3 bodě 6, které je doplní nebo nahradí. Příslušné orgány členských států sdělí sobě navzájem a Komisi data vstupu těchto daní v platnost.
Článek 3
Pro účely této směrnice se rozumí:
1)
„dožadujícím orgánem“ příslušný orgán některého členského státu, který podává žádost o pomoc týkající se pohledávky podle článku 2;
2)
„dožádaným orgánem“ příslušný orgán některého členského státu, kterému je žádost o pomoc určena;
3)
„dovozními cly“ cla a poplatky s rovnocenným účinkem na dovoz a dovozní poplatky stanovené v rámci společné zemědělské politiky nebo podle zvláštních režimů, které se vztahují na některé zboží, které je výsledkem zpracování zemědělských produktů;
4)
„vývozními cly“ cla a poplatky s rovnocenným účinkem na vývoz a vývozní poplatky stanovené v rámci společné zemědělské politiky nebo podle zvláštních režimů, které se vztahují na některé zboží, které je výsledkem zpracování zemědělských produktů;
5)
„daněmi z příjmu a z majetku“ daně, které jsou vyjmenovány v čl. 1 odst. 3 směrnice Rady (77/799/EHS) ze dne 19. prosince 1977 o vzájemné pomoci mezi příslušnými orgány členských států v oblasti přímých daní a daní z pojistného (6), ve spojení s čl. 1 odst. 4 uvedené směrnice;
6)
„daněmi z pojistného“
a)
:
v Belgii
:
i)
taxe annuelle sur les contrats d’assurance,
ii)
jaarlijkse taks op de verzekeringscontracten;
b)
:
v Dánsku
:
i)
afgift af lystfartøjsforsikringer,
ii)
afgift af ansvarsforsikringer for motorkøretøjer m.v.,
iii)
stempelafgift af forsikringspræmier;
c)
:
v Německu
:
i)
Versicherungssteuer,
ii)
Feuerschutzsteuer;
d)
:
v Řecku
:
i)
Φόρος κύκλου εργασιών (Φ.Κ.Ε),
ii)
Τέλη Χαρτοσήμου;
e)
:
ve Španělsku
:
Impuesto sobre las primas de seguros;
f)
:
ve Francii
:
taxe sur les conventions d’assurances;
g)
:
v Irsku
:
levy on insurance premiums;
h)
:
v Itálii
:
imposte sulle assicurazioni private ed i contratti vitalizi di cui alla legge 29.10.1967 No 1216;
i)
:
v Lucembursku
:
i)
impôt sur les assurances,
ii)
impôt dans l’intérêt du service d’incendie;
j)
:
na Maltě
:
taxxa fuq dokumenti u trasferimenti;
k)
:
v Nizozemsku
:
assurantiebelasting;
l)
:
v Rakousku
:
i)
Versicherungssteuer,
ii)
Feuerschutzsteuer;
m)
:
v Portugalsku
:
imposto de selo sobre os prémios de seguros;
n)
:
ve Slovinsku
:
i)
davek od prometa zavarovalnih poslov,
ii)
požarna taksa;
o)
:
ve Finsku
:
i)
eräistä vakuutusmaksuista suoritettava vero/skatt på vissa försäkringspremier,
ii)
palosuojelumaksu/brandskyddsavgift;
p)
:
ve Spojeném království
:
insurance premium tax (IPT).
Článek 4
1. Na žádost dožadujícího orgánu mu dožádaný orgán sdělí informace, které jsou pro něj užitečné pro vymáhání pohledávky.
Pro získání těchto informací vykonává dožádaný orgán pravomoci, které mu svěřují právní a správní předpisy vztahující se k vymáhání obdobných pohledávek vzniklých v členském státě, ve kterém má sídlo.
2. V žádosti o poskytnutí informací je uvedeno jméno, adresa osoby, ke které se vztahuje informace, jež má být poskytnuta, a všechny ostatní informace využitelné k jeho identifikaci, ke kterým má dožadující orgán běžně přístup, a povaha a výše pohledávky, která je předmětem žádosti.
3. Dožádaný orgán není povinen poskytnout informace:
a)
které by nebyl s to obdržet za účelem vymáhání obdobných pohledávek vzniklých v členském státě, ve kterém má sídlo;
b)
které by porušily ochranu obchodního, průmyslového nebo profesního tajemství;
c)
jejichž sdělení by mohlo ohrozit bezpečnost nebo veřejný pořádek daného státu.
4. Dožádaný orgán uvědomí dožadující orgán o důvodech odmítnutí žádosti o informace.
Článek 5
1. Na žádost dožadujícího orgánu doručí dožádaný orgán veškeré akty a rozhodnutí včetně soudních vztahující se k pohledávce nebo k jejímu vymáhání, vydané v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán, osobě, které jsou tyto akty a rozhodnutí určeny, v souladu s právními předpisy platnými pro doručování obdobných aktů v členském státě, ve kterém má dožádaný orgán sídlo.
2. V žádosti o doručení je uvedeno jméno, adresa příjemce a všechny ostatní informace využitelné k jeho identifikaci, ke kterým má dožadující orgán běžně přístup, povaha a předmět doručovaného aktu nebo rozhodnutí, případně jméno a adresa dlužníka a všechny ostatní informace využitelné k jeho identifikaci, ke kterým má dožadující orgán běžně přístup, a pohledávka uvedená v aktu nebo v rozhodnutí, jakož i ostatní využitelné informace.
3. Dožádaný orgán neprodleně uvědomí dožadující orgán o úkonech učiněných k vyřízení žádosti o doručení, a zejména o dni předání aktu nebo rozhodnutí osobě, které je určen.
Článek 6
Na žádost dožadujícího orgánu vymáhá dožádaný orgán v souladu s právními a správními předpisy týkajícími se vymáhání obdobných pohledávek vzniklých v členském státě, ve kterém má dožádaný orgán sídlo, pohledávky, pro které byl vydán doklad o vymahatelnosti.
Za tímto účelem je s každou pohledávkou, která je předmětem žádosti o vymáhání, zacházeno jako s pohledávkou členského státu, ve kterém má sídlo dožádaný orgán, s výjimkou případů, kdy se použije článek 12.
Článek 7
1. K žádosti o vymáhání pohledávky, kterou dožadující orgán zašle dožádanému orgánu, musí být přiloženo úřední vyhotovení nebo ověřená kopie dokladu o její vymahatelnosti vydaného v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán, a případně originální vyhotovení nebo ověřený opis jiných dokladů nezbytných k vymáhání pohledávky.
2. Dožadující orgán může požádat o vymáhání pohledávky pouze pokud:
a)
pohledávka nebo doklad o její vymahatelnosti nebyly v členském státě, ve kterém má sídlo, napadeny s výjimkou případů, kde se použije čl. 12 odst. 2 druhý pododstavec;
b)
v členském státě, ve kterém má sídlo, využil vhodné postupy pro vymáhání, které lze uplatnit na základě dokladu uvedeného v odstavci 1, a přijatá opatření nevedla k úplnému uhrazení pohledávky.
3. V žádosti o vymáhání jsou uvedeny:
a)
jméno, adresa a všechny ostatní informace využitelné k identifikaci dané osoby nebo třetí osoby, která drží její aktiva;
b)
jméno, adresa a všechny ostatní informace využitelné k identifikaci dožadujícího orgánu;
c)
odkaz na doklad o vymahatelnosti pohledávky vydaný v členském státě, ve kterém má dožadující orgán sídlo;
d)
povaha a výše pohledávky, včetně jistiny, úroku a všech ostatních dlužných penále, pokut a nákladů, uvedené v měnách členských států, ve kterých mají oba orgány sídlo;
e)
datum, kdy dožadující nebo dožádaný orgán oznámil doklad příjemci;
f)
počátek a délka lhůty, během které je vymáhání možné podle platných právních předpisů členského státu, ve kterém má dožadující orgán sídlo;
g)
veškeré ostatní užitečné informace.
Žádost o vymáhání rovněž obsahuje prohlášení dožadujícího orgánu potvrzující, že podmínky stanovené v odstavci 2 byly splněny.
4. Dožadující orgán poskytne dožádanému orgánu veškeré užitečné informace vztahující se k záležitosti, v níž byla podána žádost o vymáhání pohledávky, jakmile se o nich dozví.
Článek 8
Doklad o vymahatelnosti pohledávky se přímo uzná a bez dalšího považuje za doklad o vymahatelnosti pohledávky členského státu, ve kterém má dožádaný orgán sídlo.
Odchylně od prvního pododstavce může být doklad o vymahatelnosti pohledávky případně v souladu s předpisy platnými v členském státě, ve kterém má sídlo dožádaný orgán, potvrzen, uznán, doplněn nebo nahrazen dokladem o vymahatelnosti platným na území tohoto členského státu.
Členské státy usilují o splnění formálních náležitostí týkajících se tohoto potvrzení, uznání, doplnění nebo nahrazení do tří měsíců ode dne obdržení žádosti o vymáhání, s výjimkou případů uvedených ve čtvrtém pododstavci. Nesmějí být odmítnuty, je-li doklad o vymahatelnosti řádně vyhotoven. Dožádaný orgán uvědomí dožadující orgán o důvodech případného překročení lhůty tří měsíců.
Pokud splnění některé formální náležitosti vyústí v napadení pohledávky nebo dokladu o její vymahatelnosti vydaného dožadujícím orgánem, použije se článek 12.
Článek 9
1. Pohledávky se vymáhají v měně členského státu, ve kterém má sídlo dožádaný orgán. Dožádaný orgán poukáže dožadujícímu orgánu celou výši pohledávky, kterou vymůže.
2. Dožádaný orgán může, umožňují-li to právní a správní předpisy platné v členském státě, ve kterém má sídlo, po poradě s dožadujícím orgánem poskytnout dlužníkovi lhůtu k zaplacení nebo mu povolit placení ve splátkách. Úroky, které dožádaný orgán vybere na základě odložení platby, rovněž poukáže členskému státu, ve kterém má sídlo dožadující orgán.
Ode dne, kdy je doklad o vymahatelnosti pohledávky přímo uznán podle prvního pododstavce článku 8 nebo potvrzen, uznán, doplněn nebo nahrazen podle čl. 8 druhého pododstavce, se účtuje úrok z prodlení podle právních a správních předpisů platných v členském státě, ve kterém má sídlo dožádaný orgán, a rovněž se poukáží členskému státu, ve kterém má sídlo dožadující orgán.
Článek 10
Odchylně od čl. 6 druhého pododstavce nejsou pohledávky, které mají být vymáhány, nezbytně předmětem přednostního zacházení jako obdobné pohledávky vzniklé v členském státě, ve kterém má sídlo dožádaný orgán.
Článek 11
Dožádaný orgán neprodleně uvědomí dožadující orgán o úkonech, které podnikl na žádost o vymáhání pohledávky.
Článek 12
1. Napadne-li dotyčná osoba v řízení o vymáhání pohledávky pohledávku nebo doklad o vymahatelnosti vydaný v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán, podá žalobu k příslušnému orgánu členského státu, ve kterém má sídlo dožadující orgán, v souladu s právními předpisy platnými v tomto státě. Tento úkon oznámí dožadující orgán dožádanému orgánu. Dožádanému orgánu jej může oznámit rovněž dotyčná osoba.
2. Jakmile dožádaný orgán obdrží oznámení podle odstavce 1 od dožadujícího orgánu nebo od dotyčné osoby, přeruší řízení o vymáhání pohledávky až do rozhodnutí příslušného orgánu v této věci, pokud dožadující orgán nevyžaduje v souladu s druhým pododstavcem tohoto odstavce jinak. Považuje-li to dožádaný orgán za potřebné, a aniž je dotčen článek 13, může přijmout předběžná opatření k zajištění úhrady pohledávky, pokud to právní předpisy platné v daném členském státě, ve kterém má sídlo, u obdobných pohledávek umožňují.
Dožadující orgán může v souladu s správními a právními předpisy platnými v členském státě, ve kterém má sídlo, požádat dožádaný orgán, aby vymáhal napadenou pohledávku, pokud to dovolují právní a správní předpisy platné v členském státě, ve kterém má dožádaný orgán sídlo. Jestliže výsledek sporu poté vyzní ve prospěch dlužníka, je dožadující orgán povinen nahradit všechny vymožené částky a všechny případné náhrady, jež je nutno zaplatit podle právních předpisů platných v členském státě, ve kterém má dožádaný orgán sídlo.
3. Jsou-li napadena opatření k vymáhání pohledávky přijatá v členském státě, ve kterém má sídlo dožádaný orgán, bude žaloba podána k příslušnému orgánu tohoto členského státu v souladu s jeho právními předpisy.
4. Je-li příslušným orgánem, ke kterému byla podána žaloba podle odstavce 1, řádný nebo správní soud, je rozhodnutí tohoto soudu, je-li ve prospěch dožadujícího orgánu a povoluje vymáhání pohledávky v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán, dokladem o vymahatelnosti ve smyslu článků 6, 7 a 8 a vymáhání pohledávky se provede na základě uvedeného rozhodnutí.
Článek 13
Na odůvodněnou žádost dožadujícího orgánu přijme dožádaný orgán předběžná opatření potřebná k zajištění úhrady pohledávky, pokud to umožňují právní předpisy platné v členském státě, ve kterém má dožádaný orgán sídlo.
Pro použití odstavce 1 se použijí přiměřeně článek 6, čl. 7 odst. 1, 3 a 4 a články 8, 11, 12 a 14.
Článek 14
Dožádaný orgán není povinen:
a)
poskytnout pomoc uvedenou v článcích 6 až 13, jestliže by vymáhání pohledávky v důsledku situace dlužníka způsobilo vážné hospodářské nebo sociální obtíže v členském státě, ve kterém má dožádaný orgán sídlo, pokud to platné právní a správní předpisy v členském státě, ve kterém má dožádaný orgán sídlo, dovolují u obdobných vnitrostátních pohledávek;
b)
poskytnout pomoc podle článků 4 až 13, jestliže se původní žádost podle článku 4, 5 nebo 6 týká pohledávek starších pěti let, počítáno ode dne, kdy je podle právních a správních předpisů platných v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán, vydán doklad o vymahatelnosti, do dne podání žádosti. Byly-li však pohledávka nebo doklad o vymahatelnosti napadeny, počíná lhůta běžet okamžikem, kdy dožadující stát zjistí, že pohledávku nebo doklad o vymahatelnosti již nelze dále napadnout.
Dožádaný orgán uvědomí dožadující orgán o důvodech odmítnutí žádosti o pomoc. Toto odůvodněné odmítnutí sdělí rovněž Komisi.
Článek 15
1. Otázky týkající se promlčecích lhůt se řídí výlučně právními předpisy platnými v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán.
2. Úkony související s vymáháním pohledávky provedené dožádaným orgánem v souladu se žádostí o pomoc, které by v případě, že by byly provedeny dožadujícím orgánem, stavěly nebo přerušovaly promlčecí dobu podle právních předpisů platných v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán, se pro otázky tohoto účinku považují za provedené v uvedeném státě.
Článek 16
Doklady a informace předané dožádanému orgánu na základě této směrnice může dožádaný orgán předat pouze:
a)
osobě, která je uvedena v žádosti o pomoc;
b)
osobám a orgánům příslušným k vymáhání pohledávek a pouze k tomuto účelu;
c)
soudním orgánům jednajícím ve věcech, které se týkají vymáhání těchto pohledávek.
Článek 17
Žádosti o pomoc, doklad o vymahatelnosti a ostatní přiložené dokumenty jsou opatřeny překladem do úředního jazyka nebo do některého z úředních jazyků členského státu, ve kterém má sídlo dožádaný orgán, aniž je dotčena možnost dožádaného orgánu upustit od vyžadování takového překladu.
Článek 18
1. Dožádaný orgán vymáhá od dotyčné osoby a ponechá si všechny náklady spojené s vymáháním, které mu byly způsobeny, podle právních předpisů členského státu, ve kterém má sídlo, které se vztahují na obdobné pohledávky.
2. Členské státy se vzdávají všech vzájemných nároků na náhradu nákladů vzniklých při poskytování vzájemné pomoci na základě této směrnice.
3. Je-li vymáhání zvlášť obtížné, způsobí velmi vysoké náklady nebo se týká boje proti organizovanému zločinu, mohou se dožadující a dožádaný orgán dohodnout na zvláštních možnostech úhrady.
4. Členský stát, ve kterém má sídlo dožadující orgán, ručí členskému státu, ve kterém má sídlo dožádaný orgán, za všechny náklady a ztráty vzniklé z činnosti uznané za neodůvodněnou co do oprávněnosti pohledávky nebo platnosti dokladu vydaného dožadujícím orgánem.
Článek 19
Členské státy si navzájem poskytnou seznam orgánů příslušných k podávání žádostí o pomoc a jejich přijímání.
Článek 20
1. Komisi je nápomocen Výbor pro vymáhání pohledávek (dále jen „výbor“).
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.
Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
Článek 21
Výbor se může zabývat jakoukoli otázkou týkající se používání této směrnice, kterou mu k posouzení předloží jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.
Článek 22
Prováděcí pravidla k čl. 4 odst. 2 a 4, čl. 5 odst. 2 a 3, článkům 7, 8, 9, 11, čl. 12 odst. 1 a 2, článku 14, čl. 18 odst. 3 a článku 24 a pravidla pro určení prostředků, kterými lze předávat sdělení mezi orgány, pravidla pro přepočet, pro poukazování vymožených částek a pro určení minimální výše pohledávky, ohledně které lze požádat o pomoc, se stanoví postupem uvedeným v čl. 20 odst. 2.
Článek 23
Tato směrnice nevylučuje poskytování vzájemné pomoci v širším rozsahu, který si mezi sebou dohodly nebo dohodnou některé členské státy na základě dohod nebo ujednání, včetně těch, které se týkají oznamování soudních nebo mimosoudních aktů.
Článek 24
Každý členský stát uvědomí Komisi o opatřeních, která přijal k provedení této směrnice.
Komise sdělí tyto informace ostatním členským státům.
Každý členský stát informuje každoročně Komisi o počtu žádostí o informace, oznámení a vymáhání zaslaných a přijatých každý rok, o výši pohledávek, jichž se týkají, a o vymožených částkách.
Komise předkládá každé dva roky Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování těchto ustanovení a o dosažených výsledcích.
Článek 25
Směrnice 76/308/EHS ve znění aktů uvedených v částech A a B přílohy I se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení uvedených směrnic ve vnitrostátním právu stanovených v části C přílohy I.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze II.
Článek 26
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 27
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 26. května 2008.
COUNCIL DIRECTIVE 2008/55/EC
of 26 May 2008
on mutual assistance for the recovery of claims relating to certain levies, duties, taxes and other measures
(Codified version)
THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION,
Having regard to the Treaty establishing the European Community, and in particular Articles 93 and 94 thereof,
Having regard to the proposal from the Commission,
Having regard to the opinion of the European Parliament (1),
Having regard to the opinion of the European Economic and Social Committee (2),
Whereas:
(1)
Council Directive 76/308/EEC of 15 March 1976 on mutual assistance for the recovery of claims relating to certain levies, duties, taxes and other measures (3) has been substantially amended several times (4). In the interests of clarity and rationality the said Directive should be codified.
(2)
The fact that national provisions relating to recovery are applicable only within national territories is in itself an obstacle to the functioning of the internal market. This situation prevents Community rules from being fully and fairly applied, particularly in the area of the common agricultural policy, and facilitates fraudulent operations.
(3)
It is necessary to meet the threat to the financial interests of the Community and the Member States and to the internal market posed by the development of fraud so as to safeguard better the competitiveness and fiscal neutrality of the internal market.
(4)
It is therefore necessary to adopt common rules on mutual assistance for recovery.
(5)
These rules should apply to the recovery of claims resulting from the various measures which form part of the system of total or partial financing of the European Agricultural Guarantee Fund and the European Agricultural Fund for Rural Development, to the recovery of levies and other duties and import and export duties, valued added tax and harmonised excise duties (manufactured tobacco, alcohol and alcoholic beverages and mineral oils), as well as of taxes on income, on capital and on insurance premiums. They should also apply to the recovery of interest, administrative penalties and fines, with the exclusion of any sanction of a criminal nature, and costs incidental to such claims.
(6)
Mutual assistance should consist of the following: the requested authority should on the one hand supply the applicant authority with the information which the latter needs in order to recover claims arising in the Member State in which it is situated and notify the debtor of all instruments relating to such claims emanating from that Member State, and on the other hand it should recover, at the request of the applicant authority, the claims arising in the Member State in which the latter is situated.
(7)
These different forms of assistance should be afforded by the requested authority in compliance with the laws, regulations and administrative provisions governing such matters in the Member State in which it is situated.
(8)
It is necessary to lay down the conditions in accordance with which requests for assistance must be drawn up by the applicant authority and to give a limitative definition of the particular circumstances in which the requested authority may refuse assistance in any given case.
(9)
In order to permit more efficient and effective recovery of claims in respect of which a request for recovery has been made, the instrument permitting enforcement of the claim should, in principle, be treated as an instrument of the Member State in which the requested authority is situated.
(10)
When the requested authority is required to act on behalf of the applicant authority to recover a claim, it should be able, if the provisions in force in the Member State in which it is situated so permit and with the agreement of the applicant authority, to allow the debtor time to pay or authorise payment by instalment. Any interest charged on such payment facilities should also be remitted to the Member State in which the applicant authority is situated.
(11)
Upon a reasoned request from the applicant authority, the requested authority should also be able, in so far as the provisions in force in the Member State in which it is situated so permit, to take precautionary measures to guarantee the recovery of claims arising in the applicant Member State. Such claims should not necessarily benefit from the privileges accorded to similar claims arising in the Member State in which the requested authority is situated.
(12)
During the recovery procedure in the Member State in which the requested authority is situated the claim or the instrument authorising its enforcement issued in the Member State in which the applicant authority is situated may be contested by the person concerned. It should be laid down in such cases that the person concerned must bring the action contesting the claim before the competent body of the Member State in which the applicant authority is situated and that the requested authority must suspend, unless the applicant authority requests otherwise, any enforcement proceedings which it has begun until a decision is taken by the aforementioned body.
(13)
It should be laid down that documents and information communicated in the course of mutual assistance for recovery may not be used for other purposes.
(14)
The use of mutual assistance for recovery cannot, save in exceptional circumstances, be based on financial benefits or an interest in the results obtained, but Member States should be able to agree the reimbursement arrangements when recovery poses a specific problem.
(15)
This Directive should not curtail mutual assistance between particular Member States under bilateral or multilateral agreements or arrangements.
(16)
The measures necessary for the implementation of this Directive should be adopted in accordance with Council Decision 1999/468/EC of 28 June 1999 laying down the procedures for the exercise of implementing powers conferred on the Commission (5).
(17)
This Directive should be without prejudice to the obligations of the Member States relating to the time-limits for transposition into national law of the Directives set out in Annex I, Part C,
HAS ADOPTED THIS DIRECTIVE:
Article 1
This Directive lays down the rules to be incorporated into the laws, regulations and administrative provisions of the Member States to ensure the recovery in each Member State of the claims referred to in Article 2 which arise in another Member State.
Article 2
This Directive shall apply to all claims relating to:
(a)
refunds, interventions and other measures forming part of the system of total or partial financing of the European Agricultural Guarantee Fund (EAGF) and the European Agricultural Fund for Rural Development (EAFRD), including sums to be collected in connection with these actions;
(b)
levies and other duties provided for under the common organisation of the market for the sugar sector;
(c)
import duties;
(d)
export duties;
(e)
value added tax;
(f)
excise duties on:
(i)
manufactured tobacco,
(ii)
alcohol and alcoholic beverages,
(iii)
mineral oils;
(g)
taxes on income and capital;
(h)
taxes on insurance premiums;
(i)
interest, administrative penalties and fines, and costs incidental to the claims referred to in points (a) to (h), with the exclusion of any sanction of a criminal nature as determined by the laws in force in the Member State in which the requested authority is situated.
It shall also apply to claims relating to taxes which are identical or analogous to the taxes on insurance premiums referred to in Article 3(6) which supplement or replace them. The competent authorities of the Member States shall communicate to each other and to the Commission the dates of entry into force of such taxes.
Article 3
For the purposes of this Directive:
1.
‘applicant authority’ means the competent authority of a Member State which makes a request for assistance concerning a claim referred to in Article 2;
2.
‘requested authority’ means the competent authority of a Member State to which a request for assistance is made;
3.
‘import duties’ means customs duties and charges having equivalent effect on imports, and import charges laid down within the framework of the common agricultural policy or in that of specific arrangements applicable to certain goods resulting from the processing of agricultural products;
4.
‘export duties’ means customs duties and charges having equivalent effect on exports, and export charges laid down within the framework of the common agricultural policy or in that of specific arrangements applicable to certain goods resulting from the processing of agricultural products;
5.
‘taxes on income and capital’ means those enumerated in Article 1(3) of Council Directive (77/799/EEC) of 19 December 1977 concerning mutual assistance by the competent authorities of the Member States in the field of direct taxation and taxation of insurance premiums (6), read in conjunction with Article 1(4) of that Directive;
6.
‘taxes on insurance premiums’ means:
(a)
:
in Belgium
:
(i)
taxe annuelle sur les contrats d’assurance,
(ii)
jaarlijkse taks op de verzekeringscontracten;
(b)
:
in Denmark
:
(i)
afgift af lystfartøjsforsikringer,
(ii)
afgift af ansvarsforsikringer for motorkøretøjer m.v.,
(iii)
stempelafgift af forsikringspræmier;
(c)
:
in Germany
:
(i)
Versicherungssteuer,
(ii)
Feuerschutzsteuer;
(d)
:
in Greece
:
(i)
Φòρος κύκλου εργασιών (Φ.Κ.Ε),
(ii)
Τέλη Χαρτοσήμου;
(e)
:
in Spain
:
Impuesto sobre las primas de seguros;
(f)
:
in France
:
taxe sur les conventions d’assurances;
(g)
:
in Ireland
:
levy on insurance premiums;
(h)
:
in Italy
:
imposte sulle assicurazioni private ed i contratti vitalizi di cui alla legge 29.10.1967 No 1216;
(i)
:
in Luxembourg
:
(i)
impôt sur les assurances,
(ii)
impôt dans l’interêt du service d’incendie;
(j)
:
in Malta
:
taxxa fuq dokumenti u trasferimenti;
(k)
:
in the Netherlands
:
assurantiebelasting;
(l)
:
in Austria
:
(i)
Versicherungssteuer,
(ii)
Feuerschutzsteuer;
(m)
:
in Portugal
:
imposto de selo sobre os prémios de seguros;
(n)
:
in Slovenia
:
(i)
davek od promenta zavarovalnih poslov,
(ii)
požarna taksa;
(o)
:
in Finland
:
(i)
eräistä vakuutusmaksuista suoritettava vero/skatt på vissa försäkringspremier,
(ii)
palosuojelumaksu/brandskyddsavgift;
(p)
:
in the United Kingdom
:
insurance premium tax (IPT).
Article 4
1. At the request of the applicant authority, the requested authority shall provide any information which would be useful to the applicant authority in the recovery of its claim.
In order to obtain this information, the requested authority shall make use of the powers provided under the laws, regulations or administrative provisions applying to the recovery of similar claims arising in the Member State where that authority is situated.
2. The request for information shall indicate the name and address of the person to whom the information to be provided relates and any other relevant information relating to the identification to which the applicant authority normally has access and the nature and amount of the claim in respect of which the request is made.
3. The requested authority shall not be obliged to supply information:
(a)
which it would not be able to obtain for the purpose of recovering similar claims arising in the Member State in which it is situated;
(b)
which would disclose any commercial, industrial or professional secrets; or
(c)
the disclosure of which would be liable to prejudice the security of or be contrary to the public policy of the State.
4. The requested authority shall inform the applicant authority of the grounds for refusing a request for information.
Article 5
1. The requested authority shall, at the request of the applicant authority, and in accordance with the rules of law in force for the notification of similar instruments or decisions in the Member State in which the requested authority is situated, notify to the addressee all instruments and decisions, including those of a judicial nature, which emanate from the Member State in which the applicant authority is situated and which relate to a claim and/or to its recovery.
2. The request for notification shall indicate the name and address of the addressee concerned and any other relevant information relating to the identification to which the applicant authority normally has access, the nature and the subject of the instrument or decision to be notified, if necessary the name, and address of the debtor and any other relevant information relating to the identification to which the applicant authority normally has access and the claim to which the instrument or decision relates, and any other useful information.
3. The requested authority shall promptly inform the applicant authority of the action taken on its request for notification and, more especially, of the date on which the instrument or decision was forwarded to the addressee.
Article 6
At the request of the applicant authority, the requested authority shall, in accordance with the laws, regulations or administrative provisions applying to the recovery of similar claims arising in the Member State in which the requested authority is situated, recover claims which are the subject of an instrument permitting their enforcement.
For this purpose any claim in respect of which a request for recovery has been made shall be treated as a claim of the Member State in which the requested authority is situated, except where Article 12 applies.
Article 7
1. The request for recovery of a claim which the applicant authority addresses to the requested authority shall be accompanied by an official or certified copy of the instrument permitting its enforcement, issued in the Member State in which the applicant authority is situated and, if appropriate, by the original or a certified copy of other documents necessary for recovery.
2. The applicant authority may not make a request for recovery unless:
(a)
the claim and/or the instrument permitting its enforcement are not contested in the Member State in which it is situated, except in cases where the second subparagraph of Article 12(2) applies;
(b)
it has, in the Member State in which it is situated, applied appropriate recovery procedures available to it on the basis of the instrument referred to in paragraph 1, and the measures taken will not result in the payment in full of the claim.
3. The request for recovery shall indicate:
(a)
the name, address and any other relevant information relating to the identification of the person concerned and/or to the third party holding his or her assets;
(b)
the name, address and any other relevant information relating to the identification of the applicant authority;
(c)
a reference to the instrument permitting its enforcement issued in the Member State in which the applicant authority is situated;
(d)
the nature and the amount of the claim, including the principal, the interest, and any other penalties, fines and costs due indicated in the currencies of the Member States in which both authorities are situated;
(e)
the date of notification of the instrument to the addressee by the applicant authority and/or by the requested authority;
(f)
the date from which and the period during which enforcement is possible under the laws in force in the Member State in which the applicant authority is situated;
(g)
any other relevant information.
The request for recovery shall also contain a declaration by the applicant authority confirming that the conditions set out in paragraph 2 have been fulfilled.
4. As soon as any relevant information relating to the matter which gave rise to the request for recovery comes to the knowledge of the applicant authority it shall forward it to the requested authority.
Article 8
The instrument permitting enforcement of the claim shall be directly recognised and automatically treated as an instrument permitting enforcement of a claim of the Member State in which the requested authority is situated.
Notwithstanding the first paragraph, the instrument permitting enforcement of the claim may, where appropriate and in accordance with the provisions in force in the Member State in which the requested authority is situated, be accepted as, recognised as, supplemented with, or replaced by an instrument authorising enforcement in the territory of that Member State.
Within three months of the date of receipt of the request for recovery, Member States shall endeavour to complete such acceptance, recognition, supplementing or replacement, except in cases referred to in the fourth paragraph. These formalities may not be refused if the instrument permitting enforcement is properly drawn up. The requested authority shall inform the applicant authority of the grounds for exceeding the period of three months.
If any of these formalities should give rise to contestation in connection with the claim or the instrument permitting enforcement issued by the applicant authority, Article 12 shall apply.
Article 9
1. Claims shall be recovered in the currency of the Member State in which the requested authority is situated. The entire amount of the claim that is recovered by the requested authority shall be remitted by the requested authority to the applicant authority.
2. The requested authority may, where the laws, regulations or administrative provisions in force in the Member State in which it is situated so permit, and after consultations with the applicant authority, allow the debtor time to pay or authorise payment by instalment. Any interest charged by the requested authority in respect of such extra time to pay shall also be remitted to the Member State in which the applicant authority is situated.
From the date on which the instrument permitting enforcement of recovery of the claim has been directly recognised in accordance with the first paragraph of Article 8 or accepted, recognised, supplemented or replaced in accordance with the second paragraph of Article 8, interest will be charged for late payment under the laws, regulations and administrative provisions in force in the Member State in which the requested authority is situated and shall also be remitted to the Member State in which the applicant authority is situated.
Article 10
Notwithstanding the second paragraph of Article 6, the claims to be recovered shall not necessarily benefit from the privileges accorded to similar claims arising in the Member State in which the requested authority is situated.
Article 11
The requested authority shall inform the applicant authority immediately of the action it has taken on the request for recovery.
Article 12
1. If, in the course of the recovery procedure, the claim and/or the instrument permitting its enforcement issued in the Member State in which the applicant authority is situated are contested by an interested party, the action shall be brought by the latter before the competent body of the Member State in which the applicant authority is situated, in accordance with the laws in force there. This action shall be notified by the applicant authority to the requested authority. The party concerned may also notify the requested authority of the action.
2. As soon as the requested authority has received the notification referred to in paragraph 1 either from the applicant authority or from the interested party, it shall suspend the enforcement procedure pending the decision of the body competent in the matter, unless the applicant authority requests otherwise in accordance with the second subparagraph of this paragraph. Should the requested authority deem it necessary, and without prejudice to Article 13, that authority may take precautionary measures to guarantee recovery in so far as the laws or regulations in force in the Member State in which it is situated allow such action for similar claims.
The applicant authority may, in accordance with the law, regulations and administrative practices in force in the Member State in which it is situated, request the requested authority to recover a contested claim, in so far as the relevant laws, regulations and administrative practices in force in the Member State in which the requested authority is situated allow such action. If the result of contestation is subsequently favourable to the debtor, the applicant authority shall be liable for the reimbursement of any sums recovered, together with any compensation due, in accordance with the laws in force in the Member State in which the requested authority is situated.
3. Where it is the enforcement measures taken in the Member State in which the requested authority is situated that are being contested the action shall be brought before the competent body of that Member State in accordance with its laws and regulations.
4. Where the competent body before which the action has been brought in accordance with paragraph 1 is a judicial or administrative tribunal, the decision of that tribunal, in so far as it is favourable to the applicant authority and permits recovery of the claim in the Member State in which the applicant authority is situated, shall constitute the ‘instrument permitting enforcement’ referred to in Articles 6, 7 and 8 and the recovery of the claim shall proceed on the basis of that decision.
Article 13
On a reasoned request by the applicant authority, the requested authority shall take precautionary measures to ensure recovery of a claim in so far as the laws or regulations in force in the Member State in which it is situated so permit.
In order to give effect to the provisions of the first paragraph, Articles 6, 7(1), (3) and (4), 8, 11, 12 and 14 shall apply mutatis mutandis.
Article 14
The requested authority shall not be obliged:
(a)
to grant the assistance provided for in Articles 6 to 13 if recovery of the claim would, because of the situation of the debtor, create serious economic or social difficulties in the Member State in which that authority is situated, in so far as the laws, regulations and administrative practices in force in the Member State in which the requested authority is situated allow such action for similar national claims;
(b)
to grant the assistance provided for in Articles 4 to 13, if the initial request under Articles 4, 5 or 6 applies to claims more than five years old, dating from the moment the instrument permitting the recovery is established in accordance with the laws, regulations or administrative practices in force in the Member State in which the applicant authority is situated, to the date of the request. However, in cases where the claim or the instrument is contested, the time-limit begins from the moment at which the applicant State establishes that the claim or the instrument permitting recovery may no longer be contested.
The requested authority shall inform the applicant authority of the grounds for refusing a request for assistance. Such reasoned refusal shall also be communicated to the Commission.
Article 15
1. Questions concerning periods of limitation shall be governed solely by the laws in force in the Member State in which the applicant authority is situated.
2. Steps taken in the recovery of claims by the requested authority in pursuance of a request for assistance, which, if they had been carried out by the applicant authority, would have had the effect of suspending or interrupting the period of limitation according to the laws in force in the Member State in which the applicant authority is situated, shall be deemed to have been taken in the latter State, in so far as that effect is concerned.
Article 16
Documents and information sent to the requested authority pursuant to this Directive may only be communicated by the latter to:
(a)
the person mentioned in the request for assistance;
(b)
those persons and authorities responsible for the recovery of the claims, and solely for that purpose;
(c)
the judicial authorities dealing with matters concerning the recovery of the claims.
Article 17
Requests for assistance, the instrument permitting the enforcement and other relevant documents shall be accompanied by a translation in the official language, or one of the official languages of the Member State in which the requested authority is situated, without prejudice to the latter authority’s right to waive the translation.
Article 18
1. The requested authority shall recover from the person concerned and retain any costs linked to recovery which it incurs, in accordance with the laws and regulations of the Member State in which it is situated that apply to similar claims.
2. Member States shall renounce all claims on each other for the refund of costs resulting from mutual assistance which they grant each other pursuant to this Directive.
3. Where recovery poses a specific problem, concerns a very large amount in costs or relates to the fight against organised crime, the applicant and requested authorities may agree reimbursement arrangements specific to the cases in question.
4. The Member State in which the applicant authority is situated shall remain liable to the Member State in which the requested authority is situated for any costs and any losses incurred as a result of actions held to be unfounded, as far as either the substance of the claim or the validity of the instrument issued by the applicant authority are concerned.
Article 19
Member States shall provide each other with a list of authorities authorised to make or receive requests for assistance.
Article 20
1. The Commission shall be assisted by the recovery committee (hereinafter referred to as the Committee).
2. Where reference is made to this paragraph, Articles 5 and 7 of Decision 1999/468/EC shall apply.
The period referred to in Article 5(6) of Decision 1999/468/EC shall be set at three months.
Article 21
The Committee may examine any matter concerning the application of this Directive raised by its chairman either on his own initiative or at the request of the representative of a Member State.
Article 22
The detailed rules for implementing Articles 4(2) and (4), 5(2) and (3) and Articles 7, 8, 9, 11, 12(1) and (2), 14, 18(3) and 24 and for determining the means by which communications between the authorities may be transmitted, the rules on conversion, transfer of sums recovered, and the fixing of a minimum amount for claims which may give rise to a request for assistance, shall be adopted in accordance with the procedure referred to in Article 20(2).
Article 23
This Directive shall not prevent a greater measure of mutual assistance being afforded either now or in the future by particular Member States under any agreements or arrangements, including those for the notification of legal or extra-legal acts.
Article 24
Each Member State shall inform the Commission of the measures which it has adopted to implement this Directive.
The Commission shall forward this information to the other Member States.
Each Member State shall inform the Commission annually of the number of requests for information, notification and recovery sent and received each year, the amount of the claims involved and the amounts recovered.
The Commission shall report biennially to the European Parliament and the Council on the application of these arrangements and on the results achieved.
Article 25
Directive 76/308/EEC, as amended by the acts listed in Annex I, Parts A and B, is repealed, without prejudice to the obligations of the Member States relating to the time-limits for transposition into national law of the Directives set out in Annex I, Part C.
References to the repealed Directive shall be construed as references to this Directive and shall be read in accordance with the correlation table in Annex II.
Article 26
This Directive shall enter into force on the 20th day following its publication in the Official Journal of the European Union.
Article 27
This Directive is addressed to the Member States.
Done at Brussels, 26 May 2008.