ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 8. července 2008
o opatřeních C 58/02 (ex N 118/02), která provedla Francie ve prospěch společnosti Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM)
(oznámeno pod číslem K(2008) 3182)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2009/611/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 88 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dne 18. února 2002 oznámila Francouzská republika Komisi plán podpory restrukturalizace ve prospěch společnosti Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (dále jen „SNCM“) (2), který byl doplněn dne 3. července 2002 (3). Oznámená podpora na restrukturalizaci spočívala v navýšení kapitálu společnosti SNCM prostřednictvím společnosti Compagnie Générale Maritime et Financière (dále jen „CGMF“) (4) o částku 76 mil. EUR.
(2)
Dopisem ze dne 19. srpna 2002 Komise oznámila francouzským orgánům rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES uvedené v článku 6 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (5).
(3)
Dne 8. října 2002 (6) sdělily francouzské orgány Komisi své připomínky k rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 (7).
(4)
Na žádost francouzských orgánů proběhla pracovní jednání s útvary Komise ve dnech 24. října 2002, 3. prosince 2002 a 25. února 2003.
(5)
V rámci zahájení vyšetřovacího řízení Komise obdržela připomínky od dvou podniků, a to od společnosti Corsica Ferries France (dále jen „CFF“) dne 8. ledna 2003 (8) a od skupiny Stef-TFE dne 7. ledna 2003, a také od různých francouzských územních celků dne 18. prosince 2002, 9. a 10. ledna 2003. Dopisy z 13. a 16. ledna a z 5. a 21. února 2003 předala Komise tyto připomínky Francii k vyjádření.
(6)
Francouzské orgány poskytly Komisi svá vyjádření k připomínkám společeností CFF a Stef-TFE dne 13. února 2003 (9) a dne 27. května 2003 (10).
(7)
Dne 16. ledna 2003 útvary Komise zaslaly žádost o dodatečné informace, na kterou francouzské orgány odpověděly dne 21. února 2003.
(8)
V dopise ze dne 10. února 2003 (11) předložily francouzské orgány argumenty s cílem prokázat, že plán podpory dodržuje ve všech bodech pokyny Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (12) (dále jen „pokyny z roku 1999“).
(9)
Na žádost Komise předložily francouzské orgány dne 25. února 2003 (13) kopii akcionářské dohody, která váže společnost SNCM a skupinu Stef-TFE.
(10)
Rozhodnutím 2004/166/ES ze dne 9. července 2003 (dále jen „rozhodnutí z roku 2003“) (14) schválila Komise, za určitých podmínek, poskytnutí podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti SNCM splatnou ve dvou částech. Jedna část činí 66 mil. EUR, druhá dosahuje maximální výše 10 mil. EUR a určí se v závislosti na čistém výnosu z prodeje aktiv, ke kterému došlo po přijetí rozhodnutí z roku 2003.
(11)
Dne 13. února 2003 podala společnost CFF u Soudu prvního stupně ES (dále jen „Soud“) žalobu na neplatnost rozhodnutí z roku 2003 (věc T-349/03).
(12)
Dne 8. září 2004 se Komise rozhodla považovat změny požadované Francií v dopise ze dne 23. června 2004, tj. nahrazení plavidla Aliso plavidlem Asco na seznamu plavidel, která je společnost SNCM oprávněná provozovat na základě rozhodnutí z roku 2003, a prodej plavidla Aliso místo plavidla Asco, za slučitelné se společným trhem podpory na restrukturalizaci povolené rozhodnutím z roku 2003 (15).
(13)
Rozhodnutím ze dne 16. března 2005 (dále jen „rozhodnutí z roku 2005“) Komise souhlasila s vyplacením druhé části podpory na restrukturalizaci ve výši 3,3 mil. EUR, čímž celková výše povolené podpory na restrukturalizaci dosáhla částky 69 292 400 EUR.
(14)
Dne 15. června 2005 zrušil Soud rozhodnutí z roku 2003 ve věci T-349/03 z důvodu chybného posouzení minimální výše podpory. Důsledkem tohoto rozsudku se Komise znovu vrátila do fáze formálního vyšetřovacího řízení zahájeného rozhodnutím ze dne 19. srpna 2002 a byla zrušena rozhodnutí ze dne 8. září 2004 a 16. března 2005, která byla založena na zrušeném rozhodnutí z roku 2003.
(15)
Dne 25. října 2005 (16) předaly francouzské orgány Komisi informace o finanční situaci společnosti od oznámení plánu podpory na restrukturalizaci ze dne 18. února 2002.
(16)
Dne 17. listopadu 2005 (17) poskytly francouzské orgány podklady o aktualizaci plánu restrukturalizace z roku 2002 a o opětovném vytvoření vlastního kapitálu společnosti SNCM (18).
(17)
Dne 15. března 2006 předložily francouzské orgány (19) Komisi souhrnnou zprávu o trhu, obchodní plán (příjmová část) a výhledový účet zisku a ztrát. Další podklady byly předány útvarům Komise dne 28. března 2006 a 7. dubna 2006 (20). V tomto dopise francouzské orgány mimo jiné vyzvaly Komisi, aby vzhledem ke své povaze „vyrovnání veřejné služby“ nebyla část podpory na restrukturalizaci z roku 2002, a to především částka ve výši 53,48 mil. EUR, považována za opatření přijaté v rámci restrukturalizačního plánu, ale za částku, která není podporou, na základě judikatury ve věci Altmark (21), nebo za samostatné opatření bez spojení s restrukturalizačním plánem podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES.
(18)
Dne 21. dubna 2006 byl oznámen Komisi návrh spojení, při kterém společnosti Veolia Transport (dále jen „VT“) (22) a Butler Capital Partners (dále jen „BCP“) společně získají kontrolu nad společností SNCM (23), podle článku 4 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 (24). Dne 29. května 2006 (25) přijala Komise rozhodnutí, kterým toto spojení schválila.
(19)
Dne 21. června 2006 (26) předaly francouzské orgány Komisi nařízení ministerstva hospodářství, financí a průmyslu ze dne 26. května 2006 o schválení finančních operací provedených společností CGMF, výnos č. 2006-606 ze dne 26. května 2006 o převedení společnosti SNCM do soukromého sektoru a nařízení ze dne 26. května 2006 o schválení finančních operací provedených společností SNCF.
(20)
Informace o pověření veřejnou službou a o podporách sociální povahy při zajišťování dopravní obslužnosti Korsiky byly Komisi předány dne 7. června 2006 (27).
(21)
Dne 13. září 2006 se Komise rozhodla zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES, týkající se nových opatření provedených ve prospěch společnosti SNCM a zahrnujících plán restrukturalizace oznámený v roce 2002 (28) (dále jen „rozhodnutí z roku 2006“).
(22)
Dne 16. listopadu 2006 zaslala Francie Komisi své přípomínky v rámci rozhodnutí z roku 2006 (29).
(23)
Protože některé zúčastněné strany požádaly Komisi o prodloužení lhůty pro předložení vlastních připomínek (30), Komise rozhodla udělit tuto prodlouženou lhůtu všem zúčastněným stranám (31).
(24)
Komise dostala připomínky od společností CFF (32) a STIM Orbigny (dále jen „STIM“) (33) a zaslala je francouzským orgánům dopisem ze dne 20. února 2007. Zúčastněná třetí strana rovněž zaslala své připomínky, které byly také předány francouzským orgánům, ale stáhla je dne 28. května 2008.
(25)
Francouzské orgány sdělily své připomínky k vyjádřením zúčastněných stran dne 30. dubna 2007 (34).
(26)
Dne 20. prosince 2007 podala společnost CFF na společnost SNCM stížnost kvůli státní podpoře, která doplňuje informace zaslané 15. června 2007 a 30. listopadu 2007. Týká se článku 3 nové smlouvy o pověření veřejnou službou podepsané mezi korsickou územní samosprávou a seskupením Compagnie Méridionale de Navigation - SNCM na období 2007-2013. Podle společnosti CFF by provádění této doložky přineslo společnosti SNCM v roce 2007 nové finanční zdroje ve výši 10 mil. EUR. Kromě toho se má u vyrovnání vyplácenému společnosti SNCM za povinnosti vyplývající ze zajišťování veřejné služby jednat o státní podporu, která je navíc protiprávní, protože není oznamována Komisi.
(27)
Protože byl jistý počet informací předán Komisi až po uplynutí termínu původně stanoveného na 13. únor 2007 (35), Komise informovala zúčastněné strany o svém rozhodnutí prodloužit termín podávání připomínek stran do 14. března 2008.
(28)
Komise předala dne 26. března 2008 připomínky zúčastněných stran Francii, která zaslala svá vyjádření dne 28. března 2008, 10. dubna 2008 a 28. dubna 2008.
2. URČENÍ PŘÍJEMCE OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM TOHOTO ROZHODNUTÍ
(29)
Příjemcem opatření, která jsou předmětem tohoto rozhodnutí, je společnost Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM), do které patří několik poboček v námořním odvětví a která se zabývá námořní osobní dopravou, přepravou automobilů a nákladních vozidel na trasách mezi kontinentální Francií, Korsikou, Itálií (Sardinie) a zeměmi Maghrebu (Alžírsko a Tunisko).
(30)
Společnost SNCM je akciovou společností, která vznikla v roce 1969 spojením společností Compagnie générale transatlantique a Compagnie de navigation mixte, jež byly obě založeny v roce 1850. Svůj původní název Compagnie générale transméditerranéenne si změnila v roce 1976 na Société nationale maritime Corse-Méditerranée poté, co železniční společnost Société nationale des chemins de fer (SNCF) získala podíl v jejím kapitálu. Francouzská vláda si totiž tuto společnost vybrala pro zajištění zásady územní kontuinuity s Korsikou, to znamená vyrovnání sazeb za námořní dopravu s cenami společnosti SNCF pro železniční dopravu na základě úmluvy uzavřené dne 31. března 1976 na dvacet pět let. Společnost Compagnie générale transatlantique byla již předtím pověřena francouzskou vládou zajištěním dopravní obsluhy Korsiky na základě dřívější smlouvy uzavřené dne 23. prosince 1948.
(31)
V okamžiku oznámení navýšení kapitálu v roce 2002 vlastnila společnost SNCF 20 % podílů a společnost CGMF 80 % podílů v kapitálu společnosti SNCM. Po otevření kapitálu společnosti SNCM dne 30. května 2006 (viz 16. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí) patří společnosti BCP, respektive VT 38 % a 28 % kapitálu společnosti SNCM, přičemž společnost CGMF zůstává podílníkem ve výši 25 % (9 % kapitálu je vyhrazeno zaměstnancům).
(32)
Hlavními pobočkami společnosti SNCM jsou společnosti Compagnie Méridionale de Navigation (dále jen „CMN“) (36), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (37), Aliso Voyage (38), Sud-Cargos (39), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (40), Ferrytour (41) a Les Comptoirs du Sud (42).
(33)
Po prodeji vysokorychlostních plavidel Aliso v září 2004 a Asco (43) v květnu 2005 se flotila společnosti SNCM skládá z deseti lodí (pět trajektových lodí s přepravou automobilů (44), čtyři víceúčelová plavidla (přeprava nákladu a pasažérů) (45) a jedno vysokorychlostní plavidlo (NGV), které vyplouvají převážně z Nice (46)), z nichž sedm přímo vlastní (47).
(34)
Pro úplnost je nutné připomenout, že pravidelná námořní přeprava mezi přístavy kontinentální Francie a Korsiky byla od roku 1948 zajišťována jako veřejná služba, pro kterou společnosti SNCM a CNM byly v létech 1976 až 2001 koncesionáři na základě rámcové smlouvy uzavřené původně na dvacet pět let. V souladu s platnými předpisy Společenství (48) a na základě evropského nabídkového řízení (49) vyhlášené korsickými samosprávnými orgány (50) získaly společnosti SNCM a CMN společně pověření veřejnou službou (dále jen „DSP“) pro dopravní obsluhu Korsiky z Marseille oproti finančnímu vyrovnání, a to na období 2002-2006.
(35)
Jelikož platnost pověření veřejnou službou končila koncem roku 2006, stala se výše uvedená námořní veřejná služba předmětem nového nabídkového řízení vyhlášeného na celoevropské úrovni (51) a pověření bylo uděleno seskupení SNCM-CMN na období od 1. května 2007 do 31. prosince 2013 s roční dotací přibližně 100 milionů EUR.
(36)
Souběžně mají ostatní provozovatelé zajišťující přepravu na ostrov z Toulonu a z Nice stanovenou četnost spojení. Na těchto trasách jsou obyvatelé Korsiky a jiné kategorie cestujících od roku 2002 až do roku 2013 příjemci sociálních podpor zavedených na základě rozhodnutí Komise ze dne 2. července 2002 (52) a z 24. dubna 2007 (53).
3. KONKURENČNÍ PROSTŘEDÍ
(37)
Společnost SNCM provozuje jak přepravu cestujících, tak nákladní dopravu na dvou odlišných trzích: na jedné straně zajišťuje dopravu z Francie na Korsiku a do zemí Maghrebu a na druhé straně příležitostně do Itálie a Španělska.
3.1 Doprava na Korsiku
(38)
Přeprava cestujících na Korsiku je výrazně sezónním trhem. Zahrnuje špičky sezónní návštěvnosti, které mohou být až desetkrát větší než počet cestujících v měsících mimo sezónu. To od provozovatelů dopravy vyžaduje, aby vlastnili takovou flotilu lodí, která bude schopna tyto sezónní špičky zvládnout. Poloviny obratu se dosahuje v měsících červenci a srpnu. Mimoto existuje nerovnováha podle směru přepravy, a to i během sezónních špiček. Například v červenci jsou plavidla při odjezdu z kontinentálních přístavů plná, zatímco při návratu poloprázdná. Roční průměrná míra obsazení je proto poměrně nízká.
(39)
Společnost SNCM je zavedeným provozovatelem spojení mezi Korsikou a kontinentální Francií. Zhruba platí, že dvě třetiny své činnosti provozuje mezi Marseille a Korsikou v rámci pověření veřejnou službou a zbývající třetinu představují spojení mezi jinými výchozími nebo cílovými místy (Nice-Korsika, Toulon-Korsika, mezinárodní spoje na Sardinii nebo do zemí Maghrebu).
(40)
Společnost SNCM měla na svoji hlavní činnost dlouhá léta monopol. Od roku 1996 ale musí čelit konkurenci, která se velmi rychle rozvinula. Společnost Corsica Ferries France (CFF) je tak dnes dominantním subjektem, pokud jde o námořní spojení mezi kontinentální Francií a Korsikou, a její podíl na trhu neustále roste. Ačkoliv na trhu působí teprve od roku 1996, její přeprava cestujících rostla v období 2000 až 2005 každým rokem o […] (54) a tento růst pokračuje. Dnes tak téměř […] osob cestujících mezi kontinentální Francií a Korsikou po moři volí plavidlo společnosti CFF, zatímco jen […] použije plavidlo společnosti SNCM a zbylých […] připadá na společnosti CMN.
(41)
Pozici, kterou za sedm let získala společnost CFF na dotčeném trhu, se projevuje také v počtu cestujících přepravených během sezóny mezi Korsikou a kontinentální Francií. Z níže uvedeného diagramu vyplývá, že podíl společnost CFF na trhu se zvýšil z 45 % v roce 2000 na […] % v roce 2007 a podíl společnosti SNCM se ve stejném období snížil z 53 % na […] %, což představuje rozdíl více než jednoho milionu přepravených cestujících.
Diagram 1
Počet cestujících přepravených během sezóny (květen až září) mezi kontinentální Francií a Korsikou - sezóny 2000 až 2007
(42)
Dalšími menšími konkurenty společnosti SNCM při dopravě na Korsiku jsou Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines a TRIS.
(43)
V posledních dvou létech se nabídka společnosti SNCM a její podíl na trhu dopravního spojení s Korsikou snížily: došlo k omezení nabídky míst o […] % (- […] % pro spojení z Nice a - […] % u spojení z Marseille).
(44)
Pokračující snižování tržního podílu ukazuje, že jen velmi obtížně se zpět získává důvěra uživatelů, silně otřesená stávkami a zmatky provázejícími sociální konflikty v létech 2004 a 2005 především u příležitosti privatizace společnosti. Získání důvěry je přitom nezbytnou podmínkou zastavení snižování podílu společnosti SNCM na trhu, jak se projevilo v posledních létech. Nárůst obchodního obratu v roce 2007 je za těchto okolností povzbudivým příznakem životaschopnosti společnosti, přestože přenechala značnou část trhu svému jedinému opravdovému konkurentu, jehož podíl na trhu je dnes jednoznačně vyšší.
(45)
Trh námořní přepravy cestujících mezi kontinentální Francií a Korsikou rostl v posledních 15 létech průměrně o 4 % ročně. Tento růst by měl pokračovat se zvýšením o […] % očekávaném v roce 2008 a mírnějším nárustem v následujících létech. Přesto se zdá, že nové subjekty se nesnaží na tento trh proniknout. Do veřejné soutěže vyhlášené Korsickým dopravním úřadem (Office des Transports de Corse) o pověření veřejnou službou na období 2007-2013 pro námořní dopravu do určitých přístavů na Korsice se kromě společností CFF a SNCM-CMN nepřihlásil žádný další uchazeč, a to i přesto, že bylo možné ucházet se pouze o určité dopravní trasy.
(46)
Pokud jde o hlavního konkurenta společnosti SNCM, společnost CFF, mezi léty 1999 a 2007 výrazně zvýšila svou nabídku míst z 500 000 na […] mil. (z toho o […] % jen v roce 2007 v porovnání s rokem 2006), což jí umožnilo zvýšit počet přepravených cestujících (z […] mil. v roce 2005 na […] mil. v roce 2007) a svůj podíl na trhu. Tato obchodní politika se ale projevuje nižší mírou obsazenosti u CFF než u SNCM s rozdílem […] procentních bodů v roce 2007. U společnosti SNCM dosahovala průměrná míra obsazenosti v roce 2007 […] %, což je u trhu s takovými sezónními výkyvy běžné (viz výše).
(47)
Pokud jde o nákladní dopravu, byl v roce 2005 podíl společnosti SNCM na trhu přibližně […] % na trase mezi Marseille či Toulonem a Korsikou.
(48)
Pokud jde o dopravu obecného zboží (bez doprovodu), nacházejí se společnosti SNCM a CMN v de facto monopolním postavení. V rámci smlouvy o pověření veřejnou službou zajišťují obě společnosti v častých intervalech přepravu zboží z Marseille do všech přístavů na Korsice.
(49)
Pokud jde o doprovázené přívěsy nakládané na trajekty, což představuje celkově 24 % přepravy zboží měřené v běžných metrech, mezi jednotlivými dopravci cestujících existuje konkurence. Společnosti SNCM a CMN mají v přepravě tohoto doprovázeného zboží většinu. Ostatní provozovatelé, a to především společnost CFF, mají 10 % podíl, což představuje 2 % celkového trhu.
(50)
Pokud jde o doprovázená poháněná plavidla (55) nakládaná na trajekty (přibližně 24 % přepravy obecného zboží v roce 2003), mají společnosti SNCM a CMN také většinový podíl na dotčeném trhu. Ovšem od roku 2002 rozšířila společnost CFF svou nabídku v tomto segmentu a získala přibližně […] % podílu na trhu.
3.2 Doprava do zemí Maghrebu
(51)
Tunisko a Alžírsko představují důležitý trh s přibližně 5 miliony cestujících, přičemž převládá letecká přeprava. V těchto souvislostech zajišťuje námořní přeprava přibližně 15 % přesunů. Zde představuje Alžírsko významný námořní trh s řádově 560 000 cestujících a Tunisko trh méně významný s řádově 250 000 cestujících.
(52)
Trh námořní dopravy mezi Francií a zeměmi Maghrebu zaznamenal v posledních létech trvalý růst, a to řádově o 13 % v období mezi roky 2001 a 2005. Vzhledem k potenciálu růstu turistiky do této oblasti lze očekávat, že námořní doprava zaznamená okolo roku 2010 roční míru růstu řádově o 4 %.
(53)
V Alžírsku zaujímá společnost SNCM druhé místo na trhu za alžírským veřejným podnikem Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV). Podíl na trhu společnosti SNCM se v roce 2005 změnil z 24 % na […] %.
(54)
Na trhu dopravy do Tuniska je společnost SNCM hned za společností Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Ačkoli společnost SNCM ztratila od roku 2001 podíl na trhu ve prospěch společnosti CTN, přičemž tento podíl klesl ze 44 % na […] % v roce 2004, v roce 2005 došlo k určitému zlepšení ([…] %).
4. POPIS OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM TOHOTO ROZHODNUTÍ
4.1 Navýšení kapitálu společnosti SNCM v roce 2002
4.1.1 Popis
(55)
Po rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002 o schválení podpory na záchranu ve prospěch společnosti SNCM (56) oznámily francouzské orgány dne 18. února 2002 Komisi návrh podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti SNCM. Opatření spočívalo v navýšení kapitálu společnosti SNCM prostřednictvím mateřské společnosti CGMF, a to ve výši 76 mil. EUR, přičemž 46 mil. EUR mělo být poskytnuto na náklady spojené s restrukturalizací (57). Navýšení kapitálu mělo za cíl zvýšit vlastní kapitál společnosti SNCM z 30 mil. na 106 mil. EUR.
(56)
V souladu s hlavními pokyny z roku 1999 předložily francouzské orgány Komisi plán restrukturalizace (58) společnosti SNCM v pěti bodech:
i)
snížení počtu plaveb a přesun plavidel na různé spoje (snížení počtu spojů na Korsiku a posílení přepravy do zemí Maghrebu) (59),
ii)
snížení počtu plavidel o čtyři lodě, což mělo přinést 21 mil. EUR v hotovosti,
iii)
prodej části nemovitého majetku,
iv)
snížení počtu zaměstnanců (60) o přibližně 12 %, což ve spojení s rozumnou mzdovou politikou mělo snížit náklady na lodní personál z 61,8 mil. EUR v roce 2001 na průměrně […] mil. EUR v létech 2003 až 2006 a pozemní náklady z 50,3 mil. EUR v roce 2001 na […] mil. EUR ve stejném období,
v)
zrušení dvou z poboček, společností Compagnie Maritime Toulonnaise a Corsica Marittima, jejichž zbývající činnosti měla převzít společnost SNCM.
(57)
Po připomínkách Komise uvedených v jejím rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 francouzské orgány popsaly v dopise ze dne 31. ledna 2003 vylepšení plánu restrukturalizace v následujících bodech:
-
závazky a upřesnění v oblasti mzdové politiky,
-
plán snížení nákladů u zprostředkovatelských nákupů,
-
závazek, že společnost SNCM nevyvolá cenovou válku se svými konkurenty v dopravě na Korsiku.
(58)
Ohledně posledního bodu francouzské orgány upřesňují, že společnost „SNCM se k tomu zavazuje bez výhrad, protože vyvolání cenové války z jejího podnětu by nebylo v souladu ani s jejími strategickými záměry, ani s jejím zájmem, protože by vedlo ke snížení jejích příjmů, ani s jejími obvyklými pracovními postupy a s jejím know-how“.
(59)
Ve svém plánu restrukturalizace francouzské orgány předložily Komisi podrobnou tabulku finančních údajů na období 2002-2007 založených na středních předpokladech pro celou řadu proměných (61). Finanční výhledy mimo jiné ukazují návrat ke kladným běžným výsledkům počínaje rokem 2003.
Tabulka 1
Finanční tabulka pro období 2002-2007
(v milionech EUR)
2000
2001
2002
2002
2003
2004
2005
2006
2007
Skutečnost
Skutečnost
Plán
Skutečnost
Plán
Plán
Plán
Plán
Plán
Obchodní obrat
204,9
204,1
178
205,8
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní dotace
85,4
86,7
74,5
77,7
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Běžný výsledek
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čistý výsledek
-6,2
-40,4
23
4,2
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Vlastní kapitál
67,5
29,7
119
33,8
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čisté finanční zadlužení (bez leasingu)
135,8
134,5
67,7
144,8
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Finanční ukazatele
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Běžný výsledek / obrat + dotace
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Vlastní kapitál / zadlužení v rozvaze
50 %
22 %
176 %
23 %
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Údaje za roky 2000, 2001 a 2002 jsou převzaty z výročních zpráv 2001 a 2002 společnosti SNCM.
(60)
Podle francouzských orgánů mělo navýšení kapitálu o 76 mil. EUR a návrat k provozní výnosnosti předpokládané počínaje rokem 2003 umožnit zvýšit vlastní kapitál z 30 mil. EUR v roce 2001 na 120 mil. EUR v krátkém časovém horizontu (2003) a na […] mil. EUR na konci plánu (2006-2007). To mělo umožnit snížení finanční zadluženosti ze 145 mil. EUR v roce 2002 na úroveň […] až […] mil. EUR v létech 2003 až 2005. V posledních létech plánu společnost předpokládala zvýšení zadlužení kvůli výměně, v plném vlastnictví, jednoho nebo dvou plavidel.
(61)
Francouzské orgány také předložily studii citlivosti předpokládaných výsledků vůči pracovním předpokladům vývoje přepravy na různých dopravních spojích. Různé simulace prováděné na tomto základě ukazují, že by se společnost SNCM měla vrátit na cestu výnosnosti ve všech uvažovaných případech.
4.1.2 Určení výše navýšení kapitálu
(62)
Metoda, kterou zvolily francouzské orgány (62) k určení výše navýšení kapitálu, spočívá ve výpočtu čistých výpůjček na základě středního poměru mezi vlastními zdroji a finančními dluhy zjištěném v roce 2000 u pěti evropských námořních společností. Bez ohledu na odlišnosti účetních rozvah těchto podniků zvolily francouzské orgány jako průměr hodnotu 79 %. Francouzské orgány tvrdí, že finanční výhledy na období od roku 2002 až do roku 2007 vedou k průměrnému poměru mezi vlastním kapitálem a finančním zadlužením v hodnotě 77 %, přičemž vlastní kapitál dosáhne v roce 2007 výše 169 milionů EUR. Takové výše vlastních zdrojů má být dosaženo navýšením kapitálu o 76 milionů EUR a úspěšným provedením opatření, která jsou součástí plánu restrukturalizace.
4.2 Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
4.2.1 Předběžná poznámka
(63)
Navýšení kapitálu a plán restrukturalizace z roku 2002 nepřinesly očekávané výsledky a počínaje rokem 2004 se finanční a hospodářská situace společnosti SNCM prudce zhoršila. Ke zhoršení přispěly jak vnitřní faktory (sociální konflikty, pozdní a nedostatečné plnění cílů v oblasti produktivity, ztráta podílů na trhu), tak faktory nezávislé na společnosti SNCM (oslabení přitažlivosti Korsiky jako destinace, zvýšení podílu na trhu společnosti CFF, chyby v řízení ze strany státu (63) a zvýšení ceny pohonných hmot.
(64)
Běžný výsledek hospodaření společnosti SNCM tak byl - 32,6 mil. EUR v roce 2004 a - 25,8 mil. EUR v roce 2005. Čistý hospodářský výsledek potom činil - 29,7 mil. EUR v roce 2004 a - 28,8 mil. EUR v roce 2005.
(65)
Zhoršení hospodářské a finanční situace společnosti SNCM donutilo francouzské orgány k většímu převedení aktiv, než předpokládal plán restrukturalizace z roku 2002 a než požadovalo rozhodnutí z roku 2003, a zahájit vyhledávání partnerů ze soukromého sektoru.
Tabulka 2
Seznam aktiv převedených společností SNCM od roku 2002 (64)
Čistý výnos převodu
Datum
Převody navržené v oznámení z roku 2002 (v EUR)
25 165 000
Aliso (náhrada za plavidlo Asco v souladu s rozhodnutím Komise ze dne 8.9.2004)
(…)
30.9.2004
Napoléon
(…)
6.5.2002
Monte Rotondo
(…)
31.7.2002
Liberté
(…)
27.1.2003
Komplex nemovitostí Schuman
(…)
20.1.2003
Dodatečné převody vyžadované Komisí v jejím rozhodnutí ze dne 9.7.2003 (v EUR)
5 022 600
SCI Espace Schuman
(…)
24.6.2003
Southern Trader
(…)
22.7.2003
Someca
(…)
30.4.2004
Amadeus
(…)
12.10.2004
CCM
[…] (65)
-
Dodatečné převody provedené od rozhodnutí z července 2003 (v mil. EUR)
12,6
Asco
(…)
24.5.2005
Sud Cargos
(…)
15.9.2005
Prodej bytů z bytového fondu společnosti SNCM (dříve obývané zaměstnanci společnosti SNCM)
(…)
Září 2003 až 2006
Celkem (v milionech EUR)
42,385
4.2.2 Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
(66)
Po otevřeném, transparentním a nediskriminačním výběrovém řízení (66) bylo nakonec dne 13. října 2005 za velmi obtížných finančních a sociálních okolností dosaženo shody mezi státem a společnostmi BCP a VT. Společnost VT je tak odvětvovým subjektem společnosti SNCM (s podílem 28 %), zatímco společnost BCP je hlavním akcionářem s podílem 38 %. Stát se především vůči zaměstnancům zavázal zůstat akcionářem společnosti s podílem ve výši 25 % (67). Společnosti BCP a VT vypracovaly pro společnost SNCM obchodní plán, který byl postoupen Evropské komisi dne 7. dubna 2006.
(67)
Memorandum o porozumění, na jehož základě je 75 % kapitálu společnosti převedeno na soukromé nabyvatele, bylo podepsáno mezi zúčastněnými stranami (BCP, VT a CGMF) dne 16. května 2006.
(68)
V části II memoranda o porozumění se uvádí, že společnost CGMF se zavazuje schválit, upsat a plně splatit navýšení kapitálu společnosti SNCM o celkovou částku 142,5 mil. EUR.
(69)
Po navýšení kapitálu se plánuje snížit rušením akcií základní kapitál společnosti SNCM na minimum stanovené zákonem pro akciové společnosti, které se neobrací na spoření formou veřejných výzev.
(70)
Jako doplněk navýšení kapitálu se společnost CGMF zavazuje dát k dispozici společnosti SNCM částku 38,5 mil. EUR formou zálohy na běžný účet. Tato záloha na běžný účet, kterou předá společnost SNCM do rukou správce (banka CIC), je určena na financováni části nákladů zvaných „na velkorysost“, které doplní částky vyplácené uplatněním zákonných a smluvních opatření v případě snižování počtu zaměstnanců nabyvateli (68). Vyplácení vyrovnání nad náhrady stanovené právními a smluvními ustanoveními probíhá na individuálním a jmenovitém základě a týká se zaměstnanců, kteří opustili společnost a jejichž pracovní smlouva byla vypovězena.
(71)
Po těchto krocích část III memoranda o porozumění stanoví, že společnost CGMF převede na soukromé nabyvatele své akcie, které představují 75 % podílů základního kapitálu společnosti a […] na financování té části sociálního plánu, která přesahuje zákonné a smluvní povinnosti.
(72)
Část III memoranda o porozumění také stanoví, že nabyvatelé a společnost CGMF upíší společně a zároveň nové akcie v celkové částce 35 mil. EUR a společnosti BCP/VT vloží na běžný účet částku 8,75 mil. EUR, která bude sloužit společnosti SNCM k řešení požadavků na hotovost. Odstavec III.2.7 memoranda o porozumění stanoví, že hodnota akcií společnosti CGMF se v každém okamžiku rovná jejich původní jmenovité hodnotě zvýšené o […] % jejich splacené jmenovité hodnoty vynásobené součinitelem D/365, přičemž D představuje počet dní od data uplatnění, s odečtením všech vyplacených částek (např. dividend). Tato ustanovení se neuplatňují v případě soudního vyrovnání nebo likvidace.
(73)
Memorandum o porozumění (část III.5) obsahuje rozvazující doložku převedení společnosti SNCM, která může být uplatněna současně nabyvateli v případě, že dojde k jedné z následujících událostí v míře, která by mohla zpochybnit jejich podnikatelský záměr a návrat společnosti k životaschopnosti:
-
nepřidělení smlouvy o pověření veřejnou službou pro námořní dopravu na Korsiku pro odbobí, které začíná dnem 1. ledna 2007 […],
-
jakékoli záporné rozhodnutí Evropské komise nebo rozsudek Soudu či Soudního dvora jako zákaz některé činnosti nebo vnucení podmínek, které mají zásadní dopad na hodnotu společnosti […].
(74)
Část VII memoranda o porozumění stanoví, že společnost CGMF převezme část sociálních závazků společnosti SNCM v nákladech vzájemných pojišťovacích organizací jejích důchodců, a to ve výši 15,5 mil. EUR a ode dne převedení vlastnictví podniku.
(75)
Způsoby správy a řízení podniku jsou upřesněny v části IV memoranda o porozumění. Je zde uvedeno, že dojde ke změně způsobu řízení společnosti SNCM, která se přemění v akciovou společnost s představenstvem a dozorčí radou. Dozorčí rada se bude skládat z 10 a později ze 14 členů. Přechodně jí bude předsedat zástupce státu. Pokud bude společnosti SNCM přiděleno pověření veřejnou službou, předsedu dozorčí rady nahradí zástupce společnosti BCP. Představenstvo má potom za úkol zajistit provozní řízení společnosti SNCM.
(76)
Dne 26. května 2006 schválila francouzská vláda převedení SNCM a výše uvedená opatření.
(77)
Ve světle předcházejícího obsahuje memorandum o porozumění tři druhy státních opatření, která opravňují prověření z hlediska předpisů Společenství o státních podporách.
-
převedení 100 % podílu společnosti SNCM za zápornou cenu 158 mil. EUR (kapitálový vklad ve výši 142,5 mil. EUR a úhrada nákladů na vzájemné pojištění ve výši 15,5 mil. EUR),
-
záloha na běžný účet poskytnutá společností CGMF ve výši 38,5 mil. EUR ve prospěch propuštěných zaměstnanců společnosti SNCM,
-
navýšení kapitálu o 8,75 mil. EUR upsané společností CGMF společně a současně s vkladem ve výši 26,25 mil. EUR společností VT a BCP.
5. OBLAST PŮSOBNOSTI TOHOTO ROZHODNUTÍ
(78)
Toto konečné rozhodnutí se týká opatření prováděných Francií ve prospěch společnosti SNCM od 18. února 2002, a to:
-
kapitálového vkladu společnosti CGMF do společnosti SNCM ve výši 76 mil. EUR v roce 2002 (z toho 53,48 mil. EUR za závazky veřejné služby a zbytek jako podpory na restrukturalizaci),
-
záporné ceny při prodeji společnosti SNCM společností CGMF ve výši 158 mil. EUR,
-
vkladu společnosti CGMF ve výši 8,75 mil. EUR,
-
převzetí některých dodatkových sociálních opatření ve výši 38,5 mil. EUR společností CGMF.
(79)
Toto rozhodnutí se netýká prověření minulých a budoucích finančních vyrovnání ve prospěch společnosti SNCM za závazky veřejné služby v období 2007-2013, která jsou předmětem samostatného řízení.
6. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K PŘIJETÍ ROZHODNUTÍ KOMISE V ROCE 2002 A V ROCE 2006
6.1 Zahájení formálního vyšetřovacího řízení v roce 2002
(80)
Ve svém rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 o zahájení řízení Komise sice uznala, že společnost SNCM je podnikem v obtížích, ale vyjádřila také pochybnosti o souladu oznámených opatřeních s kritérii uvedenými v bodě 3.2.2 pokynů z roku 1999, které v té době platily.
(81)
Komise vyjádřila určité pochybnosti o plánu restrukturalizace vzhledem k tomu, že chyběl rozbor příčin ztrát podniku. Obzvláště si pak Komise kladla otázky o vazbách mezi ztrátami a závazky veřejné služby, o dopadech politiky nákupů plavidel společností SNCM na výsledkové účty a o plánovaných opatřeních na zvýšení produktivity podniku.
(82)
Kromě toho Komise zdůraznila určité nedostatky plánu restrukturalizace, a to především nepřítomnost konkrétních opatření ke snížení mezispotřeby a informací o budoucí cenové politice společnosti SNCM.
(83)
Komise si rovněž kladla otázky o účinnosti metody výpočtu, kterou zvolily francouzské orgány ke stanovení částky navýšení kapitálu, a o předpokladech zvolených pro vypracování finančních simulací.
6.2 Rozšíření formálního vyšetřovacího řízení v roce 2006
(84)
Rozhodnutím ze dne 13. září 2006 se Komise rozhodla rozšířit formální vyšetřovací řízení z roku 2002 na opatření plánovaná v rámci převedení společnosti SNCM do soukromého sektoru.
(85)
Komise napřed vzala v potaz výzvu francouzských orgánů ze dne 7. dubna 2006 (viz 16. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), aby prověřila část kapitálového vkladu z roku 2002 ve světle jurisdikce ve věci Altmark, a v této souvislosti vyjádřila pochybnosti o dodržení podmínek (především druhé a čtvrté) stanovených soudcem Společenství v tomto rozsudku (69).
(86)
Za předpokladu, že by tato částka mohla být chápána jako podpora v souladu s čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, Komise ve svém rozhodnutí z roku 2006 vyjádřila přesvědčení, že nová výše podpory vyhodnocená s přihlédnutím k pokynům pro podpory na restrukturalizaci by měla být 15,81 mil. EUR. Vzhledem k tomu, že výše podpory na restrukturalizaci by měla být výrazně nižší než částka oznámená v roce 2002 a schválená v roce 2003, vyjádřila Komise pochybnosti o vhodnosti zachovat všechna vyrovnání požadovaná po společnosti SNCM v rozhodnutí z roku 2003.
(87)
Komise rovněž vyjádřila pochybnosti o dodržování podmínek stanovených rozhodnutím z roku 2003, a to zásady price leadership a počtu spojení na Korsiku.
(88)
Pokud jde o zápornou cenu převodu společnosti SNCM, vyjádřila Komise pochybnosti o souladu navýšení kapitálu státem před převedením společnosti SNCM se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Komise vyjádřila své pochybnosti obzvláště, pokud jde o platnost výpočtu nákladů na vyrovnání, které by měl stát jako akcionář uhradit v případě úpadku společnosti SNCM.
(89)
Komise zpochybnila, že by se finanční opatření mohla odvolávat na pokyny pro podpory na záchranu a na restrukturalizaci.
(90)
Komise také vyjádřila pochybnosti ohledně druhého navýšení kapitálu o 8,75 mil. EUR, pokud jde o současnost soukromého a veřejného investování a o stejné podmínky úpisu ve smyslu judikatury.
(91)
Komise nakonec vyjádřila pochybnosti o tom, zda dodatečná sociální opatření ve výši 38,5 mil. EUR určená na podporu ve prospěch osoby nemohou představovat nepřímé zvýhodnění podniku. Zdůraznila také riziko možného rozporu při zahrnutí dodatečných náhrad za propuštění do rizik nesených informovaným investorem.
7. STANOVISKO FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ
7.1 Navýšení kapitálu z roku 2002
7.1.1 Částka 53,48 mil. EUR ve světle juridikatury ve věci Altmark
7.1.1.1 Dodržení čtyř kritérií Altmark
(92)
V dopise ze dne 7. dubna 2006 a v rámci připomínek předložených v návaznosti na rozhodnutí z roku 2006 vyzvaly francouzské orgány Komisi, aby shledala, že kvůli povaze „vyrovnání za veřejnou službu“ za období 1991-2001 se nejedná u části navýšení kapitálu z roku 2002, přesněji u částky 53,48 mil. EUR, podle juridikatury ve věci Altmark o státní podporu, a vyjádřily přesvědčení, že v tomto případě jsou splněny čtyři podmínky stanovené uvedenou judikaturou.
(93)
Pokud jde přesněji o druhou podmínku Altmark, francouzské orgány zdůrazňují, že podle rozsudku ve věci Altmark musí být předem stanoveny objektivně a jasně pouze parametry výpočtu. A v tomto konkrétním případě upřesňují, že částka 53,48 mil. EUR byla vyplacena v listopadu 2003 na základě výpočtových parametrů stanovených před dotčeným obdobím (1991-2001) (70).
(94)
Tím pádem podle Francie skutečnost, že k vyplacení částky přehodnocené kvůli nedostatečnému vyrovnání došlo až poté, nezpochybňuje její závěr, podle kterého výpočtové parametry sloužící k výpočtu vyrovnání ve výši 53,48 mil. EUR byly jasně a objektivně stanoveny před provedením úkolů vyplývajících z veřejné služby.
(95)
Pokud jde o čtvrtou podmínku Altmark, francouzské orgány se domnívají, že tato podmínka stanoví vlastnosti podniku pověřeného veřejnou službou jako kvalifikovaného a průměrně dobře hospodařícího, ale v žádném případě nezmiňuje požadavek průměrné nebo minimální výnosnosti dotčeného podniku.
(96)
V tomto smyslu se francouzské orgány domnívají, že společnost SNCM může za období od roku 1991 do roku 2001 uplatnit „presumpci dobrého hospodaření“ a že jí nemůže být přisuzována „presumpce špatného hospodaření“ jen kvůli finančním ztrátám, které utrpěla v období 1991-2001. Podle francouzských orgánů nelze ztráty společnosti SNCM přisuzovat jejímu špatnému hospodaření, nýbrž nepružnosti smluv uzavřených v roce 1991 a v roce 1996 a náhlé proměně dřívějšího trhu této společnosti, kde přešla z monopolního postavení do silně konkurenčního prostředí. Společnost SNCM se tedy údajně chovala jako průměrně dobře spravovaný podnik.
(97)
Francie zdůrazňuje, že veřejný subjekt byl jediným podnikem schopným plnit své povinnosti ohledně celoroční pravidelnosti a četnosti služeb, a to přes zahájení činnosti soukromého subjektu v roce 1996, který provozoval jen jistá spojení, a to pouze v hlavní sezóně. Ostatně údajně neexistuje v přesném slova smyslu podnik, který by mohl posloužit jako měřítko při rozhodování, zda výše vyrovnání udělená společnosti SNCM převyšuje náklady nutně vzniklé při výkonu povinností vyplývajících ze zajišťování veřejné služby, či ne. Podle francouzských orgánů by proto bylo choulostivou záležitostí provést srovnání mezi strukturou nákladů společnosti SNCM a jiných námořních dopravců vzhledem ke zvláštnostem činnosti SNCM a trhu, na kterém provozuje svoji činnost.
(98)
Přes faktickou nemožnost nalézt podnik, který by mohl sloužit jako měřítko pro dané období, se Francie domnívá, že se během jednání s Komisí v létech 2005 a 2006 snažila předložit objektivní a oprávněné podklady, které umožnily prokázat, že společnost SNCM je „středně velkým podnikem dobře spravovaným a vybaveným odpovídajícím způsobem“ a že je tedy splněna čtvrtá podmínka stanovená rozsudkem ve věci Altmark (71).
(99)
Francie se mimoto domnívá, že srovnání založené na dostupných informacích o struktuře nákladů společností CFF a SNCM zdaleka nevyvrací presumci dobrého hospodaření společnosti SNCM, a to především proto, že neumožňuje zohlednit značnou část nákladů spojených se zajišťováním veřejné služby v oblasti nákladní přepravy.
(100)
Francie dále tvrdí, že v daném případě je nutné chápat judikaturu vedoucí k rozsudku ve věci Altmark (a především rozsudek ve věci Ferring) jako ověření omezené na kontrolu, zda nedošlo k nadměrnému vyrovnání. V této souvislosti francouzské orgány uvádějí, že přidělené dotace nepřesáhly skutečné náklady společnosti SNCM spojené s jejími povinnostmi zajišťovat veřejnou službu, jak na to poukázala Komise ve svém rozhodnutí ze dne 30. října 2001 (72).
(101)
Francouzské orgány dále tvrdí, že skutečnost uplatňování judikatury ve věci Altmark na smlouvu o pověření veřejnou službou pro období 2001-2006 by měla odstranit pochybnosti o uplatňování této judikatury na vyrovnání nákladů na veřejnou službu v období 1991-2001. Podle Francie byla vyrovnání přiznaná v obdobích 1991-2001 a 2002-2006 stejné povahy, protože parametry použité pro jejich vyměření, tedy náročné požadavky veřejné služby, přítomnost pouze jednoho podniku schopného je zajistit a schéma zohlednění provozních nákladů, byly stejné.
(102)
V důsledku toho se Francie domnívá, že existence závazků veřejné služby ve spojení s neexistencí nadměrných vyrovnání v období 1991-2001 potvrzují dodržení čtyř podmínek judikatury ve věci Altmark.
7.1.1.2 Slučitelnost částky 53,48 mil. EUR s ohledem na čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES
(103)
Pokud by Komise měla dojít k závěru, že tento zásah představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, domnívají se francouzské orgány, že je toto samostatné opatření nezávislé na plánu restrukturalizace z roku 2002 v souladu s čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, přičemž tento soulad Soud ve svém rozsudku z roku 2005 nezpochybnil.
(104)
Francouzské orgány zdůrazňují, že v tomto případě je dotčená částka opatřením, které by nemělo být posuzováno podle pokynů pro státní podporu na restrukturalizaci z roku 1999 nebo z roku 2004, a zejména by dotčená částka neměla být zohledňována při posuzování podmínek stanovených plánem z roku 2002. Podle Francie nemohou pokyny pro státní podporu na restrukturalizaci z roku 2004 (bod 68) odůvodnit začlenění 53,48 mil. EUR do státních podpor na restrukturalizaci.
(105)
V tomto ohledu Francie tvrdí, že částka 53,48 mil. EUR pokrývající vyrovnání za náklady na veřejné služby za období 1991 až 2001 nepředstavuje opatření povolené během restrukturalizace, ať jde o plán restrukturalizace oznámený v roce 2002 nebo o jeho aktualizaci, ale o opatření předcházející zmíněnému plánu restrukturalizace. Francouzské orgány mimoto uvádějí, že opatření, jehož cílem je vyrovnat náklady podniku vzniklé na základě jeho povinností vyplývajících z veřejné služby, nemají povahu podpory na restrukturalizaci, jak je definována v hlavních pokynech.
(106)
Francouzské orgány se domnívají, že přestože tato částka byla oznámena v rámci celkové finanční injekce jako podpora na restrukturalizaci, není Komise vázána označeními přijatými členskými státy a jejím úkolem naopak je, aby opatření nově označila jako opatření, které není státní podporou, nebo případně jako opatření státní podpory, přestože dotčený členský stát ho tímto způsobem nepředstavil.
7.1.2 Zůstatek oznámený jako státní podpora na restrukturalizaci
(107)
S ohledem na výše uvedené se Francie domnívá, že pokud je částka 53,48 mil. EUR považována za částku bez prvků podpory, nebo pokud je označena za podporu slučitelnou s čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, nečinila by částka podpory, která má být považována za podporu na restrukturalizaci podle oznámení z roku 2002, 76 mil. EUR, nýbrž 15,81 mil. EUR.
7.2 Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
(108)
Francie úvodem připomíná, že závažnost stávek v letech 2004/2005 a zhoršení ekonomické a finanční situace společnosti SNCM přiměly v lednu 2005 akcionářský stát k vyhlášení výběrového řízení pro soukromé investory a k zavedení nouzových opatření (zejména prodej plavidla Asco a podílu ve společnosti Sud-Cargos (73).
7.2.1 Záporná prodejní cena společnosti SNCM
(109)
Uplatňováním judikatury Společenství v této věci francouzské orgány vyzývají Komisi, aby vzala v úvahu, že záporná prodejní cena společnosti SNCM ve výši 158 mil. EUR neobsahuje žádné opatření označitelné za podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, protože se francouzský stát údajně choval jako soukromý investor v tržním hospodářství.
(110)
Francie úvodem uvedla, že konečná cena 158 mil. EUR, která je nižší než záporná cena, kterou původně požadovali nabyvatelé na základě svého auditu společnosti SNCM, je výsledkem vyjednávání o postoupení kontroly probíhajícího v rámci volné, transparentní a nediskriminační hospodářské soutěže, a proto představuje tržní cenu.
(111)
Francie se domnívá, že pokud hledání soukromého partnera společnosti SNCM proběhlo v rámci otevřené, transparentní a nediskriminační hospodářské soutěže, na jejímž základě byla vybrána nejlepší nabídka, je prodejní cena tržní cenou.
(112)
Podle francouzských orgánů měl prodej za zápornou cenu 158 mil. EUR proběhnout v souladu s judikaturou Společenství a s rozhodovací praxí Komise za co nejvýhodnějších podmínek pro stát a neobsahuje tak údajně žádný prvek podpory. Francie se domnívá, že tato negativní cena je nižší než náklady na likvidaci, které by stát musel zaplatit v případě likvidace podniku.
(113)
Tento závěr by se nabízel jak při uplatňování přístupu podle judikatury Soudního dvora Evropských společenství (dále jen „judikatura ve věci Gröditzer“ (74)), tak i při uplatňování přístupu založeného na analýze skutečných nákladů na likvidaci společnosti SNCM (rozhodnutí ABX (75)).
(114)
Pokud jde o první metodu založenou na judikatuře ve věci Gröditzer, Francie uvádí, že tento rozsudek potvrdil posouzení Komise v jejím rozhodnutí ze dne 8. července 1999, podle nějž „pouze likvidační hodnota […] aktiv, […], musí být zohledněna jako likvidační náklady“ (76).
(115)
V tomto ohledu zprávy společnosti CGMF (77) a kabinetu Oddo-Hastings (78) odhadují likvidační hodnotu aktiv na minimálně […] mil. EUR ke dni 30. září 2005 (79).
(116)
Pokud proto stát jako vlastník podílů určité společnosti nese odpovědnost za své dluhy jen do výše likvidační hodnoty jeho aktiv (judikatura ve věci „Hytasa“ (80)), Francie tvrdí, že likvidační hodnota aktiv společnosti odhadovaná na minimálně […] mil. EUR je podstatně vyšší než záporná prodejní cena 158 mil. EUR.
(117)
V případě druhé metody Francie uvádí, že vychází z rozhodnutí Komise o státní podpoře, kterou poskytla Belgie společnosti ABX Logistics, v němž Komise prověřila zápornou prodejní cenu, která stejně jako v tomto případě měla povahu tržní ceny, tím, že ji porovnala s náklady, které by akcionářský stát skutečně nesl v rámci smírné nebo soudní likvidace, tak jak bylo znalecky posouzeno nezávislou třetí stranou. Podle Francie Komise právě v tomto rozhodnutí uznává platnost určitého počtu nákladů, které mohly vzniknout vyrovnáním pasiva věřiteli nebo likvidací v jiných odvětvích skupiny likvidující svoji dceřinou společnost.
(118)
Na základě výše uvedených zpráv společnosti CGMF a kabinetu Oddo-Hastings se francouzské orgány domnívají, že všechny skutečné náklady, který by jako akcionář musela nést Francouzská republika, by se pohybovaly mezi […] a […] mil. EUR ke dni 30. září 2005.
(119)
Tato metoda zohledňuje zejména riziko, že by byl francouzský stát vyzván k „vyrovnání pasiv“, pokud by ho soud byl nucen považovat za skutečný řídící orgán společnosti SNCM. Francouzské orgány se domnívají, že riziko vyrovnání pasiv nemůže být vyloučeno zejména s ohledem na předchozí případ posuzovaný Kasačním soudem ve Francii (81). Francouzské orgány tak v několika dopisech zaslaných Komisi tvrdily, že předpoklad odsouzení státu vnitrostátním soudcem k vyrovnání pasiv podniku, který řídí, by byl více než pravděpodobným scénářem, a že by měl být zohledněn ve výpočtu skutečných nákladů případné likvidace společnosti SNCM.
(120)
Ke dni 30. září 2005 by zbytková hodnota aktiv společnosti SNCM (tedy […] mil. EUR) po zaplacení přednostních pohledávek činila […] mil. EUR. Mezi ostatní náklady zohledněné v souladu s vyrovnáním pasiv státem patří zejména náklady spojené s vypovězením hlavních smluv o provozování, náklady spojené s ukončením leasingu plavidel a platba dluhů vázaných podpisem, což by vedlo k nedostatečnosti aktiv ve výši […] mil. EUR. Francouzské orgány se domnívají, že stát by byl odsouzen k uhrazení […] až […] % této částky.
(121)
Francouzské orgány se mimoto domnívají, že v důsledku svého propojení se společností SNCM a podle jiné francouzské judikatury (82) by likvidace podniku mohla vést k tomu, že by soudce nařídil vyplatit zaměstnancům odškodnění. Podle této judikatury se francouzské orgány domnívají, že by bylo více než pravděpodobné, že by soudce stanovil výši dodatečné náhrady na základě náhrady, která by byla vyplacena v rámci sociálního plánu předloženého před likvidací.
(122)
Při uplatnění judikatury ve věci Aspocomp v tomto konkrétním případě se Francie domnívá, že by stát musel zaplatit dodatečné náhrady za propuštění v celkové hodnotě pohybující se mezi […] a […] mil. EUR, což by nakonec vedlo k celkovým likvidačním nákladům hrazeným státem ve výši […] až […] mil. EUR.
(123)
Podle tohoto přístupu ukazuje analýza skutečných nákladů, které by musel uhradit akcionářský stát, že náklady státu při prodeji společnosti SNCM za zápornou cenu 158 mil. EUR jsou nižší než skutečné náklady, které by stát musel uhradit v případě soudní likvidace společnosti.
(124)
V důsledku toho se francouzské orgány domnívají, že tato částka nemůže být označena za státní podporu.
7.2.2 Společný kapitálový vklad akcionářů
(125)
Francie se domnívá, že se prostřednictvím této účasti chovala jako informovaný investor, neboť na jedné straně zasáhla souběžně a menšinově po boku společností BCP a VT a na druhé straně jí tato účast přináší odměnu ve formě fixního kapitálu ve výši […] % ročně, což stát zbavuje rizik spojených s prováděním podnikatelského plánu. Francie uvádí, že tato míra výnosnosti je pro soukromého investora velmi uspokojivá (83). Francie nicméně upřesňuje, že v případě ozdravného plánu, právní likvidace společnosti SNCM nebo uplatnění zrušující doložky nabyvateli by neměla nárok na žádnou odměnu.
7.2.3 Doplňková sociální opatření (podpora ve prospěch osoby)
(126)
Francie se odvolává na rozhodovací praxi Komise, zejména na případ společnosti SFP - Société française de production (84), a domnívá se, že toto financování představuje podporu ve prospěch osoby, ze které nemá prospěch podnik. Provádění doplňkových sociálních opatření ve prospěch propuštěných osob z veřejných prostředků, aniž by tato opatření zaměstnavateli snížila úhradu běžných dávek, spadá do sociální politiky členských států a nepředstavuje státní podporu.
7.2.4 Závěr
(127)
Pokud by Komise nicméně měla všechna nová opatření nebo jejich část označit za státní podporu, Francie upozorňuje Komisi na skutečnost, že nová opatření zajištěním životaschopnosti společnosti SNCM umožnila zachovat konkurenční prostředí na dotčených trzích, zejména na trhu zajišťujícím dopravní obslužnost Korsiky. Podle Francie je právě tento prvek jednou ze zásad pokynů pro záchranu podniku v obtížích, jak připomněla Komise v této věci (odstavec 283 jejího zrušeného rozhodnutí) a Soud ve svém rozsudku ze dne 15. června 2005. Soud zejména připomněl, že Komise při výkonu své široké posuzovací pravomoci může usoudit, že přítomnost určitého podniku je nutná, aby se zabránilo vzniku posílené oligopolní struktury na daných trzích.
(128)
Pokud jde o stanovení případných protiplnění požadovaných po společnosti SNCM, Francie navrhuje, aby Komise zohlednila strukturu trhu. Snížení kapacit společnosti SNCM by totiž posílilo nyní dominantní postavení společnosti CFF na trhu zajištujícím dopravu na Korsiku (85).
(129)
Podle francouzských orgánů odpovídá plán restrukturalizace ve své aktualizované podobě požadavkům slučitelnosti stanovených Komisí v pokynech z roku 1999 a 2004. Všechna opatření uvedená v souvislosti s privatizací společnosti SNCM údajně také umožní obnovit od konce roku 2009 dlouhodobou životaschopnost společnosti SNCM a jsou omezena na minimum nutné k návratu k této životaschopnosti.
7.3 Odstranění omezení stanovených zrušeným rozhodnutím z roku 2003
(130)
Francouzské orgány připomínají, že na jedné straně byly v období 2003-2006 provedeny a dodrženy všechny podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003. Na druhé straně se francouzské orgány domnívají, že tato opatření již nejsou nutná k tomu, aby se předešlo narušení hospodářské soutěže, a že jejich zachování by bylo v rozporu se zásadou proporcionality s ohledem na omezení částky státní podpory na restrukturalizaci, která je nyní snížena na 15,81 mil. EUR. Francouzské orgány se především domnívají, že je nutné zrušit podmínky, které by stále ještě mohly být uplatňovány, tedy podmínky ohledně zákazu modernizovat flotilu lodí společnosti SNCM, ohledně dodržování zásady price leadership v případě sazeb a ohledně zachování určité četnosti spojení.
8. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
8.1 Rozhodnutí z roku 2002 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení
8.1.1 Připomínky společnosti Corsica Ferries (CFF)
(131)
Společnost CFF nejprve popírá, že by společnost SNCM byla podnikem v obtížích ve smyslu pokynů (86), a poté se zabývá otázkou schopnosti společnosti SNCM stát se ziskovou na spojích bez dotací. Společnost CFF také uvádí, že v rozporu s tím, co je uvedeno v plánu restrukturalizace (87), je spojení do Livorna stále zajišťováno.
(132)
Pokud jde o otázku snížení nákladů, společnost CFF lituje, že nemá přístup k některým prvkům plánu restrukturalizace, k němuž její zástupci vznesli kritické připomínky (88).
(133)
Společnost CFF se domnívá, že francouzskými orgány vypočítaná částka 76 mil. EUR je fiktivní (89), zatímco poměr 79 % mezi vlastním kapitálem a finančním zadlužením stanovený francouzskými orgány, jí připadá nadhodnocený (90). Pokud jde o účasti společnosti SNCM, společnost CFF poznamenává, že některé dceřiné společnosti nejsou nutné pro činnosti námořní společnosti (91).
(134)
Společnost CFF uzavírá, že cílem plánu podpory je obejít nařízení o kabotáži a zbavit smyslu veřejnou soutěž na zajištění dopravní obslužnosti Korsiky z Marseille. Společnost CFF naléhá, aby navrhovaná státní podpora neumožnila společnosti SNCM agresivnější komerční nabídku. Navrhuje, aby státní podpora na restrukturalizaci byla poskytnuta jen v roce 2007 a pouze v případě, kdyby společnost SNCM prohrála příští veřejnou soutěž v roce 2006, což je podle ní jediná situace, která by veřejné námořní společnosti skutečně způsobila obtíže.
8.1.2 Připomínky skupiny Stef-TFE (92)
(135)
Skupina Stef-TFE zdůrazňuje, že podíly společnosti SNCM ve společnosti CMN musí být analyzován jako čistě finanční aktiva. Podle skupiny Stef-TFE jsou společnosti CMN a SNCM nezávislé a konkurují si, pokud jde o spojení z Marseille, přestože obě společnosti jsou smluvními stranami smlouvy o pověření veřejnou službou.
(136)
Dopis uvádí, že skupina Stef-TFE by se zavázala „k odkoupení části nebo pokud možno celého podílu společnosti SNCM ve společnosti CMN“, jehož cenu odhaduje na 15 až 17 mil. EUR, pokud by Komise v podmínkách uložených ve svém konečném rozhodnutí došla k závěru, že „takovýto prodej je nutný pro dobré vyvážení plánu restrukturalizace“.
8.1.3 Připomínky zástupců místních samospráv
(137)
Primátor města Marseille, předseda generální rady departementu Bouches-du-Rhône a předseda rady regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur zdůrazňují hospodářský význam společnosti SNCM pro regionální hospodářství.
(138)
Předseda rady regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur doplňuje, že podle něj existují všechny předpoklady k tomu, aby plán restrukturalizace společnosti SNCM zaručil životaschopnost podniku.
(139)
Předseda výkonné rady Korsického shromáždění předal usnesení uvedeného orgánu ze dne 18. prosince 2002, během nějž Korsické shromáždění vydalo „kladné stanovisko“ k projektu navýšení kapitálu společnosti SNCM.
8.1.4 Připomínky Korsického dopravního úřadu
(140)
Korsický dopravní úřad (OTC) (93) zdůrazňuje, že do nabídkového řízení vyhlášeného za účelem uzavření smlouvy o pověření veřejnou službou přišla pouze jedna nabídka, a to nabídka podaná seskupením společností CMN a SNCM. Ve snaze zajistit kvalitní spolehlivou dopravní obslužnost začlenily korsické územní samospráva do své smlouvy vyrovnávací nebo opravné finanční mechanismy v závislosti na účinnosti a spolehlivosti služby. Poukázala také na skutečnost, že územní samospráva Korsiky zohlednila vývoj nabídky na dopravní obslužnost z přístavů kontinentální Francie od roku 1996 a závazky veřejné služby neomezila jen na spojení z Marseille.
(141)
OTC rovněž uvádí, že společnost SNCM je dnes jedinou společností schopnou plnit požadavky smlouvy ohledně přepravy cestujících, a její zánik by proto „okamžitě vyvolal výrazné omezení služeb“. Kromě toho připomíná význam společnosti SNCM pro hospodářství Korsiky.
8.2 Rozhodnutí z roku 2006 o prodloužení formálního vyšetřovacího řízení
8.2.1 Připomínky společnosti Corsica Ferries (CFF)
(142)
Společnost CFF zdůrazňuje, že dotčené finanční částky jsou vysoké, neúměrné ve vztahu k obratu společnosti SNCM a že byly společnosti SNCM vyplaceny ještě předtím, než se Komise vyjádřila k jejich kvalifikaci podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(143)
Společnost CFF upozorňuje Komisi na skutečnost, že podpora francouzského státu určená společnosti SNCM má strategický význam pro rozvoj společnosti CFF. Tato nedovolená opatření umožnila společnosti SNCM velmi agresivní cenovou politiku na spojích, kde společnost CFF působí již 10 let a kde poprvé od doby svého fungování ztrácí část trhu.
(144)
Společnost CFF se domnívá, že existují alternativní možnosti přítomnosti společnosti SNCM na všech dotčených spojích, ať už v rámci pověření veřejnou službou nebo bez něj, což by znamenalo řadu výhod jak pro společnost SNCM, tak i pro hospodářskou soutěž všeobecně. Pokud jde o pověření veřejnou službou (94), společnost CFF se domnívá, že by společnost SNCM měla omezit svoji nabídku na spojeních poskytovaných v rámci pověření veřejnou službou, a tak by se zabránilo zneužívání jejího dominantního postavení na tomto trhu, zamezilo by se novým investicím a omezil by se sociální plán na 120 sezónních pracovních míst bez nákladného vypovídání smluv na dobu neurčitou. Pro spojení mimo pověření veřejnou službou společnost CFF navrhuje, aby společnost SNCM stáhla jednu sezónní loď.
8.2.1.1 Navýšení kapitálu v roce 2002
(145)
Pokud jde o částku 53,48 mil. EUR, společnost CFF si klade otázky o jejím možném dvojím zahrnutí do výpočtu vyrovnání ve výši 787 mil. EUR schválené rozhodnutím Komise z roku 2001.
(146)
Společnost CFF se domnívá, že judikatura rozsudku ve věci Altmark vznikla sice až po podpisu pověření veřejnou službou, ale vyrovnání vyplácená na jejím základě musí být prověřována s ohledem na kritéria uvedené judikatury. V tomto bodě se společnost CFF domnívá, že kromě prvního kritéria nejsou ostatní kritéria Altmark splněna.
(147)
Zejména pokud jde o čtvrté kritérium Altmark, společnost CFF pochybuje stejně jako Komise, zda je možné společnost SNCM považovat za v minulosti dobře řízený a odpovídajícím způsobem vybavený podnik. V tomto ohledu společnost CFF upozorňuje Komisi na skutečnost, že více než 50 % ztrát společnosti SNCM pocházelo údajně z let 2000 a 2001, což by mohlo vézt k úvaze, že ztráty společnosti SNCM nesouvisejí pouze se závazky veřejné služby.
(148)
Pokud jde o možnost vyhodnotit tuto částku s ohledem na čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, společnost CFF se domnívá, že Soud vyzval Komisi k posouzení omezenému na kvalifikaci této částky jako státní podpory, a ne k jejímu odůvodnění podle výše uvedeného článku. Komise měla ověřit, zda tato částka není příliš vysoká v poměru k vícenákladům vzniklým plněním závazků veřejné služby.
8.2.1.2 Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
(149)
Pokud jde o postup při veřejné soutěži na prodej společnosti, společnost CFF se domnívá, že nebyl zcela transparentní, protože vybraná společnost, konkrétně společnost BCP, již nevykonává operační řízení společnosti SNCM a svoje místo postoupila skupině VT. Jelikož se finanční okolnosti změnily a staly se mnohem příznivějšími pro nabyvatele, společnost CFF si klade otázku uplatnění zásady rovného zacházení s investory, která by měla celé operaci dominovat.
(150)
Pokud jde o zápornou prodejní cenu ve výši 158 mil. EUR, společnost CFF pochybuje, že bylo v daném případě uplatněno měřítko informovaného investora v tržním hospodářství. Společnost CFF si na jedné straně klade otázku, zda je opravdu možné považovat danou operaci za akci státu souběžně probíhající s výrazným a současným zásahem dotčených soukromých subjektů za srovnatelných podmínek, když stát navýšil kapitál před společným navýšením ze strany akcionářů a novým plánem restrukturalizace. Na straně druhé se domnívá, že informovaný investor by ve vážné finanční situaci společnosti SNCM zasáhl dříve, aby zabránil znehodnocení své investice (95).
(151)
Společnost CFF se domnívá, že odkaz na věc „ABX Logistics“ není relevantní. Kromě skutečnosti, že okolnosti této záležitosti nejsou přenesitelné, zdůrazňuje společnost CFF významný příspěvek příjemce podpory v uvedené záležitosti, což zjevně není případ společnosti SNCM. Podle společnosti CFF rozhodnutí Komise z roku 2006 nezohlednilo náklady spojené s rizikem soudních řízení v rámci likvidace dotčeného podniku. V této souvislosti se společnost CFF domnívá, že vnitrostátní judikatura, na kterou se odvolávala Francie, aby odůvodnila náklady spojené s likvidací společnosti SNCM, se na tento konkrétní případ nevztahuje (96).
(152)
Společnost CFF se domnívá, že uplatnění judikatury Společenství ve věci „Gröditzer“ a „Hytasa“ na tento konkrétní případ může vést pouze k závěru, že se stát nechoval jako soukromý investor, jelikož svůj kapitálový vklad spojil s prodejem 75 % svého podílu ve společnosti SNCM, a tím si snížil možnosti budoucího zisku.
(153)
Společnost CFF se domnívá, že srovnání nákladů na likvidaci a nákladů na navýšení kapitálu by mělo zohlednit cenu aktiv, která je v obou případech převedena na nabyvatele. Společnost CFF odhaduje hodnotu aktiv postoupených nabyvateli na 640 až 755 mil. EUR (97) vzhledem k tržní hodnotě plavidel společnosti SNCM, kterou společnost CFF odhaduje na 644 až 664 mil. EUR k srpnu 2006.
(154)
Pokud jde posouzení opatření uskutečněných po navýšení kapitálu v roce 2002 jako podpory na restrukturalizaci, společnost CFF se domnívá, že splnila-li společnost SNCM podmínky podniku v obtížích podle pokynů z roku 2004 v období před prvním navýšením kapitálu ve výši 142,5 mil. EUR, pro období předcházejícímu druhé navýšení kapitálu o 8,75 mil. EUR se toto označení stává značně sporným, protože došlo k obnově vlastního kapitálu.
(155)
Pokud jde o životaschopnost podniku, společnost CFF zdůrazňuje, že prodej společnosti SNCM je jen částečný a není neodvolatelný s ohledem na zrušující doložku vyjednanou s nabyvateli. Tato skutečnost je důležitým prvkem nejistoty v otázce vůle a schopnosti nabyvatelů ozdravit společnost SNCM a zdrojem pochybností o trvalé životaschopnosti podniku. Společnost CFF také uvádí, že v rozporu s požadavky pokynů z roku 2004 francouzské orgány neplánovaly ukončit činnosti, které by i po restrukturalizaci zůstaly strukturálně ztrátové (98). Společnost CFF se dále vyjadřuje skepticky k plánu snížení nákladů, protože údajně došlo k rozrůstání lodní flotily společnosti SNCM (99), a k plánu snížení počtu zaměstnanců vzhledem k neúspěchu sociálního plánu z roku 2002.
(156)
Společnost CFF vyjadřuje pochybnosti ke skutečnosti, že by nové státní podpory byly omezeny na minimum, jednak kvůli nejasnosti ohledně toho, na co se vlastně vztahují sociální náklady, a jednak kvůli obsahu zápisu z valné hromady společnosti SNCM ze dne 28. dubna 2006, z něhož vyplývá, že část této státní podpory údajně sloužila v letech 2006 a 2007 ke krytí provozních ztrát společnosti. Společnost CFF se rovněž domnívá, že noví vlastníci společnosti SNCM nepřispívají výrazným způsobem k restrukturalizaci podniku.
(157)
Aby se zabránilo neoprávněnému narušování hospodářské soutěže, společnost CFF považuje za nutné obnovit a upřesnit protiplnění uložená společnosti SNCM v roce 2003 a přidat nová týkající se omezení přítomnosti společnosti SNCM na trhu (100). Společnost CFF se také domnívá, že nebyla dodržena část opatření uložená společnosti SNCM rozhodnutím z roku 2003 (101).
(158)
Pokud jde o povahu druhého navýšení kapitálu o 8,75 mil. EUR, společnost CFF se domnívá, že kromě souběžnosti veřejných a soukromých investic musí být soukromý zásah významný a uskutečněný ve srovnatelných podmínkách, aby bylo možné uznat zásah státu za platný. V tomto konkrétním případě nebyly tyto dvě podmínky splněny. Na jedné straně vklad nových vlastníků, přísně spojený s prvním navýšením kapitálu o 142,5 mil. EUR, nebyl významný. Na druhé straně zásah nových vlastníků nebyl proveden za podmínek srovnatelných s podmínkami států, a to zejména kvůli zrušující doložce a očekávané výnosnosti menšinového podílu společnosti CGMF.
(159)
Pokud jde o sociální opatření ve výši 38,5 mil. EUR, společnost CFF napadá označení této částky jako podpory ve prospěch osoby. Je sice pravda, že tuto částku využívají přímo zaměstnanci společnosti SNCM, ale společnost CFF zdůrazňuje, že uvedené opatření by mohlo mít pro společnost SNCM nepřímé pozitivní účinky, a to zejména uklidnění sociálních vztahů.
8.2.2 Připomínky společnosti STIM z Orbigny (skupina Stef-TFE)
8.2.2.1 Navýšení kapitálu v roce 2002
(160)
Společnost STIM zdůrazňuje, že vyplacením částky 53,48 mil. EUR jako vyrovnání za veřejnou službu stát odškodnil společnost SNCM dvakrát za stejné závazky veřejné služby. Společnost STIM se také domnívá, že uvedená platba neodpovídá kritériím stanoveným judikaturou rozsudku Altmark.
(161)
Pokud jde zejména o druhé a čtvrté kritérium Altmark, společnost STIM popírá jednak existenci předem objektivně a transparentně vytvořených kritérií a jednak srovnatelnost ukazatelů společností SNCM a CMN v období 1991-2001 (102). V tomto ohledu tvrdí, že údaje poskytnuté Komisi byly zjevně překroucené (103).
8.2.2.2 Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
(162)
Pokud jde o negativní prodejní cenu 158 mil. EUR, společnost STIM se domnívá, že nejde o tržní cenu vytvořenou na základě otevřené a nediskriminující hospodářské soutěže, protože k navýšení kapitálu došlo za podmínek odlišných od podmínek, které mají být pro soukromého investora obvykle směrodatné. Společnost STIM se totiž domnívá, že přeceněná čistá účetní aktiva by umožnila likvidaci v nejhorším případě bez nákladů pro stát, ale možná i ziskovou, že prodejní cena je v poměru k hodnotě podniku směšná (společnost STIM tuto hodnotu odhaduje na 350 mil. EUR) a že státní podpora je neúměrná potřebám podniku.
(163)
Společnost STIM také upozorňuje Komisi na přehnanost zrušující doložky převodu do soukromého sektoru.
(164)
Společnost STIM napadá odůvodnění prodeje za zápornou cenu, které vychází z málo realistického předpokladu, že se jedná o likvidaci obtížnou ze sociálního hlediska.
(165)
Pokud jde o druhé navýšení kapitálu o 8,75 mil., společnost STIM se domnívá, že tento kapitálový vklad nerespektuje zásadu soukromého investora v tržním hospodářství s ohledem na nedostatečné záruky návratnosti investic. Společnost STIM nesouhlasí s argumentem souběžnosti soukromých a veřejných investic, který byl použit, aby se popřelo, že u tohoto vkladu jde o státní podporu. Takováto souběžnost, pokud bude vůbec prokázána, je pouze příznakem a sama o sobě nemůže být kritériem pro posouzení (104). Společnost STIM tvrdí, že tento vklad představuje záruku francouzské vlády novým vlastníkům, že společnosti SNCM bude přiděleno pověření veřejnou službou pro dopravní obslužnost Korsiky.
(166)
Pokud jde o 38,5 mil. EUR podpory ve prospěch osoby, společnost STIM se domnívá, že ve skutečnosti je účelem této částky poskytnout společnosti SNCM prostředky, aby mohla dodržet některé podstatné aspekty ozdravného plánu předloženého Komisi, které nebyly provedeny, a to zejména snížení počtu zaměstnanců.
8.2.2.3 Slučitelnost s pokyny z roku 2004
(167)
Společnost STIM se domnívá, že podpory poskytnuté společnosti SNCM nejsou omezeny na minimum. Příspěvek společnosti SNCM a nových vlastníků k plánu restrukturalizace je údajně nedostatečný vzhledem k podmínkám stanoveným pokyny z roku 2004 a není prokázáno, že situace společnosti SNCM byla natolik výjimečná, aby bylo možné odůvodnit méně vysoký vlastní příspěvek. Společnost STIM dále poukazuje na neúměrnost přidělených podpor v roce 2006, protože společnosti SNCM umožnily vytvořit rezervy na uhrazení budoucích ztrát. Společnost SNCM k tomu neplánovala postoupit aktiva, která nebyla nezbytná pro přežití podniku, což je v rozporu s požadavky pokynů z roku 2004.
(168)
Společnost STIM se domnívá, že vyplacené částky jsou v rozporu se zásadou jednotnosti zavedenou pokyny z roku 2004. Zhoršení finanční situace podniku a sociální spory nelze analyzovat jako výjimečné, nepředvídatelné okolnosti, které nelze přičíst na vrub podniku přijímajícímu podporu.
(169)
Společnost STIM tedy žádá dodatečné vyrovnání ve výši poloviny poskytnuté podpory, což představuje 98,25 mil. EUR, prostřednictvím prodeje dalšího plavidla a přímé a nepřímé účasti společnosti SNCM ve společnosti CMN. V tomto ohledu společnost STIM tvrdí, že tyto podíly nejsou strategické ve smyslu pokynů pro podpory na restrukturalizaci, neboť nejsou „nezbytně nutná pro další existenci podniku“ a ani nemají povahu nepřevoditelných aktiv.
(170)
Společnost STIM dále tvrdí, že údajná součinnost společností SNCM a CMM neexistuje, jelikož společnost SNCM nehraje žádnou skutečnou úlohu v řízení a rozvoji společnosti CMN. Společnost STIM zdůrazňuje, že smlouva akcionářů spojující tyto dva podniky již neexistuje od 15. března 2006, kdy byla vypovězena společností CMN, jak potvrdil Odvolací soud v Paříži.
8.2.3 Připomínky společnosti SNCM
(171)
Společnost SNCM poskytla Komisi spis shrnující její hospodářskou a konkurenční situaci a přiložila právní konzultaci hodnotící v rámci likvidačního řízení riziko právního posouzení tohoto zásahu jako zásahu státu jakožto skutečného řídícího orgánu společnosti v období před privatizací.
(172)
Kancelář […], kterou konzultovala společnost SNCM, dospěla k závěru, že na základě dokumentů společnosti doplněných o korespondenci, informace o zásazích a zápisy ze schůzí kontrolních orgánů francouzský stát […] (105) (106) (107). Zpráva dále zdůrazňuje, že […] (108). Ve stejné zprávě se píše, že […].
(173)
Na tomto základě odborný znalec společnosti SNCM dospěl k závěru, že by obchodní soud v Marseille s největší pravděpodobností přijal označení francouzského státu za skutečného jednatele.
(174)
Kromě toho z faktů, obsažených ve zprávách Účetního dvora, údajně vyplývá, že chyby v řízení způsobené francouzským státem (109), jakožto skutečným manažerem společnosti SNCM, přispěly ke zjištěnému nedostatku aktiv společnosti SNCM. Újma, kterou způsobily chyby státu v řízení, je odhadována na […].
(175)
V této souvislosti není podle odborného znalce společnosti SNCM pochyb o tom, že francouzský stát by byl odsouzen v soudním řízení o vyrovnání pasiv k částečné nebo celkové úhradě nedostatečnosti aktiv vzhledem k jeho silnému zapojení do řízení společnosti SNCM, jeho zjevným chybám v řízení a s ohledem na rozsah jeho finančních zdrojů.
(176)
Na základě odpovídající judikatury došel odborný znalec společnosti SNCM k závěru, že pokud by bývalo došlo k likvidaci společnosti SNCM, stát by byl velmi pravděpodobně odsouzen k uhrazení všech sociálních dluhů společnosti SNCM. Následkem toho by akcionářský stát musel uhradit odhadem […] až […] % zjištěné nedostatečnosti aktiv (tedy částku mezi […] a […] mil. EUR). Tím, že se rozhodl společnost SNCM privatizovat a předtím navýšit její vlastní kapitál o 158 mil. EUR, se tedy francouzský stát zachoval jako informovaný investor.
9. VYJÁDŘENÍ FRANCIE K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
9.1 Vyjádření Francie k připomínkám zúčastněných stran týkajícím se rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení z roku 2002
9.1.1 Připomínky společnosti Corsica Ferries
(177)
Francouzské orgány uvedly, že některé údaje předložené společností CFF o nabídce společnosti SNCM jsou nepřesné.
(178)
V rozporu s tvrzeními společnosti CFF se francouzský stát domnívá, že plán restrukturalizace byl vypracován tak, aby umožnil co nejrychlejší ozdravení společnosti SNCM a vytvořil podmínky pro její střednědobou a dlouhodobou životaschopnost. Francouzské orgány připomínají, že velká část programu snižování nákladů (110) již byla provedena. Kromě toho společnost SNCM v roce 2001 uvolnila částku 21,3 mil. EUR na financování restrukturalizačních opatření, a to zejména plánu na záchranu pracovních míst.
(179)
Pokud jde o určení výše podpory, francouzské orgány potvrzují, že podíl vlastního kapitálu na celkovém zadlužení ve výši 0,79 je s výjimkou zvláštních případů (111) typický pro účetní rozvahy většiny námořních společností.
9.1.2 Připomínky skupiny Stef-TFE
(180)
Francouzské orgány se domnívají, že skupina Stef-TFE popisuje vztahy mezi společnostmi SNCM a CMN v rámci výkonu smlouvy o pověření veřejnou službou způsobem, který neodpovídá skutečnosti.
(181)
Podle francouzských orgánů a v rozporu s připomínkami společnosti Stef-TFE volba dočasného seskupení podniků, v němž jsou společnosti SNCM a CMN společně pověřenými a ne vzájemně se podporujícími subjekty, v ničem „nutně nevyplynula z globální povahy nabídkového řízení“. Rozhodnutí vytvořit seskupení společností SNCM-CMN je výsledkem analýzy provedené oběma společnostmi, podle níž pokračování historického a přirozeného partnerství v této podobě a v rámci nabídkového řízení jim přinese jenom výhody - zejména pokud jde o konkurenceschopnost. Vstup společnosti CMN do tohoto seskupení je tedy výsledkem uváženého rozhodnutí společnosti CMN, založeného na posouzení vlastních zájmů, a ne na nutnosti vyplývající z podoby nabídkového řízení.
(182)
Francouzské orgány upřesňují, že v rozporu s připomínkami skupiny Stef-TFE nejsou společnosti SNCM a CMN ani nezávislé, ani v přímé konkurenci. Takováto situace by byla v rozporu se samotnou zásadou výlučné smlouvy o pověření veřejnou službou, kterou obě společnosti spolupodepsaly.
(183)
Francouzské orgány trvají na tom, že podíl společnosti SNCM na kapitálu společnosti CMN nelze brát jako čistě finanční aktivum, jak zřejmě tvrdí skupina Stef-TFE. Francie zastává stanovisko, že podíl společnosti SNCM ve společnosti CMN je vysoce strategické povahy. Jeho prodej by podle Francie nebyl jen podnikatelsky nesprávný, ale také základní strategickou chybou.
9.1.3 Vyjádření Francie k připomínkám zástupců místních orgánů
(184)
Francie obecně souhlasí s obsahem dopisu předsedy regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur, přesto by ale chtěla uvést, že narozdíl od toho, co je uvedeno v bodě 2 dotčeného dopisu (112), není nabídka přepravy mezi kontinentální Francií a Korsikou „vzhledem k poptávce předimenzovaná“ a že cenová politika společnosti SNCM odpovídá jejím závazkům, že nevyvolá cenovou válku a že se nestane společností určující cenu (price leader).
9.2 Vyjádření Francie k připomínkám zúčastněných stran týkajícím se rozhodnutí z roku 2006
(185)
Francie poznamenává, že obecně je celá řada připomínek společností STIM a CFF stejná jako připomínky, které tyto společnosti Komisi předložily už v roce 2003. Zejména zdůrazňují, že připomínky společnosti CFF byly předneseny před Soudem prvního stupně v řízení o zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2003 a že většina z nich byla zamítnuta jak Komisí, tak Soudem.
(186)
Pokud jde o pověření veřejnou službou pro spojení Marseille-Korsika, Francie odmítá jakýkoliv argument pro tvrzení, že zadávací řízení u smlouvy o pověření veřejnou službou nebylo regulérní. Ze skutečnosti, že tato národní řízení jsou před vnitrostátními soudci jakožto soudci Společenství na základě společného práva, podle Francie vyplývá, že se Komise nemůže odvolávat na zájem Společenství a prověřovat otázky týkající řízení při udělování smluv o pověření veřejnou službou.
9.2.1 Předběžné provádění opatření stanovených prvním plánem restrukturalizace a jeho změnami
(187)
K obecné poznámce o předběžném provádění opatření označených Francií za podpory, francouzské orgány odpovídají, že dotčené provádění je odůvodněné zvláštními souvislostmi postupu, to znamená zrušením v roce 2005 schvalovacího rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2003, a ne vůlí francouzských orgánů neuznávat své povinnosti vyplývající ze Smlouvy o ES. Francie upřesňuje, že Komisi vždy informovala o vývoji záležitosti a o různých opatřeních přijatých od ledna 2005 v souladu se zásadou loajální spolupráce mezi členskými státy a Komisí.
(188)
Pokud jde o poslední opatření, francouzské orgány se domnívají, že se vzhledem k tomu, že žádné z nich nepředstavuje podporu, na ně v konečném důsledku čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES nevztahuje, a tím pádem není důvod přerušit jejich provádění.
9.2.2 Navýšení kapitálu v roce 2002
(189)
Francouzské orgány především upřesňují, že nezpochybnily použitelnost rozsudku Altmark, a naopak upozorňují na některé nesnáze spojené s prováděním testu uloženého tímto rozsudkem, jelikož dotčená částka pocházela z předcházejícího období, a nemohla proto zohlednit nová kritéria.
(190)
Francie upřesňuje, že dotčených 53,48 mil. EUR je součástí 69,3 mil. EUR prohlášených Komisí v roce 2003 za slučitelné. Pochybnosti, které vyjádřila Komise ve svém rozhodnutí o zahájení z roku 2006, se tedy netýkají slučitelnosti těchto opatření, která není zpochybněna, jak to zřejmě tvrdí společnost STIM ve svých připomínkách, ale týkají se povahy podpory této částky udělené jako vyrovnání za náklady spojené se zajišťováním veřejné služby.
(191)
Podle Francie připomínky společností CFF a STIM nezpochybňují použitelnost první a druhé podmínky Altmark na tento konkrétní případ.
(192)
Pokud jde o třetí kritérium Altmark, francouzské orgány vyvracejí argument předložený společnostmi CFF a STIM, podle nějž platba této částky by nutně vedla k nadměrnému vyrovnání, neboť Komise ve svém rozhodnutí ze dne 30. října 2001 povolila platbu 787 mil. EUR jakožto vyrovnání za náklady spojené s veřejnou službou. V tomto ohledu Francie upřesňuje, že Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003 uznala, že tyto závazky byly vyrovnány nedostatečně a že částka 53,48 mil. EUR byla oprávněná jakožto vyrovnání za veřejnou službu.
(193)
Pokud jde o čtvrtou podmínku Altmark, francouzské orgány zdůrazňují, že navzdory nepřítomnosti referenčního podniku, a tedy nemožnosti provést souhrnné srovnání společnosti SNCM a jiných podniků, což rovněž uvedla společnost CFF, francouzské orgány usilovaly o předložení podkladů umožňujících co nejpřesnější porovnání s podobnými podniky, a to zejména se společností CMN. Francie rovněž nesouhlasí s argumentem předloženým společnostmi STIM a CFF, podle nějž provozní náklady společnosti SNCM jsou vyšší než náklady společnosti CMN. I kdyby tomu tak bylo, francouzské orgány se domnívají, že míra produktivity společnosti SNCM se velmi blíží míře produktivity společnosti CMN. Z uvedeného plyne závěr, že společnost SNCM byla spravována stejně dobře jako společnost CMN, kterou společnost STIM ani jednou neoznačila za špatně spravovaný podnik.
(194)
Francie upřesňuje, že ztráty z období 1991 až 2001 nesouvisely pouze s výkonem veřejné služby, jak tvrdí společnost CFF, ale že závazky veřejné služby společnosti SNCM zabránily přizpůsobit se změnám konkurenčního prostředí. Francouzské orgány rovněž upřesňují, že tyto ztráty nejsou soustředěny do období 2000-2001, ale že se v tomto období urychlily z důvodu zvýšeného počtu plaveb společnosti CFF.
(195)
Pokud jde o slučitelnost 53,48 mil. EUR vyplacených jako vyrovnání za náklady veřejné služby podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, francouzské orgány připomínají, že jednak Komise již ve svém rozhodnutí z roku 2003 tuto částku prohlásila za slučitelnou s uvedeným článkem, jednak ji Soud ve svém rozsudku ze dne 15. června 2005 nezpochybnil.
9.2.3 Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
(196)
Pokud jde o průběh prodeje, Francie upřesňuje, že od samého začátku plánovala klasická kritéria výběru založená zejména na ceně navržené pro zhodnocení cenných papírů společnosti SNCM a následně na ostatních parametrech (podnikatelský projekt, sociální projekt atd.), mezi kterými byla i částka, kterou kandidáti byli ochotni investovat do společnosti v rámci navýšení kapitálu. Francie důsledně popírá argument předložený třetí stranou, podle něhož postup při prodeji nebyl transparentní, a připomíná, že v tomto konkrétním případě stát dokonce šel nad své již beztak náročné a přísné zákonné a předpisové povinnosti, stanovené pro prodej veřejných podílů. Francie připomíná, že vývoj po nabídce společnosti BCP převzít 100 % cenných papírů společnosti SNCM probíhal za velmi složitých finančních a sociálních podmínek a že přidružení společnosti VT k nabídce společnosti BCP nezměnilo obchodní a finanční podmínky operace (kromě rozdělení kapitálu).
(197)
Pokud jde o zápornou cenu 158 mil. EUR, francouzské orgány připomínají, že s ohledem na finanční situaci společnosti SNCM k 30. září 2005 byl podnik prodán za tržní cenu a že prodej byl ekonomicky výhodnější než likvidace podniku. V tomto ohledu francouzské orgány upřesňují, že uplatňování kritéria soukromého investora v případě prodeje podniku na pokraji likvidace nelze považovat za úsilí o „ziskovost zásahu veřejných orgánů“, ale za zabránění vzniku větších ztrát, které by musel nést akcionář v případě dražší likvidace.
(198)
Pokud jde o zaplacenou cenu, Francie nesouhlasí s argumentem, podle kterého by společnost SNCM měla být prodána za cenu neodpovídající její skutečné hodnotě (113).
(199)
Francouzské orgány rovněž vyvracejí argument společnosti CFF, že podcenily prodejní hodnotu loďstva společnosti SNCM, kterou společnost CFF vyčíslila mezi 406,5 mil. EUR a 426,5 mil. EUR. Francouzské orgány vysvětlují, že plavidla zohledněná ve výpočtu společnosti CFF neodpovídají plavidlům, která společnost SNCM k 30. září 2005 přímo vlastnila. Neuplatněním určité srážky z prodejní hodnoty plavidel by se nezohlednily souvislosti, v nichž by proběhla případná soudní likvidace těchto aktiv, a dále pak datum zvolené k výpočtu zmíněné prodejní hodnoty, to znamená srpen 2006, neodpovídá datu případné likvidace společnosti SNCM, k němuž je třeba odkazovat, to znamená 30. září 2005. Francie poznamenává, že pokud by byl výpočet navržený společností CFF přijat, byla by záporná cena třikrát nižší než hodnota likvidace aktiv požadovaná podle judikatury Gröditzer, což by bylo příznivější než předpoklady předložené Komisi francouzskými orgány.
(200)
K argumentu společnosti CFF zpochybňujícímu uplatňování judikatury Gröditzer odkazem na skutečnost, že kapitálový vklad státu do společnosti SNCM byl spojen s prodejem 75 % jeho podílu, čímž se ve stejné míře snížily možnosti zisku, francouzské orgány připomínají, že záporná prodejní cena 158 mil. EUR odpovídá prodeji všech podílů společnosti SNCM, po němž následovala nová investice státu ve výši 25 % s návratností […] % ročně. Francie se tudíž domnívá, že návratnost investic je zaručena, protože Francie zůstává akcionářem společnosti ve výši 25 % a protože tato účast představuje záruku vysoké návratnosti.
(201)
Francie rovněž nesouhlasí s argumentem předloženým společností CFF, že v tomto konkrétním případě není použitelný přístup ABX, založeným především na analýze skutečných nákladů likvidace společnosti SNCM a na riziku, že by stát mohl být považován za odpovědného za pasiva podniku v rámci soudního řízení o vyrovnání pasiv v souladu s vnitrostátními kolektivními postupy, což potvrzuje vnitrostátní judikatura (rozsudek Odvolacího soudu v Rouen ze dne 22. března 2005). Přestože se francouzské orgány domnívají, že jejich chování jakožto manažera společnosti SNCM by nemohlo být v tomto soudním řízení označeno za „chybné“, zdůrazňují velké riziko odsouzení státu vnitrostátním soudcem pro nedostatečná aktiva společnosti SNCM z důvodu pružných kritérií při posuzování chyby řízení ve smyslu článku L.651-2 obchodního zákoníku a na základě výše uvedené judikatury, která by byla použitelná na tento případ.
(202)
Pokud jde o navýšení kapitálu o 8,75 mil. EUR, Francie připomíná, že v rozporu s tvrzením společností CFF a STIM není tento kapitálový vklad státní podporou z důvodu souběžnosti této investice, podobnosti podmínek úpisu a odměny vyšší než průměr, kterou obdržel stát přes společnost CGMF.
(203)
Francouzské orgány zejména upřesňují, že zásada rovného zacházení s investory nemůže být zpochybňována kvůli existenci zrušujících doložek, protože tyto doložky byly stanoveny v rámci prodeje 100 % podílu ve společnosti SNCM, a ne v rámci navýšení kapitálu o 35 mil. EUR, který následoval.
(204)
Francie dále připomíná, že její investice je mnohem nižší než investice nových vlastníků, jelikož s investicí nových vlastníků (26,25 mil. EUR) se může porovnávat pouze částka 8,75 mil. EUR. Posouzení prvního navýšení o 142,5 mil. EUR se pak může provádět pouze v rámci srovnání s likvidační cenou.
(205)
Francie zpochybňuje argument předložený společností STIM a týkající se skutečnosti, že tento vklad údajně představuje záruku pro nové soukromé vlastníky, že společnosti SNCM bude přiděleno pověření veřejnou službou pro zajištění přepravy na Korsiku. Francouzské orgány tvrdí, že toto navýšení kapitálu je uvážlivé a nezávislé na výkonnosti podniku a že pověření společnosti SNCM veřejnou služby neumožňuje zvýšit výnosnost této investice.
(206)
Pokud jde o 38,5 mil. EUR na sociální opatření, Francie opakuje argument, podle nějž jsou tato opatření podporou ve prospěch osob a jejich uhrazení státem nelze považovat za nepřímou výhodu pro podnik, jelikož jdou nad rámec zákonných a dojednaných povinností společnosti SNCM. Mimo jiné Francie připomíná, že tato opatření by neumožnila odchod zaměstnanců, náklady s nimi spojené by v případě jejich neexistence i nadále hradila společnost SNCM.
(207)
V rozporu s argumentem společnosti CFF francouzské orgány upřesňují, že částka 38,5 mil. EUR neodpovídá provedení plánovaného snížení počtu zaměstnanců v rámci sociálního plánu z roku 2003, neboť toto snížení již bylo provedeno, přestože k tomu došlo se zpožděním. Nový sociální plán je tedy doplňkem prvních sociálních opatření z roku 2003.
9.2.4 Slučitelnost s pokyny
(208)
Francie se domnívá, že s ohledem na výše uvedené částka podpory určená k posouzení s ohledem na pokyny činí 15,81 mil. EUR.
(209)
V protikladu k tvrzením společnosti CFF se francouzské orgány domnívají, že s ohledem na bod 11 pokynů z roku 2004 prvním navýšením kapitálů, přestože společnosti SNCM umožnilo obnovit vlastní kapitál, neztratila společnost SNCM povahu podniku v obtížích, protože cílem tohoto navýšení bylo udržet společnost v činnosti.
(210)
Francie odmítá tvrzení společnosti CFF, podle nějž neměla podniku poskytnout nové finanční „injekce“ vzhledem k tomu, že společnost SNCM mohla požádat o bankovní úvěr. Francouzské orgány připomínají, že dne 24. srpna 2005 banky odmítly poskytnout nové finance ve prospěch společnosti SNCM, a proto se tedy jedinými možnostmi staly privatizace nebo likvidace podniku.
(211)
Francie nesouhlasí s argumenty předloženými společnostmi CFF a STIM o neúspěchu plánu restrukturalizace z roku 2002, který byl proveden i přes určité zpoždění a umožnil dosáhnout cílů v roce 2005. Zhoršení hospodářské a finanční situace společnosti SNCM způsobené faktory mimo podnik si vyžádalo prodloužení plánu oznámeného v roce 2002 a zavedení nových opatření.
(212)
Francie se domnívá, že společnost SNCM má dobré vyhlídky na ozdravení a že opatření plánovaná novými akcionáři, zejména provedení sociálního plánu, ozdravení jednotlivých spojů a obnova některých plavidel, umožní návrat k životaschopnosti podniku. V tomto ohledu Francie poznamenává, že z důvodu příjmů z pověření veřejnou službou (přibližně […] obratu společnosti SNCM) a s ohledem na důležitost fixních nákladů a potíže s přesuny 6 lodí používaných na spoji Marseille-Korsika je pověření veřejnou službou zásadním prvkem strategie podniku a jeho životaschopnosti.
(213)
Pokud jde o omezení podpory na minimum, Francie se domnívá, že omezila náklady na restrukturalizaci na striktní minimum, aby umožnila realizaci restrukturalizace. V tomto ohledu francouzské orgány připomínají, že podnik sám dostatečně přispěl k plánu restrukturalizace ze svých vlastních zdrojů prodejem aktiv v hodnotě 30,2 mil. EUR, jak uznala Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003. S ohledem na ostatní prodeje uskutečněné společností SNCM v částce 12,2 mil. EUR činí celkový vlastní příspěvek podniku 42,4 mil. EUR. Francie se domnívá, že tato částka je výrazně vyšší než vlastní příspěvek nutný ke schválení podpory na restrukturalizaci, která nakonec činila 15,81 mil. EUR, jelikož ostatní opatření nepatří mezi státní podpory.
9.2.5 Podmínky uložené rozhodnutím Komise z roku 2003 a případná nová protiplnění
(214)
V rozporu s tvrzeními společností STIM a CFF francouzské orgány tvrdí, že dodržovaly všechny podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003 a závazné až do konce roku 2006, a to zejména zachování počtu 11 lodí a uplatňování nižších cen než konkurence.
(215)
Francie se také domnívá, že v rámci nového konečného rozhodnutí by úroveň protiplnění uložená společnosti SNCM měla být přizpůsobena, protože částka podpor na restrukturalizaci bude nadále činit 15,81 mil. EUR místo 69,3 mil. EUR.
(216)
V tomto ohledu Francie popírá připomínky společnosti STIM ohledně možnosti, že by Komise uložila společnosti SNCM jako protiplnění prodej svého podílu ve společnosti CMN. Francie odmítá argument předložený společností STIM, podle nějž definice strategických aktiv byla zpochybněna v pokynech z roku 2004 oproti pokynům z roku 1999.
(217)
Pokud jde o opatření zmíněná společností CFF a jejichž cílem je omezit přítomnost společnosti SNCM na trhu, francouzské orgány připomínají, jak to ostatně učinila také Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003 (bod 87), že dotčené trhy (Francie - Korsika - Maghreb) netrpí nadkapacitou a že nové uspořádání spojů na Korsiku a z ní jak v rámci, tak mimo pověření veřejnou službou by ohrozilo životaschopnost podniku.
(218)
Pokud jde o argument předložený společností CFF, podle nějž provádění výše popsaných opatření ve prospěch společnosti SNCM představuje vážné riziko, že z trhu spojení kontinentální Francie-Korsika zmizí její hlavní konkurent, to znamená společnost CFF, francouzské orgány uvádějí, že s ohledem na současné uspořádání tohoto trhu, kde společnost CFF má většinový podíl, závisí zachování konkurenční struktury na schválení plánu restrukturalizace společnosti SNCM a na její přítomnosti na dotčeném trhu.
10. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
(219)
Čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES stanoví, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
(220)
Pro označení vnitrostátního opatření za státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES musí být splněny následující kumulativní podmínky, a to: 1) dotčené opatření poskytuje selektivní hospodářské zvýhodnění; 2) toto zvýhodnění je financováno ze státních prostředků; 3) toto zvýhodnění narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž a konečně 4) toto zvýhodnění ovlivňuje obchod mezi členskými státy (114).
(221)
Komise konstatuje, že společnost SNCM obdržela státní prostředky v celkové částce 274,54 mil. EUR prostřednictvím společnosti CGMF, kterou vlastní ze 100 % francouzský stát.
(222)
Vzhledem k tomu, že společnost SNCM působí v oblasti námořní dopravy otevřené evropské hospodářské soutěži, může poskytnuté hospodářské zvýhodnění narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(223)
Okolnost, že trh kabotážní dopravy na středomořské ostrovy byl až do 1. ledna 1999 dočasně vyňat z uplatňování nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 ze dne 7. prosince 1992 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě v členských státech (námořní kabotáž)) (115), neumožňuje předem vyloučit, že dotace vyplácené za kabotážní dopravu na ostrovy ve Středozemní moři v rámci pověření veřejnou službou nemohly ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
(224)
V každém případě, i kdyby dotace poskytnuté na zajištění kabotážních spojů před 1. lednem 1999 obchod neovlivnily a hospodářskou soutěž nenarušily, situace se od tohoto data změnila, protože podle nařízení (EHS) č. 3577/92 je kabotáž nyní otevřena pro všechno subjekty Společenství. Je třeba zdůraznit, že společnost SNCM nevykonává pouze kabotážní přepravu, ale působí i na trhu mezinárodní námořní přepravy, který byl liberalizován nařízením Rady (EHS) č. 4055/86 ze dne 22. prosince 1986 o uplatňování zásady volného pohybu služeb v námořní dopravě mezi členskými státy a mezi členskými státy a třetími zeměmi (116).
(225)
Komise se tudíž domnívá, že v tomto konkrétním případě jsou tří poslední kritéria čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES uvedená v bodě 220 tohoto rozhodnutí splněna. Následující části postupně posuzují, zda jednotlivá opatření představovala selektivní hospodářské zvýhodnění a případně zda jsou opatření posouzená jako státní podpora slučitelná se společným trhem.
10.1 Kapitálový vklad 53,48 mil. EUR jakožto vyrovnání za poskytování veřejných služeb
(226)
Přestože Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003 přiznala části ze 76 mil. EUR, tj. 53,48 mil. EUR, povahu vyrovnání za závazky veřejné služby za přepravu na Korsiku v letech 1991 až 2001, přesto posoudila celý kapitálový vklad, tj. 76 mil. EUR, jako podporu na restrukturalizaci, jelikož tuto částku oznámily francouzské orgány z tohoto titulu. Ve svém rozsudku ze dne 15. června 2005, který zrušil rozhodnutí Komise z roku 2003, soudce Společenství vyzval Komisi, aby částku 53,48 mil. EUR prověřila s ohledem na rozsudek Soudního dvora ze dne 24. července 2003 ve věci Altmark.
(227)
Francouzské orgány mimoto požádaly Komisi, aby část podpory na restrukturalizaci z roku 2002 nepovažovala z důvodu její povahy „vyrovnání za poskytování veřejných služeb“ za podporu s ohledem na judikaturu ve věci Altmark.
(228)
Vzhledem k tomu že se francouzské orgány odvolávaly v tomto případě na judikaturu ve věci Altmark a případně na odchylku stanovenou čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, musí se Komise v tomto ohledu vyjádřit, protože tyto argumenty jsou velmi důležité v argumentaci Francie (117).
10.1.1 Předběžné poznámky
(229)
Úvodem Komise připomíná, že navzdory skutečnosti, že rozsudek ve věci Altmark byl vynesen až po provedení uvedeného opatření, jsou kritéria stanovená soudcem Společenství v tomto rozsudku použitelná na tento případ.
(230)
Jak nedávno připomněl Soud (118), Soudní dvůr časově neomezil působnost vyjádření uvedených v rozsudku Altmark. V případě neexistence takovéhoto časového omezení jsou vyjádření vyplývající z výkladu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES plně použitelná na skutkovou a právní situaci této věci.
(231)
Nejprve je třeba poznamenat, že společnost SNCM vykazovala v letech 1991 až 2001 značné schodky u veškeré dopravní obslužnosti Korsiky podléhající závazkům veřejných služeb jako celku, a to navzdory státním dotacím povoleným rozhodnutím Komise z roku 2001 (119). Komise zjistila v odstavci 105 uvedeného rozhodnutí, že kumulovaná ztráta před zdaněním za období 1991-1999 za provozování služeb na Korsiku (120), jak ji stanovila zpráva odborného znalce pověřeného Komisí, činila včetně obdržených dotací 217 milionů francouzských franků, to znamená 33,08 mil. EUR.
(232)
Pokud jde o roky 2000 a 2001 (121), Komise uplatnila stejný přístup jako výše uvedená odborná zpráva a na základě poskytnuté výsledovky v analytickém členění přepočítala výsledek před zdaněním, od něhož odečetla rezervy na restrukturalizaci, které jsou již do oznámených nákladů na restrukturalizaci započteny. Komise mohla ostatně podle ročních závěrek ověřit, že během těchto dvou let nedošlo k prodeji plavidel.
(233)
Komise se domnívá, že ztráta z roku 2002 na spoji Marseille-Korsika nemůže být brána v úvahu s ohledem na skutečnost, že od 1. ledna 2002 byly provozní ceny za spojení z Marseille na Korsiku a výše finančního vyrovnání na rozdíl od úmluv z roku 1991 a z roku 1996 stanoveny veřejnými orgány a společností SNCM na smluvním základě.
(234)
Tím v souladu s přístupem a odůvodněním rozhodnutí z roku 2001 Komise dospívá k následujícím závěrům:
Tabulka č. 3
Výsledovka v analytickém členění za období 1991-2001
Síť Korsika
2001
2000
1991-1999 (122)
Celkem 1991-2001
Mil. FRF
Mil. EUR
Mil. EUR
Mil. EUR
Mil. EUR
Mil. EUR
Mil. EUR
Mil. EUR
Výsledek před zdaněním
- 302,575
-46,127
-40,256
-6,137
- 216,98
-33,078
- 559,811
-85,343
Tvorba rezerv / opravná položka Liamone (123)
96,895
14,771
0,000
0,000
0,000
0,000
96,895
14,771
Tvorba rezerv / sociální plán
112,110
17,091
0,000
0,000
0,000
0,000
112,110
17,091
Oprava výnosu (PH) u plavidel
0,000
0,000
0,000
0,000
182,100
27,761
182,100
27,761
Hospodářský výsledek před zdaněním vyjma PH a vyjma restrukturalizace
-93,571
-14,265
-40,256
-6,137
- 216,980
-33,078
- 350,807
-53,480
(235)
Celková úhrnná ztráta zaznamenaná společností SNCM na spoji Marseille-Korsika, kromě státních dotací povolených rozhodnutím z roku 2001, opravená o výnosy z lodí prodaných v tomto období a o náklady na restrukturalizaci, činí 53,48 mil. EUR za celé období 1991-2001.
(236)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že z kapitálového vkladu 76 mil. EUR oznámeného v roce 2002 (124) může být 53,48 mil. EUR ohodnoceno jako vyrovnání za veřejnou službu.
10.1.2 Existence hospodářské výhody s ohledem na judikaturu ve věci Altmark
(237)
Podle Soudního dvora, pokud má být státní zásah považován za vyrovnání představující protiplnění za služby provedené přijímacím podnikem v rámci plnění závazků veřejné služby, musí být proveden tak, aby dotčený podnik nebyl ve skutečnosti finančně zvýhodněn a aby tento zásah neuvedl dotčený podnik do konkurenčně výhodnějšího postavení oproti konkurenčním podnikům. V tom případě spadá takový zásah pod čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
(238)
Nicméně aby tato náhrada nebyla považována za státní podporu, musí být splněn určitý počet kumulativních podmínek (viz poznámka pod čarou 68 tohoto rozhodnutí).
(239)
Zejména pokud jde o čtvrté kritérium, které Soudní dvůr uvedl v rozsudku Altmark, je třeba uvést, že společnost SNCM nebyla vybrána na základě postupu pro zadávání veřejných zakázek umožňujícího vybrat kandidáta schopného poskytovat tyto služby za co nejmenší náklady pro územní správní celek.
(240)
Pokud se postup pro zadávání veřejných zakázek neuskutečnil, Komise se domnívá, že je na členském státu, aby prokázal v souladu s požadavky judikatury Soudního dvora, že výše vyrovnání vyplaceného společnosti SNCM nepřevyšuje náklady vynaložené středně velkým, dobře spravovaným a odpovídajcím způsobem vybaveným podnikem při zohlednění příslušných příjmů a přiměřeného zisku z plnění závazků.
(241)
V tomto konkrétním případě francouzské orgány samy ve svém dopise ze dne 16. listopadu 2006 uznávají, že je v podstatě nemožné najít podnik, který by mohl sloužit jako referenční bod za období 1991-2001, a to kvůli závazkům veřejné služby, které váží společnost SNCM jako jediný podnik schopný jim dostát. Za těchto okolností se francouzské orgány snažily dodat podklady umožňující co nejpřesnější porovnání s podobnými podniky, a to zejména se společností CMN. Přitom ale zdůrazňovaly, že tyto podniky neprovozují svou činnost ve stejných podmínkách jako společnost SNCM, která musela dodržovat podmínky vyplývající ze smlouvy o poskytování veřejných služeb v letech 1991 až 2001.
(242)
V tomto ohledu se Komise domnívá, že francouzské orgány ve své argumentaci neprokázaly, v čem představují referenční bod požadovaný judikaturou Společenství podniky, které ony samy považují za podobné. V této souvislosti Komise zdůrazňuje, že údaje poskytnuté Francií a týkající se těchto podniků jí neumožňují vyhodnotit uváděný stupeň podobnosti a ani analyzovat vliv odlišnosti zmiňovaných provozních podmínek na porovnání, které by mělo být provedeno za účelem uplatnění výše uvedeného čtvrtého kritéria.
(243)
Za těchto okolností se Komise domnívá, že na základě informací a údajů poskytnutých francouzskými orgány v rámci tohoto řízení, nejsou tyto orgány schopny prokázat splnění čtvrtého kritéria Altmark.
(244)
S ohledem na předcházející vývoj se Komise domnívá, že dotčené opatření poskytlo společnosti SNCM hospodářské zvýhodnění. Vzhledem k tomu, že toto opatření bylo poskytnuto pouze společnosti SNCM, je toto hospodářské opatření selektivní. Proto náhrada poskytnutá společnosti SNCM v rámci smluv z let 1991 a 1996 ve výši 53,48 mil. EUR představuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
10.1.3 Slučitelnost dotčeného opatření se společným trhem podle č. 86 odst. 2 Smlouvy o ES
(245)
Vzhledem k tomu, že se francouzské orgány odvolaly na odchylky podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, Komise použije k vyhodnocení dotčeného opatření stejný přístup a stejné odůvodnění jako v rozhodnutí z roku 2001.
(246)
Podle tohoto článku se vyplacení státní podpory může vyhnout zákazu stanovenému článkem 87 Smlouvy o ES, pokud cílem dotčené podpory je pouze vyrovnat vícenáklady vzniklé plněním zvláštního úkolu svěřeného podniku, který byl pověřen zajištěním služby obecného hospodářského zájmu, a pokud se podpora jeví jako nutná, aby tento podnik mohl dostát svým závazkům veřejné služby v podmínkách hospodářské rovnováhy.
(247)
S ohledem na judikaturu použitelnou na období 1991-2001 (125) je úkolem Komise, jak to učinila ve svém rozhodnutí z roku 2001:
-
ověřit, zda lze služby, jejichž správa byla svěřena společnosti SNCM, označit za služby obecného hospodářského zájmu a
-
prověřit přiměřenost výše dotací poskytnutých společnosti SNCM v rámci závazků veřejné služby v oblasti námořní dopravní obslužnosti Korsiky vzhledem k vícenákladům, které vznikly společnosti SNCM plněním požadavků smlouvy o poskytování veřejné služby.
(248)
Pokud jde v tomto konkrétním případě o vyrovnání vyplacená za období 1991-2001, jak Komise konstatovala ve svém rozhodnutí z roku 2001, závazky veřejné služby uložené společnostem SNCM a CMN vyplývají ze dvou pětiletých smluv podepsaných společností SNCM a korsickým úřadem Office de transport de la Corse (OTC). Tyto smlouvy, jejichž právním základem je rámcová smlouva 1976-2001, upřesnily způsoby výkonu veřejné služby pro období 1991-1996 a 1996-2001. Stanovily také zásady vyplácení paušální částky vyrovnání čerpané z dotací určených na zajištění územní kontinuity jako protiplnění za uložené závazky.
(249)
Pokud jde o otázku, zda tyto závazky odpovídají skutečné potřebě veřejné služby, Komise ve výše zmíněném rozhodnutí z roku 2001 uvedla, že rámcová smlouva a pětileté smlouvy odpovídají zásadě územní kontinuity, jejímž cílem je omezit nevýhody vyplývající z ostrovní povahy a zajistit dopravu na Korsiku způsoby, které se co nejvíce blíží čistě kontinentálním spojům. Komise rovněž poznamenává, že tohoto cíle, který patří mezi oprávněné veřejné zájmy, nebylo historicky nikdy dosaženo pouhým působením tržních sil (126).
(250)
Komise se proto domnívá, že dopravní systém navržený v rámcové smlouvě a v pětiletých smlouvách odpovídá skutečné potřebě veřejné služby.
(251)
Jak Komise uvedla ve svém rozhodnutí z roku 2001, obdržela společnost SNCM v souladu s výše uvedeným právním rámcem v období 1991-2001 paušální roční dotaci, jejíž výše byla stanovena na pět let a upravována každý rok podle vývoje hrubého domácího produktu, informací a analytických účetních výkazů předkládaných společností SNCM.
(252)
V bodě 30 svého rozhodnutí z roku 2001 bere Komise na vědomí skutečnost, že „ (127) je částka ročních dotací vyplácena ve formě dvanácti stejně velkých měsíčních záloh. Aby bylo možné vyplatit zůstatek dotace, musí společnost SNCM předložit nejpozději k 1. červenci každého roku své hospodářské výsledky za uplynulý rozpočtový rok potvrzené státním kontrolorem. Případné přeplatky vyplacené společnosti SNCM se odečítají ze zálohy či záloh běžného účetního období. Mechanismus opravy záloh počítá také s případnými doplatky vyplacenými státem. Následně uzavřené smlouvy stanoví také pokuty, pokud během jednoho roku počet základních spojení neuskutečněných společnosti SNCM přesáhne 2 % počtu základních spojení stanovených ve smlouvě. Schvalující orgán může taktéž společnosti SNCM oznámit pozastavení paušálních dotací za zajištění územní kontinuity v případě významných událostí, které by způsobily přerušení veřejné služby.“
(253)
V bodě 82 téhož rozhodnutí Komise uvádí, že druhá část bodu IV stanoví, že „v případě, že hospodářské podmínky a zejména provozní náklady a úroveň provozu sloužící jako základ pro výpočet dotací by se výrazným způsobem zhoršily, společnosti SNCM a OTC se sejdou, aby společně prostudovaly opatření, která bude třeba provést v oblasti obslužnosti, cen nebo navýšení dotací s cílem obnovit finanční rovnováhu společnosti.“
(254)
S ohledem na výše uvedené a s ohledem na závěry svého rozhodnutí z roku 2001 se Komise domnívá, že vyrovnání ve výši 53,48 mil. EUR vyplacená státem není paušální z důvodu mechanismu umožňujícího upravit finanční nerovnováhu vzniklou nesouladem mezi skutečnými provozními náklady a náklady, které sloužily jako základ pro výpočet dotace.
(255)
Jak Komise uvedla ve svém rozhodnutí z roku 2001 (128), vyrovnávací platby obdržené v daném období v souladu s pětiletými smlouvami z roku 1991 a 1996 neumožnily společnosti SNCM zcela vyrovnat ztráty spojené s plněním závazků veřejných služeb. Komise se domnívala, že toto nedostatečné vyrovnání činilo 53,48 mil. EUR.
(256)
Komise dospěla k závěru, že částka 53,48 mil. EUR vyplacená státem se rovná nedostatečnému vyrovnání zjištěnému v období 1991-2001, a proto je přiměřená s ohledem na čisté náklady způsobené úkolem veřejné služby, který byl svěřen společnosti SNCM.
10.1.4 Závěr
(257)
Na základě výše uvedeného se Komise domnívá, že dotčené opatření představuje státní podporu slučitelnou se společným trhem podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES. Vzhledem k tomu, že opatření bylo provedeno dne 14. listopadu 2003, Komise uvádí, že tato státní podpora je protiprávní.
(258)
V této souvislosti částka podpory považovaná za podporu na restrukturalizaci podle oznámení z roku 2002 činí 22,52 mil. EUR (129). Tato částka se přidá k opatřením oznámeným v roce 2006, pokud jejich součástí jsou podpory na restrukturalizaci (viz oddíl 10.5 tohoto rozhodnutí).
10.2 Prodej společnosti SNCM za zápornou prodejní cenu 158 mil. EUR
(259)
Komise musí v tomto konkrétním případě posoudit, zda kapitálový vklad státu ve výši 158 mil. EUR poskytnutý před prodejem společnosti SNCM soukromým nabyvatelům, tedy v konečném důsledku záporná prodejní cena podniku za stejnou částku, je prosta prvků státní podpory.
(260)
Otevřené, transparentní a nediskriminační výběrové řízení, na jehož základě stát prodal podnik poté, co došlo k navýšení kapitálu (v částce vyšší než prodejní cena), neumožňuje s jistotou vyloučit existenci podpory ve prospěch jak privatizovaného podniku, tak jeho kupce (130).
10.2.1 Výchozí právní rámec
(261)
Aby bylo možné ověřit, zda podnik nepožívá ekonomické výhody vzniklé kapitálovým vkladem státu, Komise v podstatě uplatňuje kritérium „soukromého investora v tržním hospodářství“ (dále jen „kritérium soukromého investora“). Kritérium soukromého investora vychází ze zásady rovného zacházení s veřejným a soukromým sektorem, který vyplývá z článku 295 Smlouvy o ES. Podle této zásady nelze kapitál poskytnutý, ať již přímo či nepřímo, státem podniku v souvislostech odpovídajících obvyklým tržním podmínkám považovat za státní podporu (131).
(262)
Pro tento účel může Komise rovněž vyhodnotit, zda se dodavatel zdrojů choval jako soukromý investor uplatňující globální nebo odvětvovou strukturální politiku a zda se řídil dlouhodobými perspektivami návratnosti investovaného kapitálu. Tento přístup uznal platným soudce Společenství v rámci několika věcí (132).
(263)
Podle ustálené judikatury kapitálový vklad poskytnutý veřejným investorem bez jakékoliv perspektivy zisku, i dlouhodobé, představuje státní podporu (133).
(264)
Soudce Společenství rovněž stanovil, že soukromý investor uplatňující globální nebo odvětvovou strukturální politiku a řídící se dlouhodobými perspektivami výnosnosti by si nemohl rozumně dovolit, aby po letech neustálých ztrát přistoupil ke kapitálovému vkladu, který se z ekonomického hlediska jeví jako nákladnější než likvidace aktiv, a je k tomu spojen s prodejem podniku, čímž přichází o veškerou naději na zisk, a to i z dlouhodobého hlediska (134).
(265)
Přesněji řečeno, Soud ve svém rozsudku „Gröditzer“ rozhodl, že k určení, zda privatizace podniku za zápornou prodejní cenu obsahuje prvky státní podpory: „je třeba posuzovat, zda by bylo možné soukromého investora velikosti srovnatelné s orgány spravujícími veřejný sektor za podobných okolností přimět k tomu, aby provedl stejně velký vklad kapitálu v rámci prodeje dotčeného podniku, nebo zda by se rozhodl pro jeho likvidaci“ (135).
10.2.2 Uplatňování na tento případ
(266)
S ohledem na výše uvedené a s cílem určit povahu podpory dotčeného opatření musí Komise „vyhodnotit, zda státem zvolené řešení je nepodmíněně a v poměru k ostatním řešením, včetně řešení žádný zásah nepodniknout, řešením nejlevnějším, což by vedlo, pokud tomu tak je, k závěru, že stát jednal jako soukromý investor“ (136).
10.2.2.1 Dodržování zásady soukromého investora v tržním hospodářství
(267)
V této souvislosti je třeba poznamenat, že se velké skupiny podniků v současné době při zavírání závodů a rušení dceřiných společnosti nemohou nezajímat o sociální důsledky způsobené zavřením nebo zrušením.
(268)
Proto nejčastěji přistupují k sociálním plánům zahrnujícím opatření na přeškolení zaměstnanců, pomoc při hledání zaměstnání, odstupné při výpovědích či akce v oblasti místního hospodářství, která jdou často dále, než stanoví zákon a kolektivní smlouvy.
(269)
V tomto konkrétním případě Komise shledává, že společnost SNCM je společností kontrolovanou státem prostřednictvím skupiny CGMF (Compagnie Maritime Générale et Financière).
(270)
Komise se domnívá, že za předpokladu likvidace společnosti SNCM (137) by taková opatření byla zavedena vedle těch vyplývajících ze zákonných požadavků s cílem nepoškodit pověst značky holdingu, k němuž patří, a jméno jeho konečného akcionáře (138).
(271)
Komise připomíná, že vidina likvidace podniku v roce 2004 vyvolala řadu významných sociálních nepokojů. Vyhrocený sociální konflikt v září 2004 například zablokoval loďstvo společnosti SNCM na 16 dnů. Komise doplňuje, že francouzské orgány na základě číselných údajů prokázaly, že stávky v roce 2004 zhoršily obraz příslušného holdingu u zákazníků, a způsobily tak újmu, neboť snížily počet cestujících přepravených společností SNCM a tím obrat společnosti. Komise mimoto zdůrazňuje, že se v důsledku zhoršených sociálních vztahů v létě 2004 zhoršila finanční situace společnosti SNCM a akcionář společnosti zavedl po konzultaci s odborovými organizacemi na jaře roku 2005 sociální plán pozastavený v dubnu 2005. Na základě výše uvedeného se Komise domnívá, že se prokázalo, že by v případě likvidace společnosti SNCM nepřevzetí odpovědnosti skupinou CGMF za doplňkové náhrady za propuštění jistě poškodilo pověst holdingu, ke kterému společnost patří, a jeho konečného akcionáře.
(272)
Proto se Komise domnívá, že náklady spojené s těmito opatřeními musí být započteny do výpočtu nákladů na likvidaci. Uvedené náklady by byly připsány k likvidační hodnotě společnosti SNCM, pokud by byla pozitivní a/nebo by byly uhrazeny přímo společností CGMF/státem, jakožto akcionářem. Komise se domnívá, že všechna ostatní řešení by nezohlednila sociální skutečnost, jíž v dnešní době čelí velké skupiny podniků (139).
(273)
Pro vyčíslení nákladů likvidace pro akcionáře zvolila Komise minimální předoklad, to znamená pouze doplňkové náhrady za propuštění.
(274)
V tomto ohledu se francouzské orgány domnívají, že na základě sociálního plánu z roku 2005, založeného na sociálním plánu z roku 2002, je nutné vycházet z rozpětí od […] do […] EUR na zaměstnance, což představuje celkovou částku mezi […] mil. EUR a […] mil. EUR. Francouzské orgány upřesňují, že nejnižší hranice uvedeného rozpětí zohledňuje skutečnost, že náklady referenčního sociálního plánu jsou navýšeny s ohledem na velký podíl zaměstnanců blížících se důchodovému věku, jejichž odchod probíhá za mimořádně výhodných podmínek. Zohledněna je také skutečnost, že okolnosti související s likvidací společnosti a s propuštěním všech zaměstnanců nelze srovnávat s úpravou počtu zaměstnanců, která umožňuje pokračování v činnosti, jak tomu je v referenčním sociálním plánu.
(275)
Odborný znalec Komise provedl srovnávací analýzu číselných údajů poskytnutých francouzskými orgány se sociálními plány nedávno provedenými ve Francii. Sociální plán společnosti Hewlett Packard v roce 2003 stál 214 000 EUR na osobu a v roce 2005 mezi 50 000 a 400 000 EUR. Sociální plán z roku 2004 provedený společností Péchiney po sloučení se společností Alcan stál 128 000 EUR na osobu. Během sociálního plánu společnosti Giat Industries v roce 2004 byly celkové náklady na zaměstnance přibližně 162 000 EUR, zatímco u společnosti Gemplus v roce 200 271 000 EUR a u společnosti Danone (výroba oplatek) v roce 200 169 000 EUR. Společnost Yves Saint Laurent Haute Couture oznámila v roce 2002 sociální plán s náklady 115 000 EUR na zaměstnance. Plán Power 8 oznámený společností Airbus France v únoru 2007 počítal s náklady 68 000 EUR na zaměstnance (140). V roce 2008 činily náklady sociálního plánu společnosti Michelin 157 400 EUR na zaměstnance.
(276)
Pokud jde o přístavní dělníky, Komise upřesňuje, že Účetní dvůr ve své veřejné tematické zprávě z července 2006 nazvané „Francouzské přístavy čelí změnám v námořní dopravě: neodkladnost kroků“ připomíná, že celkové náklady na osobu podle sociálního plánu z roku 2004 činily 145 000 EUR za odchod v případě samostatných přístavů a 209 000 EUR u odchodu z přístavu v Marseille.
(277)
Komise připomíná, že její rozhodnutí ze dne 17. července 2002 týkající se společnosti Société Française de Production umožní nastínit velkorysost nákladů v případě privatizace podniku v obtížích. Velkorysost tak stála stát 43,1 mil. EUR (což je 151 000 EUR na zaměstnance, přičemž plán počítal s odchodem 285 zaměstnanců), které se připočítají k nákladu 5,3 mil. EUR za zákonné a smluvní závazky (což představuje celkové náklady 169 000 EUR na zaměstnance).
(278)
S ohledem na tuto srovnávací analýzu se Komise domnívá, že předpokládaná částka […] EUR vyplacená každému zaměstnanci jako doplňková náhrada za propuštění odpovídá nákladům na zaměstnance propuštěného v rámci sociálních plánu provedených soukromými akcionáři ve stejném období.
(279)
Komise se domnívá, že předpoklad propustit všechny zaměstnance společnosti SNCM v rámci likvidace společnosti je tím nejpravděpodobnějším předpokladem zejména proto, že přidělení pověření veřejnou službou na období 2007-2013 ještě nebylo předmětem nabídkového řízení, a tudíž ani konečného rozhodnutí. Kromě toho je vzhledem ke znepokojující finanční situaci společnosti SNCM nepravděpodobné, že by byl vypracován plán pokračování činnosti, aby se společnost mohla stát subjektem řízení kvůli platební neschopnosti a aby se mohlo předejít propouštění z práce.
(280)
S ohledem na výše uvedené informace Komise bere za svou celkovou částku […] mil. EUR, kterou by společnost CFMF (stát) bývala musela věnovat na doplňkové náhrady za propuštění.
(281)
V této fázi analýzy Komise musí stanovit likvidační hodnotu společnosti SNCM bez doplňkové náhrady za propuštění. Je to totiž právě rozdíl mezi touto likvidační hodnotou, pokud by byla pozitivní, a doplňkovými náhradami za propuštění, který musí být porovnán se zápornou prodejní cenou, aby bylo možné ověřit, zda se stát choval jako soukromý investor v tržním hospodářství. Komise proto vychází z výpočtu nově oceněných čistých aktiv. Podle metody nově oceněných čistých aktiv je nedostatečnost aktiv uznána v případě, kdy ekonomická hodnota skutečných aktiv (obvykle větší než čistá účetní hodnota) nepokrývá ekonomickou hodnotu skutečných dluhů.
(282)
Aby bylo možné konstatovat nedostatečnost aktiv v tomto konkrétním případě, Komise za pomoci svého odborného znalce (141) ověřila, jak je vysvětleno dále, že ke dni 30. září 2005 nebyla hodnota aktiv společnosti SNCM do té míry dostatečná, aby šlo uspokojit přednostní a nepřednostní věřitele (včetně zaměstnanců v rámci klasických pohledávek).
(283)
Komise se domnívá, že metoda ocenění čistých aktiv je metodou běžně používanou k ocenění společností v odvětví námořní dopravy. Dále soudí, že tato metoda je mimořádně vhodná pro posouzení situace společnosti SNCM, jelikož její hlavní akcionář má jako náhradní možnost k prodeji pouze vyhlášení úpadku společnosti, která by byla likvidována.
(284)
Pokud jde o další metody ocenění, a to zejména o metodu diskontovaných volných provozních peněžních toků, se Komise domnívá, že se pro tento případ nehodí, protože předpokládá pokračování činnosti společnosti, což není případ SNCM.
(285)
Komise zvolila jako referenční datum pro ocenění společnosti SNCM den 30. září 2005 vzhledem k tomu, že jde o den, kdy bylo skutečně rozhodnuto, zda bude přijata nabídka převzetí nebo zda dojde k likvidaci společnosti, přičemž o výběru společnosti BCP bylo rozhodnuto dne 27. září 2005.
(286)
Komise bere na vědomí zejména skutečnost, že akcionář společnosti SNCM provedl ve spolupráci s kanceláří Ernst & Young kvantifikaci likvidačních nákladů podniku (výše uvedená zpráva CGNF) ke dni 30. září 2005, kterou znalecky posoudila i společnost Oddo Corporate Finance a kabinet Paul Hastings. Komise připomíná, že výše uvedená zpráva Oddo-Hastings ocenila aktiva společnosti SNCM na […] mil. EUR.
(287)
Pokud jde o ocenění přímo vlastněného loďstva (142), byla hrubá prodejní hodnota plavidel společnosti SNCM stanovena specializovaným makléřem BRS na […] mil. EUR ke dni 30. září 2005, zatímco zpráva Oddo ocenila loďstvo společnosti SNCM na […] mil. EUR po diskontu (143), provizi za zprostředkování (144) a nákladech spojených s právním rizikem (145).
Tabulka č. 4
Scénáře ocenění aktiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005
(v mil. EUR)
Hodnota aktiva
zpráva Oddo
Hodnota aktiva
znalec Komise
Nehmotný investiční majetek
-
-
Hmotný investiční majetek
-
Přímo vlastněná plavidla
(…)
(…)
-
Budovy (146)
(…)
(…)
Dlouhodobé investice (147)
(…)
(…)
Dlouhodobá aktiva
(…)
(…)
Zásoby
-
-
Poskytnuté zálohy
-
-
Pohledávky
(…)
(…)
Ostatní pohledávky (148)
(…)
(…)
Čistá finanční disponibilita
(…)
-
Přechodné účty
-
-
Ostatní aktiva
(…)
(…)
Aktiva celkem
(…)
(…)
Zdroje: Zpráva Oddo-Hastings, zpráva odborného znalce Komise.
(288)
Na základě výše uvedené tabulky Komise shledává, že rozhodujícím prvkem ocenění aktiv podniku je jeho flotila plavidel. V tomto ohledu znalec Komise po provedení, v rámci možností, srovnávací analýzy usoudil, že diskont uplatněný na hrubou prodejní hodnotu plavidel a náklady spojené s právním rizikem jsou v logickém souladu. Na tomto základě dospěl k závěru, že nemá argumenty k odmítnutí ocenění hodnoty flotily plavidel, které vypracoval francouzský stát.
(289)
Pokud jde o diskont, Komise se domnívá, že jeho míra odpovídá míře diskontů zaznamenané při prodeji lodí v rámci soudní likvidace. Podle znalce Komise belgická státní společnost Régie des Transports Maritimes, která provozuje spoj Ostende-Ramsgate, například prodala v roce 1997 dva trajekty s diskontem odhadovaným na 35 % a 45 %. Společnost Festival Cruises nedávno prodala tři výletní lodě s průměrným diskontem 20 %. Diskonty zaznamenané v podobných případech jsou podobné diskontům uplatňovaným francouzskými orgány v tomto konkrétním případě.
(290)
Pokud jde o právní rizika, se Komise vzhledem k tomu, že na trhu neproběhla žádná srovnatelná transakce, domnívá, že argumenty odůvodňující uplatňování právního rizika jsou v logickém souladu s omezením trhu v případě určitého typu plavidel projektovaných pro specifické využití.
(291)
Komise poznamenává, že její nezávislý odborník zvýšil ocenění dlouhodobých investic, a to zejména podílů společnosti SNCM ve společnosti CMN (z […] mil. EUR na […] mil. EUR). V této souvislosti a vzhledem k nabídce koupě tohoto podílu společností Stef-TFE za […] mil. EUR poskytnutou Komisi v rámci tohoto šetření se Komise domnívá, že ocenění podílu společnosti SNCM ve společnosti CMN na částku […] mil. EUR je v podmínkách likvidace společnosti rozumné.
(292)
Pokud jde o ocenění ostatních položek aktiv, znalec Komise neměl zvláštní připomínky. Nepřijal ale položku „čistá finanční disponibilita“, protože vykazuje schodek. Komise se domnívá, že tato položka by měla být přeřazena do pasiv společnosti SNCM.
(293)
S ohledem na provedené úpravy oceňuje Komise aktiva společnosti SNCM ke dni 30. září 2005 na […] mil. EUR.
(294)
Komise shledává, že francouzské orgány vyčíslily částku související s přednostními pohledávkami na […] mil. EUR a na […] mil. EUR částku související s nepřednostními pohledávkami (mimo doplňkovou náhradu za propuštění).
(295)
Pokud jde o sociální pasiva, francouzské orgány odhadují náklady na sociální plán v rámci kolektivní dohody na […] mil. EUR. Náklady související se sociálním plánem v rámci kolektivní dohody byly stanoveny na individuálním základě při zohlednění druhu pracovní smlouvy (na dobu neurčitou a určitou), statusu a uplatňované kolektivní smlouvy (plavební personál, pozemní personál a vedení), odpracované doby, zařazení a výdělku každého zaměstnance. Tato částka zahrnuje odškodnění za výpovědní lhůtu ([…] mil. EUR), uhrazení nároku na placenou dovolenou za dobu výpovědní lhůty ([…] mil. EUR), zákonné odškodnění za propuštění ([…] mil. EUR) a příspěvek Delalande ([…] mil. EUR) (149).
(296)
Náklady sociálního plánu nad rámec kolektivní dohody odhadují francouzské orgány na […] mil. EUR. Tento sociální plán zahrnuje všechna průvodní opatření prováděná v rámci zákonných a předpisových povinností společnosti SNCM v případě propouštění (150) a nepřímé náklady spojené se sociálním plánem v rámci kolektivní dohody (151).
(297)
Náklady spojené s vypovězením nejdůležitějších smluv o provozu se týkají hlavně uplatnění bankovní kauce ve výši […] mil. EUR, kterou společnost SNCM dala jako záruku řádného plnění závazků vyplývajících z pověření veřejnou službou, k níž je nutné připočíst penále, které bylo stanoveno dotčenou smlouvou pro případ, že by pověřený subjekt nedostál svým závazkům, a které se rovná […] % referenčního finančního vyrovnání za rok 2005 ve výši […] mil. EUR, to znamená přibližně […] mil. EUR.
(298)
Pokud jde o čisté pasivum spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu (152), francouzské orgány zdůrazňují, že na základě několika předpokladů (153) je čistý výtěžek z prodeje po diskontu, provizi za zprostředkování a odečtení finančních nákladů za převod oceněn specializovaným makléřem BRS ke dni 30. září 2005 na […] mil. EUR. Při zohlednění úspor na daních a bankovním zadlužení ve výši […] mil. EUR zůstává zůstatek bankovního zadlužení kvůli plavidlům provozovaným v rámci leasingu ve výši […] mil. EUR.
Tabulka č. 5
Scénáře ocenění pasiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005
(v mil. EUR)
Hodnota pasiva
zpráva Oddo
Hodnota pasiva
znalec Komise
Přednostní závazky, z nichž
-
sociální a daňové závazky
(…)
(…)
-
finanční závazky ručené aktivy (154)
(…)
(…)
Náklady na sociální plán v rámci kolektivní dohody
(…)
(…)
Náklady na připojištění důchodců (155)
(…)
(…)
Náklady na likvidační řízení
(…)
(…)
Provozní ztráty z odstavení lodí (156)
(…)
(…)
Uspokojení přednostních věřitelů
(…)
(…)
Nezajištěné závazky (157)
(…)
(…)
Náklady sociálního plánu nad rámec kolektivní smlouvy
(…)
(…)
Náklady spojené s vypovězením nejdůležitějších smluv o provozu
(…)
(…)
Dodatečné náklady spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu
(…)
(…)
Uspokojení nepřednostních věřitelů
(…)
(…)
Zdroje: Zpráva Oddo-Hastings, zpráva odborníka Komise.
(299)
Komise poznamenává, že sociální pasivum je hlavním prvkem pasiva společnosti SNCM. Pokud jde o přednostní sociální pasivum, to znamená náklady na sociální plán v rámci kolektivní dohody, znalec Komise ověřil výpočtové vzorce pro všechny součásti plánu na základě namátkové kontroly a neobjevil ani neobvyklé skutečnosti, ani chyby. S ohledem na toto ověření Komise považuje částku […] mil. EUR vyplacenou francouzskými úřady na sociální plán v rámci kolektivní smlouvy za přiměřenou.
(300)
Pokud jde o ztráty způsobené odstavením plavidel, Komise se domnívá, že odhad je opatrný s ohledem na právní předpisy, a to zejména na články L 622-10 obchodního zákoníku a 119-2 nařízení č. 85-1388 ze dne 27. prosince 1985, podle nichž by příslušný Obchodní soud mohl společnosti SNCM přikázat, aby pokračovala ve své činnosti další dvě měsíce s možností dalšího prodloužení na základě žádosti vnitrostátních orgánů z důvodu jejích závazků při zajišťování veřejné služby.
(301)
Znalec Komice neměl zvláštní výhrady, pokud jde o nezajištěné závazky. Upravil ale částku […] mil. EUR vzniklou přepracováním položky aktiv „čistá finanční disponibilita“ o částku […] mil. EUR. Komise se domnívá, že toto přepracování je v souladu se změnami ocenění aktiv společnosti SNCM.
(302)
Pokud jde o náklady sociálního plánu mimo rámec kolektivní smlouvy (kromě doplňkového odškodnění za propuštění), znalec Komise se domnívá, že vyčíslení nákladů právních sporů by mělo být sníženo na […] mil. EUR místo částky […] mil. EUR uváděné francouzskými orgány. V tomto bodě se Komise domnívá, že by sice odborové organizace jistě požádaly o překvalifikování smluv na dobu určitou na smlouvy na dobu neurčitou (158), ale že do vyčíslení by měli být zahrnuti pouze ti zaměstnanci se smlouvou na dobu určitou, u nichž se tento postup dá předpokládat (což představuje […] pracovníků se smlouvou na dobu určitou). Vezmeme-li v úvahu hrubou měsíční mzdu ve výši […] EUR s odškodněním odpovídajícím platu za 9 měsíců u prvních […] pracovníků s pracovní smlouvou na dobu určitou a platu za 6 měsíců u […] dalších, dojdeme k částce […] mil. EUR.
(303)
Pokud jde o čisté pasivum spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu, Komise se domnívá, že předpoklady zřejmě použité pro výpočet jsou oprávněné, a to zejména kvůli smluvnímu formalismu hospodářského zájmového sdružení GIE, které omezuje možnosti nahrazení společnosti SNCM třetí stranou a podmiňuje daňové úlevy provozováním plavidel pod francouzskou vlajkou. Je také oprávněné, že právní riziko neplatí pro plavidla provozovaná v rámci leasingu, protože tato plavidla jsou prodávána bankami, které úvěrují GIE. V této souvislosti se Komise domnívá, že je oprávněné zohlednit finanční náklady převodu mezi 30. zářím a dnem skutečného prodeje.
(304)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že ke dni 30. září 2005 přednostní pasiva společnosti SNCM činila […] mil. EUR a nepřednostní pasiva společnosti SNCM činila […] mil. EUR.
(305)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že ke dni 30. září 2005 nebyla hodnota aktiv společnosti SNCM (tedy […] mil. EUR) dostatečná, aby mohlo dojít k vyrovnání s přednostními věřiteli (tedy […] mil. EUR) a nepřednostními věřiteli (tedy […] mil. EUR).
(306)
V souvislosti s nevyrovnáním pasiv (viz níže), vzhledem k bodu 0 tohoto rozhodnutí a kvůli nedostatečnosti aktiv, by se náklady likvidace společnosti SNCM společností CGMF omezily na náklady spojené s doplňkovým odškodněním za propuštění, to znamená na částku […] mil. EUR.
(307)
Z toho plyne, že rozhodnutí francouzských orgánů prodat společnost SNCM za zápornou cenu 158 mil. EUR v porovnání s minimálními náklady na její likvidaci ve výši […] mil. EUR lze považovat za shodné s rozhodnutím, které by učinila soukromá skupina podniků v tržním hospodářství.
10.2.2.2 Následky soudní likvidace společnosti SNCM
(308)
Komise rovněž posoudila argument francouzských orgánů, podle nějž stát jakožto většinový akcionář by mohl být vyzván k vyrovnání pasiv v případě likvidace podniku (viz níže). Podle francouzských orgánů se musí v tomto případě při výpočtu nákladů na likvidaci pro akcionářský stát zohlednit vnitrostátní právo, jak to Komise uznala ve svém rozhodnutí ABX Logistic (159), a výpočet musí být vyhodnocován případ od případu s ohledem na zvláštnosti dotčeného odvětví (160) a okolnosti každého jednotlivého případu.
(309)
V tomto konkrétním případě Komise zaznamenává, že francouzské orgány ji dne 28. března 2006 předaly dokumenty potvrzující, že akcionář společnosti SNCM hledal pro něj co nejlevnější řešení a od začátku prověřoval zároveň dvě možnosti, tedy likvidaci podniku a její prodej za zápornou cenu.
(310)
Na základě výše uvedených znaleckých posouzení předaných Komisi se francouzské orgány domnívají, že veškeré skutečné náklady, které by Francouzská republika jako akcionář musela prostřednictvím společnosti CGMF uhradit, by dosáhly ke dni 30. září 2005 částky […] až […] mil. EUR. Tento odhad především zohledňuje riziko, že by francouzský stát mohl být vyzván k „vyrovnání pasiv“, pokud by ho soud musel považovat za skutečného manažera společnosti SNCM, a riziko odsouzení státu k platbě doplňkového odškodnění za propuštění propuštěným zaměstnancům. Francouzské orgány mají za to, že zmíněná rizika je třeba zahrnout do výpočtu skutečných nákladů případné likvidace společnosti SNCM.
(311)
Vyvstává otázka vyhodnocení všech skutečných nákladů, které by pravděpodobně musela uhradit Francie jako akcionář v případě soudní likvidace společnosti SNCM, aby bylo možné určit, jestli by soukromý informovaný akcionář vzhledem k možnosti odsouzení k uhrazení zmíněných nákladů a s ohledem na jejich rozsah (161) dal raději přednost okamžitému prodeji své dceřiné společnosti za zápornou cenu 158 mil. EUR, než by se tomuto riziku vystavil.
a) Možné odsouzení státu k vyrovnání pasiv
(312)
Ve francouzském právu má likvidátor společnosti v likvidaci možnost zahájit řízení ve věci odpovědnosti proti bývalému vedení společnosti, tzv. „řízení o vyrovnání pasiv“, v rámci plánu zachování společnosti, nuceného vyrovnání nebo soudní likvidace (162).
(313)
Zahájení řízení o vyrovnání pasiv vůči bývalým vedoucím společnosti v konkurzu je odůvodněno nutností obnovit majetek společnosti, což je jedním z úkolů likvidátora.
(314)
Francouzské orgány zastávaly v několika dopisech Komisi názor, že nejpravděpodobnějším scénářem je odsouzení státu vnitrostátním soudcem k vyrovnání pasiv podniku, který řídí, a že tento předpoklad má být zohledněn při výpočtu skutečných nákladů v případě likvidace společnosti SNCM.
(315)
Společnost SNCM zaslala v korespondenci ze dne 28. února 2008 také zprávu odborných znalců, která vyhodnocovala právní důsledky řízení o vyrovnání pasiv vedeného proti francouzskému státu. Zpráva dochází k závěru, že obchodní soud pověřený touto věcí by s velkou pravděpodobností rozhodl v tomto bodě o odpovědnosti státu a odsoudil by ho k uhrazení všech sociálních závazků společnosti SNCM.
(316)
V tomto konkrétním případě se Komise domnívá, že s ohledem na nedostatečnost aktiv společnosti SNCM (viz výše) a na možné uplatnění občanskoprávní odpovědnosti likvidátora v případě nečinnosti podle zákona z roku 1985 a od roku 2005 práva věřitelů jednat by za předpokladu soudní likvidace společnosti SNCM (163) bylo s největší pravděpodobností proti francouzskému státu zahájeno řízení o vyrovnání pasiv.
(317)
Příslušné právní předpisy stanoví, že sociální závazky společnosti v likvidaci mohou být uloženy k uhrazení bývalým zákonným nebo skutečným vedoucím s výhradou splnění čtyř kumulativních podmínek.
i) Uznání státu za zákonný nebo skutečný řídící orgán podniku v soudní likvidaci (164)
(318)
V tomto konkrétním případě Komise poznamenává, že znalec společnosti SNCM poskytl podrobnou analýzu vedoucí k závěru, že francouzský stát by s největší pravděpodobnosti byl označen za skutečný řídící orgán společnosti SNCM. Výše uvedená znalecká zpráva prokázala v souladu s odpovídající judikaturou (165), že stát prováděl po dlouhou dobu aktivní kroky ve správě a vedení společnosti, které zjevně nespadají do rámce administrativní kontroly zavedené zákonem. Podle zprávy znalce společnosti SNCM stát především přijímal rozhodnutí v rámci kontrolních pravomocí, které sám zavedl, čímž je vyžíval k přijímání rozhodnutí ve jménu společnosti místo jejích vedoucích pracovníkům, kterým právo přijímat tato rozhodnutí vlastně náleželo. Navíc se zdá, že řídící orgány společnosti SNCM nebyly při správě podniku na státu vůbec nezávislí. A protože stát sám přijímal strategická rozhodnutí, aniž o tom informoval vedoucí orgány společnosti SNCM, vlastně je nahrazoval.
(319)
Komise shledává, že francouzské orgány ve své korespondenci ze dne 28. března 2008 nevznesly výhrady k označení francouzské státu za skutečného správce společnosti SNCM. V dopise ze dne 20. listopadu 2006 francouzské orgány samy uvádějí, že soudce by nepochybně označil stát jako akcionáře společnosti SNCM za skutečný řídící orgán podniku. Je ale jasné, že takovéto prohlášení vynesené v rámci řízení o státních podporách nemůže samo o sobě stačit k právní jistotě, že by soudce považoval vnitrostátní orgány za skutečný řídící orgán podniku požívajícího zmíněných opatření, a zejména ke stanovení míry pravděpodobnosti této možnosti.
(320)
Za těchto okolností není nutné, aby se Komise vyjadřovala více k posouzení prvků uvedených francouzskými orgány s ohledem na závěr, k němuž Komise dospěla ve výše uvedeném oddíle 10.2.2.1.
ii) Existence jedné nebo více chyb v řízení podniku francouzským státem, skutečným řídícím orgánem společnosti v soudní likvidaci
(321)
V tomto konkrétním případě Komise zjišťuje, že zpráva znalce společnosti SNCM uvádí na základě nevyčerpávajícího seznamu faktických podkladů řadu prvků, aby prokázala, že se stát jako skutečný řídící orgán společnosti SNCM dopustil v řízení společnosti chyb.
(322)
Zejména se uvádí, že se francouzský stát dopustil chyb v investicích […]. Stát se údajně rovněž dopustil mnoha chyb při řízení v oblasti […].
(323)
V tomto ohledu […] (166). V dopise ze dne 30. dubna 2007 francouzské orgány označily riziko odsouzení státu za jeho odpovědnost za velmi vysoké s ohledem na kritéria […] posuzování chyb řízení ve smyslu článku L. 651-2 obchodního zákoníku. Je ale jasné, že takovéto prohlášení učiněné v rámci řízení o státních podporách nemůže samo o sobě stačit k právní jistotě, že by soudce dospěl k závěru, že se vnitrostátní orgány dopustily zmíněných chyb, a zejména ke stanovení míry pravděpodobnosti této možnosti.
iii) Zjištění nedostatečnosti aktiv
(324)
V tomto konkrétním případě Komise shledává, že francouzské orgány v dopise ze dne 16. listopady 2006 poskytly ocenění nedostatečnosti aktiv společnosti SNCM na základě výše uvedených znaleckých zpráv společnosti CGMF a kabinetu Oddo-Hastings. Komise bere na vědomí, že znalecké posudek společnosti SNCM týkající se vyrovnání pasiv předané Komisi v únoru 2008 je založené na stejných zprávách a konstatuje nedostatečnost aktiv v případě soudní likvidace společnosti. Zejména zpráva kabinetu Oddo-Hasting poukazuje na nedostatečnost aktiv ve výši […] mil. EUR ke dni 30. září 2005, vypočítanou jako rozdíl mezi hodnotou aktiv společnosti SNCM ([…] mil. EUR) a hodnotou pasiv podniku (přednostní závazky oceněné na […] mil. EUR a nepřednostní na […] mil. EUR).
(325)
Komise uvádí, že v souladu s uvedenými francouzskými právními předpisy je shledána nedostatečnost aktiv, jakmile likvidátor společnosti nemá k dispozici dostatečná aktiva, aby mohl uspokojit věřitele, ať už jsou přednostní, nebo ne. Pokud jde zejména o sociální pohledávky podniku, sociální pasiva podniku jsou minimálně tvořena klasickými zaměstnaneckými pohledávkami, tedy pohledávkami, které jsou dány přímo pracovní smlouvou, kolektivní smlouvou nebo zákonem a které likvidátor automaticky zapíše jako pasiva společnosti (167).
(326)
Komise výše odhadla nedostatečnost aktiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005 na […] mil. EUR.
iv) Existence příčinné souvislosti mezi chybami a zjištěnou nedostatečností aktiv
(327)
Podle francouzských orgánů není ve francouzském právu úkolem žadatele o vyrovnání pasiv určit částku navýšení pasiv vzniklou chybou řízení řídícího orgánu. Řídící orgán právnické osoby může být na základě článku L 624-3 obchodního zákoníku prohlášen za odpovědného, i když chyba v řízení, které se dopustil, je pouze jednou z příčin nedostatečnosti aktiv, a může být odsouzen k uhrazení všech nebo části sociálních závazků, přestože jeho chyba měla za následek pouze část z nich (168).
(328)
V tomto konkrétním případě bere Komise na vědomí, že znalec společnosti SNCM považuje zřejmý vztah mezi chybami v řízení a zjištěnou nedostatečností aktiv za zjištěný. Na základě odhadů předložených zmíněným znalcem by finanční škoda vyplývající z neúplného seznamu chyb státu v řízení uvedených v 322. bodě odůvodnění tohoto nařízení činila […] mil. EUR (169).
(329)
Francouzské orgány […] (170).
(330)
Komise mimoto konstatuje, že francouzské orgány v dopisech ze dne 16. listopadu 2006, 27. dubna 2007 a 28. března 2006 […] (171). Francouzské orgány […] (172). Samy francouzské orgány v dopise ze dne 16. listopadu 2005 přiznaly, že „bylo jasné, že akcionářský stát, jehož by soudce označil za skutečný řídící orgán společnosti SNCM, společnosti s ručením omezením, by byl nejspíš odsouzen podle článku L651-2 obchodního zákoníku, aby uhradil celou nedostatečnost aktiv společnosti SNCM“.
(331)
V okolnostech tohoto konkrétního případu není nutné, aby se Komise vyjadřovala více k posouzení informací uvedených francouzskými orgány s ohledem na závěr, k němuž dospěla ve výše uvedeném oddíle 0.
b) Odhad celkových nákladů soudní likvidace společnosti SNCM
(332)
S ohledem na výše uvedené není při současné stavu věcí úkolem Komise stanovit skutečné ekonomické náklady spojené s odpovědností akcionáře.
(333)
V tomto ohledu Komise uvádí, že za podobných okolností je na základě článku L624-3 obchodního zákoníku skutečný nebo zákonný řídící orgán společnosti v konkurzním řízení odsuzován k uhrazení části nebo celku zjištěné nedostatečnosti aktiv.
(334)
Komise shledává, že výše uvedený článek ponechává soudcům naprostou svobodu k posouzení, zda je na místě odsoudit vedoucího k zaplacení celého sociálního závazku nebo jen jeho části. Z příslušných judikatur vyplývá, že soudy přihlížejí k chování stíhaných řídících orgánů a upravují rozsudky na základě prokazatelných zjištění.
(335)
Jak bylo uvedeno výše, domnívají se francouzské orgány, že francouzský stát by musel uhradit částku pohybující se přibližně mezi […] a […] % zjištěné nedostatečnosti aktiv, to znamená […] mil. EUR až […] mil. EUR.
(336)
Komise zdůrazňuje, že společnost Les Mines de Salsignes, nepřímá dceřiná společnost společnosti BRGM (veřejná průmyslová a obchodní organizace) (173) se ocitla v podobné situaci jako společnost SNCM. V tomto případě obchodní senát Kasačního soudu odsoudil společnost BRGM a její dceřiné společnosti jako skutečné vedoucí orgány solidárně s ostatními vedoucími společnosti Les Mines de Salsignes k uhrazení celé částky nedostatečnosti aktiv (174). Podíl sociálních závazků, který musely uhradit společnosti Coframines a BRGM, a v konečném důsledku tedy stát, činil 73,6 %. Podle tohoto rozsudku soud zjistil, že správní rada společnosti byla postavena do závislého postavení vůči oběma dotčeným subjektům.
(337)
Komise se nicméně domnívá, že francouzské orgány s ohledem na pravidla o státních podporách neprokázaly, v čem jsou výše uvedené chyby státu v řízení, které poškodily podnik, chybami, které by mohl udělat jakýkoliv jiný soukromý akcionář v tržním hospodářství. V této souvislosti je třeba zdůraznit, že pouze tyto řádně stanovené chyby mohou být zohledněny k určení, zda by soukromý informovaný subjekt s ohledem na možnost odsouzení k uhrazení těchto nákladů a vzhledem k jejich rozsahu (tzn. čistá aktualizovaná hodnota rizika budoucího odsouzení) upřednostnil okamžitě zaplatit zápornou cenu 158 mil. EUR nebo zda by se raději vystavil riziku odsouzení. Nelze totiž brát v potaz, že by chyby soukromého investora mohly být důsledkem nepodnikatelské motivace, ale motivace obecnější povahy (jako např. sociální účely nebo regionální rozvoj).
(338)
Komise nepopírá, že některé vnitrostátní právní předpisy umožňují v některých výjimečných případech, aby se třetí osoby obrátily proti akcionářům společnosti v likvidaci, a to zejména pokud lze tyto akcionáře považovat za skutečné nebo zákonné řídící orgány, které se dopustily chyb v řízení, jež poškodily podnik. Přesto, že takovou možnost francouzské právo zná, se Komise domnívá, že v tomto konkrétním případě nevyvrátily francouzské orgány v dostatečné míře její pochybnosti o argumentech založených na riziku možného odsouzení francouzského státu k vyrovnání pasiv společnosti SNCM v případě její likvidace. S ohledem na závěr, k němuž Komise došla ve výše uvedeném oddíle 10.2.2.1, není nutné, pokud jde o tento bod, dojít v tomto rozhodnutí k závěru.
(339)
Kromě nedostatečnosti aktiv by podle francouzských orgánů soudce s ohledem na judikaturu v této oblasti (175) odsoudil francouzský stát k uhrazení doplňkové náhrady za propuštění (tzn. k částce […] až […] mil. EUR). Podle francouzských orgánů by se veškeré skutečné náklady, které by jakožto akcionář musela uhradit Francouzská republika, pohybovaly mezi […] mil. EUR a […] mil. EUR.
(340)
Francouzské orgány upřesňují, že v nedávných rozsudcích francouzské soudy odsoudily skutečný nebo zákonný řídící orgán kromě nedostatečnosti aktiv k uhrazení také doplňkové náhrady za propuštění vypočítané na základě sociálního plánu sestaveného podnikem před zahájením likvidace.
(341)
Francouzské orgány zejména uvádějí, že ve věci Aspocomp francouzská společnost Aspocomp SAS, z 99 % dceřiná společnost finské společnosti Aspocomp Group Oyj, podepsala dne 18. ledna 2002 podnikovou dohodu stanovující podmínky náhrad v rámci sociální plánu týkajícího se 210 zaměstnanců z celkového počtu 550. Tato dohoda pojednávala rovněž o částkách vyrovnávacích a doplňkových náhrad a o podporách při dobrovolném odchodu. V návaznosti na změnu strategie skupiny se mateřská společnost Aspocomp Group Oyj dne 21. února 2002 rozhodla, že již nebude financovat svoji dceřinou společnost Aspocomp SAS, která tak musela vyhlásit konkurz. Toto rozhodnutí ve skutečnosti dceřiné společnosti zabránilo splnit závazky přijaté v rámci podnikové dohody a vedlo k propuštění všech ostatních zaměstnanců.
(342)
V této souvislosti rozsudek Odvolacího soudu v Rouen potvrdil rozhodnutí Conseil des Prud’hommes v Evreux a společnost Aspocomp Group Oyj, která z 99 % kontrolovala řízení své dceřiné společnosti, odsoudil k vyplacení: i) zaměstnancům, na něž se vztahovala podniková dohoda, veškerých vyrovnávacích a doplňkových náhrad stanovených v této jediné podnikové dohodě a dále pak náhrady škody za propuštění bez skutečných a závážných důvodů a ii) zaměstnancům propuštěným v rámci konkurzu společnosti Aspocomp odpovídající náhrady. Soud se domníval, že nesplněním přijatých závazků se mateřská společnost chovala neloajálně a pokáráníhodně.
(343)
V tomto konkrétním případě Komise shledává, že z dokumentů tohoto případu vyplývá, že vyjednaný sociální plán vytvořený na základě sociálního plánu z roku 2002 a prováděný na jaře v roce 2005 byl dne 25. dubna 2005 akcionářem společnosti SNCM pozastaven bez konzultací s vedením společnosti. Komise mimo jiné konstatuje, že sociální plán byl vypracován ještě před rozhodnutím státu o prodeji společnosti.
(344)
Komise se domnívá, že pokud by byla na společnost SNCM likvidována, její zaměstnanci by si jistě nenechali ujít příležitost prosadit uplatnění ustanovení zmíněného sociálního plánu před soudem.
(345)
Aby podobný postup v dotčeném případě mohl být relevantní, musela by Komise posoudit, i) zda by soudce odsoudil členský stát za pozastavení zmíněného sociálního plánu bez porady s vedením podniku, ii) částku, kterou by členský stát musel v tomto případě na základě soudního rozhodnutí zaplatit, a iii) míru pravděpodobnosti této možnosti (176).
(346)
Komise poznamenává, že stejným směrem jako judikatura ve věci Aspocomp se ubírá i rozsudek obchodního senátu Kasačního soudu, v němž soud uvádí, že je připraven přijmout žalobu na odpovědnost dominantní společnosti, která svým chybným chováním způsobila zánik dceřiné společnosti, a tím hromadné propouštění (177).
(347)
V tomto ohledu Komise nicméně shledává, že zásada vyplývající z rozsudku Odvolacího soudu v Rouen nebyla do dnešního dne podpořena jinými stejnými rozsudky. Komise se tak domnívá, že francouzské orgány nedostatečně vyvrátily pochybnosti Komise o skutečnosti, že by byl akcionář společnosti SNCM na základě této judikatury s dostatečnou jistotou volán k odpovědnosti a odsouzen k uhrazení doplňkových náhrad za propuštění. S ohledem na závěr, k němuž Komise došla ve výše uvedeném oddíle 10.2.2.1, není nutné, pokud jde o tento bod, dojít v tomto rozhodnutí k závěru.
10.2.2.3 Závěr
(348)
Komise se domnívá, že na základě výše uvedeného je volba prodeje společnosti SNCM za zápornou cenu 158 mil. EUR v souladu s volbou, kterou by učinila soukromá skupina v tržním hospodářství při zohlednění sociálních nákladů, které by si likvidace podniku vyžádala.
(349)
Komise se ve výše uvedené analýze opírala o předpoklady, které jí připadaly jako rozumné a dostatečně odůvodněné. Tyto odhady vedou k úvaze, že rozdíl mezi scénářem zvoleným francouzskými orgány a alternativní možností by byl přinejmenším […] mil. EUR, což by mělo plně pokrýt případnou chybu v odhadech přijatých po analýze.
(350)
Komise se mimoto domnívá, že záporná cena 158 mil. EUR je výsledkem obchodních vyjednávání mezi státem a novými vlastníky na základě otevřeného, transparentního, nediskriminačního a bezpodmínečného výběrového řízení. V tomto ohledu se Komise domnívá, že tato cena, která je v rámci možností co nejméně záporná, je tržní cenou.
(351)
Navzdory omezením uvedeným v 284. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí Komise uvádí, že znalec Komise prověřil scénáře ocenění společnosti SNCM na základě metody diskontovaných volných provozních peněžních toků, které pocházejí ze zprávy banky HSBC objednané francouzskými orgány. Znalec Komise se domnívá, že výpočty banky HSBC byly provedeny správně. Na základě výsledků těchto simulací je možné dojít k závěru, že cena zaplacená za společnost SNCM odpovídá hodnotě podniku oceněné na základě metody diskontovaných volných provozních peněžních toků v okamžiku transakce.
(352)
Aniž by bylo nutné dojít k závěru na základě informací uvedených v oddílu 10.2.2.1, vyplývá z výše uvedeného oddílu 10.2.2.2, že toto opatření neposkytuje ekonomické výhody ani společnosti SNCM, ani novým soukromým vlastníkům. Proto kapitálový vklad státu ve výši 158 mil. EUR provedený před prodejem podniku soukromým nabyvatelům, tedy záporná prodejní cena ve výši 158 mil. EUR, nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
10.3 Kapitálový vklad společnosti CGMF ve výši 8,75 mil. EUR
10.3.1 Referenční právní rámec
(353)
Pokud k zásahu dotčených orgánů veřejné moci dochází souběžně s významným zásahem soukromých subjektů za srovnatelných podmínek, je možné ekonomické zvýhodnění (178) rovnou vyloučit.
(354)
Rozhodovací postup Komise, potvrzený soudcem Společenství, za těchto okolností rovnou vylučuje, že kapitálový vklad státu má povahu podpory, jsou-li dodrženy následující tři podmínky:
-
soukromý zásah musí pocházet od hospodářských subjektů. Tak tomu není v případě účasti zaměstnanců na kapitálu dotčeného podniku (179),
-
soukromý zásah musí být významný. Tak tomu není například u soukromého zásahu, který se týká jen 3,3 % dotčené celkové částky (180),
-
soukromý zásah musí proběhnout současně s veřejným zásahem. Soudní dvůr tak potvrdil analýzu Komise, podle níž mohou veřejné vklady představovat státní podporu, pokud soukromé investice do stejného podniku jsou provedeny až po poskytnutí veřejného vkladu (181). Komise občas nicméně souhlasí s tím, že vezme v potaz soukromý zásah, k němuž došlo krátce po veřejném zásahu, a to zejména pokud soukromý investor již v okamžiku veřejného zásahu podepsal prohlášení o úmyslu (182).
10.3.2 Uplatňování v tomto konkrétním případě
(355)
Komise nejprve shledává, že akcie společnosti SNCM jsou prodány hospodářským subjektům, společnostem BCP a VT. Souběžně s ukončením prodejní transakce měl stát vložit do podniku částku 8,75 mil. EUR, aby si zachoval 25 % podíl ve společnosti SNCM, jak se tomu zavázal především zaměstnancům.
(356)
Vklad francouzského státu ve výši 8,75 mil. EUR je nutné porovnat s vkladem 26,25 mil. EUR nových soukromých vlastníků. Jak je uvedeno výše, vyplývá toto rozdělení ze závazku francouzských orgánů zachovat si 25 % podíl v dotčeném podniku. Soukromý zásah ve výši 75 % celkové částky považuje Komise za významný. Komise na okraj ještě zdůrazňuje, že soukromí partneři mají pevnou finanční strukturu, nabytí společnosti SNCM dokonale zapadá do jejich podnikatelské strategie a podnikatelský plán zmíněných nabyvatelů počítá s návratem k výnosnosti na konci roku 2009.
(357)
Pokud jde o souběžnost obou operací kapitálového vkladu, znalec Komise ověřil, zda dotčené vklady byly vyplaceny všemi akcionáři společnosti SNCM, včetně společnosti CGMF.
(358)
Ověřil, že správní rada společnosti SNCM dne 31. května 2006 shledala, že všechny výše uvedené transakce proběhly. Zejména dne 31. května 2006 došlo ke společnému a souběžnému navýšení kapitálu všemi akcionáři v hodnotě 35 mil. EUR. Navýšení proběhlo ve dvou souběžných etapách: i) první navýšení kapitálu o […] akcií bylo zcela upsáno nabyvateli nepeněžitými vklady a v nominální hodnotě ([…] EUR), ii) druhé navýšení kapitálu o […] akcií (splatných po čtvrtinách) bylo upsáno částečně nabyvateli ([…] akcií, to znamená ve výši 26,25 mil. EUR) a částečně francouzským státem prostřednictvím společnosti CGMF ([…] akcií, to znamená ve výši 8,75 mil. EUR) za stejných podmínek, tedy upsáním nepeněžitým vkladem ve jmenovité hodnotě […] EUR.
(359)
Veřejné a soukromé kapitálové vklady jsou tak striktně souběžné.
(360)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že jsou splněna kritéria stanovená judikaturou pro to, aby bylo možno rovnou vyloučit povahu podpory u dotčeného opatření. Komise se proto domnívá, že kapitálový vklad francouzského státu ve výši 8,75 mil. EUR neposkytuje společnosti SNCM ekonomickou výhodu, protože tento vklad proběhl souběžně se soukromým vkladem kapitálu ve srovnatelných podmínkách ve smyslu judikatury Společenství.
(361)
V každém případě se Komise domnívá, že míra výnosnosti vkladu státu ve výši […] % ročně představuje pro soukromého investora odpovídající výnosnost investovaného kapitálu v dlouhodobém horizontu.
(362)
V této souvislosti Komise shledává, že pevný výnos kapitálových investic státu do společnosti SNCM jej zbavuje všech rizik spojených s prováděním podnikatelského plánu, protože není nijak vázán na výkonnost (vyšší nebo nižší) podniku. Udělení pověření veřejnou službou společnosti SNCM neumožňuje státu zvýšit očekávanou výnosnost svého podílu.
(363)
Znalec Komise dospěl k závěru, že z hlediska rizik se kapitálový vklad francouzského státu spíše podobá dluhopisu s pevnou úrokovou mírou než investici do akcií. Z toho vyplývá, že míru výnosnosti ve výši […] % je nutné porovnávat s mírou výnosnosti dluhopisů francouzského soukromého sektoru v okamžiku transakce. Podle znalce Komise byla tato míra na konci května 2006 4,15 %.
(364)
Komise se domnívá, že zrušující doložka k prodeji společnosti SNCM nezpochybňuje zásadu rovného zacházení s investory. Tato doložka se týká úplného prodeje společnosti SNCM soukromým nabyvatelům, a ne souběžného investování (35 mil. EUR) ze strany soukromých nabyvatelů (26,25 mil. EUR) a státu (8,75 mil. EUR) do privatizované společnosti SNCM.
(365)
S ohledem na výše uvedené Komise shledává, že dotčené opatření nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o EU.
10.4 Opatření podpory ve prospěch osoby (38,5 mil. EUR)
10.4.1 Referenční právní rámec
(366)
Aby bylo možné rozhodnout, zda opatření uděluje podniku hospodářskou výhodu, „je třeba […] určit, zda přijímající podnik získal hospodářskou výhodu, kterou by za běžných tržních podmínek neobdržel“ (183), nebo naopak zda se pokouší zbavit se „nákladů, které by za běžné situace musel hradit z vlastních finančních zdrojů, a narušit tak běžné fungování tržních sil.“ (184).
(367)
Podle zavedené judikatury je běžným nákladem náklad, který musí podnik obvykle uhradit v rámci svého běžného řízení a svých běžných činností (185). Soudní dvůr přesněji řečeno uvedl, že snížení sociálních nákladů představuje státní podporu, pokud toto opatření je „určeno k částečnému osvobození podniků určitého specifického průmyslového odvětvi od finančních sociálních zatížení vyplývajících z běžného uplatňování obecného systému sociálního zabezpečení, aniž je tato výjimka odůvodněna povahou nebo ekonomií tohoto systému“ (186). Tímto rozsudkem Soudní dvůr jasně uvádí, že ekonomická výhoda musí být prokázána ve vztahu k obecnému systému sociálního zabezpečení, a uplatňuje tak odůvodnění podobné odůvodnění používaného v daňových záležitostech.
(368)
Dne 20. září 2001 Soudní dvůr tento přístup potvrdil: „podpora spočívá ve snížení nákladů, které zpravidla zatěžují rozpočet podniků vzhledem k povaze nebo struktuře předmětného režimu nákladů, zatímco zvláštní zatížení je naopak dodatečným nákladem vůči uvedeným obvyklým nákladům“ (187).
(369)
Aby bylo tedy možné určit, co představuje výhodu ve smyslu judikatury týkající se pojmu státní podpory, je nezbytné stanovit referenční pravidlo nebo obecně použitelný režim v rámci daného právního režimu, podle něhož se bude tato výhoda posuzovat (188). Soudní dvůr v tomto ohledu již ostatně vynesl rozsudek, že určení referenčního rámce nabývá větší důležitosti v případě daňových opatření, jelikož samotná existence výhody může být zjištěna jedině ve vztahu k takzvanému „obvyklému“ zdanění, tedy k sazbě daně platné v referenční zeměpisné oblasti (189).
(370)
Ostatně podle ustálené judikatury „pro účely uplatnění článku 92 Smlouvy je bez významu, že situace předpokládané osoby oprávněné z opatření se zlepšila nebo zhoršila vzhledem k dřívějšímu právnímu stavu, nebo se naopak plynutím času nezměnila […]. Je třeba pouze vymezit, zda v rámci daného právního režimu může státní opatření zvýhodnit „určité podniky nebo určitá odvětví výroby“ ve smyslu čl. 92 odst. 1 Smlouvy vůči ostatním podnikům, které se nacházejí s ohledem na cíl sledovaný uvedeným opatřením ve srovnatelné skutkové a právní situaci.“ (190).
10.4.2 Uplatňování v tomto konkrétním případě
(371)
Z judikatury a z rozhodovacího postupu (191) Komise vyplývá, že aby bylo možné vyloučit povahu podpory dotčeného opatření, Komise musí ověřit, že opatření nesnižuje náklady společnosti SNCM na běžný provoz, tedy náklady vyplývající z běžného uplatňování sociálních právních předpisů použitelných na toto odvětví v rámci vypovězení pracovní smlouvy.
(372)
V tomto ohledu Komise shledává, že v souladu s memorandem o porozumění podepsaným stranami může k obstavení účtu dojít pouze s cílem financovat náhrady vyplácené jednotlivcům, jejichž pracovní smlouva se společností SNCM byla předtím přerušena. Cílem ani následkem těchto opatření tak není umožnit odchod zaměstnanců, u nichž náklady s nimi spojené by i v případě neexistence těchto opatření mohla hradit společnost SNCM.
(373)
Komise rovněž poznamenává, že poskytnutí těchto vyrovnání propuštěným zaměstnancům po prodeji společnosti SNCM odsouhlasil stát jakožto veřejná moc, a ne podnik.
(374)
Komise mimo jiné poznamenává, že tato doplňková sociální opatření přesahují náhrady stanovená právními předpisy upravujícími sociální otázky a použitelnými kolektivními smlouvami. Náklady vyplývající z uplatňování kolektivních smluv hradí tedy celé společnost SNCM.
(375)
Komise shledává, že tato doplňková sociální opatření budou prováděna v případě, když noví vlastníci po prodeji společnosti SNCM budou provádět plán na snížení počtu zaměstnanců. Jinými slovy, tato vyrovnání neodpovídají plánům na snížení počtu zaměstnanců předpokládaných v souvislosti s plánem restrukturalizace z roku 2002.
(376)
Komise se proto domnívá, že náklady na doplňkové sociální náhrady se neshodují s náklady sociálních plánů před prodejem, které hradil stát, ale ani se sociálními náklady vyhodnocenými výše v rámci soudní likvidace společnosti SNCM.
(377)
Z toho vyplývá, že doplňková sociální opatření nepředstavují náklady vyplývající z běžného uplatňování sociálních právních předpisů použitelných v rámci zrušení pracovní smlouvy.
(378)
Dále Komise shledává, že i kdyby se ke kapitálovému vkladu státu ve výši 142,5 mil. EUR připočetla částka 38,5 mil. EUR, tak by upravená záporná prodejní cena 196,50 mil. EUR byla stále výrazněji nižší než náklady na soudní likvidaci společnosti SNCM (viz bod 3 tohoto rozhodnutí).
(379)
S ohledem na výše uvedené a v souladu s rozhodovacím postupem (192) se Komise domnívá, že provedení doplňkových sociálních opatření ve prospěch propuštěných osob z veřejných prostředků, aniž by tato opatření snížila běžné náklady zaměstnavatele, spadá do sociální politiky členských států a nepředstavuje přímou podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES. Komise se domnívá, že nejde ani o nepřímou podporu, jelikož toto opatření je poskytnuto zaměstnancům pouze v případě propuštění.
10.5 Zůstatek 22,52 mil. EUR oznámený jakožto podpora na restrukturalizaci
(380)
Na základě výše uvedeného a v souladu s 258. bodem odůvodnění tohoto rozhodnutí částka dotací k posouzení jako státní podpora mimo vyrovnání za poskytování veřejných služeb činí 22,52 mil. EUR (193) a představuje část kapitálových příspěvků oznámených francouzskými orgány v roce 2002.
(381)
Komise se domnívá, že tato částka uděluje společnosti SNCM selektivní hospodářskou výhodu, a proto tato dotace představuje státní podporu podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
10.5.1 Slučitelnost opatření podle pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci
(382)
Dotčené opatření oznámily francouzské orgány v roce 2002 podle pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (194).
(383)
Pokyny Společenství pro státní podpory v námořní dopravě (195) v případě hodnocení podpor na restrukturalizaci námořních společností odkazují na výše uvedené pokyny. Podle bodu 19 těchto pokynů „je jediným základem, pomocí něhož lze považovat podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích za slučitelnou, ustanovení čl. 87 odst. 3 písm. c)“.
(384)
Pokud jde o slučitelnost státní podpory na restrukturalizaci s čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES, vyplývá z judikatury, že rozhodnutí Komise musí uvést důvody, proč se Komise domnívá, že podpory jsou odůvodněné s ohledem na podmínky stanovené pokyny, a to jsou zejména existence plánu restrukturalizace, uspokojivé prokázání dlouhodobé životaschopnosti a přiměřenost podpory v poměru k příspěvku příjemce.
(385)
Podnik může být způsobilý pro udělení podpory na restrukturalizaci, pouze pokud ho lze označit za podnik v obtížích ve smyslu hlavních pokynů z roku 1999 (196).
(386)
V tomto konkrétním případě Komise připomíná, že shledala dodržení tohoto kritéria jak v rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002 o podpoře na záchranu společnosti SNCM (197), tak v rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení ohledně plánu navýšení kapitálu na základě roční účetní závěrky společnosti SNCM za rok 2001.
(387)
Pro účely tohoto rozhodnutí Komise ověřila na základě účetní uzávěrky podniku pro rok 2002, zda společnost SNCM tuto podmínku splňuje. Vlastní kapitál kromě předepsaných rezerv (198) zůstává i v roce 2002 záporný ve výši - 26,5 mil. EUR po schodku - 30,7 mil. EUR v roce 2001. Tato čísla představují více jak poloviční snížení základního kapitálu, přičemž více než čtvrtina připadá na období 12 měsíců po oznámení. Tím byla ověřena dostatečná a ne nutná podmínka obsažená v bodě 5 písm. a) pokynů.
(388)
Kromě vývoje základního kapitálu Komise shledává, že:
-
v období mezi lety 2001 a 2002 se běžný hospodářský výsledek před zdaněním snížil z hodnoty - 5,1 mil. EUR v roce 2001 na hodnotu - 5,8 mil. EUR v roce 2002 a čisté ztráty v roce 2002 mohly být zmírněny jen díky prodeji některých plavidel,
-
kapacita samofinancování společnosti SNCM, která byla 39,2 mil. EUR na konci roku 2001, se na konci roku 2002 snížila na 35,7 mil. EUR,
-
čisté finanční závazky kromě leasingu se v období 2000 až 2002 zvýšily ze 135,8 mil. EUR na 144,8 mil. EUR,
-
finanční náklady (úroky a podobné náklady) se zvýšily ze 7,0 mil. EUR v roce 2000 na 9,503 mil. EUR v roce 2002.
(389)
Francouzské orgány ostatně Komisi potvrdily, že banky odmítají společnosti SNCM půjčit peníze kvůli jejímu zadlužení, a to přesto, že jim společnost SNCM nabídla jako záruku svá poslední plavidla nezatížená hypotékou nebo podobnými břemeny.
(390)
Smlouva o pověření veřejnou službou na této analýze nic nemění. Přestože tato smlouva má ve spojení s úspěšně provedeným plánem restrukturalizace společnosti SNCM umožnit dosáhnout v dlouhodobém výhledu kladných provozních výsledků, zůstává skutečností, že akutní nedostatek vlastního kapitálu, rostoucí zadlužení a náklady na prováděcí opatření restrukturalizačního plánu ji za určitou dobu přivedou do stavu platební neschopnosti.
(391)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že společnost SNCM splňuje jak podmínku uvedenou v bodě 5 písm. a) pokynů z roku 1999, tak podmínku bodu 6. Shledává proto, že společnost SNCM byla v roce 2002 společností v obtížích ve smyslu výše uvedených pokynů.
(392)
V souladu s pokyny z roku 1999 je poskytnutí podpory podmíněné prováděním plánu restrukturalizace předtím schváleného Komisí. Jak bylo uvedeno v bodě 79 rozhodnutí o rozšíření formálního vyšetřovacího řízení z roku 2006 a vzhledem k tomu, že Komise shledala, že opatření prováděná po oznámení z roku 2002 nepředstavují státní podporou, se Komise domnívá, že slučitelnost kapitálového vkladu ve výši 22,52 mil. EUR s pokyny z roku 1999 musí být prověřena na základě plánu restrukturalizace z roku 2002. „Je třeba se přenést do kontextu doby, kdy bylo rozhodnuto o opatřeních finanční podpory […], a vyvarovat se veškerého hodnocení podle pozdější situace“ (199).
(393)
Na základě informací poskytnutých francouzskými orgány Komise shledává, že bez ohledu na skutečnost, že plán restrukturalizace z roku 2002 předpokládal díky krokům rozvrženým hlavně na období 2002 až 2003 návrat k výnosnosti již od roku 2003, dosáhla společnost SNCM „dostatečné“ úrovně kapitálu až okolo let 2005-2006. Komise proto stanoví konec období restrukturalizaci na 31. prosinec 2006.
(394)
S návratem k výnosnosti dopravního spojení mezi Marseille a Korsikou se počítá v blízké budoucnosti a spojení se zeměmi Maghrebu ziskovou činnost již představuje. Nejisté zůstává pouze spojení z Nice, ovšem jeho význam se snižuje a urychlený odpis Liamone v roce 2001 usnadní návrat ke kladným výsledkům na této trase. Komise přijímá argument, podle nějž je i omezená přítomnost společnosti na spojení z Nice nadále důležitá pro zajištění postavení společnosti na celém trhu. Přesun činnosti směrem k zemím Maghrebu přispěje ke snížení závislosti společnosti na zavedených spojích a měl by také přispět k návratu k životaschopnosti s ohledem na […].
(395)
Pokud jde o dlouhodobou životaschopnost, to znamená o období po skončení platnosti nynější smlouvy o pověření veřejnou službou, se Komise domnívá, že provádění plánu má podniku umožnit účinně čelit konkurenci při obnovování smluv. Komise poznamenává, že i v případě částečné ztráty jednoho lodního spoje, tedy jednoho trajektového plavidla, by tato smlouva měla společnosti umožnit zachování kladných výsledků. Pokud by ztráta této smlouvy měla způsobit pokles o 40 % a více příjmů společnosti na jejím historickém trhu, jak předpokládá jiný scénář, Komise se domnívá, že bychom se tím dostali do situace, kterou by jen málo plánů restrukturalizace bylo schopno zvládnout, a to ať už s veřejnou podporou nebo bez ní. V současném stadiu je proto předčasné o tom uvažovat.
(396)
Pokud jde o „reálné předpoklady budoucích provozních podmínek“, Komise považuje studii trhu za spolehlivou a domnívá se, že je dobrým základem pro vytváření scénářů dalšího vývoje společnosti.
(397)
Komise shledává, že pro zajištění návratu k životaschopnosti podniku plán restrukturalizace předpokládá, že východisko zlepšení životaschopnosti spočívá hlavně ve vnitřních opatření, jako jsou lepší kontrola výrobních nákladů a lepší produktivita. Pokud plán restrukturalizace z roku 2002 vidí možnost vylepšení finanční situace společnosti SNCM v přesunu činnosti na spoje se zeměmi Maghrebu vzhledem k růstovému potenciálu tohoto trhu, počítá také s ukončením některých činností, jako například své dceřiné společnosti Corsica Maritima.
(398)
Komise soudí, že dopady opatření oznámeného plánu a jeho úspěch nezávisejí na vývoji trhu s výjimkou posílení spojů se zeměmi Maghrebu, kde jde hlavně o návrat do postavení, které zde společnost SNCM zaujímala až do poloviny devadesátých let.
(399)
Komise zaznamenává, že plán restrukturalizace zohledňuje situaci a předpokládaný vývoj nabídky a poptávky na trhu s dotčenými výrobky a pracuje se scénáři založenými na optimistických, pesimistických a středních předpokladech a na specifických silných a slabých stránkách společnosti SNCM.
(400)
Komise se domnívá, že plán restrukturalizace navrhuje takovou proměnu společnosti SNCM, aby mohla po skončení restrukturalizace čelit všem svým nákladům, včetně amortizace a finančních závazků.
(401)
S ohledem na výše uvedené Komise shledává, že na základě informací dostupných v době, kdy opatření o finanční pomoci byla přijata, je kritérium životaschopnosti podniku splněno.
(402)
Podle bodu 35 uvedených pokynů musí být přijata opatření, která nepříznivé důsledky podpory pro konkurenci v největší možné míře zmírní. V opačném případě by podpora musela být považována za odporující obecnému zájmu, a tedy neslučitelnou se společným trhem.
(403)
V tomto konkrétním případě se musí touto podmínkou stát omezení přítomnosti podniku na jeho dřívějším trhu, tedy v zajištění dopravní obslužnosti Korsiky, který je zároveň trhem, kde čelí konkurenci společností sídlících ve Společenství, což není případ dopravní obslužnosti zemí Maghrebu.
(404)
Komise se domnívá, že trh námořní dopravy na Korsiku není vzhledem k silné sezónnosti a výraznému růstu provozu přesycen. Komise také poznamenává, že průměrná obsazenost lodí hlavního konkurenta společnosti SNCM je menší než u veřejné společnosti. Vzhledem k tomu, že trh není přesycen ve smyslu hlavních pokynů, není nutné přistoupit k jeho ozdravění. Prodej lodí - spíše než jejich ničení - představuje ve smyslu hlavních pokynů přijatelné snížení kapacity.
(405)
Nucené omezení nebo snížení přítomnosti na dotčeném trhu nebo trzích, na nichž podnik provozuje svou činnost, představuje pro konkurenty protiplnění, jehož rozsah musí být úměrný důsledkům narušení trhu, které vyvolá nebo může vyvolat podpora na restrukturalizaci.
(406)
Plán restrukturalizace významným způsobem připívá ke snížení přítomnosti podniku na trhu v přímý prospěch jeho konkurentů prováděním následujících kroků:
-
uzavřením dceřiné společnosti Corsica Marittima (82 000 cestujících v roce 2000), která zajišťovala spojení Itálie s Korsikou, a tedy odchodem skupiny SNCM z trhu dopravní obslužnosti mezi Itálií a Korsikou,
-
téměř úplným odchodem společnosti SNCM ze spoje mezi Toulonem a Korsikou, tedy z trhu, který v roce 2002 představoval ne méně než 460 000 cestujících,
-
omezením nabídky celkového počtu míst a rotací zajišťovaných od roku 2003 společností SNCM, a to především na spoji mezi Nice a Korsikou,
-
prodejem čtyř lodí.
(407)
V celé oblasti Janovského zálivu a města Toulon snižuje společnost SNCM v porovnání s rokem 2001 svou nabídku v přímý prospěch konkurentů o více než milion míst, tedy o polovinu, přestože jde o spoje s největším růstem.
(408)
Ačkoliv jde o opatření velkého rozsahu, byla doplněna uložením povinnosti společnosti SNCM nepodnikat během restrukturalizace nové investice, s výjimkou nákladů spojených s přesunem činnosti na spojení se zeměmi Maghrebu zahrnutými do plánu restrukturalizace.
(409)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že kritérium zabránění narušení hospodářské soutěže je splněno.
(410)
Výše podpory musí být omezena na přísné minimum nutné k restrukturalizaci s přihlédnutím k dostupným finančním zdrojům společnosti, jejích akcionářů nebo obchodní skupiny, k níž náleží, aniž by se zatížila dluhem pravděpodobnost jejího návratu k životaschopnosti.
(411)
Ve svém rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 vyjádřila Komise pochybnosti o metodě výpočtu, kterou použily francouzské orgány pro určení výše podpory. Přestože Francie poskytla doplňková vysvětlení, Komise provedla své vlastní vyhodnocení.
(412)
Pokud jde o přístup zvolený francouzskými orgány, konkrétně přístup založený na poměru vlastního kapitálu k zadlužení, Komise se domnívá, že:
-
seznam pěti podniků předložený francouzskými orgány není dostatečně reprezentativní pro odvětví námořní kabotáže,
-
míra 79 % pro poměr vlastního kapitálu k finančnímu zadlužení, ke které se dospělo na základě seznamu podniků, není v žádném případě věrohodným ukazatelem dobrého zdraví podniku,
-
francouzské orgány nevysvětlily, co přímo pokrývá částka finančních dluhů uvedených pěti společností, a nemohly tedy zaručit, že tyto údaje odpovídají složení zadlužení společnosti SNCM, jak je uvedené v plánu restrukturalizace,
-
francouzské orgány neprokázaly, že míra 79 % vyplývající z dotčeného seznamu podniků pro poměr vlastního kapitálu k finančnímu zadlužení je skutečně ve finanční části plánu restrukturalizace pro období 2002-2007 dodržena.
(413)
U ostatních přístupů, které Komisi navrhla Francie k prokázání, že kapitálový vklad je omezen na minimum, kritizuje Komise jejich průkaznost (200).
(414)
Komise se domnívá, že prvním účelem kapitálového vkladu nemá být zvýšení vlastního kapitálu podniku (pouhá finanční restrukturalizace), ale podpora podniku při přechodu z monopolní situace v režimu upraveném smlouvou z roku 1976 k situaci konkurenční. Komise proto zaujímá zdrženlivý postoj vůči nastavení podpory pomocí metody zvolené francouzskými orgány kvůli potížím s určením vhodné úrovně vlastního kapitálu společnosti SNCM. Komise poznamenává, že pokud do seznamu vytvořeného francouzskými orgány přidá či odebere některý z podniků, může se průměrný poměr vlastního kapitálu k zadlužení výrazným způsobem měnit.
(415)
Komise se domnívá, že podpora na restrukturalizaci může pokrývat náklady na různé činnosti v rámci plánu restrukturalizace (operační restrukturalizace), kterou si vyžádají změny v právních a konkurenčních souvislostech společnosti. Pokud jde o náklady spojené s operačními restrukturalizačními opatřeními, Komise souhlasí s částkou 47 mil. EUR (viz 55. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí) (201).
(416)
Pokud jde o přesný výpočet potřeby podpory společnosti SNCM, Komise připomíná, že „je třeba se přenést do kontextu doby, kdy byla přijata opatření na finanční podporu […], a vyvarovat se veškerého hodnocení vycházejícímu z pozdější situace“ (202).
(417)
V tomto konkrétním případě Komise s ohledem na bod 40 pokynů poznamenává, že k významnému prodeji aktiv, hlavně plavidel, ve výši 26,25 mil. EUR čistého výnosu po odečtení přidružených finančních závazků (203) došlo v období mezi 18. únorem 2002, kdy francouzského orgány oznámily podporu na restrukturalizaci, a 9. červencem 2003, kdy Komise předložila své rozhodnutí o schválení podpory na restrukturalizaci.
(418)
Uvedené prodeje přesto nestačí k obnovení životaschopnosti společnosti SNCM, jejíž finanční situace je po zmíněných transakcích stále ovlivněna významnými pasivy (19,75 mil. EUR). Vzhledem k tomu, že přes nabídku postoupit svá poslední plavidla nezatížená hypotékou nebo jinými břemeny jako hypoteční záruku nedokáže společnost SNCM získat bankovní úvěr, domnívá se Komise, že podnik není schopen najít jiné vlastní zdroje pro financování své restrukturalizace.
(419)
S ohledem na výše uvedené dochází Komise k závěru, že částka 19,75 mil. EUR je oprávněná, aby se podniku umožnilo vrátit se v co nejkratší době na cestu životaschopnosti.
(420)
Komise se tudíž domnívá, že ze zůstatku původně oznámeného jako podpory na restrukturalizaci, tedy 22,52 mil. EUR, pouze 19,75 mil. EUR může být odůvodněno na základě potřeby likvidity společnosti SNCM a prodeje aktiv uskutečněného ke dni 9. červenci 2003, za podmínky zohlednění výnosu z prodeje (viz níže), který byl uložen Komisí jejím rozhodnutím z roku 2003 a který byl dodatkem prodejů plánovaných v rámci plánu restrukturalizace.
(421)
Pokyny (204) stanoví, že společnost, které byla v minulosti poskytnuta podpora na restrukturalizaci, nemůže za běžných podmínek v následujících deseti letech po skončení restrukturalizace obdržet další podporu. Mezi podporami, které obdržela společnost SNCM, není uvedena žádná podpora na restrukturalizaci. Jde o první restrukturalizaci společnosti SNCM od doby jejího vzniku v roce 1976.
10.5.2 Zachování vyrovnávacích opatření
(422)
Jak navrhl Soud v rozsudku z roku 2005 a jak je uvedeno v bodě 137 rozhodnutí o rozšíření z roku 2006, vyvstává vzhledem ke snížení částky podpory schválené na základě hlavních pokynů z roku 1999 otázka zachování vyrovnávacích opatření uložených Komisi rozhodnutím z roku 2003.
(423)
Pro připomenutí: Komise svým rozhodnutím z roku 2003 schválila kapitálový příspěvek ve výši 76 mil. EUR na základě hlavních pokynů z roku 1999 a uložila přitom následující podmínky (205):
i)
zdržení se nabývání nových plavidel a zákaz uzavírání smluv o stavbě, objednávkách nebo nájmu plavidel nových nebo po generální opravě až do 31. prosince 2006,
ii)
výlučné provozování jedenácti plavidel, které společnost SNCM vlastnila až do 31. prosince 2006,
iii)
prodej veškeré přímé a nepřímé účasti ve společnostech Amadeus France, Compagnie Corse Méditerranée, Société Civile Immobilière (SCI) Schuman, Société méditerranéenne d’investissements a Someca,
iv)
zdržení se až do 31. prosince 2006 jakékoliv sazební politiky u zveřejněných cen, která by měla za cíl nabízet ceny nižší než nabízejí její konkurenti pro stejné destinace za obdobných služeb a ve stejných dnech,
v)
omezení počtu zpátečních plaveb na jednotlivých námořních spojeních na Korsiku až do 31. prosince 2006.
(424)
Znalec Komise prověřil plnění všech podmínek uložených rozhodnutím Komise z roku 2003.
(425)
Potvrdil dodržování podmínek týkajících se nenabývání lodí (výše uvedená podmínka i)). V této souvislosti je třeba zdůraznit, že loď Superfast, přejmenovanou na Jean Nicoli, získala společnost VT a společnost SNCM si ji mohla od února 2007 pronajímat, to znamená po skončení období stanoveného rozhodnutím z roku 2003 (206).
(426)
Pokud jde o provozování stávající flotily společnosti SNCM (výše uvedená podmínka ii)), znalec Komise potvrdil, že společnost SNCM udržovala po výměně plavidla Aliso za Asco v roce 2004 (207) a prodeji Asca dne 24. května 2005 svou flotilu na počtu 10 plavidel, což je méně než 11 stanovených v rozhodnutí z roku 2003.
(427)
Pokud jde o nahrazení plavidla Aliso plavidlem Asco, Komise nejprve poznamenává, že lodě Asco a Aliso jsou dvě „sesterské lodě“, to znamená dvě plavidla zkonstruovaná podle stejných výkresů v téže loděnici. Mají zcela stejné rozměry, stejný vzhled a stejnou kapacitu. Komise se domnívá, že cílem záměny těchto dvou lodí není zvýšit kapacitu společnosti SNCM. Komise připomíná, že ke změně složení povolené flotily společnosti SNCM může dojít jen z důvodů nezávislých na vůli společnosti SNCM. V tomto konkrétním případě se Komise domnívá, že problémy společnosti SNCM při prodeji plavidla Asco nezávisely na vůli společnosti. Komise se rovněž domnívá, že našla-li společnost SNCM místo kupce pro Asco kupce pro Aliso, měl prodej Alisa na kapacitu společnosti SNCM stejný dopad, jaký by měl prodej Asca, a že závazky francouzských orgánů dodržet restrukturalizační plán byly splněny, pokud jde o prodej čtyř plavidel z provozní flotily společnosti SNCM.
(428)
Znalec na základě účetních pokladů shledal, že došlo ke všem prodejům aktiv uloženým rozhodnutím z roku 2003 (výše uvedená podmínka iii)). Čistý výnos z prodeje činí 5,02 mil. EUR (208). Komise zdůrazňuje, že kromě prodejů stanovených plánem restrukturalizace z roku 2002 nebo uložených rozhodnutím z roku 2003 prodala společnost SNCM aktiva (209) v celkové výši 12,6 mil. EUR čistého výnosu, přičemž znalec Komise uskutečnění těchto prodejů ověřil.
(429)
Pokud jde o podmínku neexistence „price leadership“ (210), znalec Komise ověřil, že v rámci společnosti SNCM existuje kontrolní postup ohledně dodržování této podmínky. Prověřil také, zda společnost SNCM uplatňovala tuto podmínku na jednotlivých spojích v období od 16. března 2005 do 31. prosince 2006 (211). Na základě zmíněné prověrky dospěl znalec Komise k závěru, že v […] % případů jízdenky prodané společností SNCM podmínku iv) dodržely. Na základě podkladů poskytnutých francouzskými orgány Komise poznamenává, že společnost SNCM dodržuje ještě dnes podmínky iv) a v), a to přesto, že k 31. prosinci 2006 přestalo rozhodnutí z roku 2003 platit.
(430)
Pokud jde o podmínku v), znalec zjistil, že společnost SNCM v rozpočtových letech 2005 a 2006 počet plaveb dodržela. Avšak v roce 2005 a 2006 překročila na spojích z Marseille normu maximálního počtu nabízených míst a v mnohem menší míře stanovený počet nabízených běžných metrů na spojích z Toulonu v roce 2005 a 2006 a z Marseille v roce 2006.
(431)
K poslednímu bodu Komise poznamenává, že u počtu míst je vzhledem k pojmu výlučné kajuty pro jednu rodinu obtížné překročení přesně určit. Na základě této jediné okolnosti se ale nelze domnívat, že by společnost SNCM nesplnila podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003.
(432)
S ohledem na výše uvedené Komise došla k závěru, že společnost SNCM provedla vyrovnávací opatření uložená rozhodnutím z roku 2003.
10.5.3 Závěr
(433)
Komise shledává, že téměř všechna vyrovnávací opatření rozhodnutí z roku 2003 byla dodržena. S ohledem na významné snížení částky podpory schválené podle hlavních pokynů z roku 1999 v porovnání s částkou schválenou v roce 2003, která vedla Komisi k uložení uvedených podmínek, Komise nepovažuje za nutné uložit doplňkové podmínky a povinnosti, aby nedošlo k narušení hospodářské soutěže tak, aby to bylo v rozporu se společným zájmem.
(434)
S ohledem na výše uvedené a na přesnou částku čistého výnosu z prodejů uložených v okamžiku přijetí rozhodnutí z roku 2005 se Komise domnívá, že státní podpora ve formě kapitálového vkladu ve výši 15,81 mil. EUR (212) je slučitelná s čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy o ES.
11. ZÁVĚR
(435)
Závěrem se Komise domnívá, že opatření, která jsou předmětem tohoto rozhodnutí, nepředstavují státní podporu podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES nebo jsou podporou slučitelnou se společným trhem.
(436)
Komise vyzývá Francii:
-
aby co nejrychleji a nejpozději do 15 pracovních dnů ode dne přijetí tohoto rozhodnutí upřesnila Komisi skutečnosti, na něž se podle ní má vztahovat služební nebo obchodní tajemství podle článku 25 nařízení Rady (ES) č. 659/1999,
-
aby příjemce podpory co nejrychleji informovala o tomto rozhodnutí a případně pomlčela o některých skutečnostech, u nichž usoudí, že se na ně vztahuje služební a obchodní tajemství, a jejichž sdělení příjemci podpory by mohlo poškodit některé zúčastněné strany, a aby mu v předané verzi případně označila jiné skutečnosti, na které se podle ní profesní tajemství vztahovalo a o kterých nepomlčela.
(437)
Komise připomíná Francii, že podle pokynů není možné za běžných podmínek, s výjimkou výjimečných, nepředvídatelných okolností, které nelze přičíst podniku, uvažovat o druhé podpoře na restrukturalizaci po dobu deseti let po skončení období restrukturalizace, to znamená v tomto konkrétním případě dne 31. prosince 2006,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Vyrovnání ve výši 53,48 mil. EUR vyplacené francouzským státem společnosti SNCM za závazky veřejné služby v období 1991-2001 představuje protiprávní státní podporu ve smyslu čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES, je ale slučitelné se společným trhem podle čl. 86 odst. 2 uvedené smlouvy.
Záporná prodejní cena společnosti SNCM ve výši 158 mil. EUR, převzetí sociálních opatření ve vztahu k zaměstnancům ve výši 38,5 mil. EUR společností CGMF a společné a současné navýšení kapitálu společnosti SNCM společností CGMF ve výši 8,75 mil. EUR nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
Podpora na restrukturalizaci ve výši 15,81 mil. EUR, kterou Francie poskytla ve prospěch společnosti Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM) představuje protiprávní státní podporu ve smyslu čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES, která je ale slučitelná se společným trhem podle čl. 86 odst. 2 uvedené smlouvy.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 8. července 2008.
COMMISSION DECISION
of 8 July 2008
concerning the measures C 58/02 (ex N 118/02) which France has implemented in favour of the Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM)
(notified under document C(2008) 3182)
(Only the French text is authentic)
(Text with EEA relevance)
(2009/611/EC)
THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES,
Having regard to the Treaty establishing the European Community, in particular the first paragraph of Article 88(2) thereof,
Having regard to the Agreement on the European Economic Area, in particular Article 62(1)(a) thereof,
Having called on interested parties to submit their comments pursuant to those articles (1), and having regard to their comments,
Whereas:
1. PROCEDURE
(1)
On 18 February 2002, the French Republic notified the Commission of the planned restructuring aid for Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM) (2), completed on 3 July 2002 (3). The restructuring aid consisted in the recapitalisation of SNCM by the Compagnie Générale Maritime et Financière (CGMF) (4) for the sum of EUR 76 million.
(2)
By letter of 19 August 2002, the Commission notified the French authorities of the decision to initiate the formal investigation procedure pursuant to Article 88(2) EC laid down in Article 6 of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty (5).
(3)
On 8 October 2002 (6), the French authorities communicated to the Commission their comments on the decision of 19 August 2002 (7).
(4)
At the request of the French authorities, meetings were organised with the Commission on 24 October 2002, 3 December 2002 and 25 February 2003.
(5)
In the context of initiating the procedure, the Commission received observations from two undertakings, namely Corsica Ferries France (CFF) on 8 January 2003 (8) and the Stef-TFE group on 7 January 2003, and from various French regional and local authorities on 18 December 2002 and 9 and 10 January 2003. It sent those observations to France for its comments by letters of 13 and 16 January and 5 and 21 February 2003.
(6)
The French authorities submitted their comments on the observations of CFF and Stef-TFE on 13 February 2003 (9) and 27 May 2003 (10).
(7)
On 16 January 2003, the Commission sent a request for additional information to which the French authorities replied on 21 February 2003.
(8)
By letter of 10 February 2003 (11), the French authorities expanded their arguments seeking to demonstrate that the planned aid complied in every respect with the Community Guidelines on State aid for rescuing and restructuring firms in difficulty (12) (the 1999 Guidelines).
(9)
At the Commission’s request, on 25 February 2003 (13), the French authorities forwarded a copy of the shareholders agreement binding SNCM and the Stef-TFE group.
(10)
By decision 2004/166/EC of 9 July 2003 (the 2003 decision) (14), the Commission approved, under certain conditions, the grant of restructuring aid to SNCM payable in two parts, one of EUR 66 million and the other of a maximum amount of EUR 10 million to be determined on the basis of net products arising from disposals of assets made after the adoption of the 2003 decision.
(11)
On 13 October 2003, CFF brought an action for annulment of the 2003 decision before the Court of First Instance of the European Communities (the CFI) (Case T-349/03).
(12)
On 8 September 2004, the Commission decided to regard the amendments requested by France on 23 June 2004, namely the swap of the vessel Aliso with the vessel Asco in the list of vessels which SNCM was authorised to use following the 2003 decision and the sale of the Aliso instead of the Asco, were not such as to call into question the compatibility with the common market of the restructuring aid authorised by the 2003 decision (15).
(13)
By decision of 16 March 2005 (the 2005 decision), the Commission approved the payment of the second part of the restructuring aid, for EUR 3,3 million, which brought the total amount of restructuring aid to EUR 69 292 400.
(14)
On 15 June 2005, in Case T-349/03, the CFI annulled the 2003 decision on account of an incorrect assessment of the minimal nature of the aid. That judgment resulted in returning the Commission back to the formal investigation procedure initiated by decision of 19 August 2002 and rendering inoperative the decisions of 8 September 2004 and 16 March 2005, which were based on the annulled 2003 decision.
(15)
On 25 October 2005 (16), the French authorities sent the Commission information relating to the financial situation of the company since the notification of the planned restructuring aid of 18 February 2002.
(16)
On 17 November 2005 (17), the French authorities provided information relating to the updating of the 2002 restructuring plan and the rebuilding of SNCM’s capital (18).
(17)
On 15 March 2006, a briefing note on the market, the business plan (revenue part) and the account of the provisional results were delivered to the Commission by the French authorities (19). Other documents were delivered to the Commission on 28 March 2006 and 7 April 2006 (20). In the latter mail, the French authorities also called on the Commission to classify, on account of its ‘public service compensation’ nature, a part of the 2002 restructuring aid, in particular the amount of EUR 53,48 million, not as a measure taken under a restructuring plan but as non-aid in accordance with the Altmark (21) case-law or as an autonomous measure independent of the restructuring plan pursuant to Article 86(2) EC.
(18)
On 21 April 2006, a planned merger under which the undertakings Veolia Transport (VT) (22) and Butler Capital Partners (BCP) acquired joint control of SNCM (23), was notified to the Commission pursuant to Article 4 of Council Regulation (EC) No 139/2004 (24). A decision approving the merger process was adopted by the Commission on 29 May 2006 (25).
(19)
On 21 June 2006 (26), the French authorities sent the Commission the order of 26 May 2006 of the Ministry of Economics, Finance and Industry approving financial transactions carried out by CGMF, Decree No 2006-606 of 26 May 2006 transferring SNCM to the private sector and the order of 26 May 2006 approving financial transactions carried out by SNCF.
(20)
Information concerning the public service delegation and the aid of a social nature relating to the operation of services to Corsica was sent to the Commission on 7 June 2006 (27).
(21)
On 13 September 2006, the Commission decided to initiate the procedure laid down in Article 88(2) EC concerning the new measures implemented in favour of SNCM while integrating the restructuring plan notified in 2002 (28) (the 2006 decision).
(22)
On 16 November 2006, France sent the Commission its comments on the 2006 decision (29).
(23)
On application by a number of interested parties to extend the time-limit for submitting comments by one month (30), the Commission decided to grant that additional period to all interested parties (31).
(24)
The Commission received comments from CFF (32) and STIM d’Orbigny (STIM) (33) which were forwarded to the French authorities by post on 20 February 2007. A third party also sent comments which were also forwarded to the French authorities, and withdrawn by that party on 28 May 2008.
(25)
The French authorities sent their observations on the comments of the interested third parties on 30 April 2007 (34).
(26)
On 20 December 2007, CFF lodged a complaint in respect of State aid against SNCM which completed the sending of information of 15 June 2007 and 30 November 2007. That complaint concerns Article 3 of the new public service delegation agreement signed in June 2007 between the Collectivité territoriale de Corse (Corsican regional authorities) and the Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM group for 2007 to 2013. According to CFF, the application of that clause would mobilise new financial resources for SNCM in the region of EUR 10 million for 2007. Furthermore, it stated that the compensation paid to SNCM in respect of public service obligations is State aid which is, moreover, unlawful since it has not been notified to the Commission.
(27)
Since a certain amount of information was sent to the Commission after expiry of the time-limit initially set for 13 February 2007 (35), the Commission informed the interested parties of its decision to extend the period for submitting comments of third parties to 14 March 2008.
(28)
On 26 March 2008, the Commission forwarded the comments of the interested third parties to France, which communicated its comments on 28 March 2008, 10 April 2008 and 28 April 2008.
2. IDENTIFICATION OF THE RECIPIENT OF THE MEASURES COVERED BY THIS DECISION
(29)
The recipient of the measures covered by this decision is the Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (SNCM), which groups together several subsidiaries in the maritime sector and operates sea transport of passengers, cars and heavy goods vehicles on the routes between mainland France and Corsica, Italy (Sardinia) and the Maghreb (Algeria and Tunisia).
(30)
SNCM is a limited liability company which came into being in 1969 with the merger of the Compagnie Générale Transatlantique and the Compagnie de Navigation Mixte, both established in 1850. At that time called Compagnie Générale Transméditerranéenne, it was renamed Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée in 1976, after the Société Nationale des Chemins de Fer (SNCF) had acquired a share in its capital. The company was chosen by the French Government to implement the principle of territorial continuity with Corsica, bringing maritime transport fares into line with SNCF rail transport fares on the basis of an agreement concluded on 31 March 1976 for a term of 25 years. The French Government had already entrusted the Compagnie Générale Transatlantique with the operation of services to Corsica through an earlier agreement of 23 December 1948.
(31)
At the time of the notification of the recapitalisation in 2002, 20 % of SNCM was held by SNCF and 80 % by CGMF. As a result of the flotation of the capital of SNCM on 30 May 2006 (see paragraph 18 of this decision), BCP and VT hold 38 % and 28 % respectively of SNCM’s capital, while CGMF retains capital in the amount of 25 % (9 % of the capital is reserved to employees).
(32)
The main subsidiaries of SNCM are Compagnie Méridionale de Navigation (CMN) (36), the Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (37), Aliso Voyage (38), Sud-Cargos (39), the Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (40), Ferrytour (41) and Les Comptoirs du Sud (42).
(33)
Following the disposal of the high-speed vessels Aliso in September 2004 and Asco (43) in May 2005, the SNCM fleet comprises 10 vessels (5 car-ferries (44), 4 mixed vessels (freight and passenger) (45) and a high-speed vessel (NGV) operating principally from Nice (46)), 7 of which it holds in its name (47).
(34)
For the sake of completeness, it should be recalled that the regular sea transport services between the ports of mainland France and Corsica have been operated since 1948 under a public service operated by SNCM and CMN between 1976 and 2001 pursuant to a framework agreement concluded originally for 25 years. In accordance with the Community rules in force (48) and following the European invitation to tender (49) organised by the Corsican regional authorities (50), SNCM and CMN jointly secured the public service delegation to operate services from Marseille to Corsica in exchange for financial compensation during the period 2002 to 2006.
(35)
Since the public service delegation expired at the end of 2006, the aforesaid public service by sea, being the subject of a new European invitation to tender (51), was awarded to the SNCM - CMN group from 1 May 2007 to 31 December 2013 for a subsidy of approximately EUR 100 million per annum.
(36)
Similarly, obligations relating to the frequency of services are imposed on all operators providing services to the island from Toulon and Nice. On those routes, since 2002 Corsican residents and other categories of passengers are entitled until 2013 to social aid established pursuant to Commission decisions of 2 July 2002 (52) and 24 April 2007 (53).
3. COMPETITIVE ENVIRONMENT
(37)
SNCM operates primarily on two distinct markets for both passenger traffic and goods traffic: services to Corsica and the Maghreb, from France, and, to a lesser extent, services to Italy and Spain.
3.1. Services to Corsica
(38)
The operation of passenger transport services to Corsica is a market characterised by the fact that it is highly seasonal. It is distinguished by seasonal peaks of passenger numbers which may be up to ten times those of the slackest periods, which requires operators to provide a fleet which can absorb those peaks. Half of the turnover is made in July and August. Further, there is an imbalance in respect of the direction of the route, even in peak periods: in July, for example, departures from the mainland are full whereas the return is almost empty. As a result, the average annual passenger rates of the vessels are relatively low.
(39)
SNCM is the very first operator to link Corsica to the French mainland. Broadly speaking, two thirds of its activities are carried on between Marseille and Corsica under a public service delegation; the other third of its activities are routes with other departure points or destinations (Nice-Corsica, Toulon-Corsica, international routes to Sardinia or the Maghreb).
(40)
SNCM has always had a monopoly over its principal activity. Since 1996, however, it has faced competition which has grown very quickly. Accordingly, Corsica Ferries France (CFF) is the dominant player in services by sea between the mainland and Corsica and its market share has not stopped increasing. Although it has only been present on that market since 1996, CFF has seen its ‘passenger’ traffic increase […] (54) per year between 2000 and 2005, and that growth continues. Thus, today, nearly […] passengers by sea between the mainland and Corsica take a CFF ferry, whereas only […] use a SNCM service, and CMN transports the remaining passengers, that is […].
(41)
The position attained by CFF over seven years on the market under consideration is also reflected in the number of passengers transported per season between Corsica and mainland France. The diagram below shows that CFF’s market share went from 45 % in 2000 to […] % in 2007 and SNCM’s from 53 % to […] % during the same period, with a difference of more than a million passengers transported.
Diagram 1
Number of passengers transported per season (May-September) between mainland France and Corsica - 2000 to 2007 seasons
(42)
The other minor competitors to SNCM operating services to Corsica are Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines and TRIS.
(43)
In 2006 and 2007, SNCM’s capacity and its market shares for services to Corsica have decreased, with a reduction of […] % on the availability of seats (- […] % for services from Nice and […] % for services from Marseille).
(44)
However, the continued reduction of market shares demonstrates that the renewal of confidence on the part of passengers, which had been greatly damaged by the strikes and disruptions caused by the social conflicts of 2004 and 2005, in particular at the time of the privatisation of the undertaking, is very slow. It is a necessary condition for curbing the reduction of SNCM’s market share recorded in those recent years. In that context, the rise in turnover in 2007 is reassuring for the viability of the undertaking although it has ceded considerable market share to the advantage of its only competitor, whose market share is easily greater today.
(45)
Passenger transport by sea between the mainland and Corsica has grown on average by 4 % over the last 15 years; its growth should continue, with an increase of […] % also forecast for 2008 for moderate growth over the next years. None the less, new players do not appear to be seeking to enter that market. At the time of the call for tenders put out by the Office des Transports de Corse to award the public service delegation to operate services by sea to a number of Corsican ports over the period 2007 to 2013, no candidates other than CFF and SNCF-CMN came forward, even though part tendering on a given route was possible.
(46)
CFF, SNCM’s main competitor, greatly increased its passenger capacity from 500 000 to […] million between 1999 and 2007 (of which […] % increase between 2006 and 2007), which enabled it to increase its traffic (from […] million in 2005 to […] million in 2007) and its market share. For structural reasons, that policy results nonetheless in lower passenger rates for CFF than for SNCM, with a difference in the region of […] percentage points in 2007. For SNCM, the average passenger rate in 2007 was […] %, which is normal having regard to the fact that the market is very seasonal (see above).
(47)
As regards freight traffic to Corsica, in 2005 SNCM held around […] % of the Marseille-Toulon market to Corsica.
(48)
SNCM and CMN have a de facto near-monopoly for unaccompanied general goods transport. Under the public service delegation contract, the two firms operate frequent services from Marseilles to all Corsican ports.
(49)
For accompanied trailers loaded onto ferries, accounting for 24 % overall of general goods transport measured in linear metres, there is competition among all the passenger transport operators. SNCM and CMN also have the main share of the market in this accompanied transport. The other operators, in particular CFF, have a 10 % share, that is 2 % of the overall market.
(50)
For accompanied automotive vehicles (55) loaded onto ferries (approximately 24 % of general goods traffic in 2003), SNCM and CMN also hold the majority of the relevant market. However, since 2002 CFF has been developing its services and holds approximately […] % of the market.
3.2. Services to the Maghreb
(51)
Tunisia and Algeria are an important market of approximately 5 million passengers, with air transport predominating. In that connection, transport by sea represents about 15 % of traffic. While Algeria represents a significant maritime market of approximately 560 000 passengers, Tunisia is a smaller market in the region of 250 000 passengers.
(52)
The French maritime transport market to the Maghreb has seen steady growth over recent years, of around 13 % between 2001 and 2005. Having regard to the prospects for growth in tourism in that region, maritime transport should see an annual growth rate of around 4 % by 2010.
(53)
In Algeria, SNCM fills the position of second operator on the market to Tunisia after the Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV), an Algerian public undertaking. The market share of SNCM has increased from 24 % in 2001 to […] % in 2005.
(54)
SNCM fills the position of second operator on the market to Tunisia after the Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Although SNCM has lost market share to CTN since 2001, going from 44 % to […] % in 2004, an improvement was, however, recorded in 2005 ([…] %).
4. DESCRIPTION OF THE MEASURES COVERED BY THIS DÉCISION
4.1. The 2002 recapitalisation of SNCM
4.1.1. Description
(55)
Following the Commission decision of 17 July 2002 to authorise rescue aid to SNCM (56), the French authorities notified the Commission on 18 February 2002 of planned restructuring aid to SNCM. That measure involved the recapitalisation of SNCM, through its parent company, CGMF, for the sum of EUR 76 million, EUR 46 million of which was for restructuring costs (57). That capital increase was intended to increase SNCM’s capital from EUR 30 million to EUR 106 million.
(56)
In accordance with the 1999 guidelines, the French authorities submitted to the Commission a restructuring plan (58) for SNCM concerning 5 points:
(i)
a reduction in the number of crossings and the redeployment of its vessels between the different routes (a reduction in services to Corsica and an increase in those to the Maghreb) (59);
(ii)
a reduction of four vessels of its fleet which was to provide EUR 21 million of liquid assets;
(iii)
the transfer of certain property assets;
(iv)
a reduction in staff (60) of approximately 12 % which, combined with a fair wage policy, was to make it possible to reduce crew costs from EUR 61,8 million in 2001 to […] EUR […] million on average from 2003 to 2006 and ground costs from EUR 50,3 million in 2001 to EUR […] million over the same period;
(v)
the closure of two of its subsidiaries, the Compagnie Maritime Toulonnaise and the Corsica Marittima company, the residual activities of which would be taken over by SNCM.
(57)
Following the observations made by the Commission in its decision of 19 August 2002, the French authorities, in their letter of 31 January 2003, set out the improvements made to the restructuring plan on the following points:
-
commitments and details concerning wage policy,
-
a plan for reducing costs in intermediate purchases,
-
a commitment that SNCM would not initiate a fares war with its competitors operating services to Corsica.
(58)
On the last point, the French authorities state that ‘SNCM makes that commitment without reservations, because it takes the view that a fares war of its own making would be inconsistent neither with its strategic positioning nor its interest because it would lead to a reduction in its receipts, its usual practices and its expertise’.
(59)
In their restructuring plan, the French authorities submitted to the Commission a detailed financial model for 2002 to 2007 on the basis of median hypotheses relating to a series of variables (61). The financial projections show, inter alia, a return to profitability from 2003.
Table 1
Financial model for 2002-2007
(EUR million)
2000
2001
2002
2002
2003
2004
2005
2006
2007
Realised
Realised
Plan
Realised
Plan
Plan
Plan
Plan
Plan
Turnover
204,9
204,1
178
205,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Operating subsidies
85,4
86,7
74,5
77,7
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Current result
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Net result
-6,2
-40,4
23
4,2
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Capital
67,5
29,7
119
33,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Net financial debt (excl. leasing)
135,8
134,5
67,7
144,8
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Financial ratios
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Current results/turnover + SUBSIDIES
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Capital/debt on balance sheet
50 %
22 %
176 %
23 %
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Figures for 2000, 2001 and 2002 taken from 2001 and 2002 SNCM annual reports.
(60)
According to the French authorities, the EUR 76 million capital contribution and the return to profitability, expected from 2003, should make it possible to raise the company’s capital from its level of about EUR 30 million at the end of 2001 to EUR 120 million in the short term (2003) and then to EUR […] million at the end of the period covered by the plan (2006 to 2007). That was to lead to a reduction in debt from EUR 145 million in 2002 to levels of EUR […] million to EUR […] million from 2003 to 2005. In the last years of the plan, an increase in debt was forecast by the company because of the replacement of one or two vessels (unrestricted ownership).
(61)
The French authorities also provided a sensitivity study of expected results in relation to working hypotheses in respect of traffic on different routes. On that basis, the different simulations show that SNCM ought to return to profitability in the situations contemplated.
4.1.2. Determination of the amount of the recapitalisation
(62)
The method chosen by the French authorities (62) to determine the amount of the recapitalisation involves calculating the need for financing on the basis of the average capital/debt ratio of 5 European shipping companies recorded in 2000. In spite of the differences in the balance sheets of those undertakings, the average found by the French authorities comes to 79 %. The French authorities submit that the financial projections for 2002 to 2007 give an average capital/debt ratio of 77 % with capital to reach EUR 169 million in 2007. Such a level of capital was to be obtained by means of a recapitalisation of EUR 76 million and the success of the action provided for in the restructuring plan.
4.2. Measures subsequent to the 2002 recapitalisation
4.2.1. Preliminary remark
(63)
The recapitalisation and the restructuring plan of 2002 did not have the results expected and, from 2004, the economic and financial situation of SNCM greatly deteriorated. Both internal factors (social conflicts, insufficient and belated achievement of productivity objectives, loss of market share) and external factors (reduced appeal of Corsica as a destination, acquisition of market share by CFF, management errors by the State) (63) as well as the increase in the cost of fuel contributed to this deterioration.
(64)
Accordingly, SNCM’s ordinary profits come to EUR - 32,6 million in 2004 and EUR - 25,8 million in 2005. Net profit was EUR - 29,7 million in 2004 and EUR - 28,8 million in 2005.
(65)
The deterioration in SNCM’s economic and financial situation led the French authorities to sell assets over and above what was laid down in the 2002 restructuring plan and required by the 2003 decision and to initiate a procedure to seek private partners.
Table 2
List of assets sold by SNCM since 2002 (64)
Proceeds of disposal
Date
Disposals proposed in the notification (in EUR)
25 165 000
Aliso (replacing Asco, in accordance with the decision of 8 September 2004 of the Commission)
[…]
30.9.2004
Napoléon
[…]
6.5.2002
Monte Rotondo
[…]
31.7.2002
Liberté
[…]
27.1.2003
All Schuman property
[…]
20.1.2003
Additional disposals required by the Commission in its decision of 9 July 2003 (in EUR)
5 022 600
SCI Espace Schuman
[…]
24.6.2003
Southern Trader
[…]
22.7.2003
Someca
[…]
30.4.2004
Amadeus
[…]
12.10.2004
CCM
[…] (65)
-
Additional disposals occurring after the decision of July 2003 (in EUR million)
12,6
Asco
[…]
24.5.2005
Sud-Cargos
[…]
15.9.2005
Sales of flats of SNCM’s housing stock (formerly occupied by SNCM staff)
[…]
September 2003 to 2006
Total (EUR million)
42,385
4.2.2. Measures subsequent to the 2002 recapitalisation
(66)
Following an open, transparent and non-discriminatory selection procedure (66), an agreement was finally reached on 13 October 2005 between the State, BCP and VT in a very difficult social and financial context. Thus VT is SNCM’s industrial operator (28 % holding) whereas BCP is the key shareholder with a holding of 38 %. The State undertook, in particular as regards salaried staff, to retain a shareholding in the company of 25 % (67). BCP and VT drew up a business plan for SNCM which was notified to the European Commission on 7 April 2006.
(67)
The memorandum of understanding, under which 75 % of SNCM’s capital is to be sold to private purchasers, was signed on 16 May 2006 by the parties (BCP, VT and CGMF).
(68)
Section II of the memorandum of understanding provides that CGMF undertakes to approve, subscribe to and fully pay up an increase in SNCM’s capital totalling EUR 142,5 million.
(69)
Following the increase in capital, it is envisaged that SNCM’s share capital be reduced by cancellation of shares to be brought back to the legal minimum for a limited liability company not making a public offer.
(70)
In addition to the increase in capital, CGMF undertakes to make EUR 38 million available to SNCM, in the form of a current account advance. That current account advance, which will be paid by SNCM to a trustee (the bank CIC), is intended to finance the part of the ‘generosity’ cost which is in addition to amounts payable under provisions of law and those relating to agreements in the event of a plan to reduce staff implemented by the purchasers (68). The payment of compensation over and above compensation paid in accordance with statutory provisions and provisions under agreements is done on an individual and case-by-case basis corresponding to salaried staff who have left the undertaking and whose employment contract was terminated.
(71)
Section III of the memorandum of understanding provides that CGMF, following those transactions, is to sell to private purchasers its shares representing 75 % of the shares making up the share capital of the undertaking and the […] intended to finance the part of the planned redundancy scheme over and above any obligations under agreements or statutory obligations.
(72)
Section III of the memorandum of understanding also provides for the joint and concurrent subscription by the purchasers and CGMF of new shares totalling EUR 35 million and a current account contribution of EUR 8,75 million by BCP/VT, made available to SNCM on the basis of its cash requirements. Paragraph III.2.7 of the memorandum of understanding provides that the value of the shares of CGMF is to be equal, at all times, to their original nominal value increased by […] % of their paid up nominal value, multiplied by J/365, J being the number of days since the date of realisation, subject to deduction of all amounts paid (for example dividends). Those conditions do not apply in the case of receivership or liquidation of the company by the court.
(73)
The memorandum of understanding (Section III.5) includes a right to sell SNCM which may be exercised concurrently by the purchasers should one of the following events occur inasmuch as they have the effect of calling into question the credibility of their business plan and the viability of the company:
-
Non-award of the public service delegation for public services by sea to Corsica for the period commencing 1 January 2007 […],
-
Any negative decision of the European Commission or a judgment of the Court of First Instance or of the Court of Justice, such as a refusal of the transaction or the imposition of conditions having a substantial impact on the value of the company […].
(74)
Section VII of the memorandum of understanding provides that CGMF is to pay a part of the labour commitments of SNCM in terms of the costs of mutual benefit societies of its retired workers for an amount valued at EUR 15,5 million from the day of the transfer of ownership of the undertaking.
(75)
The detailed rules of governance of the undertaking are set out in Section IV of the memorandum of understanding. It provides that there will be a change in the way that SNCM is managed; it will be converted into a limited liability company with a board of directors and a supervisory board. The latter will be made up of 10, then 14 members. It will be chaired provisionally by a representative of the State. If the DSP is entrusted to SNCM, the President of the supervisory board will be replaced by a representative of BCP. The board of directors has the task of carrying out the operational management of SNCM.
(76)
On 26 May 2006, the French Government confirmed the sale of SNCM as well as the measures cited above.
(77)
In the light of the foregoing, the memorandum of understanding contains three types of state measures justifying an examination as regards the Community system of State aid:
-
the sale of 100 % of SNCM at a negative price of EUR 158 million (capital contribution of EUR 142,5 million and payment of the costs of mutual benefit societies for a total of EUR 15,5 million),
-
the current account advance by CGMF for the sum of EUR 38,5 million for staff laid off by SNCM,
-
the increase in capital of EUR 8,75 million to which CGMF subscribed jointly and concurrently with the contribution in the amount of EUR 26,25 million of VT and BCP.
5. SUBJECT MATTER OF THE PRESENT DECISION
(78)
This final decision relates to the measures implemented by France in favour of SNCM since 18 February 2002, namely:
-
the capital contribution of CGMF to SNCM for the sum of EUR 76 million in 2002 (including EUR 53,48 million for public service obligations and the balance for restructuring aid),
-
the negative sale price of SNCM by CGMF for the sum of EUR 158 million,
-
CGMF’s contribution of EUR 8,75 million,
-
payment by CGMF of certain additional social measures for the sum of EUR 38,5 million.
(79)
This decision does not concern the examination of financial compensation paid or to be paid to SNCM for public service obligations for the period 2007-2013, which is the subject of a separate procedure.
6. GROUNDS LEADING TO THE ADOPTION OF THE COMMISSION DECISIONS OF 2002 AND 2006
6.1. Initiation of the 2002 formal investigation procedure
(80)
In its decision to initiate the procedure of 19 August 2002, the Commission, while recognising that SNCM was an undertaking in difficulty, expressed its uncertainty as to the compatibility of the measure notified with the criteria set out in point 3.2.2 of the 1999 guidelines in force at the time.
(81)
The Commission voiced certain doubts regarding the restructuring plan having regard to the absence of an analysis of the causes for the undertaking’s losses. In particular, the Commission raised questions concerning the links between the losses and the public service obligations, the impact of SNCM’s policy of purchasing vessels on its income statements and the measures contemplated for increasing the undertaking’s productivity.
(82)
Moreover, the Commission noted certain lacunae in the restructuring plan, in particular the absence of specific measures to reduce the amount of intermediate consumption and the absence of a reference to SNCM’s future pricing policy.
(83)
The Commission also raised questions regarding the relevance of the calculation method adopted by the French authorities to determine the amount of the recapitalisation and regarding some of the hypotheses on which to base financial simulations.
6.2. The extension of the 2006 formal investigation procedure
(84)
By its decision of 13 September 2006, the Commission decided to extend the 2002 formal investigation procedure to the measures laid down in connection with the sale of SNCM to the private sector.
(85)
First of all, in view of the invitation of the French authorities of 7 April 2006 (see recital 17 of this decision) to examine a part of the 2002 capital contribution in the light of the Altmark case-law, the Commission raised uncertainty in that regard as to compliance with the conditions (in particular the second and the fourth) laid down by the Community court in that judgment (69).
(86)
In the event that that amount is categorised as aid compatible with Article 86(2) EC, the Commission took the view, in its decision of 2006, that the new amount of aid to be assessed in the light of the guidelines for restructuring aid was EUR 15,81 million. In so far as the amount of restructuring aid is noticeably lower than that notified in 2002 and approved in 2003, the Commission expressed doubts as to whether it was appropriate to maintain all of the compensatory measures imposed on SNCM by the 2003 decision.
(87)
The Commission also expressed doubts as to whether the conditions imposed by the 2003 decision had been complied with, namely the principle of price leadership and the frequency of services to Corsica.
(88)
As regards the negative price at which SNCM was sold, the Commission had doubts regarding compliance of the recapitalisation by the State prior to the sale of SNCM with the principle of the private investor in a market economy. In particular, the Commission expressed doubts as to the validity of the calculation of the liquidation costs which the State shareholder would be required to pay in the event of the liquidation of SNCM.
(89)
The Commission questioned whether the financial measures might be justified under the guidelines on rescue and restructuring aid.
(90)
It also cast doubts concerning the second recapitalisation of EUR 8,75 million so far as concerns observance of the principles of concomitance of the individual and public investment and the similarity of the subscription conditions within the meaning of the case-law.
(91)
Finally, the Commission expressed doubts as to whether the additional social measures of EUR 38,5 million of aid could constitute an indirect advantage for the undertaking. It also noted the risk of conflict with the supplementary redundancy payments as part of the risks borne by reasonable investors.
7. POSITION OF THE FRENCH AUTHORITIES
7.1. The 2002 recapitalisation
7.1.1. The sum of EUR 53,48 million in the light of the Altmark case
7.1.1.1. Fulfilment of the four Altmark criteria
(92)
In their letter of 7 April 2006 and in connection with the comments submitted following the 2006 decision, the French authorities called upon the Commission to find that, on account of its ‘public service compensation’ nature for the period 1991 to 2001, a part of the capital increase of 2002, namely EUR 53,48 million, does not constitute State aid in the light of Altmark, considering that the four conditions laid down in that judgment are fulfilled in the present case.
(93)
As regards, specifically, the second condition in Altmark, the French authorities note that under the Altmark judgment, only the parameters of the calculation must be established in advance in an objective and transparent manner. In the present case, they state that the amount of EUR 53,48 million was paid in November 2003 on the basis of calculation parameters established prior to the period in question (1991-2001) (70).
(94)
Accordingly, in the opinion of France, the fact that the payment of the revaluation for under-compensation occurred a posteriori does not call into question its conclusion that the parameters on the basis of which the compensation of EUR 53,48 million is calculated were clearly established in an objective and transparent manner prior to the performance of public service tasks.
(95)
In respect of the fourth condition in Altmark, the French authorities take the view that that refers to characteristics of an undertaking entrusted with a public service task fitting the description of average good management but, on the other hand, makes no reference to any requirement of minimum or average profitability of the undertaking in question.
(96)
In that regard, the French authorities consider that SNCM may be entitled to a ‘presumption of sound management’ in the period 1991 to 2001 and that no ‘presumption of poor management’ can be made against it by the mere fact of financial losses suffered in the period 1991-2001. According to the French authorities, SNCM’s losses are not to be ascribed to poor management but to the rigidity of the agreements signed in 1991 and 1996 and to the sudden disruption in the historic market of that company owing to the transition from a monopoly to a highly competitive environment. SNCM therefore acted as an averagely well-run undertaking would act.
(97)
France notes that the public operator was the only undertaking capable of taking on those obligations in terms of annual regularity and frequency of service and did so in spite of the arrival in 1996 of a private operator, which only operated certain lines and only during the high season. Moreover, no other undertaking existed in the strict sense whose costs could be used as a reference for determining whether or not the level of compensation granted to SNCM exceeded the costs necessarily incurred in the performance of public service obligations. According to the French authorities, it would therefore be difficult to compare the costs structure of SNCM and that of other shipping companies, having regard to the specific nature of the activity of the latter and the market on which it operates.
(98)
In spite of the practical impossibility of finding an undertaking which could be used as a reference point for that period, France believes that it sought to provide, during its dealings with the Commission which took place in 2005 and 2006, objective and justifiable evidence proving the nature of SNCM as a ‘typical well-run and adequately equipped undertaking’ and demonstrating that the fourth criterion laid down in the Altmark judgment is fulfilled (71).
(99)
France considers, moreover, that a comparison based on the evidence available relating to the costs structure of CFF and that of SNCM is far from being inconsistent with the presumption of SNCM’s good management, above all because it does not make it at all possible to take into account a not inconsiderable part of the costs of the public service activity which relates to the transport of goods.
(100)
In addition, France states that, in a case like this, it is possible to take the view that the case-law which led to the judgment in Altmark (and in particular the Ferring case) must be understood as a review only as to the absence of overcompensation. In that respect, the French authorities state that the subsidies granted did not exceed the costs actually borne by SNCM on account of the public service obligations with which it is entrusted, as the Commission pointed out in its decision of 30 October 2001 (72).
(101)
Finally, the French authorities maintain that the fact that the Altmark case-law applies to the public service agreement of 2002 to 2006 should contribute to dispelling the doubts concerning the applicability of that case-law to the compensation for public service costs relating to the period from 1991 to 2001. According to France, the compensation granted from 1991 to 2001 and from 2002 to 2006 is similar inasmuch as the parameters for defining it, namely onerous public service requirements, the presence of only one undertaking in a position to assume those requirements and a pattern of taking into account operating costs, are identical.
(102)
In conclusion, France takes the view that the existence of public service obligations, in conjunction with the absence of over-compensation in the period 1991 to 2001, confirms that the 4 conditions in Altmark are fulfilled.
7.1.1.2. The compatibility of the amount of EUR 53,48 million in the light of Article 86(2) EC
(103)
If the Commission were to conclude that that intervention were State aid within the meaning of Article 87(1) EC, the French authorities submit that the autonomous and independent measure of the 2002 restructuring plan is compatible in terms of Article 86(2) EC, since that basis of compatibility was not challenged by the Court of First Instance in its judgment in Case T-349/03.
(104)
The French authorities point out that, in this case, the amount in question is a measure which should not be assessed in the light of the guidelines on restructuring aid of 1999 or 2004 and, in particular, should not be taken into account when evaluating the conditions imposed in the 2002 plan. According to France, the 2004 guidelines on restructuring aid (point 68) cannot justify the inclusion of EUR 53,48 million into restructuring aid.
(105)
In that respect, France states that the amount of EUR 53,48 million covering compensation for public service costs for the period 1991 to 2001 is not a measure granted during restructuring, irrespective of whether it relates to the restructuring plan notified in 2002 or its updating, but rather a measure preceding the restructuring plans in question. Moreover, the French authorities submit that a measure designed to offset the costs burdening undertakings on account of their public service obligations is not in the nature of restructuring aid as defined in the guidelines.
(106)
The French authorities submit that, even if that amount was notified in connection with the total cash injection in respect of restructuring aid, the Commission is not bound by the classifications adopted by the Member States and that, on the other hand, it is for the Commission to reclassify a measure, depending on the circumstances, as non-State aid, or, on the contrary, to classify a measure as State aid even though the Member State in question did not present it in that manner.
7.1.2. The balance notified for restructuring aid
(107)
In the light of the foregoing, France takes the view that, if the amount of EUR 53,48 is considered to be free from aid elements or if it is classified as aid compatible with Article 86(2) EC, the amount of aid which must be considered to be restructuring aid under the 2002 notification would amount, not to EUR 76 million, but to EUR 15,81 million.
7.2. Measures subsequent to the 2002 recapitalisation
(108)
France recalls, first, that the seriousness of the industrial action of 2004 to 2005 and the deterioration in the economic and financial situation of SNCM led the State shareholder to launch a procedure for selecting private investors in January 2005 and to implement urgent measures (in particular the sale of Asco and the shareholding in Sud Cargos (73).
7.2.1. The negative transfer price of SNCM
(109)
Pursuant to the relevant Community case-law, the French authorities call upon the Commission to consider that the negative sale price of SNCM of EUR 158 million does not contain any measure which may be classified as aid within the meaning of Article 87(1) EC in so far as the French State acted like a private investor in a market economy.
(110)
First of all, France observes that the final price of EUR 158 million, which is lower than the negative price which the purchasers asked for initially at the time of their audit of SNCM, is the result of a negotiation of transfer of control conducted in connection with an open, transparent and non-discriminatory competitive tendering procedure and, on that ground, does in fact constitute a market price.
(111)
France takes the view that, in so far as that search for a private partner for SNCM was made in an open, transparent and non-discriminatory competitive tendering procedure, at the end of which the best bid was chosen, the sale price is a market price.
(112)
According to the French authorities, the negative sale price of EUR 158 million took place in the most favourable conditions for the State in accordance with Community case-law and the Commission’s line of decisions and contains no aid element. France takes the view that that negative price is lower than the liquidation cost which the State would have to bear in the event of the liquidation of the undertaking.
(113)
That is the only conclusion which can be reached irrespective of whether the approach followed is that stemming from the case-law of the Court of Justice of the European Communities (the Gröditzer case-law’ (74)) or that based on the analysis of the actual liquidation costs of SNCM (the ABX decision (75)).
(114)
As regards the first method, based on the Gröditzer case-law, France states that that judgment confirmed the Commission’s assessment in its decision of 8 July 1999, to the effect that ‘the cost of liquidation comprises only the liquidation value of the asset’s (76).
(115)
In that respect, the reports of CGMF (77) and Oddo-Hastings (78) estimate the liquidation value of the assets at a minimum of EUR […] million on 30 September 2005 (79).
(116)
Accordingly, in so far as the State as the owner and shareholder of a company is responsible for its debts only up to a maximum of the liquidation value of their assets (the Hytasa case (80)), France asserts that the liquidation value of the assets of the company estimated at EUR […] million is considerably higher than the negative sale price of EUR 158 million.
(117)
On the second method, France states that it follows from the Commission decision on the State aid implemented by Belgium for ABX Logistics, in which the Commission examined a negative sale price, having, as in this case, the character of a market price, by comparing it to the costs which the State shareholder would actually bear in the event of a voluntary liquidation or compulsory liquidation as assessed by an independent third party. According to France, the Commission recognises in particular in that decision the legality of a certain number of costs which can result from an action ‘en comblement de passif’ (to make good liabilities) by creditors or from the liquidation for other branches of the group liquidating its subsidiary.
(118)
On the basis of the CGMF and Oddo-Hastings reports cited above, the French authorities submit that the actual costs which the French Republic would have to bear as a shareholder amounted to between EUR […] and […] million on 30 September 2005.
(119)
That method takes account, in particular, of the risk that the French State would be called upon ‘en comblement de passif’ if the court were to consider it to be managing de facto SNCM. The French authorities believe that the risk of an action ‘en comblement de passif’ cannot be averted, particularly in light of a precedent of the Cour de Cassation (Court of Cassation) in France (81). Accordingly, in several letters to the Commission, the French authorities submitted that a situation in which a national court orders the State to make good the liabilities of the undertaking which it manages is a scenario which is more than plausible and that it had to be taken into account in calculating the actual cost of a possible liquidation of SNCM.
(120)
On 30 September 2005, the residual value of SNCM’s assets (EUR […] million) was, after payment of preferential debts, EUR […] million. Other cost elements taken into account under the action ‘en comblement de passif’ against the State include, inter alia, the costs of termination of the principal operating contracts, the costs related to the cancellation of the lease purchasing conditions of vessels and the payment of unsecured debts, which would lead to a shortfall in assets of EUR […] million. The French authorities consider that the State would have been ordered to pay between […] and […] % of that amount.
(121)
Furthermore, the French authorities take the view that, because of its dependency on SNCM, and in accordance with another French case (82), the liquidation of the undertaking might have led the court to order the payment of damages to employees. According to that case-law, the French authorities believe that it would be very likely that a court would fix the amount of additional compensation on the basis of the compensation which would be paid under a social plan submitted prior to the liquidation.
(122)
Applying the Aspocomp case-law to the present case, France considers that the State would have been called upon to pay additional redundancy payments for a total cost of between EUR […] and […] million, which would have led ultimately to a total liquidation cost chargeable to the State of between EUR […] and […] million.
(123)
According to that approach, the analysis of actual costs which would have been paid by the State shareholder shows that the cost to the State of the sale of SNCM at a negative price of EUR 158 million is lower than the actual cost which it would have had to bear in the event of the compulsory liquidation of the undertaking.
(124)
In conclusion, the French authorities consider that that amount cannot be classified as State aid.
7.2.2. The joint capital contribution of the shareholders
(125)
France takes the view that, through that shareholding, it acted like a well-informed investor because, first, it intervened concurrently as a minority shareholder alongside BCP and VT and, secondly, that shareholding enjoys a fixed capital return of […] % per year, which exempts the State from exposure in respect of performance of the business plan. France states that that rate of return is very satisfactory for a private investor (83). It states, however, that no payment would be due in the event that SNCM is put into receivership or compulsory liquidation or the cancellation clause is exercised by the purchasers.
7.2.3. The additional social measures (aid to individuals)
(126)
France takes the view that, by relying on the Commission’s practice in previous decisions, in particular the SFP - Société française de production file (84), that that financing constitutes aid to individuals which does not benefit the undertaking. Accordingly, the implementation from public funds of additional social measures for persons laid off, without those measures relieving the employer from its usual responsibilities, falls within the scope of the social policy of the Member States and is not State aid.
7.2.4. Conclusion
(127)
If the Commission were, however, to classify part or all of the new measures as State aid, France draws the Commission’s attention to the fact that the new measures, by ensuring that SNCM becomes viable again, allows competition to be maintained on the markets in question, in particular the market in services to Corsica. According to France, that aspect is one of the principles of the guidelines in the rescue of an undertaking in difficulty as noted, in the present case, by the Commission (recital 283 of its annulled decision) and by the Court of First Instance in its judgment in Case T-349/03. In particular, the latter pointed out that the Commission could consider, in exercising its wide discretion, that the presence of an undertaking was necessary to prevent the emergence of an increased oligopolistic structure of the markets in question.
(128)
As regards the determination of any compensatory measures to be imposed on SNCM, France suggests that the Commission take into account the structure of the market. Accordingly, a reduction in SNCM’s capacity would be such as to strengthen the position of CFF on the market of services to Corsica as dominant from then on (85).
(129)
According to the French authorities, the restructuring plan, as updated, complies with the compatibility criteria set out by the Commission in its 1999 and 2004 guidelines. All of the measures laid down in the context of SNCM’s privatisation also serve to restore SNCM’s long term viability from the end of 2009 and are restricted to the minimum necessary for that return to viability.
7.3. The lifting of the restrictions placed by the annulled decision of 2003
(130)
The French authorities recall, on the one hand, that the conditions imposed by decision of 2003 were all implemented and complied with in the period from 2003 to 2006. On the other hand, the French authorities consider that those measures are no longer necessary to prevent a distortion of competition and that their continuation would be contrary to the principle of proportionality having regard to the limit on the amount of restructuring aid, henceforth reduced to EUR 15,81 million. In particular, the French authorities take the view that it is necessary to lift the conditions which might still apply, namely those relating to the prohibition on modernising SNCM’s fleet, the observance of the principle of price leadership in tariff matters and the maintenance of frequency of services.
8. COMMENTS OF INTERESTED PARTIES
8.1. The decision to initiate the 2002 formal investigation procedure
8.1.1. Comments of Corsica Ferries (CFF)
(131)
Disputing, first, that SNCM is an undertaking in difficulty within the meaning of the guidelines (86), CFF raises the question whether SNCM can become profitable on the non-subsidised routes. Moreover, CFF notes that, contrary to what is stated in the restructuring plan (87), services are still operated to Livorno.
(132)
On the subject of cost reduction, CFF regrets that it does not have access to particular parts of the restructuring plan about which its representatives have levelled criticism (88).
(133)
CFF is of the view that the calculation by the French authorities resulting in the sum of EUR 76 million is purely notional (89) while the capital to debt ratio of 79 % decided upon by the French authorities seems exaggerated (90). So far as concerns SNCM’s shareholdings, CFF notes that some of the subsidiaries are of no relevance to the activities of the shipping company’s activities (91).
(134)
CFF concludes that the planned aid circumvents the cabotage regulation and renders the invitation to tender for Marseilles to Corsica services meaningless. CFF emphasises that the planned aid should not result in facilitating a more aggressive commercial bid on the part of SNCM. It suggests that restructuring aid should not be granted until 2007 and only if SNCM loses the next tender in 2006, which would be the only scenario that would genuinely put the public shipping company in difficulty.
8.1.2. Comments of the Stef-TFE group (92)
(135)
According to the Stef-TFE group, SNCM’s shares in CMN should be analysed as purely financial assets. According to the Stef-TFE group, CMN and SNCM are independent and in competition with each other on routes other than those from Marseilles, even though both are co-contractors under the public service delegation contract.
(136)
The letter states that the Stef-TFE group would undertake ‘to buy back all or part, and preferably all, of SNCM’s shares in CMN’, whose value it estimates at between EUR 15 and 17 million, if the Commission were to take the view, under conditions it might impose in its final decision, that ‘such a transfer is necessary to ensure that the restructuring plan is properly balanced’.
8.1.3. Comments of representatives of local authorities
(137)
The mayor of the city of Marseille, the president of the general council of Bouches-du-Rhône and the president of the regional council of Provence-Alpes-Côte d’Azur pointed out the economic importance of SNCM’s role in the regional economy.
(138)
The president of the regional council of Provence-Alpes-Côte d’Azur added that the conditions for SNCM’s restructuring plan to guarantee viability appear to be satisfied.
(139)
The president of the executive council of the Assembly of Corsica submitted a resolution of that assembly of 18 December 2002 at which that assembly issued ‘a favourable opinion’ regarding SNCM’s planned recapitalisation.
8.1.4. Comments of the Corsica Transport Office
(140)
The Corsica Transport Office (OTC) (93) emphasised that the tender issued for the public service delegation contract had resulted in only one bid being submitted, namely that of the CMN and SNCM group. Wishing to maintain a reliable high-quality service, the Corsican regional and local authorities included in the contract financial mechanisms for compensation or correction linked with the efficiency and reliability of services. Moreover, it noted that the Corsican regional and local authorities took account of supply trends since 1996 in services from ports in mainland France in order to limit the public service obligations to services operated from Marseilles.
(141)
The OTC also notes that the disappearance of SNCM ‘would immediately lead to a major reduction in services’ as it is currently the only company capable of meeting the requirements of the contract with regard to passenger transport. It notes, in addition, the influence of SNCM in the Corsican economy.
8.2. The decision to extend the procedure of 2006
8.2.1. Comments of Corsica Ferries (CFF)
(142)
CFF notes the size of the amounts in question, their disproportionate nature in relation to SNCM’s turnover and the fact that they were paid to SNCM before the Commission took a view on classification pursuant to Article 87(1) EC.
(143)
CFF draws the Commission’s attention to the fact that the French State’s support for SNCM is a strategic step in the development of CFF. Those unauthorised measures enable SNCM to have a very aggressive tariff policy on the routes in respect of which CFF has been present for 10 years and on which, for the first time since it was set up, it is losing market share.
(144)
CFF takes the view that there are alternatives to the presence of SNCM on all the routes at issue, falling within and outwith the public service delegation, which have various advantages both for SNCM and for competition in general. As regards the public service delegation (94), CFF takes the view that SNCM should reduce its services in respect of the routes operated under the pubic service delegation in order to prevent abuse of its dominant position on that market and avoid new investments and in order to implement a social plan restricted to 120 seasonal positions without having to terminate contracts for an indefinite term, which are more costly. So far as concerns the routes outwith the public service delegation, CFF suggests that SNCM withdraw a seasonal vessel.
8.2.1.1. The 2002 recapitalisation
(145)
In respect of the amount of EUR 53,48 million, CFF wonders whether, there might be double counting in the calculation of the compensation of EUR 787 million authorised by the decision of the Commission in 2001.
(146)
CFF considers that, in spite of the fact that Altmark is subsequent to the signing of the public service delegation, the compensation paid pursuant to the latter must be examined in the light of the criteria laid down by that case-law. In that respect, CFF submits that, with the exception of the first criterion, the criteria in Altmark are not satisfied.
(147)
In respect of the fourth criterion in Altmark, CFF shares the Commission’s doubts as to whether SNCM may be regarded as having been a well-run and adequately equipped undertaking. In that regard, CFF draws the Commission’s attention to the fact that nearly 50 % of SNCM’s losses were concentrated in the years 2000 and 2001, which suggests that SNCM’s losses were not attributable exclusively to the public service obligations.
(148)
As for the possibility of assessing that amount in the light of Article 86(2) EC, CFF considers that the Court of First Instance called upon the Commission to make an assessment merely as to the classification of that amount as aid and not as to whether it was justified pursuant to that article. The Commission was required to determine whether that amount was excessive in relation to the additional costs entailed by the public service obligations.
8.2.1.2. Measures subsequent to the 2002 recapitalisation
(149)
In respect of the process of competitive tendering for the transfer of the company, CFF takes the view that it was not fully transparent in so far as the undertaking selected, namely BCP, no longer controls the operations of SNCM, having handed over to the VT group. Furthermore, since the financial conditions had changed to become much more favourable to the purchasers, CFF raise the question of the principle of the equal treatment of investors which ought to have prevailed throughout the transaction.
(150)
As regards the negative transfer price of EUR 158 million, CFF is uncertain whether the criterion of the well-informed investor in a market economy applies to the present case. First, CFF wonders whether the view can be taken that the transaction at issue was managed by the State at the same time as a significant and concurrent action of private operators involved in comparable circumstances, although the State recapitalised the company before the joint recapitalisation of the shareholders and the new restructuring plan. On the other hand, CFF considers that, in the face of the serious financial circumstances of SNCM, a well-informed investor would have acted sooner in order not to have his investment depreciate (95).
(151)
CFF takes the view that the reference to the ABX Logistics case is irrelevant. Besides the fact that the circumstances of that case cannot be transposed to the present case, SFF notes a significant contribution of the recipient of the aid in that case, which was clearly not the case with SNCM. Furthermore, according to CFF, the decision of the Commission in 2006 did not take account of the costs related to the risk of action by the court in a liquidation of the undertaking concerned. In that respect, CFF submits that the national case-law relied on by France to justify the costs related to SNCM’s liquidation do not apply to the present case (96).
(152)
CFF takes the view that the application of the Community case-law in Gröditzer and Hytasa to the present case can only lead to the conclusion that the State did not act like a private investor in so far as, in terms of that case-law, the capital contribution of the State was related to the sale of 75 % of its holding in SNCM, reducing accordingly the prospects of profit in return.
(153)
Finally, CFF considers that the comparison between the liquidation costs and the recapitalisation costs should take into account the value of the assets, which is, in both cases, transferred to the purchaser. CFF submits that the value of the asset sold to the purchasers varies between EUR 640 million and EUR 755 million (97), compared to the market value of the fleet used by SNCM which CFF valued at between EUR 644 million and EUR 664 million in August 2006.
(154)
As regards the determination of the measures subsequent to the recapitalisation of 2002 as restructuring aid, CFF is of the opinion that, although SNCM fulfils the conditions of an undertaking in difficulty under the 2004 guidelines in the period preceding the first recapitalisation of EUR 142,5 million, that classification becomes very questionable for the period preceding the second increase of capital of EUR 8,75 million inasmuch as the undertaking’s capital was built up again.
(155)
As regards the viability of the undertaking, CFF notes that the sale of SNCM is only partial and is not irrevocable having regard to the cancellation clauses negotiated with the purchasers. Those factors are important elements of uncertainty as regards the will and the ability of the purchasers to turn SNCM around and therefore secure the prospects of the undertaking’s long-term viability. Further, CFF states that, unlike what is required by the 2004 guidelines, the French authorities did not contemplate discontinuation of the activities which remained structurally poor even after the restructuring (98). In addition, CFF expresses its scepticism regarding the plan for reducing costs despite the fleet becoming larger (99) and the planned reduction of staff in particular in the light of the failure of the 2002 social plan.
(156)
CFF is in doubt as to whether the new aid is limited to the minimum on account, first, of a lack of clarity as to what the social costs cover and, secondly, the content of the minutes of SNCM’s meeting of 28 April 2006 according to which a part of that aid would be used to cover the operating losses of the company in 2006 and 2007. CFF also considers that the purchasers of SNCM do not contribute substantially to the restructuring of the undertaking.
(157)
In order to prevent unwarranted distortions of competition, CFF considers it necessary to renew and specify the compensatory measures imposed on SNCM in 2003 and to add new measures relating to the reduction of SNCM’s presence on the market (100). CFF considers, moreover, that a part of the measures imposed on SNCM by the 2003 decision were not complied with (101).
(158)
Regarding the nature of the second recapitalisation of EUR 8,75 million, CFF takes the view that, in addition to the concurrence of public and private investment, the private action must be significant and carried out in comparable conditions in order that the State action is validated. In the present case, those two conditions are not satisfied. First, the shareholding of the purchasers, closely linked to the first increase of capital of EUR 142,5 million, is not significant. Secondly, the action of the purchasers was not carried out in comparable conditions to those of the state action, in particular by virtue of the cancellation clauses and the expected profitability of the minority shareholdings of CGMF.
(159)
As regards the social measures of EUR 38,5 million, CFF disputes the classification of that amount as aid to individuals. Although it true that that amount directly benefits SNCM’s employees, CFF submits that that measure could give rise to indirect positive effects for SNCM, in particular in terms of calming of social relations.
8.2.2. Comments of STIM d’Orbigny (Stef-TFE group)
8.2.2.1. The 2002 recapitalisation
(160)
STIM submits that through payment of the sum of EUR 53,48 million as public service compensation the State compensated SNCM twice for the same public service obligations. Moreover, STIM takes the view that that payment does not satisfy the criteria laid down in Altmark.
(161)
As regards, specifically, the second and fourth criteria in Altmark, STIM disputes, first, the existence of parameters established in advance in an objective and transparent manner and, secondly, the comparability of SNCM’s and CMN’s ratios in the period from 1991 to 2001 (102) and claims, in that respect, that the information given to the Commission was manifestly biased (103).
8.2.2.2. Measures subsequent to the 2002 recapitalisation
(162)
As regards the negative disposal price of EUR 158 million, STIM takes the view that that price is not a market price resulting from an open and non-discriminatory competitive tendering procedure because the recapitalisation took place under different conditions from those which must normally guide a private investor. STIM considers that the revalued net ledger assets would allow, in the worst of cases, a liquidation without costs for the State, or even yielding a gain on liquidation, that the sale price is derisory compared to the value of the undertaking (estimated at EUR 350 million by STIM) and that the aid is disproportionate in relation to the undertaking’s needs.
(163)
STIM also draws the Commission’s attention to the exorbitant nature of the cancellation clause in respect of the transfer to the private sector.
(164)
Finally, STIM disputes the justification for the negative sale price acclaiming that liquidation took place under socially difficult circumstances, which seems unrealistic.
(165)
As regards the second recapitalisation of EUR 8,75 million, STIM considers that that capital contribution does not comply with the principle of the private investor in a market economy having regard to the inadequacy of the guarantees on return on investment. STIM challenges the argument regarding concurrence of private and public investment to deny that that contribution is State aid. Such concurrence, although it is settled, is only an indication and cannot be, in itself, a classification criterion (104). STIM states, finally, that that contribution is a guarantee given to purchasers by the French Government that SNCM has indeed been awarded the public service delegation to operate services to Corsica.
(166)
As regards the EUR 38,5 million of aid to individuals, STIM takes the view that that amount is in fact intended to give SNCM the means to comply with certain essential aspects of the recovery plan submitted to the Commission which have not been implemented, in particular the reduction of staff.
8.2.2.3. Compatibility with the 2004 guidelines
(167)
STIM takes the view that the aid received by SNCM is not limited to the minimum. The contribution of STIM and the purchasers to the restructuring plan is insufficient having regard to the conditions imposed in the 2004 guidelines and it is not demonstrated that SNCM’s situation was so exceptional that it justified a lower contribution. Furthermore, STIM notes the disproportionate nature of the aid granted in 2006 in so far as it enabled SNCM to set up reserves to cover future losses. Finally, the fact that SNCM did not provide for disposal of the assets which were not essential to the survival of the undertaking is contrary to the requirements laid down by the 2004 guidelines.
(168)
STIM considers that the amounts were paid in breach of the principle of uniqueness established by the 2004 guidelines. The deterioration in the undertaking’s financial situation and the social conflicts cannot be analysed as exceptional and unforeseeable circumstances for which the recipient company is not responsible.
(169)
Accordingly, STIM demands additional compensation of half of the aid contributed, namely EUR 98,25 million, through the disposal of an additional vessel and its direct and indirect SNCM holdings in CMN. In that respect, STIM states that those holdings are not strategic as provided in the guidelines on restructuring aid as they are not ‘essential to the firm’s survival’ nor are they inalienable assets.
(170)
STIM also submits that the alleged synergies between SNCM and CMN do not exist inasmuch as SNCM has no real role in the management and development of CMN. STIM states, finally, that the shareholders’ agreement linking the two undertakings has not existed since 15 March 2006, when CMN gave notice that it was no longer bound by it, as held by the Cour d’Appel de Paris.
8.2.3. Comments of SNCM
(171)
SNCM sent the Commission a copy of a file summarising its economic and competitive position, together with legal advice assessing the risk that, in connection with liquidation proceedings, the State intervention would be characterised by the courts as de facto management of the company for the period preceding privatisation.
(172)
Consulted by SNCM, the […] firm arrived at the conclusion that, on the basis of the company’s social documents supplemented by correspondence, speeches and minutes of the auditing bodies, the French State […] (105) (106) (107) The report also notes that […] (108) Finally, the report refers to […].
(173)
On that basis, SNCM’s expert concludes that it is very likely that the Tribunal de Commerce de Marseille would have characterised the French State as de facto manager.
(174)
Moreover, according to the findings in, inter alia, the reports of the Court of Auditors, the mismanagement attributable to the French State (109), de facto manager of SNCM, contributed to SNCM’s stated shortfall in assets. The loss caused by mismanagement amounted to […].
(175)
In that context, according to SNCM’s expert, there is no doubt that the French State would be ordered to bear all or a part of the shortfall in assets under an action ‘en comblement de passif’, having regard to the very strong involvement of the State in SNCM’s management, its manifest acts of mismanagement and the size of its financial resources.
(176)
On the basis of the relevant case-law, SNCM’s expert concludes that, if SNCM had been liquidated, the State would certainly have been ordered to pay all of SNCM’s social security debts. That would have resulted in the State shareholder being made liable for an estimated share of between […] and […] % of the stated shortfall in assets (namely between EUR […] and […] million). Consequently, by deciding to privatise SNCM while strengthening in advance its capital in the sum of EUR 158 million, the French State acted like a well-informed investor.
9. OBSERVATIONS OF FRANCE ON THE COMMENTS OF THE INTERESTED PARTIES
9.1. Observations of France on the comments of the interested parties concerning the decision to open the 2002 formal investigation procedure
9.1.1. The comments of Corsica Ferries
(177)
The French authorities have indicated that some of the data submitted by CFF concerning SNCM’s services were inaccurate.
(178)
The French State is of the opinion that, contrary to what is maintained by CFF, the restructuring plan was devised in such a way as to turn SNCM around as soon as possible and create the right conditions to ensure its medium- and long-term viability. The French authorities note that a significant part of the cost reduction programme has already been implemented (110). Further, in 2001 SNCM earmarked EUR 21,3 million to finance restructuring measures, in particular the scheme to safeguard jobs.
(179)
In respect of the determination of the amount of the aid, the French authorities confirm that a 0,79 capital/debt ratio is quite typical for the balance sheets of most shipping companies, except in special situations (111).
9.1.2. Comments of Stef-TFE
(180)
The French authorities conclude that the description which Stef-TFE gives of relations between SNCM and CMN in performing the public service contract does not reflect reality.
(181)
According to the French authorities, the decision of SNCM and CMN to enter into a joint venture in which they are jointly and not severally responsible has in no way ‘been rendered obligatory by the overall character of the consultation’, contrary to Stef-TFE’s observations. The decision to set up a SNCM-CMN joint venture was the result of an analysis made by the two companies which showed that the continuation in that form of their original natural partnership gave them the best chances, in particular in terms of competitiveness, to win the tender. CMN’s entry into that venture therefore resulted from a well-considered decision on its part based on an evaluation of its own interests and not on an obligation arising out of the tender as such.
(182)
The French authorities explain that, contrary to Stef-TFE’s observations, the companies SNCM and CMN are neither independent nor in direct competition. Such a situation would be in conflict with the very principle of the single public service delegation contract to which they are co-signatories.
(183)
The French authorities maintain that SNCM’s share in CMN’s capital cannot be construed as a purely financial asset, as Stef-TFE appears to allege. In conclusion, France’s position is that SNCM’s shareholdings in CMN are highly strategic in nature. In its opinion, the transfer of those holdings would not only make no sense commercially but would also be tantamount to a major strategic error.
9.1.3. Observations of France on the comments of the representatives of the local authorities
(184)
Although France approves as a whole of the content of the letter of the president of the Region of Provence-Alpes-Côte d’Azur, it is nonetheless anxious to state that, contrary to what is asserted in point 2 of that letter (112), the supply of services between mainland France and Corsica is not ‘in excess of demand’ and SNCM’s fares policy complies with commitments which it made not to start a fares war and not to be a ‘price leader’.
9.2. Observations of France on the comments of the interested parties concerning the 2006 decision
(185)
In general, France notes that many of the observations of STIM and CFF are identical to those submitted to the Commission in 2003. In particular, they note that CFF’s comments were submitted to the Court of First Instance in the action for annulment of the Commission decision of 9 July 2003 and were, for the most part, rejected both by the Commission and the Court.
(186)
Concerning the public service delegation for the Marseille-Corsica routes, France challenges any argument that the procedure for the award of the public service delegation agreement was unlawful. Further, according to France, the existence of national procedures before the competent national courts as Community courts of ordinary jurisdiction implies that there is no Community interest for the Commission in examining questions relating to the procedure to award the public service delegation agreement.
9.2.1. The early implementation of the measures laid down in the first restructuring plan and its amendments
(187)
The answer of the French authorities to the general remark concerning the early implementation of measures which may be classified as aid by France is that that implementation is justified by the specific features of the procedure, that is to say, the annulment in 2005 of the authorisation decision of the Commission of 9 July 2003, and not by an intention on the part of the French authorities to disregard their obligations under the EC Treaty. Indeed, France states that it has always kept the Commission informed of developments in the matter and with the different measures adopted since January 2005, in accordance with the duty to cooperate in good faith between the Member States and the Commission.
(188)
Concerning those recent measures, the French authorities consider that since none of them constitute aid, Article 88(3)EC is not, ultimately, applicable to them and, accordingly, there is no obligation to suspend their application.
9.2.2. The 2002 recapitalisation
(189)
First, the French authorities state that they did not cast doubt on the applicability of the Altmark judgment while noting, on the other hand, certain difficulties in applying the test laid down by that judgment, since the amount in question preceded it and could not therefore have taken into account those new criteria.
(190)
France points out that the EUR 53,48 million in question is part of the EUR 69,3 million declared compatible by the Commission in 2003. The doubts expressed by the Commission in its initiation decision of 2006 do not therefore concern the compatibility of those measures, which are not called into question, as STIM seems to state in its observations, but concern the aid nature of that amount granted as compensation for public service costs.
(191)
According to France, the observations of CFF and STIM do not call into question the applicability to the present case of the first and second Altmark conditions.
(192)
In respect of the third criterion in Altmark, the French authorities deny the argument put forward by CFF and STIM that the payment of that sum necessarily results in overcompensation because the Commission authorised, by its decision of 30 October 2001, the payment of EUR 787 million as compensation for public service costs. In that respect, France states that the Commission, in its 2003 decision, stated that those obligations had been undercompensated and that the amount of EUR 53,48 million was justified as public service compensation.
(193)
Regarding the fourth Altmark condition, the French authorities submit that, despite the absence of a reference undertaking and thus the impossibility of establishing an overall comparison between SNCM and other undertakings, as noted also by CFF, they endeavoured to provide information serving to make the most exact comparison possible with similar undertakings, that is to say, primarily with CMN. France also challenges the argument raised by STIM and CFF that the structural costs of SNCM are greater than those of CMN. Even if that were to be the case, the French authorities consider that the productivity ratios of SNCM are very similar to those of CMN. In conclusion, SNCM was managed as well as CMN to which STIM at no point refers as a badly-run undertaking.
(194)
France states that the losses suffered between 1991 and 2001 were not attributable only to the public service delegation, as CFF appears to assert, but that the public service obligations prevented SNCM from adapting to the change in the competitive environment. The French authorities also state that those losses are not concentrated in the period 2000 to 2001 but gathered pace over that period on account of the increase in the round trips made by CFF.
(195)
Concerning the compatibility of the EUR 53,48 million paid as compensation for public service costs in accordance with Article 86(2) EC, the French authorities note that, first, in its 2003 decision, the Commission had already declared that amount as compatible with that article and, secondly, the CFI did not call it into question in its judgment in Case T-349/03.
9.2.3. Measures subsequent to the 2002 recapitalisation
(196)
As regards the sale process, France states that from its outset it provided for classic selection criteria based primarily on the price offered for the increase in value of SNCM’s stock and, secondarily, on other criteria (industrial plan, social plan and so on), including the amount which the candidates were prepared to invest in the company for a recapitalisation. France firmly challenges the argument put forward by third parties that the process of putting up for sale was not transparent and notes that, in the present case, the State itself went beyond its legal and statutory obligations, substantial and restrictive as they were, provided for in the event of transfer of public shareholdings. France notes that the development following BCP’s offer again to take up 100 % of SNCM’s stock occurred in a very difficult financial and social context and that VT’s joining BCP’s offer did not change the commercial and financial terms of the transaction (except for capital ownership).
(197)
As regards the negative price of EUR 158 million, the French authorities note that, having regard to SNCM’s financial situation on 30 September 2005, the undertaking was sold at a market price and that the sale was economically more advantageous than a liquidation of the undertaking. In that respect, the French authorities state that the application of the criterion of the private investor in the event of a transfer of undertaking similar to liquidation must not be regarded in the same way as the search for ‘profitability of public action’ but as the prevention of greater losses which the shareholder would have to suffer through a more costly liquidation.
(198)
In respect of the price paid, France challenges the argument that SNCM was transferred at a price which did not reflect its actual value (113).
(199)
The French authorities also refute CFF’s argument that the market value of SNCM’s fleet was underestimated, which CFF assessed at between EUR 406,5 million and EUR 426,5 million. The French authorities argue that the vessels taken into account in CFF’s calculation do not correspond to those held in SNCM’s name on 30 September 2005. The absence of discounts applied to the market value of the vessels does not take account of the background in which a potential compulsory liquidation of those assets takes place and, finally, the date chosen to calculate that market value, August 2006, is not the date of potential liquidation of SNCM to which reference must be made, that date being 30 September 2005. However, France notes that, if the calculation proposed by CFF was to be accepted, the negative price would be three times lower than the liquidation value of the assets required by the Gröditzer case-law, which would therefore be more favourable than the cases presented to the Commission by the French authorities.
(200)
In response to CFF’s argument calling into question the application of the Gröditzer case-law by referring to the fact that the capital contribution of the State in SNCM was linked to the sale of 75 % of its holding, reducing in proportion the prospects of profit in return, the French authorities note that the negative sale price of EUR 158 million does correspond to the sale of the entirety of SNCM’s capital, followed by a new investment by the State of 25 % giving a return of […] % per year. Accordingly, France takes the view that the return on investment remains guaranteed by virtue of its shareholding of 25 % in the company in so far as that holding enjoys a guarantee of very high return.
(201)
France also challenges the argument put forward by CFF on the non-application to the present case of the ABX approach, taking as a basis in particular the analysis of the actual liquidation costs of SNCM and the risk that the State could be considered to be liable for the liabilities of the undertaking in an action ‘en comblement de passif’ as provided for by French insolvency procedures and confirmed by national case-law (judgment of the Court of Appeal of Rouen of 22 March 2005). Although the French authorities consider that their conduct as manager of SNCM cannot be described as being ‘wrongful’ in that action, they insist that there is a very high risk that an order would be made against the State by a national court for the shortfall in SNCM’s assets owing to flexible criteria for characterisation of mismanagement as provided for in Article L-651-2 of the Commercial Code and pursuant to the case-law cited above which can be transposed to the present case.
(202)
In respect of the capitalisation of EUR 8,75 million, France notes that, contrary to the contentions of CFF and STIM, that capital contribution does not constitute State aid on account of the concurrence of that investment, the similarity of its subscription conditions and the higher-than-average return obtained by the State via CGMF.
(203)
In particular, the French authorities submit that the principle of equality of investors is not called into question by the existence of cancellation clauses since the latter were laid down in connection with the 100 % sale of SNCM and not with the EUR 35 million recapitalisation which followed it.
(204)
Further, France submits that its investment is much lower than that of the purchasers, since it is only the sum of EUR 8,75 million which must be compared to the investment made by the purchasers (EUR 26,25 million). The first recapitalisation of EUR 142,5 million should be examined only in the course of the comparison with the liquidation price.
(205)
Finally, France challenges STIM’s argument that that contribution is a guarantee given to private purchasers that SNCM has indeed been awarded the public service delegation to operate services to Corsica. The French authorities submit that that increase in capital is prudent and irrespective of the undertaking’s performance and that the award of the public service delegation to SNCM does not serve to improve the return expected on that investment.
(206)
As regards the EUR 38,5 million of social measures, France repeats the argument that those measures are aid to individuals and that their payment by the State cannot be considered to give an indirect advantage to the undertaking in so far as they are in addition to SNCM’s statutory obligations and its obligations in agreements. Moreover, France recalls that those measures do not permit the departure of employees who would remain, in their absence, the responsibility of SNCM.
(207)
Contrary to CFF’s argument, the French authorities state that the EUR 38,5 million does not correspond to implementation of reductions in staff provided for in the 2003 social plan because those reductions have, despite the delay, already been implemented. The new social plan is therefore in addition to the first social measures of 2003.
9.2.4. Compatibility with the guidelines
(208)
France considers that, in the light of the foregoing, the amount of aid to be assessed in the light of the guidelines is EUR 15,81 million.
(209)
Contrary to the contentions of CFF, the French authorities consider that, having regard to point 11 of the 2004 guidelines, the first recapitalisation, although enabling SNCM to build up its capital, did not take away its nature of an undertaking in difficulty in so far as that recapitalisation was intended to ensure the continuation of the company’s activities.
(210)
France refutes CFF’s contentions that it did not again have to inject money into the undertaking given that SNCM could have had recourse to bank credit. In that regard, the French authorities note that, on 24 August 2005, the banks refused to grant new cash lines to SNCM and that, accordingly, the only alternatives conceivable were privatisation or the liquidation of the undertaking.
(211)
France challenges the arguments put forward by CFF and STIM concerning the failure of the 2002 restructuring plan which, despite some delay, was implemented and made it possible to achieve the objectives in 2005. The deterioration in SNCM’s economic and financial situation owing to factors external to the undertaking itself then made necessary the extension of the plan notified in 2002 and the introduction of new measures.
(212)
France takes the view that SNCM has good prospects for recovery and that the measures contemplated by the new shareholders, in particular the implementation of the social plan, the reinstatement of services and the renewal of certain vessels, will enable the undertaking to return to viability. In that regard, France observes that on account of the revenues deriving from the public service delegation (approximately […] of SNCM’s turnover) and in view of the extent of the fixed costs and the difficulties in redeploying the 6 vessels used on the Marseille-Corsica route, the public service delegation constitutes an essential element of the undertaking’s strategy and its viability.
(213)
On the limitation of the aid to the minimum, France believes that it limited to the strict minimum the restructuring costs necessary to enable the restructuring to be carried out. To that effect, the French authorities note that, as the Commission recognised in its 2003 decision, the undertaking has itself contributed sufficiently to the restructuring plan from its own resources by virtue of the disposal of assets for the sum of EUR 30,2 million. In addition, having regard to other disposals made by SNCM for the sum of EUR 12,2 million, the total of the undertaking’s own contribution comes to EUR 42,4 million. France considers that that amount is much greater than the amount of own contributions necessary to approve the restructuring aid, which finally amounts to EUR 15,81 million, since the other measures are not State aid.
9.2.5. The conditions imposed by the Commission decision of 2003 and the possible new compensatory measures
(214)
Contrary to the contentions of STIM and CFF, the French authorities state that they complied with all of the conditions imposed by the 2003 decision, to which they were bound until the end of 2006, in particular the maintenance of the fleet of 11 vessels and the application of lower fares than those of its competitors.
(215)
Indeed, France considers that, under the new final decision, the level of compensatory measures to be imposed on SNCM must be adapted in so far as the amount of restructuring aid was henceforth EUR 15,81 million rather than EUR 69,3 million.
(216)
In that respect, France challenges STIM’s observations concerning the possibility that the Commission may require SNCM to sell its shareholding in CMN as a compensatory measure. France challenges STIM’s argument that the description of strategic assets was called into question in the 2004 guidelines as opposed to those of 1999.
(217)
As regards measures referred to by CFF intended to reduce SNCM’s market presence, the French authorities recall that, as the Commission noted, moreover, in its 2003 decision (recital 87), there is no excess capacity on the markets concerned (France - Corsica - the Maghreb) and that a reconfiguration of services to Corsica under and outwith the public service delegation would jeopardise the viability of the undertaking.
(218)
As for the argument raised by CFF that the implementation of the measures described above in favour of SNCM involves a serious risk of eliminating its main competitor on the mainland France-Corsica market, namely CFF, the French authorities submit that, having regard to the current structure of the market on which CFF is in the majority, the maintenance of a competitive structure depends on the authorisation of SNCM’s restructuring plan and the presence of the latter on the market in question.
10. ASSESSMENT OF THE MEASURES
(219)
Article 87(1) of the EC Treaty provides: ‘Save as otherwise provided in this Treaty, any aid granted by a Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods shall, insofar as it affects trade between Member States, be incompatible with the common market’.
(220)
The classification of a national measure as State aid as provided for in Article 87(1) EC requires the following cumulative conditions to be fulfilled, namely: (1) the measure in question confers a selective economic advantage; (2) that advantage is financed via State resources; (3) that advantage distorts or threatens to distort competition and, finally, (4) that advantage has an effect on trade between Member States (114).
(221)
The Commission notes that SNCM received State resources totalling EUR 274,54 million via CGMF wholly owned by the French Government.
(222)
Since SNCM operates in the maritime transport sector, open to competition within Europe, the potential economic advantage that it has received is likely to distort competition and to have an effect on trade between Member States.
(223)
The fact that the cabotage market to the Mediterranean islands was, until 1 January 1999, temporarily exempt from the application of Council Regulation (EEC) No 3577/92 of 7 December 1992 applying the principle of freedom to provide services to maritime transport within Member States (maritime cabotage) (115) does not exclude prima facie that subsidies granted for operating cabotage routes to the Mediterranean islands under a public service delegation could have an effect on trade between Member States and distort competition.
(224)
In any event, even if subsidies granted for operating cabotage routes could not have an effect on trade between Member States or entail distortions in competition before 1 January 1999, the situation changed after that date since, in accordance with Regulation (EEC) No 3577/92, cabotage activities were from then on open to all Community operators. In addition, it should be stated that SNCM does not carry on only cabotage transport but also operates on the international maritime market, which was liberalised by Council Regulation (EEC) No 4055/86 of 22 December 1986 applying the principle of freedom to provide services to maritime transport between Member States and between Member States and third countries (116).
(225)
Accordingly, the Commission considers in the present case that the last three criteria of Article 87(1) EC cited in paragraph 220 of this decision are fulfilled. The following sections examine in turn, in respect of each measure, the existence of a selective economic advantage and, where applicable, compatibility with the common market of measures classified as State aid.
10.1. The capital contribution of EUR 53,48 million for public service compensation
(226)
Although in its decision of 2003 the Commission recognised the public service compensation nature of a part of the EUR 76 million, namely EUR 53,48 million, for operating services to Corsica between 1991 and 2001, the Commission had assessed the capital contribution in its entirety, namely EUR 76 million, in terms of restructuring aid in so far as that amount had been notified by the French authorities for that purpose. In its judgment in Case T-349/03 annulling the Commission decision of 2003, the Community judicature called on the Commission to examine the sum of EUR 53,48 million in the light of the its judgment in the Altmark case.
(227)
Moreover, the French authorities requested the Commission to consider that, by virtue of its ‘public service compensation’ nature, a part of the 2002 restructuring aid does not constitute aid in the light of the Altmark case-law.
(228)
Since the French authorities relied on the application to the present case of the Altmark case-law and, in some circumstances, the derogation provided for in Article 86(2) EC, the Commission is required to make a ruling in that respect as those arguments have decisive importance in France’s reasoning (117).
10.1.1. Introductory remarks
(229)
First of all, the Commission notes that, despite the fact that the ruling in Altmark is subsequent to the implementation of the abovementioned measure, the criteria laid down by the Community judicature in that case are applicable to the present case.
(230)
As recently pointed out by the Court of First Instance (118), the Court of Justice did not impose temporal limits on the scope of the statements made in the judgment in Altmark. In the absence of such temporal limits, those statements following from Article 87(1) EC are therefore fully applicable to the factual and legal situation of the present case.
(231)
It should be noted, first of all, that SNCM suffered substantial deficits between 1991 and 2001 on all services to Corsica subject to the public service obligation, despite State subsidies authorised by the Commission decision of 2001 (119). The Commission found in paragraph 105 of that decision that the cumulative loss before tax for the period 1991-1999 for operating services to Corsica (120), as calculated in the report of the expert appointed by the Commission, and including the subsidies received, amounted to FRF 217 million, namely EUR 33,08 million.
(232)
So far as concerns 2000 and 2001 (121), the Commission has adopted the same approach as the abovementioned expert report and has recalculated, on the basis of the analytical profit-and-loss account supplied, the result before tax, removing provisions for restructuring already included in the restructuring costs as notified. Moreover, the Commission has been able to verify that, according to the company’s annual accounts, there was no disposal of vessels during the two years in question.
(233)
The Commission takes the view that the loss in 2002 on the Marseilles-Corsica services cannot be accepted in view of the fact that, since 1 January 2002, the operating rates for services to Corsica from Marseilles and the amounts of financial compensation have been agreed between the public authorities and SNCM on a contractual basis, contrary to the practice followed for the 1991 and 1996 agreements.
(234)
Accordingly, in accordance with the approach and the grounds for the 2001 decision, the Commission has reached the following conclusions:
Table 3
Analytical profit-and-loss account for 1991-2001
Corsica network
2001
2000
1991-1999 (122)
Total 1991-2001
Million FRF
Million EUR
Million FRF
Million EUR
Million FRF
Million EUR
Million FRF
Million EUR
Result before tax
- 302,575
-46,127
-40,256
-6,137
- 216,98
-33,078
- 559,811
-85,343
Allocation to provision/depreciation Liamone (123)
96,895
14,771
0,000
0,000
0,000
0,000
96,895
14,771
Allocation to provision/Social plan
112,110
17,091
0,000
0,000
0,000
0,000
112,110
17,091
Correction appreciation on vessels
0,000
0,000
0,000
0,000
182,100
27,761
182,100
27,761
Result before tax excluding appreciation and restructuring
-93,571
-14,265
-40,256
-6,137
- 216,980
-33,078
- 350,807
-53,480
(235)
In total, the cumulative loss recorded by SNCM on Marseille-Corsica services in addition to State subsidies authorised by the 2001 decision and adjusted by the capital gains on the vessels sold during that period and restructuring costs, amounts to EUR 53,48 million for the whole of the period 1991-2001.
(236)
In the light of the foregoing, the Commission takes the view that, of the EUR 76 million capital contribution notified in 2002 (124), EUR 53,48 million may be evaluated as public service compensation.
10.1.2. Existence of an economic advantage in the light of the Altmark case-law
(237)
According to the Court of Justice, in so far as a State measure is to be regarded as compensation for the services provided by the recipient undertaking in order to discharge public service obligations, so that that undertaking does not enjoy a real financial advantage and the measure thus does not have the effect of putting them in a more favourable competitive position than the undertakings competing with them, such a measure is not caught by Article 87(1) EC.
(238)
However, in order for such compensation to escape classification as State aid, a certain number of cumulative conditions must be fulfilled (see footnote 67 of this decision).
(239)
As regards, in particular, the fourth criterion identified by the Court of Justice in Altmark, it must be stated that SNCM was not chosen following a public procurement procedure serving to select the candidate able to provide the services at the lowest cost for the authority.
(240)
In the absence of a public procurement procedure, the Commission considers that it is for the Member State to show that the level of compensation paid to SNCM does not exceed the costs incurred by an average well-run and adequately equipped undertaking, taking into account the relevant revenues and a reasonable profit for discharging the obligations, in accordance with the case-law of the Court.
(241)
In the present case, the French authorities themselves recognise in their records of 16 November 2006 that is impossible in practice to find an undertaking which might serve as a reference point for that period of 1991-2001 because of the public service obligations of SNCM, which is the only undertaking able to take on those obligations. In those circumstances, the French authorities endeavoured to provide information serving to make the most exact comparison possible with similar undertakings, that is to say, primarily with CMN, stating, however, that those two undertakings did not have the same operating conditions as those imposed on SNCM by public service obligation agreements between 1991 and 2001.
(242)
In that regard, the Commission takes the view that, in the light of the arguments of the French authorities, the latter did not demonstrate in what respect the undertakings they judged to be similar constituted the reference point as required by Community case-law. In that context, the Commission notes that the information sent by France regarding undertakings does not make it possible to assess the degree of similarity relied on or to analyse the impact of the differences in operating conditions claimed in the comparison which should be made for the purposes of applying the fourth criterion above.
(243)
In those circumstances, the Commission considers that, on the basis of the information and data sent by the French authorities in the present proceedings, the latter still fail to prove that the fourth criterion in Altmark is fulfilled.
(244)
Having regard to the foregoing arguments, the Commission takes the view that the measure in question gave SNCM an economic advantage. Given that the measure only benefited SNCM, that economic advantage was selective. Consequently, the compensation granted to SNCM under the 1991 and 1996 agreements for the sum of EUR 53,48 million constitutes State aid within the meaning of Article 87(1) EC.
10.1.3. Compatibility with the common market of the measure in question pursuant to Article 86(2) EC
(245)
Since the French authorities have relied on the derogation provided for in Article 86(2) EC, the Commission will use the same approach and the same grounds as those of the 2001 decision in order to assess the measure in question.
(246)
Under that article, the payment of State aid may escape the prohibition laid down in Article 87 of the EC Treaty provided that the sole purpose of the aid in question is to offset the extra costs incurred in performing the particular task assigned to an undertaking entrusted with the operation of a service of general economic interest and that the grant of the aid is necessary in order for that undertaking to be able to perform its public service obligations under conditions of economic equilibrium.
(247)
In the light of the case-law applicable to the 1991-2001 period (125), the Commission must, as it did in its 2001 decision:
-
verify whether the services whose management has been entrusted to SNCM can be qualified as a service of general economic interest, and
-
examine whether the amount of the subsidies awarded to SNCM in the context of its public service obligations for maritime services to Corsica matches the excess costs borne by SNCM to satisfy the fundamental requirements of the public service contract.
(248)
In the present case, in respect of the compensation paid over the period 1991-2001, as stated by the Commission in its 2001 decision, the public service obligations imposed on SNCM and CMN stem from two five-year agreements signed by the latter and the Corsica Transport Office (OTC). Those agreements, of which the legal basis is the 1976-2001 framework agreement, specified the ways in which the public service was to be performed for the 1991-1996 and 1996-2001 periods. They also laid down the principles governing the payment of the lump-sum subsidy from the budget for territorial continuity in return for the obligations imposed.
(249)
As for whether those obligations meet a real need for public service, the Commission stated in its 2001 decision that the framework agreement and the five-year agreements comply with the territorial continuity principle which aims to limit the drawbacks of insularity and ensure that Corsica is served in ways as close as possible to purely mainland connections. The Commission also notes that historically that objective, which is of legitimate public interest, has not been achieved through the interplay of market forces alone (126).
(250)
The Commission therefore is of the opinion that the service system provided for by the framework agreement and the five-year agreements meets a real need for a public service.
(251)
As the Commission stated in its 2001 decision, SNCM received over the 1991-2001 period under the legal framework described above an annual subsidy from the State, the amount of which is fixed for five years and is revised every year according to the changes in gross domestic product at market prices and the information and analytical accounts provided by SNCM.
(252)
In paragraph 30 of its 2001 decision, the Commission notes the fact that ‘under the terms of Article 4 of the 1976 agreement (127), the annual subsidy is awarded in the form of 12 equal monthly instalments. For the subsidy to be paid over, SNCM must submit its results for the previous financial year approved by the State financial officer. Any repayments owed by SNCM are deducted from the instalment or the instalments of the current financial year. The arrangements for adjusting instalments also provide for additional payments to be made by the State. Subsequent agreements also provide for penalties if the basic number of crossings that have not been made by SNCM in the course of the year exceeds 2 % of the basic number of crossings provided for in the agreement. The awarding authority may also notify SNCM that it is withholding the lump-sum payment for territorial continuity in the case of significant incidents causing the interruption of the public service.’
(253)
In recital 82 of that decision, the Commission states that the second part of clause IV stipulates that ‘should economic conditions and, in particular, operational costs and traffic levels that have served as the basis for calculating the subsidy deteriorate substantially, SNCM and the OTC will get together to study the measures to be implemented regarding the service, fares or raising of the amount of the award in order to re-establish the financial equilibrium of the company’.
(254)
In the light of the foregoing, and as it concluded in its 2001 decision, the Commission is of the opinion that the compensation of EUR 53,48 million paid by the State is not a lump sum because of the mechanism serving to offset the financial imbalance which is connected to the disparity between the actual operational costs and the costs which served as the basis for calculating the subsidy.
(255)
As noted by the Commission in its decision of 2001 (128), the financial compensation received at the time of the application of the five-year agreements of 1991 and 1996 did not enable SNCM to make good fully the losses related to its public service obligations. The Commission estimated that that undercompensation amounted to EUR 53,48 million.
(256)
The Commission concludes that the sum of EUR 53,48 million paid by the State is equal to the undercompensation noted for the 1991-2001 period and is consequently appropriate in the light of the net costs caused by the public service task entrusted to SNCM.
10.1.4. Conclusion
(257)
On the basis of the foregoing, the Commission takes the view that the measure in question constitutes State aid which is compatible with the common market in accordance with Article 86(2) EC. Since the measure was implemented on 14 November 2003, the Commission finds that that State aid was unlawful.
(258)
In that respect, the amount of aid to be regarded as restructuring aid under the 2002 notification amounts to EUR 22,52 million (129). That amount must be added to the measures notified in 2006 in so far as the latter include restructuring aid (see section 10.5 of the present decision).
10.2. The disposal of SNCM at a negative sale price of EUR 158 million
(259)
In the present case, the Commission must examine whether the capital contribution of the State of EUR 158 million prior to the sale of SNCM to private purchasers, that is to say ultimately the negative sale price of the undertaking for an equivalent amount, does not contain aid elements.
(260)
An open, transparent and non-discriminatory public selection procedure at the end of which the State disposes of the undertaking after a prior recapitalisation (for an amount greater than the sale price) does not necessarily exclude the presence of aid, capable of benefiting both the privatised undertaking and the puurchaser of that undertaking (130).
10.2.1. Legal framework
(261)
In order to determine whether an undertaking has obtained an economic advantage from a capital contribution from the State, the Commission generally applies the criterion of the private investor in a market economy principle (the private investor principle). The private investor criterion comes from the principle of equal treatment between the public and private sectors which follows from Article 295 of the EC Treaty. According to that principle, the capital made available to the undertaking, directly or indirectly, in circumstances which correspond to normal market conditions, cannot be classified as State aid (131).
(262)
To that end, the Commission may assess, inter alia, whether the supplier of the resources has acted like a private investor pursuing structural, global or sectoral policies and influenced by prospects of long-term profitability. The validity of that approach has been recognised by the Community judicature in several cases (132).
(263)
According to settled case-law, when injections of capital by a public investor disregard any prospect of profitability, even in the long term, such provision of capital constitutes State aid (133).
(264)
The Community judicature have also laid down that a private investor pursuing a structural policy, whether general or sectoral, and guided by prospects of viability in the long term could not reasonably allow itself, after years of continuous losses, to make a contribution of capital which, in economic terms, proves to be not only costlier than selling the assets, but is moreover linked to the sale of the undertaking, which removes any hope of profit, even in the longer term (134).
(265)
Specifically, in its Gröditzer judgment, the Court held that, in order to establish whether the privatisation of an undertaking for a negative sale price involves elements of State aid, ‘it is necessary to assess whether, in similar circumstances, a private investor of a dimension comparable to that of the bodies managing the public sector could have been prevailed upon to make capital contributions of the same size in connection with the sale of that undertaking or whether it would instead have chosen to wind it up’ (135).
10.2.2. Application to the present case
(266)
In the light of the foregoing, in order to determine the aid nature of the measure in question, the Commission must ‘assess whether the solution chosen by the State is, both in absolute terms and compared with any other solution including that of non-intervention, the least costly, which would lead, if that were the case, to the conclusion that the State has acted like a private investor’ (136).
10.2.2.1. Observance of the principle of the private shareholder in a market economy
(267)
In that context, it must be noted that large groups of undertakings currently cannot, when they close sites or wind up subsidiaries, disregard the social consequences which such closures or liquidations involve.
(268)
Accordingly, more often than not they carry out social plans which may include measures for the redeployment of staff, assistance in finding work, redundancy payments and even action at the local economic level, which go beyond the requirements of statutory provisions and collective agreements.
(269)
In the present case, the Commission notes that SNCM is a company controlled by the State through CGMF (Compagnie Maritime Générale et Financière).
(270)
The Commission takes the view that, in the event of SNCM’s liquidation (137), such measures would have been introduced which exceeded any statutory obligations with the aim of avoiding harming the brand image of the holding company to which it belongs and its ultimate shareholder (138).
(271)
The Commission notes that the spectre of the liquidation of the undertaking in 2004 gave rise to major incidents of social unrest. The violent social unrest of September 2004, for example, brought SNCM’s fleet to a standstill for 16 days. The Commission adds that the French authorities provided figures to show that the industrial action of 2004, by tarnishing the brand image of the holding company with customers, was considerably detrimental to the number of passengers transported by SNCM and therefore to the undertaking’s turnover. The Commission points out, moreover, that as a result of the adverse effect of the social climate in the summer of 2004 on SNCM’s financial situation, the shareholder of the undertaking implemented a social plan in spring 2005 which was suspended in April 2005, in consultation with the unions. On the basis of the foregoing, the Commission takes the view that it has been established that, in the event of a liquidation of SNCM, the CGMF group’s failure to take responsibility for the additional redundancy payments would certainly damage the brand image of the holding company to which it belongs and its ultimate shareholder.
(272)
Therefore the Commission is of the view that the costs associated with those measures must be included in the calculation of the costs of a liquidation. Those costs would then be charged to the liquidation value of SNCM in so far as that value were positive and/or paid directly by CGMF/the State as shareholder. The Commission considers that any other solution would overlook the social reality which large groups of undertakings face (139).
(273)
To quantify the cost to the shareholder of liquidation, the Commission accepts a minimum amount corresponding only to the additional redundancy payments.
(274)
In that respect, the French authorities consider that, on the basis of the 2005 social plan, itself based on the 2002 social plan, the range should be from EUR […] to […] per employee, that is, a total amount of between EUR […] million and […] million. The French authorities state that the low limits of the abovementioned range take account of the fact that the cost of the reference social plan is increased because of the very large proportion of employees approaching retirement age who leave under particularly advantageous conditions. In addition, account is also taken of the fact that the background of liquidation of the undertaking and redundancy of all the staff is not comparable to that of an adjustment in staff numbers enabling continuation of activities as is the case with the reference social plan.
(275)
The Commission expert carried out a comparative analysis of the figures put forward by the French authorities with social plans implemented in France recently. Hewlett Packard’s social plan in 2003 cost EUR 214 000 per person and in 2005 between EUR 50 000 and EUR 400 000. In 2004, the social plan set up by Péchiney, after the merger with Alcan, cost EUR 128 000 per person. For the social plan of Giat Industries in 2004, the total cost per employee was in the region of EUR 162 000 as against EUR 71 000 for Gemplus in 2002 and EUR 69 000 for Danone (biscuits division) in 2001. In 2002, Yves Saint Laurent Haute Couture announced a social plan costing EUR 115 000 per employee. The Power 8 plan announced by Airbus France in February 2007 forecast a cost of EUR 68 000 per employee (140). In 2008, Michelin’s social plan amounted to EUR 157 400 per employee.
(276)
As regards dockers, the Commission states that the French Court of Auditors, in its July 2006 public-domain subject report ‘French ports faced with changes on maritime transport: the urgency of action’ notes the total cost per person of the 2004 social plan, namely EUR 145 000 per departure to autonomous ports and EUR 209 000 per departure from the port of Marseille.
(277)
The Commission notes that its decision of 17 July 2002 concerning the Société Française de Production illustrates the cost of generosity in the case of privatisation of an undertaking in difficulty. Accordingly, the cost to the State of generosity was EUR 43,1 million (that is, EUR 151 000 per employee under the plan providing for the departure of 285 employees) in addition to the cost of EUR 5,3 million in legal obligations and obligations in agreements (that is, in total a cost of EUR 169 000 per employee).
(278)
In the light of that comparative analysis, the Commission considers the payment of EUR […] to each employee by way of additional redundancy payments is consistent with the cost per employee laid off under social plans implemented by private shareholders in the same period.
(279)
Finally, the Commission considers that a situation in which all of SNCM’s staff are laid off in a liquidation of the undertaking is the most probable situation, in particular because the grant for the public service delegation for the 2007-2013 period had not yet been covered by a call for tenders and, thus, by a final decision. Furthermore, in the light of SNCM’s worrying financial situation, it is unlikely that a plan for continued operation had been drawn up so that the undertaking would be put into receivership and redundancies avoided.
(280)
In the light of the foregoing elements, the Commission finds a total amount of EUR […] million which CGMF (the State) had to use for additional redundancy payments.
(281)
At this stage in the analysis, the Commission must determine the value of the liquidation of SNCM apart from additional redundancy payments. It is in fact the difference between that liquidation value, to the extent that it is positive, and the additional redundancy payments which must be compared to the negative price resulting from the sale in order to verify whether the State acted as a private investor in a market economy. In order to do that, the Commission took as a basis the calculation of the revalued net assets. According to the revalued net asset method, an asset shortfall is determined when the economic value of the actual assets (generally higher than the net ledger assets) does not cover the economic value of the actual debts.
(282)
In order to determine an asset shortfall in the present case the Commission, with the assistance of its expert (141), verified as explained above that on 30 September 2005 the value of SNCM’s assets was not sufficient to pay off preferential and non-preferential creditors (including employees as classic debts).
(283)
The Commission takes the view that the valuation of net assets is a method currently used to value companies in the maritime transport sector. It considers, in addition, that that method is particularly appropriate in SNCM’s case since the reference shareholder’s only alternative to the sale is to put the company into voluntary liquidation.
(284)
As regards other valuation methods, in particular the present value method of unrestricted operating cash flows, the Commission considers that, having regard to the fact that that method presupposes that the company are continues to operate, which is not the case with SNCM, it is irrelevant to the present case.
(285)
The Commission chose the 30 September 2005 date as the reference date for the valuation of SNCM given that that was the date on which the choice between the acceptance of the takeover offer or the liquidation of the company was actually made, the selection of BCP having been decided on 27 September 2005.
(286)
The Commission observes in particular that SNCM’s shareholder, in collaboration with Ernst & Young, carried out a quantification of the cost of liquidation of the undertaking (the CGMF report cited above) on 30 September 2005 to which supplementary expert opinions were given by Oddo Corporate Finance and the firm Paul Hastings. The Commission notes that the Oddo-Hastings report cited above valued SNCM’s assets at EUR […] million.
(287)
As regards the valuation of the fleet held in its name (142), the gross market value of SNCM’s vessels had been valued at EUR […] million on 30 September 2005 by the specialist broker BRS, but the Oddo report valued SNCM’s fleet at EUR […] million after discount (143), brokerage commission (144) and legal uncertainty (145).
Table 4
Scenarios for valuation of the assets of SNCM on 30 September 2005
(EUR million)
Value of asset
Oddo report
Value of asset
Commission expert
Intangible asset
-
-
Property, Plant and Equipment
-
Fleet held in own name
[…]
[…]
-
Buildings (146)
[…]
[…]
Investments (147)
[…]
[…]
Fixed assets
[…]
[…]
Inventories
-
-
Advances and payments on account
-
-
Debtors clients
[…]
[…]
Other debtors (148)
[…]
[…]
Net cash
[…]
-
Prepayments and accrued income
-
-
Other assets
[…]
[…]
Total Assets
[…]
[…]
Sources: Oddo-Hastings report, report of the Commission expert.
(288)
From the table above it is clear to the Commission that the fleet of vessels constitutes the main element in the valuation of the undertaking. In that respect, the Commission expert considered, having carried out, where possible, a comparative analysis, that the discount applied to the gross market value of the vessels and the legal uncertainty were consistent. On that basis, it concluded that there were no arguments to reject the assessment of the value of the fleet drawn up by the French State.
(289)
As regards the discount, the Commission is of the opinion that its level is consistent with the discounts observed in sales of vessels in the event of compulsory liquidation. According to the Commission expert, the Régie des Transports Maritimes, a national Belgian company operating the Ostend-Ramsgate route, for example, sold two car ferries in 1997 with discounts estimated at 35 % to 45 %. More recently, the company Festival Cruises disposed of three cruise vessels at an average discount of 20 %. The discounts observed in similar cases are therefore in the region of the discounts applied by the French authorities in this case.
(290)
Concerning the legal uncertainty, since no comparable transaction has taken place on the market, the Commission considers that the arguments justifying the application of legal uncertainty are consistent with the narrowness of the market for vessels of a certain type designed for a fairly specific use.
(291)
The Commission notes, in addition, that its independent expert revised upwards the valuation of the investments, in particular that of the SNCM’s holding in CMN (of EUR […] million to EUR […] million). In that respect, having regard to the offer to buy out that holding by Stef-TFE at EUR […] million sent to the Commission in the present investigation, the Commission considers that the valuation of SNCM’s holding in CMN of EUR […] million is reasonable in the context of a company liquidation.
(292)
As regards the valuation of the other items of assets, the Commission expert did not raise any specific objection. It did not, however, accept the item ‘net cash’, since that item was in deficit. The Commission takes the view that in fact that item should be reclassified under SNCM’s liabilities.
(293)
Having regard to the adjustments made, the Commission values SNCM’s assets at EUR […] million on 30 September 2005.
(294)
The Commission notes that the French authorities quantify the amount owed as preferential debts at EUR […] million and at EUR […] million the amount owed under non-preferential debts (apart from additional redundancy payments).
(295)
As regards, in particular, social liabilities, the French authorities value the cost of the social plan under collective agreement at EUR […] million. The costs relating to the social plan were determined on an individual basis taking into account the type of contract (contract for an indefinite term and fixed-term contract), applicable staff regulations and collective agreements (seagoing staff, office staff and staff captain), seniority, rank and pay of each employee. That amount covers notice payments (EUR […] million), payments for leave taken with notice (EUR […] million), contractual redundancy payments (EUR […] million) and the Delalande contribution (EUR […] million) (149).
(296)
The cost of the social plan not covered by the agreement is assessed by the French authorities at EUR […] million. That social plan groups together all the accompanying measures related to SNCM’s legal and statutory obligations in redundancy matters (150) and the indirect costs related to the social plan under collective agreement (151).
(297)
The cost of termination of the principal operating contracts concerns, essentially, the calling of the bank guarantee of EUR […] million given to guarantee the proper performance by SNCM of its public service obligations, to which is added the penalty provided for by that agreement, equal to […] % of the reference financial compensation of EUR […] million for 2005, that is approximately EUR […] million in the event of fault of the delegatee.
(298)
So far as concerns the net liabilities related to the sale of the leased vessels (152), the French authorities state that, on the basis of certain assumptions (153), the net sale proceeds are valued, by the specialist broker BRS, at EUR […] million on 30 September 2005 after discount, brokerage commission and financial cost of porterage. Since the savings on tax and bank debts amount to EUR […] million, there remains a balance of bank debts relating to the leased vessels to be reimbursed of EUR […] million.
Table 5
Scenarios for valuation of the liabilities of SNCM on 30 September 2005
(EUR million)
Value of liabilities
Oddo report
Value of liabilities
Commission expert
Preferential debts including:
-
Social and tax debts
[…]
[…]
-
Financial debts guaranteed by assets (154)
[…]
[…]
Cost of social plan under a collective agreement
[…]
[…]
Cost of retired employees mutual benefit society (155)
[…]
[…]
Cost of liquidation process
[…]
[…]
Interim operating losses (156)
[…]
[…]
Paying off of preferential creditors
[…]
[…]
Unsecured debts (157)
[…]
[…]
Cost of social plan not covered by a collective agreement
[…]
[…]
Cost of termination of principal operating contracts
[…]
[…]
Additional cost related to disposal of leased vessels
[…]
[…]
Paying off of non-preferential creditors
[…]
[…]
Sources: Oddo-Hastings report, report of the Commission expert.
(299)
The Commission notes that social liabilities constitute the main element of SNCM’s liabilities. As regards the preferential social liabilities, that is to say the cost of the social plan, the Commission expert verified the formulae for calculating all the components of the plan on the basis of surveys and did not find any anomolies or errors. Having regard to that verification, the Commission considers the amount of EUR […] million put forward by the French authorities for the social plan under a collective agreement to be reasonable.
(300)
In respect of the interim operating losses, the Commission considers that the estimate is cautious in the light of the legislation, in particular Articles L.622-10 of the Commerce Code and 119-2 of Decree No 85-1388 of 27 December 1985 pursuant to which SNCM may be obliged by the Commercial Court having jurisdiction to continue its operations for a term of two months, renewable at the request of the prosecuting authority on account of its public service obligations.
(301)
So far as concerns the unsecured debts, the Commission expert did not raise any particular objection. However, it adjusted the amount of EUR […] million from the amount of EUR […] million resulting from a recalculation of the assets item ‘net cash’. The Commission considers that to be in line with the changes made to the valuation of SNCM’s assets.
(302)
In respect of the cost of the social plan not covered by a collective agreement (apart from additional redundancy payments), the Commission expert considers that the assessment of the cost of the legal proceedings should be reduced to EUR […] million instead of the EUR […] million given by he French authorities. On that point, although the Commission is of the view that it is certain that trades union organisations asked for the fixed-term contracts to be reclassified as contracts for an indefinite term (158), it considers, on the other hand, that the figure must relate only to employees with a fixed-term contract for whom that risk is almost definite (namely, […] fixed-term contracts). Given a gross monthly salary of EUR […] with an allowance of 9 months’ salary for the first […] fixed-term contracts and 6 months for the next […] contracts, the amount comes to EUR […] million.
(303)
So far as concerns the net liabilities related to the disposal of the leased vessels, the Commission considers that the assumptions underpinning that calculation are justified in particular because of GIE’s excessive regard for contractual formalities, which restricts any substitution of SNCM by third parties and makes tax relief subject to the operation of vessels under the French flag. In addition, it is also justified not to apply legal uncertainty to vessels operated under leasing agreements because those vessels were disposed of by the GIE’s creditor banks. Against that background, the Commission takes the view that it is reasonable to take into account the financial costs of porterage between 30 September 2005 and the date of actual disposal of the vessel.
(304)
In the light of the foregoing, the Commission is of the opinion that on 30 September 2005 SNCM’s preferential liabilities were EUR […] million and SNCM’s non-preferential liabilities EUR […] million.
(305)
In the light of the foregoing, the Commission considers that on 30 September 2005 the value of SNCM’s assets (namely, EUR […] million) was insufficient to pay off preferential creditors (EUR […] million) and non-preferential creditors (EUR […] million).
(306)
In the circumstances, in the absence of an action ‘en comblement de passif’ (see below), and having regard to recital 273 of this decision and the shortfall in assets, the cost of a liquidation of SNCM by CGMF is limited to the costs of additional redundancy payments, that is, EUR […] million.
(307)
It follows that the choice made by the French authorities to dispose of SNCM at the negative price of EUR 158 million compared to the minimum liquidation cost of EUR […] million may be considered to be consistent with the choice which a private group of undertakings in a market economy would have made.
10.2.2.2. Consequences of a compulsory liquidation of SNCM
(308)
The Commission also examined the argument of the French authorities that the State, as the majority shareholder, could be called upon ‘en comblement de passif’ in the event of the liquidation of the undertaking (see below). In that case, according to the French authorities, the calculation of the liquidation cost for the State shareholder must take into account national law, as accepted by the Commission in its ABX Logisitics decision (159), and must be determined on a case-by-case basis, taking account of the special features of the sector (160) and the circumstances of the case.
(309)
In the present case, the Commission notes that on 28 March 2006 the French authorities delivered to it documents attesting that SNCM’s shareholder had carried out research into the least costly solution for it by examining in parallel and from the outset two possibilities, namely the liquidation of the undertaking and its sale at a negative price.
(310)
On the basis of the expert’s reports cited above sent to the Commission, the French authorities submit that the total actual costs which the French Republic would have to bear as shareholder, through CGMF, amount to EUR […] and […] million on 30 September 2005. That estimate takes account, in particular, of the risk that the French State would be called upon ‘en comblement de passif’ if the court had had to consider it to be de facto managing SNCM. The French authorities consider that those risks must be taken into account in the calculation of the actual cost of a possible liquidation of SNCM.
(311)
Accordingly the question arises as to the assessment of the actual costs as a whole which France would probably have to bear as shareholder in the event of a liquidation of SNCM by the court in order to determine if, in the light of the possibility of being ordered to bear those costs and the extent of such an order (161), a well-informed private investor would have preferred to sell its subsidiary directly at a negative price of EUR 158 million rather than run that risk.
(a) A possible order against the State ‘en comblement de passif’
(312)
In French law, the authorised liquidator of a company in compulsory liquidation has the power to initiate an action for damages against the former directors of the company, known as an ‘action en comblement de passif’ where there is cancellation of a safeguard plan or receivership or compulsory liquidation (162).
(313)
The reason for the bringing of an action ‘en comblement de passif’ against the former directors of the insolvent company is the need to build up the company’s assets, which is one of the tasks entrusted to the authorised liquidator.
(314)
In several letters to the Commission, the French authorities submitted that a situation in which the State is ordered by a national court to make good the liabilities of the undertaking which it manages is a highly plaisible scenario and that it must be taken into account in the calculation of the actual cost of a possible liquidation of SNCM.
(315)
In its records of 28 February 2008, SNCM provided an expert’s report evaluating the consequences of an action ‘en comblement de passif’ against the French State. That report concluded that a commercial court hearing that case would very probably hold that the State was liable in that respect and would order it to pay SNCM’s social debts in their entirety.
(316)
In the present case, the Commission is of the view that, in the light of the SNCM’s stated asset shortfall (see above) and having regard to the possible civil liability arising on the part of the authorised liquidator in the event of failure to act under the law of 1985 and the creditors’ entitlement to bring an action since 2005, it is very likely that an action ‘en comblement de passif’ would be brought against the French State in the event of a liquidation of SNCM by the court (163).
(317)
The relevant legislation provides that the social debts of the company in liquidation may be made chargeable to its former directors at law or in fact, subject to the cumulative fulfilment of four conditions.
(i) Acknowledgment of the State as director at law or in fact of the undertaking in compulsory liquidation (164)
(318)
In the present case, the Commission notes that SNCM’s expert provided a detailed analysis leading to the conclusion that it is very likely that the French State would be described as de facto manager of SNCM. Essentially, the aforesaid expert’s report showed, in accordance with the relevant case-law (165), that the State had carried out actual acts as manager and director which did not manifestly fall within the administrative supervision required by law, and had done so over a long period. In particular, according to SNCM’s expert report, the State took decisions under its powers of supervision which it had itself set up, thereby misusing its powers of supervision to take decisions on behalf of the undertaking instead of the directors to whom the power to take those decisions falls. Moreover, it appears that SNCM’s management bodies did not in fact have any independence from the State in the management of the undertaking. Finally, the State assumed the role of SNCM’s management bodies by taking strategic decisions alone without informing those directors.
(319)
The Commission notes that the French authorities, in their records of 28 March 2008, did not have any reservations concerning the categorisation of the French State as de facto manager of SNCM. In their letter of 20 November 2006, the French authorities themselves state that the court would certainly categorise SNCM’s State shareholder as de facto director of the undertaking. However, it is clear that such a declaration, made in proceedings concerning State aid, cannot in itself suffice to prove satisfactorily that a court considered the national authorities as de facto directors of the undertaking which received the measures in question and, above all, the degree of probability of such an eventuality.
(320)
In the circumstances of this case, there is no need for the Commission to take any further view on the assessment of the evidence relied on by the French authorities, having regard to the conclusion reached by the Commission in section 10.2.2.1 above.
(ii) The existence of one or more acts of mismanagement by the French State, de facto managing the undertaking in compulsory liquidation
(321)
In the present case, the Commission notes that SNCM’s expert report referred, on the basis of a non-exhaustive list of facts, to a series of factors to show that the State mismanaged SNCM when acting as its de facto manager.
(322)
In particular, it is stated that the French State made errors relating to investments […] The State also committed numerous errors of management with regard to […].
(323)
In that respect, […] (166) In their letter of 30 April 2007, the French authorities described the risk of an order for damages against the State as very high, having regard to the […] criteria of categorisation of mismanagement as provided for in Article L.651-2 of the Commercial Code. However, it is clear that such a declaration, made in proceedings concerning State aid, cannot in itself suffice to prove satisfactorily that a court would have considered that the national authorities carried out the acts of mismanagement alleged and, above all, the degree of probability of such an eventuality.
(iii) The finding of a shortfall in assets
(324)
In the present case, the Commission states that, in its letter of 16 November 2006, the French authorities provided a valuation of SNCM’s shortfall in assets on the basis of the expert’s reports of CGMF and Oddo-Hastings cited above. The Commission notes that SNCM’s expert’s report on the action ‘en comblement de passif’ sent to the Commission in February 2008 takes as a basis those same reports to find that there is a asset shortfall in the event of the compulsory liquidation of the company. In particular, the Oddo-Hastings report points up an asset shortfall of EUR […] million at 30 September 2005, calculated as the difference between the value of SNCM’s assets (EUR […] million) and the value of the undertaking’s liabilities (preferential and non-preferential debts valued respectively at EUR […] million and EUR […] million.).
(325)
The Commission notes that, under the French legislation cited above, there is a shortfall in assets where the authorised liquidator of the company does not have sufficient assets at its disposal to pay off the creditors, whether or not they are preferential. In respect, in particular, of the social debts of the undertaking, the social liabilities of the company consist, at a minimum, of classic salary payables, that is to say those which originate directly in employment contracts, collective agreements or the law and are automatically entered by the authorised liquidator in the liabilities of the undertaking (167).
(326)
The Commission previously estimated the shortfall in assets of SNCM at EUR […] million at 30 September 2005.
(iv) The existence of a causal link between the mismismanagement and the state shortfall in assets
(327)
According to the French authorities, under French law, the applicant for an action ‘en comblement de passif’ does not have to determine the amount of the increase in liabilities caused by the director’s mismanagement. The director of a natural person may be declared liable, on the basis of Article L.624-3 of the Commercial Code, even if his act of mismanagement is only one of the causes of the shortfall in assets and may be ordered to bear in whole or in part the social debts, even if his mismanagement is the cause of only a part of them (168).
(328)
In this case, the Commission notes that SNCM’s expert refers to the link between the mismanagement and the stated asset shortfall as obvious. On the basis of the estimates submitted by that expert, the financial loss resulting from the non-exhaustive list of the State’s acts of mismanagement stated in recital 322 of this decision amounts to EUR […] million (169).
(329)
The French authorities […] (170).
(330)
Moreover, the Commission notes that the French authorities, in their records of 16 November 2006, 27 April 2007 and 28 March 2008 […] (171). The French authorities […] (172) The French authorities have themselves acknowledged, in their letter of 16 November 2005, that ‘it is clear that the State shareholder, which the court would certainly refer to as the de facto director of SNCM, limited liability company, would probably be ordered pursuant to Article L.615-2 to bear the shortfall in SNCM’s assets in its entirety’.
(331)
In the circumstances of this case, there is no need for the Commission to take any further view on the assessment of the evidence relied on by the French authorities, having regard to the conclusion reached by the Commission in section 10.2.2.1 above.
(b) The estimate of the total cost of the compulsory liquidation of SNCM
(332)
In the light of the foregoing, as the file currently stands, the Commission does not have to determine the actual economic cost of the shareholder’s liability.
(333)
In that respect, the Commission notes that, on the basis of Article L.624-3 of the Commercial Code, the director at law or in fact of the company in liquidation is ordered, in such circumstances, to pay all or part of the shortfall in assets established.
(334)
The Commission notes that the aforesaid article leaves the courts entirely at liberty to assess if there is any need to order the director to bear the social debts in whole or in part. In the light of the relevant case-law, it appears that the courts take into account the conduct of the director against whom proceedings are brought and adjust orders according to the facts proven.
(335)
As stated above, the French authorities consider that the French State would be called upon to bear a proportion estimated between […] % and […] % of the established shortfall in assets, that is, a range between EUR […] million and EUR […] million.
(336)
The Commission states that, in a situation similar to SNCM’s relating to the company Les Mines de Salsignes, a sub-branch of BRGM (public company of an industrial and commercial nature) (173), the commercial division of the Court of Cassation ordered BGRM and its subsidiaries, as de facto directors, to pay the entirety of the shortfall in assets jointly and severally with the other directors of the company Les Mines de Salsignes (174). The portion of the social debts chargeable to the company Coframines and BGRM and therefore, ultimately, to the State, was 73,6 %. As set out in that decision, the Court of Cassation noted that the management board was a dependent of the two bodies under consideration.
(337)
However, the Commission takes the view that the French authorities have not shown, in the light of the rules on State aid, in what respect the aforesaid acts of mismanagement of the State prejudicial to the undertaking are acts which any other private shareholder in a market economy might have carried out. In that regard, it must be stated that only such acts, duly proven, may be taken into account in order to determine whether, having regard to the likelihood of being ordered to bear those costs and to the extent of those costs (that is, the present net value of the likelihood of any such future order), a well-informed private operator would prefer to pay directly a negative price of EUR 158 million rather than run that risk. The view cannot be taken that a private investor would be led to carry out wrongful acts owing to considerations of a general rather than entrepreneurial nature (for example, for social or regional development purposes).
(338)
The Commission does not deny that, in certain exceptional cases, there is national legislation which enables third parties to bring proceedings against the shareholders of a liquidated company, in particular if those shareholders may be considered to be directors at law or in fact who have carried out acts of mismanagement prejudicial to the undertaking. However, although such a possibility exists under French law, the Commission considers that the French authorities have not sufficiently dispelled the Commission’s doubts in the present case concerning the arguments relating to the likelihood that, in the event of SNCM’s liquidation, the French State would be ordered to make good that company’s liabilities. It is not, however, necessary to reach a conclusion on that point in this decision in the light of the conclusion reached by the Commission in section 10.2.2.1 above.
(339)
According to the French authorities, in addition to the asset shortfall, having regard to the relevant case-law (175), a court would certainly find it necessary to order the French State to pay the additional redundancy payments (between EUR […] million and EUR […] million). According to the French authorities, the actual costs which the French State as shareholder would have to pay as a whole fall within an inclusive range of between EUR […] million and EUR […] million.
(340)
The French authorities state that, in recent judgments, French courts have ordered the director at law or in fact to pay, in addition to the asset shortfall, additional redundancy payments calculated on the basis of a social plan drawn up by the undertaking before it was put into liquidation.
(341)
The French authorities state in particular that, in the Aspocomp case, the French company Aspocomp SAS, 99 % subsidiary of the Finnish company Aspocomp Group Oyj, signed a company-level agreement on 18 January 2002 describing the conditions for indemnification of a social plan relating to 210 employees of a total of 550. That agreement described, in particular, the amount of compensation and additional payments as well as assistance for voluntary redundancy. Following a change in group strategy, the parent company Aspocomp Group Oyj decided on 21 February 2002 to stop financing its subsidiary Aspocomp SAS and thus caused the voluntary liquidation of the latter. That decision de facto prevented the subsidiary from meeting the commitments under the company-level agreement and led it to lay off all of its other employees.
(342)
In those circumstances, the judgment of the Court of Appeal of Rouen confirmed the judgment of the Evreux labour court and thus ordered the company Aspocomp Group Oyj, which had 99 % control of the management of its subsidiary, to pay: (i) the employees affected by the company-level agreement, the entire compensation and additional payments provided for in that agreement alone, as well as damages for redundancy without actual and serious basis and (ii) the employees laid off under the voluntary liquidation of Aspocomp equivalent payments given that, by not meeting the commitments made, the parent company had acted unfairly and in a culpably thoughtless manner.
(343)
In the present case, the Commission observes that, according to the supporting documents in the file, a negotiated social plan, based on the 2002 social plan and implemented in the spring of 2005, was suspended on 25 April 2005 by SNCM’s shareholder without consultation with the undertaking’s management. The Commission states, moreover, that the the social plan was drawn up prior to the decision of the State to sell SNCM.
(344)
The Commission takes the view that, had SNCM been liquidated, the employees of the undertaking would certainly have relied on the provisions of that social plan before the courts.
(345)
In order for such a step to be relevant in a case such as this one, the Commission should ascertain (i) whether a court would censure the Member State for having suspended the social plan in question without consulting the undertaking’s management (ii) the amount which the Member State could have been ordered to pay in that eventuality and (iii) the degree of probability of that eventuality (176).
(346)
The Commission notes that a judgment of the commercial division of the Court of Cassation, in which that court states that it would be prepared to grant an action in damages against a dominant company the wrongful conduct of which led to the downfall of the subsidiary, and as a result, collective redundancies (177), is to the same effect as the Aspocomp case-law.
(347)
The Commission notes, however, that the line taken by the judgment of the Court of Appeal of Rouen has so far not been reflected in other judgments of the same kind. The Commission therefore considers that the French authorities have not sufficiently dispelled the Commission’s doubts regarding the fact that SNCM’s shareholder would be at a reasonably certain risk of its liability being put in issue and of having to make additional redundancy payments on the basis of that case-law. It is not, however, necessary to reach a conclusion on that point in this decision in the light of the conclusion reached by the Commission in section 10.2.2.1 above.
10.2.2.3. Conclusion
(348)
The Commission takes the view, on the basis of the foregoing, that the choice to sell SNCM at a negative price of EUR 158 million is consistent with the choice which a private group of undertakings in a market economy would have made taking account of the social costs which a liquidation of the undertaking would entail.
(349)
The Commission based the above analysis only on the assumptions which it considered reasonable and sufficiently motivated. Those estimates lead to the view that the discrepancy between the scenario chosen by the French authorities and the alternative solution would be at least EUR […] million, which should more than cover a possible error in the estimates arrived at after analysis.
(350)
Further, the Commission is of the opinion that the negative price of EUR 158 million is the result of a commercial negotiation between the State and the private purchasers following an open, transparent, non-discriminatory and unconditional public selection procedure. In that respect, the Commission considers that that price, which is the best possible price, constitutes a market price.
(351)
In spite of the restrictions referred to in paragraph 284 of this decision, the Commission states that the Commission expert verified the valuation scenarios of SNCM on the basis of the present value method of unrestricted operating cash flows stemming from a report of HSBC bank commissioned by the French authorities. The Commission’s expert considers that HSBC’s calculations were made correctly. On the basis of the results of those simulations, it may be concluded that the price paid for SNCM is consistent with the value of the undertaking estimated on the basis of the present value method of unrestricted operating cash flows at the time of the transaction.
(352)
It follows from section 10.2.2.1 above, without any need to reach a conclusion on the aspects set out in section 10.2.2.2 above, that that measure does not confer any economic advantage on either SNCM or its private purchasers. Therefore the State’s capital contribution of EUR 158 million prior to the sale of the undertaking to private purchasers, that is to say, the negative sale price of EUR 158 million, does not constitute State aid within the meaning of Article 87(1) EC.
10.3. The capital contribution of CGMF of EUR 8,75 million
10.3.1. Legal framework
(353)
If intervention by the public authorities at issue takes place concurrently with significant intervention by private operators, under comparable conditions, the existence of an economic advantage may be automatically ruled out (178).
(354)
The Commission’s practice in previous decisions, confirmed by the Community judicature, automatically excludes the aid nature of a capital contribution by the State in such circumstances provided that three conditions are fulfilled:
-
The private intervention must come from economic operators. That is not the case with an acquisition of a holding by employees in the capital of the undertaking concerned (179),
-
The private intervention must be significant. That is not the case, for example, where such private intervention relates only to 3,3 % of the total amount involved (180),
-
The private intervention must also be concurrent with the public intervention. The Court has thus confirmed the Commission’s analysis that public contributions may constitute State aid when private investments in the same undertaking are made only after the allocation of the public contributions (181). The Commission accepts, however, sometimes to take account of private intervention which took place shortly after public intervention, in particular when the private investor has already signed a letter of intent at the time of the public intervention (182).
10.3.2. Application to the present case
(355)
The Commission notes, first, that the shares in SNCM were transferred to the economic operators BCP and VT. Following the transfer transaction, the State had to contribute concurrently a sum of EUR 8,75 million to the undertaking in order to maintain the 25 % holding in SNCM in accordance with its commitment in particular vis-à-vis the employees.
(356)
Next, the contribution of the French State of EUR 8,75 million must be compared to the contribution of the private purchasers, that is EUR 26,25 million. That distribution follows, as stated previously, from the commitment of the French authorities to maintain a 25 % holding in the undertaking concerned. Since the private intervention relates to 75 % of the total amount, the Commission considers it to be significant. Moreover the Commission notes, solely in the interest of completeness, that the private partners have a sound financial structure, that the acquisition of SNCM fits perfectly into their entrepreneurial strategy and that the business plan of those purchasers provides for a return to profitability for the end of 2009.
(357)
As regards, finally, the concurrent nature of the two capital contribution transactions, the Commission’s expert verified that that capital had been paid by all SNCM’s shareholders, including CGMF.
(358)
It was verified that, on 31 May 2006, the management board of SNCM stated that the two transactions cited above had been carried out. In particular, the related and concurrent increase in capital of all shareholders for the sum of EUR 35 million took place on 31 May 2006. It took place in two concurrent stages: (i) a first increase in capital of […] shares to which the purchasers subscribed in full, in cash and at nominal value (EUR […]), and (ii) a second increase in capital of […] shares (a quarter paid up) to which the purchasers ([…] shares, that is, EUR 26,25 million) and the French State ([…] shares, that is, EUR 8,75 million) subscribed in part, under the same conditions, namely subscription in cash for a nominal amount of EUR […].
(359)
The public and private capital contributions are therefore plainly concurrent.
(360)
In the light of the foregoing, the Commission considers that the criteria laid down by the case-law to exclude automatically the aid nature of the measure in question are fulfilled. The Commission therefore considers that the French State’s capital contribution of EUR 8,75 million does not confer any economic advantage on SNCM since that contribution was made in parallel to a contribution of private capital under comparable conditions in accordance with Community case-law.
(361)
In any event, the Commission is of the opinion that the rate of return of the State’s contribution, that is, […] % per annum, constitutes adequate long-term profitability for capital invested by a private investor.
(362)
In that regard, the Commission notes that the fixed yield of the State’s capital investment in SNCM exempts the latter from any exposure in respect of performance of the business plan since that yield is completely dissociated from the performance (upwards or downwards) of the undertaking. Accordingly, the grant of the public service delegation will not enable the State to increase the yield expected from its holding.
(363)
The Commission’s expert concluded that in terms of risks the French State’s capital contribtution bore more similarity to a bond at a fixed rate than to an investment in shares. It follows that the rate of return of […] % should be compared to the rate for bonds in the French private sector at the time of the transaction. According to the Commission’s expert, that rate was established at 4,15 % at the end of May 2006.
(364)
The Commission considers, finally, that the existence of the clause to cancel the sale of SNCM is not such as to call into question the principle of equal treatment of investors. That clause relates, in fact, to the entire sale of SNCM to private purchasers and not to the concurrent investment (EUR 35 million) by private investors (EUR 26,25 million) and the State (EUR 8,75 million) in the privatised SNCM.
(365)
In the light of the foregoing, the Commission finds that the measure at issue does not constitute State aid within the meaning of Article 87(1) EC.
10.4. Measures involving aid to individuals (EUR 38,5 million)
10.4.1. Legal framework
(366)
In order to determine whether a measure gives an undertaking an economic advantage, ‘it is necessary […] to establish whether the recipient undertaking receives an economic advantage which it would not have obtained under normal market conditions’ (183) or if the undertaking avoids ‘having to bear costs which would normally have had to be met out of the undertaking’s own financial resources, and thereby prevented market forces from having their normal effect’ (184).
(367)
The Court has consistently held that a normal charge is a charge which an undertaking must normally be able to bear as part of its day-to-day running or its normal activities (185). To be more precise, the Court stated that a reduction in social charges constitutes State aid when such a measure is ‘intended partially to exempt undertakings in a particular sector from the pecuniary social charges arising from the normal application of the general social security system when such an exemption is not justified by the nature or general scheme of that system’ (186). In that judgment, the Court clearly states that the existence of an economic advantage must be determined in relation to the social security system in general, thereby applying a logic similar to that used tax cases.
(368)
On 20 September 2001, the Court reaffirmed that approach: ‘an aid consists of a mitigation of the charges which are normally included in the budget of an undertaking, taking account of the nature or general scheme of the system of charges in question, whereas a special charge is, on the contrary, an additional charge over and above those normal charges’ (187).
(369)
Accordingly, in order to identify what constitutes an advantage in accordance with the case-law on State aid, it is crucial to determine the rule of reference or the common system applicable within a given legal system on the basis of which the advantage in question is to be compared (188). In this respect, the Court has also held that the determination of the reference framework is of particular importance in the case of tax measures since the very existence of an advantage may be established only in relation to ‘normal’ taxation, that is the tax rate in force in the reference geographical area (189).
(370)
Furthermore, it is established case-law that ‘for the application of Article 92 of the Treaty, it is irrelevant that the situation of the presumed beneficiary of the measure is better or worse in comparison with the situation under the law as it previously stood, or has not altered over time. […] The only question to be determined is whether, under a particular statutory scheme, a State measure is such as to favour “certain undertakings or the production of certain goods” within the meaning of Article 92(1) of the Treaty in comparison with other undertakings which are in a legal and factual situation that is comparable in the light of the objective pursued by the measure in question’ (190).
10.4.2. Application to the present case
(371)
It follows from the case-law and the Commission’s past practice (191) that, in order to rule out the aid nature of the measure in question, the Commission must ascertain that the measure does not exempt SNCM from having to pay charges arising out of its day-to-day operations, that is, in the present case, charges arising out of the normal application of social legislation applicable to the sector in respect of employment contracts.
(372)
In that respect, the Commission confirms that, in compliance with the memorandum of understanding signed by the parties, the escrow account may be used solely for the purpose of financing compensation paid to individuals whose employment contracts with SNCM have been terminated prematurely. Therefore, it is neither the intention nor the effect of those measures to make it possible for employees to leave who, without those measures, would have been able to remain the responsibility of SNCM.
(373)
The Commission also notes that the grant of that compensation to workers laid off after the sale of SNCM was approved by the State in the exercise of its public authority and not by the company.
(374)
Furthermore, the Commission notes that those additional social measures go beyond the compensation provided for by social legislation and the applicable collective agreements. The costs arising out of the application of the latter therefore continue to be borne in their entirety by SNCM.
(375)
Finally, the Commission observes that those additional social measures will be implemented if, once SNCM has been sold, the purchasers decide to reduce staff numbers. In other words, that compensation does not relate to the planned staff reductions provided for under the 2002 restructuring plan.
(376)
Therefore, the Commission is of the opinion that the cost of the additional social compensation does not overlap either with the cost of the social plans borne by the State which were in existence prior to the transfer, or with the social costs estimated previously in the event of the compulsory liquidation of SNCM.
(377)
Accordingly, the additional social measures do not constitute charges arising out of the normal application of the social legislation applicable to cases where employment contracts have been terminated.
(378)
For the sake of completeness, the Commission notes that, even when the amount of EUR 38,5 million is added to the State’s capital contribution of EUR 142,5 million, the adjusted negative selling price of EUR 196,5 million is still well below the cost of compulsory liquidation of SNCM (see point 3 of this decision).
(379)
In light of the foregoing and in accordance with its previous decisions (192), the Commission considers the implementation by means of public funds of additional social measures in favour of persons laid off, without the measures in question relieving the employer of the normal charges it has to bear, to be a matter for the Member States within the scope of their social policy, and does not constitute direct aid within the meaning of Article 87(1) EC. The Commission considers that it does not constitute indirect aid either, as it only benefits staff after they have been laid off.
10.5. The balance of EUR 22,52 million notified as restructuring aid
(380)
In light of the foregoing and in accordance with recital 258 of this decision, the amount of the subsidy to be assessed as State aid other than public service compensation is EUR 22,52 million (193) and represents part of the capital injection notified by the French authorities in 2002.
(381)
The Commission finds that that amount confers on SNCM a selective economic advantage and, consequently, that the subsidy in question constitutes State aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty.
10.5.1. Compatibility of the measure with the Community Guidelines on rescue aid and restructuring aid
(382)
The measure in question was notified in 2002 by the French authorities in accordance with the 1999 Community Guidelines on rescue aid and restructuring aid (194).
(383)
For the purposes of assessing restructuring aid for shipping companies (195), the Community guidelines on State aid for maritime transport refer back to the above-mentioned Guidelines. Under point 19 of those Guidelines, ‘the only basis whereby aid for rescuing or restructuring firms in difficulty can be deemed compatible is Article 87(3)(c)’.
(384)
As regards the compatibility of State aid for restructuring with Article 87(3)(c) EC, according to the case-law, the Commission’s decision must state the reasons why it considers the aid to be justified having regard to the conditions laid down in the Guidelines, in particular, the existence of a restructuring plan, satisfactory demonstration of long-term viability and the proportionality of the aid in the light of the recipient’s contribution to it.
(385)
In order to be eligible for restructuring aid, the firm must qualify as a firm in difficulty within the meaning of the 1999 Guidelines (196).
(386)
In the present case, the Commission reiterates that this criterion was ascertained in its decision of 17 July 2002 on rescue aid for SNCM (197) and in its decision of 19 August 2002 initiating the formal investigation procedure against the recapitalisation plan on the basis of SNCM’s annual accounts for 2001.
(387)
For the purpose of this decision, the Commission has verified that SNCM satisfied the condition in question on the basis of the company’s annual accounts for 2002. Accordingly, the company’s capital (excluding regulated provisions) (198) is still negative: EUR - 26,5 million in 2002 as opposed to EUR - 30,7 million in 2001. That level reflects the disappearance of more than half of the company’s share capital, more than a quarter of which disappeared during the last 12 months following the notification, thus confirming the sufficient but non-obligatory condition described in point 5(a) of the Guidelines.
(388)
Besides that trend in the share capital, the Commission notes, inter alia, that
-
between 2001 and 2002, pre-tax losses increased from EUR - 5,1 million in 2001 to EUR - 5,8 million in 2002, with net losses in 2002 reduced only through the sale of a number of ships,
-
SNCM’s cash flow decreased to EUR 35,7 million at the end of 2002 from EUR 39,2 million at the end of 2001,
-
net financial debt, excluding leasing, increased from EUR 135,8 million in 2000 to EUR 144,8 million in 2002,
-
financial charges (interest and similar charges) increased from EUR 7 million in 2000 to EUR 9 503 million in 2002.
(389)
Moreover, the French authorities have confirmed to the Commission that the banks are now refusing to lend money to the company because of its indebtedness, even though SNCM has proposed to put up its newest vessels, free from mortgages or other burdens, as security.
(390)
Finally, the public service delegation contract does nothing to change that analysis. While the contract will certainly enable SNCM, in conjunction with the success of the restructuring plan, to attain positive operating results, the fact remains that its acute lack of capital, its growing indebtedness and the cost of operational measures under the restructuring plan are expected, after a certain period of time, to result in the insolvency of the company.
(391)
In light of the foregoing, the Commission takes the view that SNCM satisfies both the condition laid down in point 5(a) of the Guidelines and the condition laid down in point 6. The Commission therefore notes that, in 2002, SNCM was a firm in difficulty within the meaning of the Guidelines.
(392)
According to the 1999 Guidelines, aid is granted on condition that a restructuring plan, to be validated by the Commission, is implemented. As indicated in paragraph 79 of the decision in 2006 to extend the formal investigation procedure and in view of the fact that the Commission did not consider the measures implemented after the 2002 notification to constitute State aid, the Commission notes that the compatibility of the capital injection of EUR 22,52 million with the 1999 Guidelines must be examined on the basis of the 2002 restructuring plan. ‘It is necessary to place oneself in the context of the period during which the financial support measures were taken in order to […] refrain from any assessment based on a later situation’ (199).
(393)
On the basis of the information provided by the French authorities, the Commission notes that, even though the 2002 restructuring plan envisaged a return to profitability by 2003 due to measures introduced gradually in 2002 and 2003 in particular, the fact remains that SNCM regained a ‘adequate’ level of equity capital only around 2005-2006. Accordingly, the Commission sets 31 December 2006 as the end of the restructuring period.
(394)
The return to profitability of services between Marseilles and Corsica is expected in the short term and services to the Maghreb are already profitable. Only services from Nice remain more uncertain but their relative importance is diminishing and the early depreciation of the Liamone in 2001 will make it possible to turn the company around to positive results on that route. Moreover, the Commission accepts the argument that a presence, even a reduced one, from Nice remains necessary for the company’s position on the market as a whole. Redeployment to the Maghreb will help to reduce the company’s dependence on its traditional routes and should also help it to restore viability in view of […].
(395)
With regard to long-term viability, that is, beyond the term of the current public service delegation contract, the Commission takes the view that implementation of the plan should make it possible for the company to face competition effectively when contracts are renewed. Finally, it notes that, even if there is a partial loss (a car ferry), that contract should enable the company to maintain positive results. If the loss of that contract should lead to a 40 % or higher reduction in company revenue in its traditional market, as envisaged in another scenario, the Commission believes that that would bring about a situation which few restructuring plans, with or without public support, could remedy, and that it is premature to envisage it at this stage.
(396)
As the market study makes ‘realistic assumptions as to future operating conditions’, the Commission considers the study to be a serious one and to be a sound basis for scenarios of company growth.
(397)
The Commission observes that in order to help the company restore its viability, the restructuring plan sets out to achieve greater viability mainly by implementing internal measures such as better control of its production costs and better productivity. Moreover, if SNCM’s financial situation is improved by redeploying its activities on services to the Maghreb in view of the growth prospects of that market, the 2002 restructuring plan also contains measures aimed at withdrawing certain activities, in particular of its Italian subsidiary Corsica Marittima.
(398)
The Commission considers that the impact of the measures contained in the notified plan and the success of that plan are not dependent on market trends, except for the increase of services to the Maghreb which corresponds above all to a return to the position which SNCM had until the mid-1990s.
(399)
Moreover, the Commission notes that the restructuring plan takes account of the situation relating to and foreseeable changes in supply and demand on the relevant product market, with scenarios reflecting best-case, worst-case and intermediate assumptions and SNCM’s specific strengths and weaknesses.
(400)
Finally, the Commission believes that the restructuring plan proposes a transformation of SNCM so that it can cover all its costs, including depreciation costs and financial charges, once the restructuring has been completed.
(401)
In light of the foregoing, the Commission notes that, on the basis of the information available at the time at which the financial support measures were taken, the criterion relating to the viability of the company has been satisfied.
(402)
According to point 35 of the Guidelines, measures must be taken to mitigate as far as possible any adverse effects of the aid on competitors. Otherwise, the aid should be regarded as ‘contrary to the common interest’ and therefore incompatible with the common market.
(403)
In the present case, such a condition should be implemented by limiting the presence which the company can enjoy on its traditional market, namely services to Corsica, which is also the market in which it faces competition from companies established in the Community, which is not the case for services to the Maghreb.
(404)
The Commission is of the opinion that there is no excess capacity on services by sea to Corsica in view of the highly seasonal character and the significant growth in traffic. The Commission also notes that the average occupancy rate on ships of SNCM’s main competitor is lower than that of the public company. As there is no excess capacity on the market within the meaning of the Guidelines, there is no need to contribute to its improvement. The sale of ships - rather than their demolition - therefore constitutes a reduction in capacity admissible under the Guidelines.
(405)
The compulsory limitation or reduction of the company’s presence on the relevant market or markets in which the company operates effectively represents a compensatory measure in favour of competitors. The measure should be in proportion to the distortive effects which the aid will cause or is likely to cause.
(406)
The restructuring plan significantly reduces the firm’s presence on its market to the direct benefit of its competitors, due to the implementation of the following:
-
the closure of the Corsica Marittima subsidiary (82 000 passengers in 2000) which was responsible for services between Italy and Corsica, and thus the withdrawal of the SNCM group from the market relating to services between Italy and Corsica,
-
the virtual withdrawal by SNCM of services between Toulon and Corsica, a market which in 2002 accounted for as many as 460 000 passengers,
-
the limitation of the total number of available seats and the number of round trips operated by SNCM each year from 2003, specifically on services between Nice and Corsica,
-
the sale of four ships.
(407)
Throughout the Gulf of Genoa and from Toulon, SNCM is reducing the services it offers by more than one million seats a year compared with 2001, that is by more than half, which is to the immediate benefit of its competitors, even though it is those services which have the strongest growth.
(408)
Despite the considerable scope of those measures, they were supplemented by an obligation on SNCM not to finance, during the restructuring period, any new investments other than the costs included in the restructuring plan for redeploying activities to the Maghreb.
(409)
In the light of the foregoing, the Commission notes that the criterion relating to the avoidance of undue distortions of competition is satisfied.
(410)
The amount of the aid must be limited to the strict minimum needed to enable restructuring to be undertaken in the light of the existing financial resources of the company, its shareholders or the business group to which it belongs, without thereby jeopardising its chances of restoring viability.
(411)
In its Decision of 19 August 2002, the Commission expressed misgivings about the method of calculation submitted by the French authorities in order to determine the amount of aid. Notwithstanding the additional explanations supplied by France, the Commission has made its own assessment.
(412)
Indeed, with regard to the approach adopted by the French authorities, namely, an approach based on the capital/debt ratio, the Commission believes that:
-
the panel of five companies used by the French authorities is not sufficiently representative of the maritime cabotage sector,
-
the 79 % capital/debt ratio produced by this panel of companies is in fact in no way a reliable indicator of a company’s health,
-
the French authorities have not explained what exactly is covered by the amount of financial debts of those five companies and therefore cannot guarantee that that data is consistent with the amount of SNCM’s indebtedness as stated in the restructuring plan,
-
the French authorities have not shown that the 79 % capital/debt ratio emerging from that panel of companies is properly taken into account for the period 2002-2007 in the financial model included in the restructuring plan.
(413)
The Commission is critical of the other approaches put forward by France to demonstrate that the capital provided was limited to a minimum, and doubts their relevance (200).
(414)
The Commission takes the view that the primary aim of the capital injection should not be to increase the company’s equity (simple financial restructuring) but to help the company to move from its monopoly position under the 1976 agreement to a competitive position. This is why the Commission is reluctant to base the level of aid on the method adopted by the French authorities, as it is difficult to specify the appropriate level of SNCM’s capital. The Commission points out that by adding or removing certain companies from the panel chosen by the French authorities, the average capital/debt ratio may vary significantly.
(415)
The Commission is of the view that the restructuring aid can cover the costs of the various restructuring plan activities required as a result of the changes in the company’s legal and competitive environment (operational restructuring). With regard to the costs associated with the operational restructuring measures, the Commission bases its decision on the figure of EUR 46 million (see recital 55 of this decision) (201).
(416)
As the calculation should be an accurate estimate of SNCM’s need for aid, the Commission reiteriates that ‘it is necessary to place oneself in the context of the period during which the financial support measures were taken in order to […] refrain from any assessment based on a later situation’ (202).
(417)
In the present case, the Commission notes, having regard to point 40 of the Guidelines, that significant sales of essentially naval assets amounting to EUR 26,25 million in net proceeds from associated debts (203) occurred between 18 February 2002, the date on which the restructuring aid was notified by the French authorities, and 9 July 2003, the date on which the Commission issued its decision to approve the restructuring aid.
(418)
Nevertheless, those sales are not enough to restore viability to SNCM, whose financial situation remains characterised by significant liabilities (EUR 19,75 million) at the end of that operation. As SNCM is unable to obtain a bank loan (even if it proposes its newest vessels, free of mortgages or other burdens, as a mortgage guarantee) the Commission therefore considers that the company is not able to find other internal resources to finance its restructuring.
(419)
Having regard to the foregoing, the Commission therefore reaches the conclusion that the sum of EUR 19,75 million is justified as a means of restoring the company’s viability in the short term.
(420)
The Commission finds therefore that, of the EUR 22,52 million of restructuring aid originally notified, only EUR 19,75 million can be justified on the basis of SNCM’s cash-flow requirements and of the sales of assets carried out by 9 July 2003, subject to inclusion of the proceeds from asset disposals (see below) imposed by the Commission in its 2003 decision in addition to the disposals included in the restructuring plan.
(421)
The Guidelines (204) provide that a company which in the past has already benefited from restructuring aid cannot normally receive such aid a second time during the ten years following the end of the restructuring period. Among the forms of aid already allocated to SNCM, there is no restructuring aid. This is in fact SNCM’s first restructuring programme since its inception in 1976.
10.5.2. Continuation of compensatory measures
(422)
As suggested by the Court in its 2005 judgment and set out in point 137 of the 2006 extension decision, the fact that the aid amount validated under the 1999 Guidelines was subject to a downward adjustment raises the question as to the continuation of compensatory measures imposed by the Commission in its 2003 decision.
(423)
In its 2003 decision the Commission approved a capital injection of EUR 76 million under the 1999 Guidelines subject to the following conditions (205):
(i)
to refrain, until 31 December 2006, from acquiring new ships and signing contracts for building, ordering or chartering new or refurbished ships;
(ii)
to use, until 31 December 2006, only the 11 ships already in SNCM’s possession;
(iii)
to dispose of all its direct and indirect holdings in Amadeus France, Compagnie Corse Méditerranée, Société Civile Immobilière (SCI) Schuman, Société Méditerranéenne d’Investissements et de Participations, SOMECA;
(iv)
to refrain, until 31 December 2006, from pursuing a fares policy in respect of published fares intended to offer lower fares than those of each of its competitors for equivalent destinations and services and identical dates;
(v)
to limit, until 31 December 2006, the annual number of round trips on the various sea links to Corsica.
(424)
The Commission expert has verified that all the conditions laid down in the 2003 Commission decision were implemented.
(425)
It confirmed that the conditions relating to the acquisition of ships was respected (see condition (i) above). It should be noted at this point that the Superfast, renamed the Jean Nicoli, was acquired by VT and leased to SNCM from February 2007, that is, after the end of the period stipulated in the 2003 decision (206).
(426)
As regards the use of SNCM’s existing fleet (condition (ii) above), the Commission expert confirmed that SNCM had maintained its fleet of 10 ships, that is to say, one unit less than the limit of 11 ships imposed by the 2003 decision, following the replacement of the Aliso by the Asco in 2004 (207) and the disposal of the Asco on 24 May 2005.
(427)
With regard to the replacement of the Aliso by the Asco, the Commission notes that the Asco and the Aliso are ‘sister ships’, that is twin vessels built using the same plans and by the same shipyard. They have exactly the same size, shape and capacity. The Commission finds that the swap of the two ships does not result in an increase in SNCM’s capacity. The Commission also notes that the composition of SNCM’s authorised fleet may only be modified for reasons beyond SNCM’s control. In the present case, the Commission is of the opinion that the problems which SNCM encountered in disposing of the Asco were beyond the company’s control. The Commission considers that if SNCM had found a buyer for the Aliso instead of the Asco, the sale of the Aliso would have had the same effect on the Company’s capacity as the sale of the Asco and that the French authorities would have complied with the restructuring plan with regard to the sale of four vessels from SNCM’s operational fleet.
(428)
Furthermore, the expert stated on the basis of accounting records that all disposals of assets imposed by the 2003 decision (condition (iii) above) had been effected. The net proceeds of the disposals amount to EUR 5,02 million (208). The Commission points out that, in addition to the disposals contained in the 2002 restructuring plan or imposed by the 2003 decision, SNCM effected other disposals (209) which have been verified by the Commission expert and which generated net proceeds of EUR 12,6 million.
(429)
With regard to the condition to refrain from price leadership (210), the Commission expert has verified that SNCM has an internal procedure to ensure that that condition is met. The expert also examined how SNCM applied that condition on its various services during the period from 16 March 2005 to 31 December 2006 (211). On the basis of that examination, the Commission expert concludes that, in […] % of cases, the tickets issued by SNCM were in compliance with condition (iv). The Commission notes that, based on the information provided by the French authorities, SNCM still applies conditions (iv) and (v) today even though the 2003 decision only required it to do so until 31 December 2006.
(430)
As for condition (v), the expert confirmed that SNCM had complied with the number of crossings during the 2005 and 2006 financial years. However, the company had exceeded the standard maximum number of seats available on crossings departing from Marseilles in 2005 and 2006 and, to a very slight extent, the maximum number of linear metres offered on crossings departing from Toulon in 2005 and 2006 and from Marseilles in 2006.
(431)
With regard to the last point, the Commission notes, however, that exclusive cabin occupancy per family makes it difficult to estimate accurately the extent to which the standards were exceeded. That single factor should not therefore result in SNCM’s being considered to have failed to meet the conditions imposed upon it by the 2003 decision.
(432)
In the light of the foregoing, the Commission concludes that SNCM implemented the compensatory measures imposed by the 2003 decision.
10.5.3. Conclusion
(433)
The Commission observes that SNCM has complied with almost all the compensatory measures in the 2003 decision. In view of the large reduction in the amount of aid approved under the 1999 Guidelines compared to the amount approved in 2003 (the amount in question having led the Commission to impose the abovementioned conditions), the Commission does not deem it necessary to impose additional conditions or requirements to avoid a distortion of competition which would be contrary to the common interest.
(434)
In the light of the foregoing and taking into account the precise amount of the net proceeds of the disposals on the date on which the 2005 decision was adopted, the Commission considers the State aid granted in the form of a capital contribution of EUR 15,81 million (212) to be compatible pursuant to Article 87(3)(c) EC.
11. CONCLUSION
(435)
In conclusion, the Commission considers that the measures which are the subject of this decision do not constitute aid under Article 87(1) EC or is aid compatible with the common market.
(436)
The Commission calls upon France to:
-
inform the Commission as soon as possible, and not later than 15 working days after the date on which this decision is received, of the elements which it believes should be covered by the obligation of professional secrecy provided for in Article 25 of Regulation (EC) No 659/1999,
-
inform the recipient of the aid of this decision as soon as possible, without divulging, where appropriate, any elements which it considers to be covered by professional secrecy, of which communication to the recipient of the aid could be harmful to some interested parties, and indicate in the version transmitted, where appropriate, any other elements which it deems to be covered by professional secrecy and which it has divulged.
(437)
The Commission reminds France that, under the guidelines, further restructuring aid cannot normally be considered, save in exceptional and unforeseeable circumstances for which the company is not responsible, during the 10 years following the end of the restructuring period, that is to say in this case 31 December 2006,
HAS ADOPTED THIS DECISION:
Article 1
The compensation of EUR 53,48 million for public service obligations paid by the French State to SNCM for the period 1991-2001 constitutes unlawful State aid for the purpose of Article 88(3) of the EC Treaty but is compatible with the common market under Article 86(2) thereof.
The negative sale price of SNCM of EUR 158 million, the EUR 38,5 million in social measures aimed at employees and borne by CGMF, as well as the related and concurrent recapitalisation of SNCM by CGMF for the sum of EUR 8,75 million do not constitute State aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty.
The EUR 15,81 million in restructuring aid operated by France to benefit SNCM constitutes illegal aid within the meaning of Article 88(3) of the EC Treaty but is compatible with the common market under Article 86(2) thereof.
Article 2
This Decision is addressed to the French Republic.
Done at Brussels, 8 July 2008.