ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. května 2008
o podporách poskytnutých Francií Fondu pro předcházení nepředvídaným rizikům v odvětví rybolovu a rybářským podnikům (státní podpora C 9/06)
(oznámeno pod číslem K(2007) 5636)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2008/936/ES)
KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 88 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
po vyzvání zúčastněných stran k podání připomínek v souladu s uvedeným článkem,
vzhledem k těmto důvodům:
1. ŘÍZENÍ
(1)
Komise se prostřednictvím různých informací dozvěděla o existenci fondu určeného k vyrovnávání vysokých nákladů na palivo pro rybářské podniky ve Francii od roku 2004. Podle těchto informací bylo oficiálním účelem tohoto fondu s názvem Fond pro předcházení nepředvídaným rizikům v odvětví rybolovu (FPAP) dorovnat krátkodobé výkyvy ceny paliva využívaného v rybolovu, ale ve skutečnosti bylo jeho cílem umožnit těmto podnikům získat v porovnání s tržní cenou jednoznačně nižší cenu paliva.
(2)
Na začátku bylo zjevně stanoveno, že tento fond má fungovat pouze díky příspěvkům profesních organizací. Princip fungování by byl jednoduchý: fond by platil část nákladů na palivo převyšující referenční cenu za litr a protihodnotou měly podniky vkládat příspěvky do FPAP v době, kdy by cena paliva poklesla pod tuto referenční cenu. Tímto způsobem by se dosáhlo rovnovážného financování systému bez podpory z veřejných prostředků.
(3)
Jelikož však tržní cena paliva zůstávala stále velmi vysoko nad referenční cenou, Komise došla k závěru, že fungování FPAP bylo možné pouze díky finanční podpoře státu a že tato finanční podpora představuje státní podporu ve smyslu článku 87 Smlouvy o ES.
(4)
Dne 25. srpna 2005 požádala Komise Francii, aby jí ke dni 5. září 2005 sdělila, zda byla státem přijata či plánována konkrétní opatření, jak čelit zvýšeným nákladům na palivo. Komise mimo jiné připomínala, že pokud tato opatření zahrnují státní podporu, je nutno je v souladu s čl. 88 odst. 3 Smlouvy oznámit Komisi.
(5)
Vzhledem k tomu, že nedošla žádná odpověď, požádala Komise v souladu s článkem 10 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 (nyní 88) Smlouvy o ES (1), dne 21. září 2005 Francii, aby jí ve lhůtě tří týdnů poskytla informace o tomto fondu, aby mohla Komise posoudit, zda se zde skutečně jednalo o státní podporu a případně zda byla tato podpora slučitelná či neslučitelná se společným trhem.
(6)
Na žádost Komise ze dne 25. srpna 2005 odpověděla Francie dne 7. října 2005, kdy uvedla, že „ve Francii nebylo za účelem čelení potížím způsobeným nedávným značným navýšením cen paliva provedeno žádné opatření týkající se režimu státní podpory.“ Francie nicméně uvedla, že podněcovala „postup zahájený profesními organizacemi“ spočívající ve vytvoření fondu pro předcházení nepředvídaným rizikům v odvětví rybolovu. V tomto dopise nebyla uvedena žádná zmínka o peněžních zálohách schválených státem. Naopak z odpovědi francouzských orgánů implicitně vyplývalo, že financování fondu spravovaného profesními organizacemi se výlučně opíralo o sdružené finanční schopnosti členů.
(7)
Dne 21. října 2005 připomněla Komise francouzským orgánům svoji formální žádost ze dne 21. září 2005 o informace týkající se FPAP a poskytla jim novou dvoutýdenní lhůtu.
(8)
Jelikož Francie neodpověděla ve stanovených lhůtách, rozhodla se Komise v souladu s výše uvedeným čl. 10 odst. 3 vystavit Francii příkaz k poskytnutí informací potřebných pro toto posouzení. Tento příkaz ze dne 5. prosince 2005 byl úředně oznámen dne 6. prosince 2005 s třítýdenní odpovědní lhůtou.
(9)
Francie odpověděla dopisem ze dne 21. prosince 2005, který Komise obdržela dne 27. prosince 2005. Tento dopis se odvolával na předchozí odpověď ze dne 6. prosince obdrženou dne 8. prosince, neboli odpověď zaslanou po dopisu Komise ze dne 21. září 2005 (viz 5. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí). Těmito dvěma dopisy informovala Francie Komisi o stanovách FPAP a třech úmluvách týkajících se poskytnutí státní vratné zálohy fondu FPAP.
(10)
Po posouzení těchto odpovědí a k nim přiložených dokumentů informovala Komise dne 8. března 2006 Francii o svém rozhodnutí zahájit v souladu s čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES a článkem 6 nařízení (ES) č. 659/1999 formální vyšetřovací řízení.
(11)
Rozhodnutí Komise o zahájení formálního vyšetřovací řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie dne 19. dubna 2006 (2). Komise vyzvala zúčastněné strany k předložení připomínek k dotčeným opatřením ve lhůtě jednoho měsíce.
(12)
Francie oznámila své připomínky prostřednictvím dopisu ze dne 21. dubna 2006 ve formě sdělení svých orgánů. Toto sdělení bylo doplněno odůvodněním, které bylo zřejmě původně určeno k vnitřnímu použití; toto odůvodnění vysvětluje stanovisko, které je nutno zaujmout vůči argumentům Komise.
(13)
Ve svém faxu ze dne 17. května 2006 vyjádřila kancelář Ménard, Quimbert et associés, advokáti z Nantes, (dále jen MQA), přání dodatečně předložit připomínky k fondu FPAP a požádala, aby jí byla za tímto účelem poskytnuta lhůta. Komise souhlasila s prodloužením lhůty o dva týdny. MQA poté cestou běžného dopisu ze dne 17. května, který Komise obdržela 23. května, předala spis s hlavičkou Coopération Maritime podepsaný panem de Feuardentem, generálním tajemníkem FPAP, a datovaný dne 18. května. Třetí dopis od MQA stále ze dne 17. května, který Komise obdržela dne 14. června, obsahoval „novou verzi [jejích] připomínek po opravách několika písařských chyb“; ve skutečnosti se jednalo o dokumenty, které ještě nebyly předány Komisi a které představovaly doplňující připomínky k výše uvedenému spisu pana de Feuardenta, doplněné o řadu dokumentů týkajících se fungování FPAP (stanovy, návod, informační poznámky, daňové zacházení s příspěvky, společný jmenovací dopis Všeobecné finanční inspekce a Všeobecné inspekce pro zemědělství a rybolov). A konečně poslední dopis MQA ze dne 12. června 2006 zaslaný v tentýž den Komisi faxem, který navazoval na dopis MQA ze dne 19. května „chybně datovaný ze dne 17. května, ve kterém [vám] byly zaslány připomínky pana de Feuadenta, generálního tajemníka Konfederace pro spolupráci, vzájemnost a námořní prostředky, ze dne 18. května 2006“, obsahoval stejné doplňující připomínky jako třetí dopis ze dne 17. května, ale bez příloh.
(14)
Dne 14. června 2006 informovala Komise Francii o třetím dopise MQA ze dne 17. května 2006 (verze oznámená jako opravená o písařské chyby) a posledním dopise MQA ze dne 12. června 2006 s žádostí, aby jí byly připomínky Francie doručeny do jednoho měsíce. Dne 12. července 2006 požádala Francie o prodloužení lhůty až do 1. září. Dne 18. července 2006 schválila Komise dodatečnou jednoměsíční lhůtu. Dne 26. září 2006 Francie odpověděla, že si nepřeje vznést žádnou zvláštní připomínku, ale uvedla, že dopis MQA ze dne 17/19. května 2006 neodpovídá připomínkám pana de Feuardenta. Dne 9. října 2006 předala Komise Francii detailní soupis dopisů obdržených od MQA a požádala ji, aby do deseti dnů potvrdila, že francouzské orgány věděly o spisu pana de Feuardenta. Francie odpověděla dne 23. října 2006 s tím, že neměla k dispozici tento spis, který byl Francií předtím zmíněn pouze proto, že o něm byla zmínka v dopise [od MQA] ze dne 12. června. Vzhledem k tomu, že Francie prohlásila, že tento dopis neobdržela, Komise jí ho oficiálně předala dne 27. října 2006 a požádala ji, aby jí případné připomínky předala nejpozději do 15. listopadu.
(15)
Dne 27. listopadu 2006 informovala Francie Komisi, že k tomuto spisu nemá zvláštní připomínky.
2. POPIS
2.1 Představení FPAP a jeho aktivit
(16)
FPAP byl zřízen podle francouzského zákona ze dne 21. března 1884 ve znění zákona ze dne 12. března 1920 v podobě profesního odborového svazu. Návrh stanov byl schválen ustavující valnou hromadou, která se konala dne 10. února 2004, a stanovy jako takové nesou datum ze dne 9. dubna 2004.
(17)
Podle těchto stanov (článek 4) byl tento odborový svaz zřízen na období 99 let. Sídlem byla stanovena Paříž, 24, rue du Rocher, což je shodná adresa s Konfederací pro spolupráci, vzájemnost a námořní prostředky (dále jen „Námořní spolupráce“).
(18)
Podle článku 7 jsou zakládajícími členy Námořní spolupráce, ústředí nákupu a rozvoje CECOMER, družstevní společnost maloobchodníků, která je ve skutečnosti nákupním ústředím pro námořní družstva, jejichž úkolem je především zásobování rybářských podniků provozním materiálem a nástroji, středisko pro řízení drobného rybolovu a dvě právnické osoby z oblasti rybolovu. Ustavující valná hromada ze dne 10. února 2004 určila těchto pět zákládajících členů za členy správní rady FPAP až do řádné valné hromady, která se má konat v roce 2007. Takto se z FPAP stává zastoupení odvětví rybolovu a organizací, které jsou s ním ekonomicky svázány (námořní družstva, ústředí nákupu, střediska pro řízení rybolovných podniků).
(19)
Žadatelé o členství musí prokázat, že se jejich činnost týká rybolovu; nicméně odborový svaz může do svého středu přijmout „jakoukoliv jinou osobu, připravenou poskytnout odborovému svazu svoji morální podporu“ za podmínky, že počet zaměstnanců této kategorie členů nepřekročí 5 % počtu členů odborového svazu. Francie ve svém dopise ze dne 6. prosince 2005 upřesnila, že FPAP má 2 013 členů a 2 385 lodí představujících 30 % francouzského loďstva.
(20)
Článek 2 stanov stanoví: „Účelem odborového svazu je rozvoj produktů, které mají podnikatelům v oblasti rybolovu umožnit čelit následujícím rizikům: kolísání cen nafty, znečištění moří nebo sanitární rizika týkající se znečištění, uzavření kvót nebo výrazné omezení rybolovných práv, tržní riziko. Název svazu zní Fond pro předcházení nepředvídaným rizikům v odvětví rybolovu.“ FPAP je zřízen jako společnost vzájemného pojištění nabízející svým členů jako protihodnotu za jejich příspěvky určitý počet služeb.
(21)
Francie předala kopie tří úmluv uzavřených mezi státem a FPAP, které se týkaly poskytnutí státních vratných záloh ve prospěch tohoto fondu. Tyto zálohy jsou vypláceny prostřednictvím Národního mezioborového úřadu pro mořské produkty a akvakulturu (OFIMER). První úmluva ze dne 12. listopadu 2004 se týká částky 15 miliónů EUR; druhá úmluva ze dne 27. května 2005 částky 10 miliónů EUR; třetí ze dne 11. října 2005 částky 40 miliónů EUR. Podle těchto tří úmluv byla fondu FPAP vyplacena záloha ve výši 65 miliónů EUR.
(22)
Kromě toho je podle odůvodnění přiloženého ke sdělení Francie ze dne 21. dubna 2006 (viz 12. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí) možné, že byla fondu FPAP vyplacena další záloha ve výši 12 miliónů EUR (viz 40. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí).
(23)
Podle článku 1 těchto úmluv „funguje FPAP na základě příspěvků svých členů tak, aby bylo zajištěno finanční krytí nepředvídaných rizik vyplývajících z kolísání cen ropy a nákladů na řízení, které jsou s tím spojeny.“ Tyto úmluvy prokazují, že FPAP, i když byl formálně zřízen s dosti velkým záběrem, pokud jde o plnění, která by mohl dle svých stanov poskytnout (viz 20. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), omezil ve skutečnosti svoji činnost na finanční krytí rybářských podniků proti růstu cen paliva.
(24)
Podle článku 2 úmluvy ze dne 12. listopadu 2004„je cílem zálohy ode dne 1. listopadu 2004 zavedení ochranného mechanismu proti kolísání mezinárodních cen ropy; tato záloha umožní získávání finančních opcí na termínových trzích. Náhrady vyplacené členům fondu musí odpovídat cenovému rozdílu mezi maximální krytou cenou a průměrnou měsíční cenou referenčního indexu pro daný měsíc.“ Článek 2 úmluvy ze dne 27. května 2005 má téměř shodné znění: stanoví místo „zavedení“ ochranného mechanismu „pokračování“ v tomto mechanismu a uvádí 1. březen 2005 jako datum, počínaje kterým může začít krytí na základě zálohy vyplacené v rámci této úmluvy. To stejné platí i pro úmluvu ze dne 11. října 2005; článek 2 stanoví, že fond bude s vyplacenou zálohou pokračovat ve své činnosti spojené s krytím „… počínaje dnem 1. července 2005 a minimálně do dne 31. prosince 2005 prostřednictvím nákupu finančních opcí na termínových trzích do výše 0,17 EUR/l.“ Upřesňuje se, že „náhrady vyplacené členům fondu musí odpovídat maximálně cenovému rozdílu mezi cenou ve výši 0,30 EUR/l a průměrnou referenční cenou pro daný měsíc, pokud je tato vyšší než 0,30 EUR/l.“
(25)
Z podrobného návodu FPAP vyplývá, že tento ochranný mechanismus funguje na základě záručních úmluv mezi FPAP a členskými podniky. Členové platí registrační poplatek ve výši 150 EUR a dále záruční příspěvek na základě odhadovaného množství paliva v litrech v poměru 0,035 centu za litr paliva. Protihodnotou dostávají rybářské podniky náhradu stanovenou na základě spotřebovaného množství do zajištěného objemu, přičemž způsoby výpočtu jsou uvedeny v tomto návodu.
(26)
Článek 3 úmluv uvedený v 21. bodě odůvodnění stanoví, že zálohy může OFIMER vyplatit až po předložení určitých podpůrných dokumentů. Mezi těmito dokumenty musí být obsažen zápis poradního orgánu FPAP povolujícího správu státní zálohy a u dvou prvních úmluv musí tento zápis obsahovat informace o použití této zálohy a o odhadovaném rozpočtu. Ve svém sdělení ze dne 6. prosince 2005 Francie potvrdila, že uvedené částky v celkové výši 65 miliónů EUR byly fondu FPAP skutečně poskytnuty. Toto sdělení upřesňuje, že tyto zálohy byly poskytnuty „za účelem zajištění fungování FPAP ve velmi krátkodobém horizontu v období od listopadu 2004 do konce prosince 2005.“
(27)
Dále se FPAP zavazuje vést účetnictví, které na žádost umožní zjistit použití záloh a rozdělení příjmů a výdajů. Účetní doklady musejí být archivovány po dobu deseti let a na základě pouhé žádosti jsou dány k dispozici jednotlivým státním orgánům.
(28)
Článek 4 stanoví úrokovou sazbu pro splácení těchto záloh fondem FPAP úřadu OFIMER na 4,45 %. Částka ve výši 15 miliónů EUR, která byla předmětem úmluvy ze dne 12. listopadu 2004, má být splacena nejpozději k 1. listopadu 2006; částka ve výši 10 miliónů EUR, která je předmětem úmluvy ze dne 27. května 2005, pak nejpozději k 1. květnu 2007 a částka ve výši 40 miliónů EUR, která byla předmětem úmluvy ze dne 11. října 2005, má být splacena nejpozději k 1. červenci 2007.
(29)
Vzhledem ke třem (eventuálně čtyřem) dohodám podepsaným mezi francouzským státem a fondem je tedy činnost FPAP v rámci prvního z cílů stanovených ve článku 2 stanov (umožnit rybářským podnikům krytí proti rizikům spojeným s kolísáním cen nafty) dvojí:
a)
čelit kolísání cen ropy získáváním opcí na termínových trzích s ropnými produkty a
b)
částečně vyrovnat vysoké náklady způsobené vysokou cenou nafty pro plavidla členů tohoto fondu, pokud cena paliva přesáhne stanovený práh.
(30)
Pokud jde o státní podporu, je nutno na fond nahlížet z těchto dvou aspektů, na jedné straně pokud jedná jako hospodářský subjekt na termínových trzích a na druhé straně pokud rybářským podnikům nahrazuje část nákladů odpovídající nákupům paliva s cílem snížit jejich provozní náklady.
2.2 Důvody zahájení formálního vyšetřovacího řízení
(31)
Důvody zahájení formálního vyšetřovacího řízení jsou následující.
2.2.1 Pokud jde o získávání opcí na termínových trzích.
(32)
Zálohu vyplacenou fondu FPAP lze považovat za krátkodobou půjčku s úrokovou sazbou 4,45 %. Komise však upozorňuje na skutečnost, že fond nemá žádné nemovitosti a navíc jeho vlastní kapitál je velmi nízký, neboť jej tvoří pouze členské příspěvky. Z toho důvodu by takovou půjčku banka nikdy neposkytla.
(33)
Fond tak má v porovnání s dalšími společnostmi, které působí na totožných termínových trzích, finanční výhodu. Tato výhoda spočívá ve státní podpoře fondu. Žádné ustanovení článku 87 Smlouvy o ES ani žádné pokyny, které Komise přijala za účelem posouzení režimů státní podpory, neumožňují považovat tuto podporu za slučitelnou se společným trhem.
(34)
Navíc mohou rybářské podniky, které jsou členy FPAP, díky této aktivitě nakupovat palivo za nižší cenu. Toto opatření představuje podporu, díky níž se snižují výrobní náklady podniků, které jsou podporovány z fondu. V souladu s bodem 3.7 pokynů pro posuzování státní podpory v odvětví rybolovu a akvakultury (3) musí být tudíž tento typ provozní podpory, jejíž udělení není podmíněno žádným závazkem, běžně posuzován jako neslučitelný se společným trhem.
2.2.2 Pokud jde o náhradu části nákladů spojených s nákupem paliva rybářským podnikům.
(35)
Jedná se o podporu, která je určena ke snížení výrobních nákladů podniků, které jsou členy fondu FPAP. Stejně tak žádné ustanovení článku 87 Smlouvy o ES ani pokyny, které Komise přijala za účelem posouzení režimů státních podpor, neumožňují považovat tuto podporu za slučitelnou se společným trhem. V souladu s bodem 3.7 pokynů určených pro odvětví rybolovu musí být tento typ provozní podpory, jejíž udělení není podmíněno žádným závazkem, považován za neslučitelný se společným trhem.
2.2.3 Závěr
(36)
S ohledem na všechny informace, které měla k dispozici, došla Komise k závěru, že u tohoto opatření podpory, jehož příjemci jsou jak FPAP jako takový, tak i rybářské podniky, které jsou jeho členy, existují významné pochybnosti o slučitelnosti se společným trhem.
3. PŘIPOMÍNKY FRANCIE A ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
3.1 Připomínky Francie
(37)
Připomínky Francie jsou obsaženy v odpovědi ze dne 21. dubna 2006. K odůvodnění předloženému FPAP a MQA pak nebyly podány žádné další doplňující připomínky.
(38)
Francie uvedla, že by se Komise ve svém posuzování měla zaměřit na povahu a podmínky poskytnutí zálohy ze strany státu a nikoliv na činnosti FPAP.
(39)
V tomto smyslu uvedla, že:
-
uplatněné úrokové sazby jsou vyšší než referenční sazby použité Komisí pro stanovení existence státní podpory ve zvýhodněné půjčce,
-
tuto podporu nelze považovat za státní podporu, neboť splatnost splátky ještě neuplynula. Francie v tomto ohledu připomněla, že tyto splatnosti jsou stanoveny ke dni 1. listopadu 2006, 1. května 2007 a 1. července 2007,
-
argument Komise, podle kterého by žádná banka neposkytla FPAP takovou zálohu, není odůvodněný, neboť by mohly být použity mechanismy ručení. Dále Francie zdůraznila, že FPAP je jedinou francouzskou profesní strukturou sdružující rybářské podniky, jež má za cíl obchodovat na termínovém trhu s ropou, a členství v tomto fondu je dobrovolné.
(40)
Komise závěrem poznamenává, že Francie v odůvodnění připojeném ke své odpovědi (viz 12. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí) uvedla, že „není nutné uvádět, že byla schválena záloha ve výši 12 miliónů EUR, neboť v tuto chvíli nebyla podepsána úmluva, nicméně jde o to nedostat se do slepé uličky. Navrhuje se uvést, že je to ve stádiu úvah.“
3.2 Připomínky FPAP
(41)
Komise od MQA obdržela několik dopisů s různým obsahem, které byly zaslány na přeskáčku (viz detailní informace v 13. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí) a které lze shrnout následujícím způsobem: spis s hlavičkou Námořní spolupráce ze dne 18. května 2006 podepsaný generálním tajemníkem FPAP a přinášející další připomínky MQA ohledně FPAP doplněné řadou dokumentů týkajících se fungování FPAP (stanovy, návod, informační poznámky, daňové zacházení s příspěvky, společný jmenovací dopis Všeobecné finanční inspekce a Všeobecné inspekce pro zemědělství a rybolov).
(42)
Z analýzy dokumentů od MQA vyplývá, že se FPAP svým tvrzením, že nelze předem posuzovat „úplné zrušení dluhu po splatnosti“, pokud nebylo shledáno žádné neplnění ohledně jeho vrácení, připojuje k argumentu Francie. Ve zbývající části FPAP na rozdíl od Francie zaměřuje své argumenty nikoliv na povahu a podmínky poskytnutí podpory, nýbrž na statut a činnosti fondu.
(43)
Postoje zaujaté FPAP za účelem popření povahy státní podpory nebo její neslučitelnosti se společným trhem spočívají v tom, že zálohy poskytnuté francouzským státem lze shrnout následujícím způsobem:
-
FPAP není běžným hospodářským subjektem, neboť se jedná o profesní odborový svaz působící ve výlučném zájmu svých členů bez ohledu na zisk a zřízený jako „sdružení pro předcházení rizikům“. Pokud tedy organizuje vzájemné pojištění proti rizikům se systémem náhrad vzhledem k referenční ceně, nejedná jako běžný obchodní subjekt, „nýbrž jako sjednotitel spotřebitelů ropných produktů, kteří se chtějí spíše chránit před trhem než do něj zasahovat“. Původně byl fond teoreticky koncipován jako soběstačný, neboť bylo stanoveno eventuální navrácení zaplacených a nepoužitých příspěvků. FPAP navíc trvá na úplné průhlednosti své správy; jelikož v tomto smyslu neprováděl žádné hospodářské činnosti na svůj účet, nemohl by ovlivnit relevantní termínový trh. FPAP rovněž zmiňuje existenci společného auditu Všeobecné finanční inspekce a Všeobecné inspekce pro zemědělství a rybolov,
-
FPAP by neobchodoval na relevantním trhu, neboť trh s produkty rybolovu by byl vystaven dalšímu četnému narušení zdravé hospodářské soutěže, které je spojeno s různými vnitrostátními politikami, kterými se provádí společná rybářská politika. Tento trh by měl být tudíž analyzován jako „mozaika regionálních mikrotrhů“. Tato podpora by tudíž nenarušila podmínky obchodu. FPAP dále uvedl, že analýza hospodářské soutěže musí být podrobná, neboť významná část navýšení a narušení nákladů v odvětví rybolovu spočívá v placení „poplatků“ či „penále“ vyplývajících zejména z opatření Společenství, což vůbec neodpovídá optice velkého a otevřeného trhu.
(44)
Cílem podpory FPAP je vlastně zachovat rybolov v regionálním rámci a zabránit mořským lodím, aby se stáhly do menších hloubek, či trawlerům, aby se zaměřily na specifický druh rybolovu, který bude méně náročný na spotřebu energie. Jeho cílem je ochrana zdrojů, rovnováhy a rozmanitosti systému prostřednictvím adaptační fáze. Tímto způsobem by FPAP vlastně předešel plány na záchranu a restrukturalizaci a plánované zvýšení limitu podpor de minimis. Z těchto důvodu FPAP sděluje následující argumenty:
-
nebylo by přesné říci, že zálohy poskytnuté státem byly bezpodmínečné, neboť naopak byly „podmíněny okamžitým a průhledným řízením [a] zejména vymezením udržitelné politiky, jejíž vymezení je předmětem všeobecné inspekce“,
-
o něco více než třetina intervence státu (25 miliónů EUR z 65 miliónů) se přímo týkala záloh zaměstnancům a posuzovala by se jako přímá sociální podpora,
-
podpora následovala po výjimečné situaci, neboť sama Komise připouští výjimečné hospodářské a sociální potíže odvětví,
-
FPAP připomněl, že dle francouzského práva je odpovědný a jeho odpovědnost je neomezená. Z tohoto důvodu a v důsledku toho, že nebylo shledáno žádné neplnění při vrácení, je kritérium Komise pro označení této intervence za státní podporu nedostatečné.
(45)
MQA dále předala fondu FPAP v rámci svých připomínek kopie dvou dopisů z ministerstva pro rozpočet, kde se uvádí, že je FPAP a všichni jeho členové příjemcem určitých daňových opatření. Tato opatření pro FPAP spočívají v osvobození od daně z příjmu právnických osob a pravděpodobně od daně z podnikání a pro majitele-rybáře v možnosti odečíst příspěvky placené odborovému svazu z jejich zdanitelných příjmů.
4. POSOUZENÍ
(46)
Toto rozhodnutí se netýká daňových výhod uvedených v 45. bodě odůvodnění. V době, kdy se Komise rozhodla zahájit formální vyšetřovací řízení, o nich vlastně nevěděla. Tyto daňové výhody jsou předmětem zvláštního posouzení v rámci spisu NN 38/2077 za účelem stanovení, zda představují státní podporu a, pokud tomu tak je, zda je tato podpora slučitelná se společným trhem.
(47)
Vzhledem k této státní podpoře je nutno předmět FPAP posoudit dvojím způsobem:
-
na prvním místě je předmětem získávání finančních opcí na termínových trzích. I když toto není výslovně upřesněno, tyto termínové trhy jsou zjevně trhy s ropou nebo jejími deriváty. Takto se jeví, že FPAP, i když je zřízen ve formě odborového svazu, obchoduje na těchto termínových trzích tak, že získává opce způsobem, jakým by to dělala běžná soukromá společnost činná na tomto typu trhů a fungující podle pravidel tržního hospodářství. Podpora získávání opcí na termínových trzích je předmětem následujícího posouzení uvedeného v části 4.1 tohoto rozhodnutí,
-
na druhém místě je předmětem FPAP vyplácet rybářským podnikům, které jsou jeho členy, rozdíl mezi průměrnou měsíční referenční cenou a dle úmluv ze dne 12. listopadu 2004 a 27. května 2005„maximální krytou cenou“, nebo podle úmluvy ze dne 11. října 2005 cenou ve výši 0,30 EUR za litr, pokud je průměrná měsíční cena referenčního indexu vyšší než tato cena. Průměrnou měsíční referenční cenu stanoví FPAP. Náhrady vyplácené FPAP rybářským podnikům vztahující se k nákupu paliva jsou předmětem posouzení uvedeného v části 4.2 tohoto rozhodnutí.
4.1 Podpora ve prospěch FPAP: podpora na získávání opcí na termínových trzích
4.1.1 Existence státní podpory
4.1.1.1 FPAP je podnikem ve smyslu článku 87 Smlouvy o ES.
(48)
Nejdříve je nutné stanovit, zda lze FPAP kvalifikovat jako podnik. Pokud tomu tak není, nepoužije se na FPAP čl. 87 odst. 1. K této otázce Komise připomíná, že dle ustálené judikatury a v kontextu práva hospodářské soutěže pojem „podnik“ zahrnuje jakýkoliv subjekt vykonávající hospodářskou činnost nezávisle na právním postavení tohoto subjektu a způsobu jeho financování (4). Hospodářskou činnost představuje jakákoli činnost spočívající v nabízení zboží nebo poskytování služeb na daném trhu (5).
(49)
Společnosti operujících na termínových trzích se surovinami jsou běžně soukromé společnosti fungující dle pravidel tržního hospodářství. Smysl operací prováděných na těchto termínových trzích spočívá v tom, že subjekt sází na to, že nákupní cena produktu v případě, že by byl získán v budoucnu za normální tržní cenu, bude odlišná od ceny, za kterou se upisuje opce. Subjekt činný na takovém trhu se tedy vystavuje riziku plynoucímu z nejistého vývoje cen. V tomto případě FPAP skutečně jednal jako hospodářský subjekt činný na termínových trzích s ropnými produkty. Zároveň je však hospodářským subjektem v odvětví rybolovu, neboť získává pro společnost CECOMER, zakládajícího člena a člena správní rady FPAP, a ústředí nákupu pro námořní družstva palivo za cenu, která je odlišná od ceny, za kterou by ji tato společnost běžně koupila na trhu. Když je operace spojená se získáváním opcí, což je operace spekulativní povahy, úspěšná, cena za palivo postoupená družstevním společnostem je nižší než tržní cena. FPAP nese tedy riziko, neboť doufá, že toto riziko bude finančně výnosné. Námořní družstva pak toto palivo dále prodávají rybářským podnikům za cenu, za kterou jej mohly získat od společnosti CECOMER. Vlastnosti operací spojených s převodem vlastnictví paliva získaného fondem FPAP na CECOMER, družstevní společnost maloobchodníků, nejsou známy; nicméně, a i když je CECOMER zakládajícím členem FPAP, jedná se o operace uskutečněné mezi dvěma nezávislými hospodářskými subjekty. Tyto operace spojené s převodem vlastnictví paliva jsou posuzovány, jako by byly smluvní povahy; i když úmluvy, podle kterých se tyto operace uskutečňují, ve skutečnosti vykazují velmi pravděpodobně zvláštnosti, přesto zůstávají úmluvami podle soukromého práva, a tudíž smlouvami podle soukromého práva. Činnost FPAP spočívající v intervencích na termínových trzích s ropnými produkty v podobě nákupu těchto produktů s cílem poskytnout je následně obchodní společnosti CECOMER, je zjevně činností ekonomické povahy. Ve svém rozhodnutí zahájit řízení Komise dále uvedla: „Předmětem FPAP je umožnit získávání finančních opcí na termínových trzích. I když toto není výslovně upřesněno, tyto termínové trhy jsou zjevně trhy s ropou nebo jejími deriváty. Takto se jeví, že FPAP, i když je zřízen ve formě odborového svazu, obchoduje na těchto termínových trzích tak, že nakupuje a prodává opce způsobem, jakým by to dělala běžná soukromá společnost činná na tomto typu trhů a fungující podle pravidel tržního hospodářství.“ Francie ani FPAP ve svých odpovědích nepopřely, že by FPAP prováděl operace spojené s nákupem a prodejem opcí. Francie v tomto ohledu neměla žádnou připomínku; pokud jde o FPAP, tento pouze uvádí, že „FPAP intervenoval na světovém trhu s ‚komoditami‘ ve spojení s makléři nebo specializovanými finančním ústavy. Je obtížné si představit konkurenceschopnější, rozsáhlejší a kolísavější trh. Fond tedy neměl vzhledem k ostatním subjektům působícím na trhu žádnou sazební výhodu ani zvláštní podmínky … Otázka se tedy týká původu zálohových účtů …“, nezpochybňuje tedy tvrzení Komise, podle kterého se na těchto termínových trzích jedná o běžný hospodářský subjekt. Dále je nutné poznamenat, že úkolem FPAP není v žádném případě být správcem veřejných finančních prostředků ve veřejném zájmu. Za úkol rovněž nelze považovat výkon výsad veřejné moci ze strany státu či jiné organizace, za kterou stát odpovídá.
(50)
FPAP je tedy evidentně nutné ve smyslu práva Společenství o hospodářské soutěži považovat za podnik. Není nutné se zabývat jeho povahou či statusem. Zejména je bezpředmětná skutečnost, zda se eventuálně jednalo o neziskovou organizaci. Ostatně pokud ho budeme považovat, abychom použili samotná slova FPAP, „za sjednotitele spotřebitelů ropných produktů, kteří se chtějí spíše chránit před trhem než do něj zasahovat“, tito „spotřebitelé“ jsou ve skutečnosti hospodářskými subjekty (námořními družstvy a rybářskými podniky), které se snaží snížit své provozní náklady. Tato reakce, která je ze strany hospodářských subjektů zcela logická, nicméně brání tomu, aby bylo tyto subjekty možné považovat za individuální spotřebitele podle čl. 87 odst. 2 písm. a) Smlouvy, který povoluje podporu sociální povahy ve prospěch individuálních spotřebitelů. Odůvodnění předložené Francií či samotným FPAP, které se týká jak jeho statusu, způsobu fungování, úkolů, tak i jeho zvláštního postavení na trhu s ropnými produkty, nelze tudíž zohlednit.
4.1.1.2 Zásada soukromého věřitele (6)
(51)
Komise se domnívá, že je v této věci oprávněná posoudit existenci státní podpory na základě použití zásady soukromého věřitele.
(52)
Prostředky pocházející ze tří záloh, jejichž podmínky poskytnutí jsou známy, měly být vráceny zpět s úrokovou sazbou ve výši 4,45 %. Pokud jde o možnou čtvrtou zálohu ve výši 12 miliónů EUR, můžeme předpokládat, že její poskytnutí proběhlo za stejných či velmi podobných podmínek. Tento kapitál poskytnutý státem tedy ve skutečnosti odpovídá půjčce poskytnuté s touto úrokovou sazbou. Tato úroková sazba je určitě vyšší než referenční úroková sazba použitá Komisí pro stanovení přítomnosti prvku podpory ve zvýhodněné půjčce, neboť referenční úroková sazba byla v roce 2004 stanovena na 4,43 % (7) a od 1. ledna 2005 na 4,08 % (8). Teoreticky by pak v poskytnutých zálohách nemusela být přítomna státní podpora, kdyby tyto zálohy byly poskytnuty za běžných podmínek tržního hospodářství.
(53)
Komise se nicméně domnívá, že tyto zálohy nebyly poskytnuty za běžných tržních podmínek, neboť žádný soukromý věřitel by nesouhlasil s poskytnutím příslušných částek z důvodu neexistence záruky ohledně životaschopnosti činnosti FPAP a pravděpodobnosti návratnosti částek po splatnosti.
(54)
Počáteční kapitál FPAP tvoří příspěvky členů (viz 23. a 25. bod odůvodnění). Ani Francie ani FPAP neposkytly žádné číselné údaje ohledně finančních prostředků pocházejících z těchto příspěvků. Podle odůvodnění připojeného k odpovědi ze dne 21. dubna 2006 se francouzské orgány poté, co uvedly, že „během vypracování odpovědi ze dne 6. prosince 2005 byly tyto informace uvedeny v návrhu, ale zrušeny při meziministerském schvalování“, ostatně domnívají, že „není nutné v tuto chvíli odpovídat.“
(55)
Komise je nicméně toho názoru, že se v porovnání s pravděpodobným rozsahem výdajů jedná o relativně nízké částky. Hrubý odhad lze vlastně odvodit z údajů uvedených ve spisu podepsaném generálním tajemníkem FPAP, v „Podrobném návodu FPAP“ z listopadu 2004 a v „informační poznámce FPAP“ z ledna 2006: přibližně 2 500 členů (počet členů FPAP dle francouzských orgánů) platí vstupní poplatek ve výši 150 EUR, neboli 375 000 EUR, ke kterým se připočtou příspěvky pokrývající vlastní záruku proti riziku (viz 25. bod odůvodnění). Za předpokladu, že je zajištěn veškerý objem spotřebované nafty a bude se vycházet z orientační spotřeby trawleru o délce 24 metrů udávané fondem FPAP (přibližně 10 tun paliva týdně), z hypoteticky maximální činnosti v rozsahu 48 týdnů ročně, tedy spotřeba 480 tun (i když se počet týdnů blíží spíše 38 až 40 nežli 48) a jednotné hodnoty příspěvku fondu FPAP, neboli 0,0035 EUR na litr, dostaneme se u 2 500 lodí na celkovou částku 4 200 000 EUR ročně. Třetí zdroj příspěvků je spojen s možností zakotvenou ve stanovách, a to že odborový svaz přijme do svého středu, avšak v maximálním počtu představujícím 5 % členů, „jakoukoliv osobu připravenou poskytnout odborovému svazu morální podporu“. Zřejmě se jedná o okrajovou částku. Bez jakýchkoliv údajů ohledně počtu těchto členů připravených poskytnout morální podporu a ohledně výše jejich příspěvků budeme vycházet z velmi vysokého hypotetického odhadu a navýšíme příjmy řádově o 125 000 EUR (125 členů, kteří nevykonávají činnosti spojené s rybolovem, neboli maximální stanovami FPAP povolený počet [5 % z 2 500 členů] × 1 000 EUR).
(56)
Celkové příjmy z různých příspěvků by takto činily 4 200 000 + 375 000 + 125 000 neboli 4 700 000 EUR ročně. Jedná se o značně optimistický předpoklad vypočtený na základě orientační spotřeby trawleru o délce 24 metrů vykonávající činnost po dobu 48 týdnů ročně a za předpokladu, že byla zajištěna veškerá spotřeba paliva. Komise ho zohledňuje pouze za účelem stanovení, jaká mohla být maximální teoretická výše příjmů FPAP. Jelikož však budeme vycházet z toho, že Francie udává počet členských lodí ve výši 2 385, z čehož je nemalá část pobřežních lodí o délce menší než 12 metrů, jejichž roční spotřeba paliva se blíží spíše 200 tunám nežli 480 vzatým v úvahu při výše uvedeném výpočtu, je pravděpodobné, že skutečná částka je mnohem menší. Vzhledem k tomu, že francouzské loďstvo čítá přibližně 1 500 lodí delších než 12 metrů a že 95,3 % lodí této velikosti je pokryto FPAP (9), neboli 1 400 lodí, můžeme z toho odvodit, že přibližně 1 000 lodí menších než 12 metrů je rovněž kryto FPAP. Celková výše ročních příjmů je tedy velmi pravděpodobně nižší než 4,7 miliónů EUR.
(57)
Po dokončení těchto hypotetických výpočtů příjmů upozorňuje Komise na skutečnost, že FPAP nemá žádné nemovitosti a jeho movitosti tvořené pouze příspěvky členů jsou navíc velmi nízké. Z tohoto důvodu se Komise domnívá, že za běžných podmínek tržního hospodářství by banka, jako například Crédit Maritime, která se představuje dle svých slov jako „přirozený partner odvětví rybolovu“, nikdy nepůjčila (nebo „nezaložila“, abychom se vyjádřili slovy úmluv uzavřených mezi státem a FPAP) zmíněné částky (dokonce ani část těchto částek) fondu FPAP, aby tento obchodoval na termínovém trhu, aniž by nezískala rozumnou záruku solventnosti fondu při splatnosti půjčky.
(58)
Francie namítá, že tento závěr představuje „tvrzení, které se nezakládá na žádném detailním šetření u bank, a že by bylo možné použít mechanismů ručení.“ Nicméně šetření provedené Národní komorou finančních poradců a znalců (10) ve třiceti pěti bankách podalo celkem přesný obraz o normách používaných ve francouzských bankách při poskytování úvěrů zákazníkům. Snaha omezit své úvěrové riziko vzhledem ke svým zákazníkům vede ředitele bank, aby vyžadovali dodržování horních stropů norem vycházejících z celé řady koeficientů, které umožňují posoudit finanční zdraví a schopnost podniku splatit svoji půjčku na základě různých kritérií, jako jsou vlastní zdroje, rozvaha, míra budoucího zadlužení, obrat a finanční náklady. Z této analýzy zejména vyplývá, že koeficient „celkového bankovního zadlužení vlastních zdrojů“ přesahující 2,50 spouští alarm upozorňující na riziko, který ovšem definitivně neohrozí poskytnutí půjčky, ale přiměje banku k přijetí větších záruk. Pokud v případě FPAP dáme do souvztažnosti 65 miliónů záloh a výše uvedený optimistický odhad vlastních zdrojů (4,7 miliónů EUR, viz 56. bod odůvodnění), vznikne koeficient 13,82, neboli šestinásobek horního limitu rizika. Samozřejmě pokud by byla skutečná výše záloh vyšší (77 miliónů, při zohlednění možné dodatečné zálohy ve výši 12 miliónů EUR zmíněné v 22. bodě odůvodnění) nebo pokud by byla výše vlastních zdrojů citelně nižší, tento hypotetický koeficient by ještě vzrostl. S takovou mírou rizika by banka nikdy nezvažovala možnost půjčky, ani kdyby bylo použití věcného zajištění (jako je zástava s předáním kupních opcí nebo zástava zásob paliv získaných fondem FPAP) nebo osobního zajištění (hypotéky na osobní majetek členů a zástava jejich lodí) skutečně součástí bankovních technik umožňujících minimalizovat riziko platební neschopnosti. Nicméně je nutno poznamenat, že v případě použití osobního zajištění členů by byly rybářské podniky, pokud jde o členství v FPAP, zřejmě zdrženlivější. Existují ještě další techniky převodu či sdílení rizika spojeného se zákazníkem, jako je spolufinancování půjčky několika bankami, využití ručitelských společností nebo podpora regionálních a departementálních záručních fondů (obecně s protizárukou ručitelských společností), ale v každém případě se záruka poskytuje pouze zcela zdravým a potencionálně rentabilním podnikům a ve výši nepřesahující nikdy 50 % zadlužení (neboli v případě FPAP ve výši mírně přes 30 miliónů EUR, přičemž tady stále zůstává zbylé riziko, které je třikrát vyšší než horní limit rizika).
(59)
Pokud Francie ohledně těchto technik uvádí, že „by mohly“ být použity systémy ručení, implicitně připouští, že tedy v tomto případě použity nebyly a že státní záloha byla poskytnuta, aniž by byly vyžadovány záruky, které by byly srovnatelné se zárukami běžně používanými v bankách. Za těchto podmínek dochází Komise k závěru, že Francie se nechovala jako soukromý věřitel a že nemá záruky, že FPAP bude schopen vrátit prostředky, které mu byly dány k dispozici.
(60)
Dále FPAP ústy své rady uvádí, že dle francouzského práva je občanskoprávně odpovědný, že tato odpovědnost je neomezená a že v důsledku odborářské činnosti může vznikat odpovědnost za velmi vysoké částky. Komise uvádí, že u organizace typu FPAP mohou být ve hře samozřejmě velmi vysoké částky, neboť operace prováděné na termínových trzích vykazují určitá rizika a mohou způsobit značné ztráty. Nicméně nic neříká, že odpovědnost FPAP bude v případě významných ztrát kryta jeho členy. Žádný z předložených dokumentů (stanovy, návod, informační poznámka) podobný mechanismus nezmiňují. Jediná úvaha finanční povahy obsažená v těchto dokumentech se týká příspěvku, u kterého je uvedeno, že v případě odchodu člena (článek 10) zůstává příspěvek ve prospěch odborového svazu. Dále Komise uvádí, že zákon ze dne 21. března 1884 (zákon, na základě kterého byl FPAP zřízen), je zákonem, který ve Francii umožnil zřizování profesních odborových svazů. Určitě není v duchu takového zákona způsobovat odpovědnost ekonomické a následně finanční povahy členů dotčeného odborového svazu. Následně Komise nevidí způsob, jakým mohou být v případě velkých finančních ztrát tyto ztráty nahrazeny členy fondu.
(61)
S ohledem na všechny tyto skutečnosti se Komise domnívá, že nebyla dodržena zásada soukromého věřitele.
4.1.1.3 Existence finanční výhody poskytnuté prostřednictvím státních zdrojů
(62)
Komise se domnívá, že odhadovaná výše příjmů z různých členských příspěvků by ani při vysokém předpokladu FPAP nikdy neumožnila intervenovat bez vnějších zdrojů na termínovém trhu. Tyto vnější prostředky poskytl stát prostřednictvím organizace OFIMER formou nejméně tří finančních záloh vyplacených v období od listopadu 2004 do října 2005 a dosahujících podle informací sdělených Francií celkové výše 65 miliónů EUR. Čtvrtá záloha ve výši 12 miliónů EUR byla pravděpodobně rovněž vyplacena; z termínů uvedených v odůvodnění zmíněném v 22. bodě odůvodnění ve skutečnosti vyplývá, že podpis úmluvy právě probíhal k tomuto datu.
(63)
Francie neposkytla informace, které by toto posouzení vyvrátily. V tomto odůvodnění můžeme dále číst: „Bylo shledáno [Komisí], že FPAP nemohl vzhledem ke svým prostředkům bez státní vratné zálohy intervenovat. Proti tomuto důkazu nelze předložit žádný argument.“ Pro Komisi byly zároveň tyto zálohy uděleny za podmínek, které nejsou běžnými tržními podmínkami (viz 51. až 61. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí).
(64)
Dále Komise připomíná, že ani Francie ani FPAP neposkytly Komisi žádné údaje o výši prostředků vynaložených FPAP na těchto termínových trzích nebo o výsledcích transakcí, které zde byly provedeny. Na základě stejného odůvodnění se francouzské orgány po úvaze rozhodly tyto informace nesdělovat; ve skutečnosti je uvedeno, že „…tyto údaje by mohly být Komisi poskytnuty; nicméně je nutno zvážit, zda je v našem zájmu poskytnout tyto údaje nyní.“ Komise však uvádí, že tyto údaje jí nebyly doručeny ani tímto dopisem ani následně.
(65)
A konečně se Francie, FPAP a jeho rada domnívají, že Komise nemůže rozhodnout o existenci státní podpory, pokud nebylo shledáno neplnění ohledně jejího navrácení (Francie: „vratnou zálohu nelze považovat za státní podporu, neboť splatnost vrácení ještě neuplynula.“ FPAP: „Může či nemůže být tato částka vrácena? To je hlavní otázka, kterou klade Komise“; MQA: „U žádné z půjček udělených Francií ve prospěch FPAP ještě neuplynula doba splatnosti. V tuto chvíli ještě neexistuje žádné neplnění ohledně vrácení ani jakýkoliv počin francouzského státu, z kterého by vyplývalo úplné zrušení dluhu po jeho splatnosti“). Komise v tomto ohledu připomíná, že označení za státní podporu ve prospěch FPAP je v prvopočátku spojeno s rozhodnutím Francie poskytnout FPAP půjčku, kterou by jinak nezískal, a to ani v případě, že by byla dodržena splatnost vrácení. Proto když se Komise dotazuje na platební schopnost FPAP, je to především proto, že tato otázka platební schopnosti FPAP je základním kamenem pro hodnocení situace fondu s ohledem na běžné podmínky poskytnutí půjčky ze strany soukromé banky, a nikoliv proto, že má podezření na záměnu půjčky s běžnou finanční podporu.
(66)
Pokud by se z tohoto pohledu ukázalo, že zálohy nebyly vráceny ve stanovených lhůtách, nebo dokonce nebyly vráceny vůbec, potvrdilo by se jednak, že FPAP nebyl schopen provádět činnosti zakotvené ve svých stanovách bez podpory vnějších finančních prostředků, a jednak, že za běžných tržních podmínek by mu tato finanční podpora nebyla bankou nikdy poskytnuta. Nicméně v tomto ohledu Komise uvádí, že Francie ji nikdy neinformovala o eventuálním vrácení záloh, jejichž příjemcem byl FPAP. Tyto zálohy měly být vráceny ke dni 1. listopadu 2006, pokud jde o zálohu ve výši 15 miliónů EUR, která byla předmětem úmluvy ze dne 12. listopadu 2004, dále ke dni 1. května 2007, pokud jde o zálohu ve výši 10 miliónů EUR, která byla předmětem úmluvy ze dne 27. května 2005, a ke dni 1. července 2007, pokud jde o zálohu ve výši 40 miliónů EUR, která byla předmětem úmluvy ze dne 11. října 2005 (viz 21. bod odůvodnění). Pokud jde o čtvrtou zálohu, která mohla být určena FPAP (viz 22. bod odůvodnění), není známé datum úmluvy ani datum splatnosti navrácení.
(67)
Tři známé termíny splatnosti již nyní uplynuly. První termín splatnosti uplynul již dokonce v době, kdy Francie Komisi zaslala svůj poslední dopis ze dne 27. listopadu 2006 po rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení. Komise se domnívá, že pokud by tato záloha byla skutečně vrácena, Francie i FPAP by o tom bez prodlení informovaly Komisi, neboť jedním z argumentů proti posouzení Komise bylo, že tyto zálohy nelze považovat za státní podporu, neboť ještě neuplynula lhůta pro jejich vrácení. Není pochyb o tom, že pokud by došlo k vrácení první zálohy, Francie by o tom byla informovala Komisi ve svém dopise ze dne 27. listopadu 2006 a stejně tak by učinila i u druhé a třetí zálohy, které měly být vráceny ke dni 1. května a 1. července 2007, jakož i u eventuální čtvrté zálohy. Navíc zprávy, které se objevily v odborném tisku, naznačují, že až do této chvíle k vrácení nedošlo. Proto se Komise domnívá, že se podpora původně poskytnutá formou zálohy změnila v podporu ve formě přímé dotace.
(68)
Následně se Komise z výše uvedených důvodů domnívá, že státní zálohy představují finanční výhodu poskytnutou ze státních zdrojů.
4.1.1.4 Existence finanční výhody přičitatelné státu
(69)
Komise zaznamenala, že tři úmluvy uzavřené mezi státem a FPAP výslovně stanoví, že cílem veřejných prostředků je zavést ochranný mechanismus proti výkyvům mezinárodních cen ropy a že tento mechanismus umožní získávání finančních opcí na termínových trzích. Je však zjevné, že původní likvidita FPAP, která byla doplňována pouze příspěvky členů fondu, by fondu k provádění takových operací nemohla stačit, nebo alespoň ne v takové míře, v jaké byly prováděny. V první úmluvě ze dne 12. listopadu 2004 je totiž uvedeno, že cílem zálohy ve výši 15 miliónů EUR je „umožnit nastartovat tento mechanismus“. Právě díky těmto zálohám byl FPAP schopen provádět rozsáhlé akviziční operace na termínových trzích.
(70)
Jinými slovy se ukázalo, že stát konkrétně podpořil zřízení FPAP, založeného ve formě odborového svazu, a jeho závazek na termínových trzích s ropnými produkty, i když tato činnost neodpovídá běžným činnostem odborových svazů, a to za podmínek hospodářské soutěže se soukromými hospodářskými subjekty, které nejsou běžnými podmínkami hospodářské soutěže. Francie ostatně ode dne 7. října 2005 uznávala, že „vláda podpořila postup zahájený profesními subjekty, kterým bylo zřízení fondu pro předcházení nepředvídaným rizikům v odvětví rybolovu. Tento fond spravovaný profesními subjekty umožňuje rybářům (…) propojit jejich finanční kapacity za účelem nákupu finančních opcí na termínových trzích pro pokrytí rizika spojeného s kolísáním cen paliva“, přičemž zcela opomněla upřesnit, že takzvaná „finanční kapacita“ rybářů existovala díky státním prostředkům, totiž dvěma zálohám, které již byly k tomuto datu vyplaceny. Není nicméně pochyb o tom, že FPAP musel při rozhodování o využití prostředků, které mu byly dány k dispozici, zohlednit požadavky orgánů veřejné moci. Z tohoto hlediska ukázalo zřízení meziministerské inspekční mise pověřené „auditem mechanismu FPAP za současného stavu fungování a ověřením, zda jsou podmínky výdajů v souladu s právem a pravidly týkajícími se veřejných výdajů a rovněž zda jsou v souladu se závazky správců těchto fondů“ na starostlivost státu, aby byly prostředky FPAP využity v souladu s určením stanoveným v těchto úmluvách.
(71)
Komise došla k závěru, že vzhledem k výše uvedeným informacím je finanční výhoda, kterou představují zálohy vyplacené FPAP na získávání finančních opcí na termínových trzích s ropou, přičitatelná státu (11).
4.1.1.5 Existence finanční výhody, která narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž
(72)
FPAP je příjemcem finanční výhody vůči ostatním společnostem obchodujícím na termínových trzích, ať už se jedná o společnosti běžně operující na těchto trzích, nebo o společnosti, které byly či mohly být zřízeny stejným způsobem jako FPAP formou profesního odborového svazu v ostatních členských státech, nebo dokonce v samotné Francii.
(73)
Francie uvedla, že „FPAP nelze považovat za zvýhodněný vzhledem k ostatním soukromým subjektům, které by mohly hrát stejnou úlohu, neboť je jediným francouzským profesním subjektem, jehož cílem je sdružovat rybářské podniky za účelem nákupu opcí na termínových trzích.“ Jako odpověď Komise uvedla, že s ohledem na pravidla hospodářské soutěže nelze situaci FPAP posuzovat pouze vůči dalším francouzským subjektům sdružujícím rybářské podniky a hrajícím stejnou úlohu jako tento fond, nýbrž vůči všem francouzským a evropským hospodářským subjektům, které mohou obchodovat na termínových trzích s ropnými produkty.
(74)
FPAP mimoto popřel skutečnost, že by pro výkon svých činností investora na termínových trzích požíval zvýhodněných podmínek: dle jeho vlastních slov, „Fond obchodoval na světovém trhu s ‚komoditami‘ ve spojení s makléři nebo specializovanými finančními ústavy (…) [Fond] neměl vzhledem k ostatním subjektům působícím na trhu žádnou výhodu sazby ani zvláštní podmínky.“ Komise nebyla toho názoru, že by finanční výhoda FPAP plynula z výsadního postavení FPAP vůči ostatním hospodářským subjektům na trhu, nýbrž z toho, že fond mohl na tomto trhu obchodovat pouze, protože měl k dispozici finanční prostředky, které mu poskytl stát a které překračovaly vlastní finanční možnosti FPAP, přičemž stát je neposkytl za podobných podmínek dalším podnikům, které mohly mít stejný zájem obchodovat na tomto trhu jako FPAP (například podniky dalších odvětví činnosti ovlivněných nárůstem ceny ropy) nebo které na tomto trhu obchodují z důvodů spojených s jejich ekonomickými a obchodními strategiemi (například petrochemické podniky).
(75)
FPAP ostatně uznal existenci této výhody. V dokumentu Konfederace pro námořní spolupráci, který nebyl sdělen Komisi, ale byl zveřejněn na internetové stránce Porotního soudu pro rybolov a akvakulturu v regionu Bretaň (12), pan de Feuardent prostřednictvím shrnutí základních bodů projednávaných při setkání s regionem Bretaň dne 24. května 2006 uvádí: „Stát k tomuto datu poskytl pomoc ve výši 65 miliónů EUR. FPAP ostatně na trhu s ‚komoditami‘ zaznamenal zisk z opcí ve výši několik miliónů EUR, což představuje nepopiratelnou přidanou hodnotu.“ Komise z toho vyvodila, že FPAP mohl realizovat operace spojené se získáváním finančních opcí na trzích s ropnými produkty pouze díky veřejným prostředkům, které měl k dispozici, kterými nedisponovaly žádné další subjekty či podniky a z kterých měl přímý zisk. Výhoda, kterou fond získal, tudíž narušila nebo mohla narušit hospodářskou soutěž.
4.1.1.6 Existence finanční výhody, která ovlivňuje obchod mezi členskými státy
(76)
Tím, že FPAP obchodoval na trhu s „komoditami“, jak to uvedl pan de Feuardent, intervenoval na světovém trhu s ropou.
(77)
Jeho činnost tak přesáhla čistě francouzský rámec takovým způsobem, že je možné se oprávněně domnívat, že poskytnuté zálohy ovlivňují obchod mezi členskými státy.
4.1.1.7 Závěr
(78)
Tímto jsou splněny čtyři podmínky pro stanovení existence státní podpory: zálohy vyplacené FPAP jsou ze státních prostředků, jsou přičitatelné státu, narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž a ovlivňují obchod mezi členskými státy. Podpora, jejímž příjemcem je FPAP, představuje tedy státní podporu podle článku 87 Smlouvy o ES, pokud jde o část obchodní likvidity pocházející ze státních prostředků a využitou na získávání opcí na termínových trzích s ropnými produkty.
4.1.2 Slučitelnost se společným trhem
(79)
Jak je uvedeno v úmluvách mezi státem a FPAP, tato státní podpora ve formě záloh měla za cíl nastartovat intervence FPAP na termínových trzích s ropou a jejími deriváty a jejich následné pokračování. Jedná se o provozní podporu FPAP. Francie ostatně ve svém dopise ze dne 6. prosince 2005 uznala, že uvedené částky byly vyplaceny „za účelem zajištění fungování FPAP“.
(80)
Podle čl. 87 odst. 2 a 3 Smlouvy jsou nebo mohou být některé kategorie podpory považovány za slučitelné se společným trhem. Bylo nutné vyšetřit, zda lze tuto podporu FPAP zařadit do jedné z těchto kategorií.
(81)
Komise uvedla, že tato podpora neodpovídá případům upraveným v čl. 87 odst. 2.
(82)
Podpora není ve skutečnosti určená k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi. Komise v tomto smyslu připomněla, že výkyvy cen ropy jsou spojené s hospodářskou činností. Tyto výkyvy se dotýkají rovněž dalších odvětví činnosti, které spotřebovávají ropné produkty ve všech členských státech Evropské unie, a nelze je považovat za přírodní pohromu ani mimořádnou událost ve smyslu článku 87 Smlouvy. Tato podpora není tudíž podle čl. 87 odst. 2 písm. b) Smlouvy slučitelná se společným trhem.
(83)
Tuto podporu nelze rovněž považovat za slučitelnou se společným trhem na základě přímého použití čl. 87 odst. 3 Smlouvy s různými případy, které jsou zde upraveny.
a)
Evidentně se nejedná o podporu, která má napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností (případ upravený v čl. 87 odst. 3 písm. a)). Cílem této podpory je totiž umožnit FPAP obchodovat na relevantních termínových trzích. Tato podpora nemá nic společného s podporami uvedenými ve výše zmíněném písmenu a).
b)
FPAP nelze považovat za významný projekt evropského zájmu nebo podporu, která má napravit vážnou poruchu v hospodářství členského státu (případy upravené v čl. 87 odst. 3 písm. b)). FPAP je totiž specificky francouzský a ostatní členské státy nevyjádřily záměr vytvořit fondy stejného typu; chybí tady tudíž evropský rozměr tohoto fondu. Pokud jde o úvahu, zda se jedná o podporu, která má napravit vážnou poruchu v hospodářství členského státu, Komise uvedla, že zde není žádný prvek, který by umožňoval říci, že by peněžní prostředky umožnily fondu tohoto typu zjednat takovou nápravu. Pokud jde o podporu ve prospěch samotného FPAP, příjemcem podpory je pouze jediný hospodářský subjekt a, i když se poskytnutá podpora propojí s rybářskými podniky, není podpora přínosem pro hospodářství celého členského státu. Komise ostatně uvedla, že byla vždy toho názoru, že orgánům veřejné moci nepřísluší finančně zasahovat proti těmto vzrůstajícím cenám ropy; jejich úloha musí naopak spočívat v provádění takových politik vůči podnikům, které by je vedly k přizpůsobení se novým hospodářským podmínkám vniklým v důsledku tohoto navýšení. Proto podpora, jejímž cílem je umožnit hospodářskému subjektu obchodovat na relevantních termínových trzích, neodpovídá kýženému cíli.
c)
Existence FPAP nemůže sama od sebe vyhovět podmínce čl. 87 odst. 3 písm. c), který stanoví, že slučitelné se společným trhem mohou být podpory na rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. V podstatě žádný prvek neukázal, že by byl rozvoj či navýšení činností spojených s obchodováním na termínových trzích s ropou žádoucí. Kromě toho není tato činnost spojena s hospodářskou oblastí. Proto tuto podporu nelze považovat za slučitelnou se společným trhem podle výše uvedeného písmene c).
d)
A konečně, tento druh podpory není obsažen mezi kategoriemi podpor, které by byly považovány za slučitelné se společným trhem na základě rozhodnutí Rady přijatého v souladu s čl. 87 odst. 3 písm. e).
(84)
Komise ostatně uvedla, že se na tuto provozní podporu FPAP nepoužil žádný z pokynů, které přijala za účelem analýzy státních podpor.
(85)
Z toho tedy na závěr vyplývá, že podporu FPAP na získávání opcí na termínových trzích nelze považovat za slučitelnou se společným trhem s ohledem na žádnou z výjimek povolených Smlouvou.
4.2 Podpora ve prospěch rybářských podniků: snížení výdajů na palivo
(86)
Než Komise přistoupila k posouzení podpory, na jejímž základě bylo zahájeno formální vyšetřovací řízení, musela se vyjádřit k argumentu FPAP, který se domníval, že by se na podporu vyplacenou jemu samotnému a rybářským podnikům mělo nahlížet ve světle zvýšení prahu de minimis v odvětví rybolovu. Podle FPAP by byly dotčené částky (přibližně 16 000 EUR v průměru na podnik po odečtení podpory, kterou považuje za přímou sociální podporu rybářům) jednoznačně nižší než částky, u kterých probíhalo schvalování v okamžiku výplaty náhrad fondem FPAP (30 000 EUR na podnik) (13). Francouzské orgány se ve své odpovědi rovněž odvolaly na zvýšení prahu de minimis, aniž by však požadovaly jeho použití na tuto podporu.
(87)
Komise nejdříve připomněla, že podle článku 3 nařízení Komise (ES) č. 1860/2004 ze dne 6. října 2004 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na podporu de minimis v zemědělském odvětví a odvětví rybolovu (14), ustanovení platné v době, kdy byly udělovány podpory rybářským podnikům, činila maximální výše podpory de minimis jednou za tři roky 3 000 EUR na podnik; podpory zvažované v tomto rozhodnutí značně překračují tyto částky a Francie se ve svých připomínkách vlastně nezmínila o možném použití tohoto stropu na podniky, které by mohly být jeho příjemci. I když je částka ve výši 30 000 EUR uvedená v nařízení (ES) č. 875/2007, které bylo v nedávné době přijato Komisí (15), vyšší než výše FPAP uvedených 16 000 EUR, tato částka představuje pouze průměrnou výši. Ostatně Francie k této částce ve výši 16 000 EUR došla chybně, neboť odečetla část podpory, kterou označuje za sociální podporu a kterou je při analýze nutno zohlednit (viz 116. a 117. bod odůvodnění). Vzhledem různorodosti velikostí rybářských podniků, které jsou členy FPAP, si tedy můžeme být jisti, že výše podpory poskytnuté některým podnikům je vyšší než 30 000 EUR. Například u trawlerů o délce 20 až 25 metrů činí výše roční náhrady přibližně 35 000 EUR, neboli 70 000 EUR za roky 2005 a 2006 (16). Nicméně jak bylo uvedeno výše, Francie nepožádala o použití nového stropu de minimis a neposkytla žádný důkaz o tom, že by tak učinila. Vzhledem k výše uvedenému měla tedy Komise v rámci stálého šetření režimů státní podpory povinnost ověřit soulad těchto podpor s ohledem na ustanovení článku 87 Smlouvy.
4.2.1 Existence státní podpory
(88)
Francie se domnívala, že Komise není oprávněná posoudit existenci státní podpory ohledně tohoto aspektu činností fondu. Podle Francie „označení za státní podporu může vycházet pouze z analýzy ad hoc vratné zálohy státu a nikoliv z analýzy činností FPAP. Francouzské orgány si tedy přejí, aby se zohlednila pouze první část 3.1 hodnocení. Část 3.2 znovu odsuzuje činnosti FPAP, který je profesním odborovým svazem a realizuje svoji činnost v podobě nákupu opcí s cílem ochrany svých členů proti výkyvům ceny nafty.“ (17)
(89)
Ve své odpovědi Komise připomněla, že v souladu s ustálenou judikaturou není státní podpora charakterizována svými příčinami a svými cíli, ale je vymezena v závislosti na svých účincích (18). Kromě získávání finančních opcí na termínových trzích je podle úmluv uzavřených se státem úkolem FPAP vyplácet rybářským podnikům vyrovnávací platbu odpovídající cenovému rozdílu mezi maximální krytou cenou a průměrnou měsíční cenou cenového indexu pro příslušný měsíc. Komise je tudíž toho názoru, že rybářské podniky byly příjemci zvláštních výhod, které jim poskytoval systém zavedený FPAP, a je proto nutné analyzovat účinky zálohy poskytnuté státem nejen z pohledu výhody poskytnuté fondu FPAP, nýbrž i z pohledu výhod poskytnutých rybářským podnikům.
4.2.1.1 Existence finanční výhody poskytnuté ze státních prostředků
(90)
Výhoda, kterou měly rybářské podniky z činností FPAP, má dvě podoby: na jedné straně spočívá výhoda v možnosti získat palivo za zvýhodněnou cenu a na straně druhé má podobu odškodnění částečně vyrovnávajícího výdaje za palivo.
(91)
Pokud jde o první aspekt, umožnilo získávání opcí na termínových trzích ze strany FPAP, který pak odprodával palivo koupené na termínových trzích společnosti CECOMER, ústředí nákupu pro námořní družstva, podnikům, které jsou členy FPAP, nakupovat palivo získané těmito družstvy za cenu nižší, než byla běžná tržní cena. Avšak jak již bylo uvedeno výše (viz 75. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), to bylo možné pouze proto, že „stát k tomuto datu poskytl pomoc ve výši 65 miliónů EUR. FPAP ostatně na trhu s ‚komoditami‘ zaznamenal zisk z opcí ve výši několika miliónů EUR, což představuje nepopiratelnou přidanou hodnotu.“ Komise tedy došla k názoru, že zásobování rybářských podniků palivem za cenu nižší, než je běžná tržní cena, bylo možné díky zálohám poskytnutých státem a vlastním prostředkům FPAP, které představují příspěvky jeho členů a zisky ze spekulativních operací na termínových trzích s ropnými produkty.
(92)
Tento stejný dvojí původ bylo možné vidět v prostředcích (státní prostředky a prostředky ze soukromých činností FPAP), které sloužily k financování vyrovnávacích plateb vyplácených rybářským podnikům.
(93)
Jak je popsáno v 24. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, FPAP financoval dle úmluv ze dne 12. listopadu 2004 a 27. května 2005 cenový rozdíl mezi „maximální krytou cenou“ a průměrnou měsíční cenou cenového indexu a podle úmluvy ze dne 11. října 2005 rozdíl mezi 0,30 EUR na litr a průměrnou měsíční referenční cenou, pokud tato přesahovala 0,30 EUR.
(94)
Původně plánovaný „vyrovnávací“ mechanismus vycházel z předpokladu, že vysoké náklady v poměru k referenční ceně by mohly být v období vyšších cen vyrovnány díky příspěvkům členů placeným v období nižších cen. Systém by pak fungoval na principu samofinancování. Když se podíváme na dokument pana de Feuardenta, již zmíněný v 75. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, „byl FPAP technicky schopný získat první opce od dubna 2004; v této době mohly být potřeby CECOMER (přibližně 200 miliónů litrů) za rok 2005 kryty ve výši 0,28 centů/l za přibližně 4 milióny EUR“. Díky svým vlastním prostředkům by zřejmě FPAP na začátku roku 2004 býval mohl čelit relativně malým potřebám spojeným s „pojištěním nafty“ tímto způsobem. Ukázalo se tedy, že se svou původní koncepcí by býval mohl být fond soběstačný.
(95)
Nicméně jelikož se ceny ropy dlouhodobě pohybovaly na vysoké úrovni a povědomí o členství v FPAP se velmi rozšířilo, stoupal rychle počet členů. Důsledkem toho se náklady na toto „pojištění nafty“ prudce zvýšily a mohly být hrazeny pouze díky zálohám, které fondu FPAP vyplatil stát.
(96)
Pokud se pokusíme odhadnout výši prostředků, které FPAP potřeboval, aby mohl čelit výdajům na „pojištění nafty“ v roce 2005, můžeme vyjít z předpokladu, že míra spotřeby paliva, za kterou rybářské podniky vyžadovaly vyrovnávací platbu, se z 200 miliónů litrů (viz 94. bod odůvodnění) pravděpodobně posunula k objemu, který lze odhadnout na téměř 900 miliónů litrů. Pokud totiž opět použijeme průměrné hodnoty roční spotřeby, ze kterých se vycházelo při výpočtech uvedených v 55. a 56. bodě odůvodnění, činila by spotřeba 1 000 lodí do 12 metrů 1 000 × 200 tun/loď, neboli 200 000 tun, a spotřeba lodí delších než 12 metrů by činila 1 400 lidí × 480 tun/loď, neboli 672 000 tun, což je celkem 872 000 tun (neboli 872 miliónů litrů). Ve skutečnosti, jak již bylo uvedeno v 55. bodě odůvodnění, když vezmeme do úvahy, že lodi se věnují rybolovu spíše 38 týdnů ročně nežli 48, blíží se spotřeba spíše 700 000 tunám (1 000 lodí do 12 m × 158 tun, neboli 158 000 tun, a 1 400 lodí delších než 12 m × 380 tun, neboli 532 000 tun). Za předpokladu stropu pro vyrovnávací platby ve výši 12 centů na litr, což je strop použitý u třetí zálohy (19), dosahují finanční potřeby FPAP roční částky ve výši řádově 85 miliónů EUR. Vzhledem ke skutečnosti, že rybářské podniky měly zajištěnou zřejmě jen část své spotřeby paliva, byla potřeba finančních prostředků asi nižší, ale v porovnání s původním odhadem ve výši 4 miliónů EUR za rok 2005 zůstává objem řádově na několika desítkách miliónů EUR ročně. Je tedy jasné, že FPAP by býval bez vnějších prostředků, v tomto případě záloh vyplacených státem, nemohl plnit krytí zaručené svým členům protihodnotou za jejich příspěvky.
(97)
V tomto kontextu byl FPAP příjemcem veřejných prostředků za účelem pokrytí potřeb tohoto „pojištění nafty“ a jeho úkolem bylo tyto prostředky co nejlépe spravovat. Finanční prostředky FPAP se tudíž skládaly z prostředků pocházejících z členských příspěvků, státních záloh a případných zisků z jeho činností na termínových trzích s ropou. Část těchto prostředků pocházejících ze státních záloh představuje nezvratně státní prostředky. Pokud jde o zisky realizované na termínových trzích, které rybářským podnikům umožnily získat levněji naftu, mohlo jich být dosaženo jen díky existenci státních prostředků, které poskytly FPAP prostředky na provádění finančních operací na budoucích trzích. I když přesné znění úmluv uzavřených mezi FPAP a CECOMER není známo a nelze jej odvodit z žádného z dokumentů zaslaných Francií, Komise se domnívá, že vyrovnávací platba určená členským podnikům odpovídající cenovému rozdílu by byla nižší, než kdyby CECOMER a námořní družstva dodávaly rybářům palivo koupené na běžném trhu, to znamená bez obchodování FPAP na termínových trzích. Takto přešel zisk z operací FPAP na termínových trzích na CECOMER, zásobovací družstvo námořních družstev, a v konečném sledu na rybářské podniky, které od nich kupují palivo. Praktickým účinkem určitě bylo, že FPAP mohl pokračovat ve vyplácení vyrovnávacích plateb během delšího období, než kdyby byl FPAP jen zprostředkující organizací pověřenou pouze rozdělením uvedených 65 (nebo 77) miliónů EUR poskytnutých státem na základě mechanismu „pojištění nafty“.
(98)
Komise došla následně k názoru, že právě díky státním prostředkům, které přímo navyšovaly obchodní likviditu FPAP nebo které byly použity pro dosažení zisku dále navyšujícího tuto likviditu, mohly tyto rybářské podniky požívat finanční výhody, neboť měly na jedné straně možnost získat palivo za zvýhodněnou cenu a na straně druhé jim bylo vypláceno odškodnění v podobě vyrovnávací platby vypočtené na základě referenční ceny.
4.2.1.2 Existence finanční výhody přičitatelné státu
(99)
Tři, případně čtyři, úmluvy uzavřené mezi státem a FPAP stanoví, že konečným určením veřejných finančních prostředků vyplacených formou záloh je částečné vyrovnání nákladů na palivo rybářských společností. Vyrovnávací platba vyplacená rybářům formou odškodnění odpovídajícího rozdílu mezi referenční cenou a cenou u čerpací stanice se ještě pojí se snížením ceny nafty na čerpací stanici dodavatele, kterým je nejčastěji námořní družstvo.
(100)
Likvidita FPAP, původně tvořená příspěvky členů, poté navýšená o první státní zálohu, umožnila fondu obchodovat na termínových trzích, a dosáhnout tak zisku, avšak tento zisk nebyl dostatečný, aby mu současně umožnil vyplácet zaručené vyrovnávací platby podnikům protihodnotou za jejich příspěvky. Dvě, případně tři, zálohy však fondu umožnily pokračovat v činnostech do té doby, než musel postupně opustit své pozice, aby měl k dispozici prostředky potřebné na vyplácení odškodnění. Komise uvedla, že rozhodnutí týkající se operací na termínových trzích byla přijata předsedou FPAP. Jejich realizace se uskutečnila ve spojení s makléři a specializovanými finančními ústavy (viz 74. bod odůvodnění), jejichž odměňování bylo zajišťováno fondem FPAP za Komisi neznámých podmínek. Jestliže však stanovy FPAP stanoví, že předseda musí „za účelem rozhodnutí o projektech krytí, které mají být realizovány,“ povinně konzultovat správní radu, pak stát v této správní radě zastoupen není. Dokonce i když byl FPAP obecně povinen „vést účetnictví, které na žádost umožní zjistit použití záloh a rozdělení příjmů a výdajů fondu“, stát nerozhodoval ani o strategii, kterou má FPAP sledovat za účelem získávání těchto finančních opcí ani o výši finanční náhrady, která měla být vyplácena podnikům. Jestliže tedy není pochyb, jak bylo naznačeno v odstavci 4.1.1.4, že je podpora tvořená třemi, popřípadě čtyřmi, zálohami přičitatelná státu, to stejné neplatí pro dodatečné výhody, kterých požívaly rybářské podniky zčásti díky svým příspěvků a zčásti díky výše uvedené správě veškeré obchodní likvidity FPAP. Jestliže tedy byla konečná podpora vyplácená rybářům díky operacím realizovaným na termínových trzích vyšší než veřejné prostředky, které původně FPAP obdržel, část podpory přesahující výši zálohově poskytnutých veřejných prostředků nevyplynula z rozhodnutí státu. I když není možné z účetního hlediska přesně vymezit, co pochází ze státních prostředků a co z vlastních finančních prostředků, neboť pro obchodování na termínových trzích s ropou a pro vyplácení odškodnění v podobě vyrovnávací platby byla použita veškerá obchodní likvidita, není tedy pro Komisi výhoda odpovídající rozdílu mezi celkovou výší podpor, jejímiž příjemci byly rybářské podniky, a celkovou výší státních záloh poskytnutých rybářským podnikům přičitatelná státu.
4.2.1.3 Existence finanční výhody, která narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž
(101)
Komise dospěla k závěru, že příspěvek rybářským podnikům, které jsou členy FPAP, na jejich výdaje na palivo tyto podniky zvýhodňuje, neboť jsou jedinými podniky, které mohou být příjemci tohoto příspěvku. Jejich pozice je posílená vůči jiným podnikům, které jim konkurují na trhu Společenství, ať už se jedná o jiné rybářské podniky nebo podniky z dalších odvětví hospodářské činnosti, jejichž zájmem je snížit své provozní náklady spojené s výdaji za palivo. Vzhledem k tomu, že se tento ochranný mechanismus navíc vztahuje pouze na rybářské podniky, hodnotí se takto poskytnutá podpora jako podpora v rámci odvětví nedostupná pro ostatní odvětví. Navíc podpora v jakékoli formě, která zvýhodňuje určité odvětví, narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž (viz rozhodnutí Komise 2006/269/ES ze dne 8. února 2006 o daňových odpočtech pro rybáře z povolání (Švédsko) (20), 31. a 35. bod odůvodnění).
(102)
Francie předložila námitku, že tato podpora nezvýhodňovala členské podniky FPAP, jelikož „členství v FPAP je volné a otevřené všem rybářským podniků s výhradou platby příspěvků“. MQA dodává, že toto členství je otevřené „bez ohledu na strukturu či státní příslušnost příjemce požitku“. FPAP pak závěrem upřesnil, že „členské podniky FPAP jsou v rukou francouzského, ale i španělského a nizozemského kapitálu“.
(103)
Komise došla ve své odpovědi k závěru, že rybářské podniky, které se mohou stát členy FPAP, jsou pouze podniky, které mají své lodě registrovány na metropolitním území Francie nebo v zámořských departementech. Podniky s nizozemským či španělským kapitálem, které drží francouzské lodě, se tedy skutečně mohou stát členy FPAP; jsou to určitě tyto lodě, na které se odvolává Francie a FPAP ve svých odpovědích. Ale ostatní lodě Společenství se členy stát nemohou.
(104)
Všechny podniky, které jsou příjemci vyrovnávacích plateb vyplácených FPAP konkurují na trhu Společenství podnikům, jejichž lodě plují pod vlajkou ostatních členských států a které mají rovněž zájem na snížení svých provozních nákladů spojených s výdaji za palivo, ale které nemají k dispozici systém vyrovnávacích plateb typu systému zavedeného FPAP. Z tohoto důvodu výhoda, kterou mají členské rybářské podniky nebo podniky, které ještě nejsou členy, ale mohly by jimi být, to znamená všechny podniky, jejichž lodě plují pod francouzskou vlajkou, představuje jasně narušení hospodářské soutěže.
(105)
FPAP byl mimo jiné toho názoru, že faktory narušení hospodářské soutěže je nutné hledat jinde. S odvoláním na vysoké náklady, které podle FPAP nemají ekonomické opodstatnění a které vyplývají ze správy víceletých orientačních plánů rybářského loďstva, to znamená ze správy celkové kapacity tohoto loďstva, nebo které jsou spojené se správou „produkčních práv“, FPAP zejména uvedl, že „‚Práva‘ týkající se vnitrostátních ‚politik‘ představují (…) skutečný faktor narušující evropskou hospodářskou soutěž [a] značně přesahují ekonomickou oblast.“.
(106)
Komise v tomto ohledu uvedla, že tyto náklady, ať už jsou ve Francii nižší či vyšší než náklady v ostatních členských státech, jsou výsledkem omezení vyplývajících z právního rámce, podle kterého se v současné době vykonávají rybolovné činnosti. Ve svém sdělení (21) ze dne 26. února 2007 o nástrojích řízení rybolovu na základě rybolovných práv Komise připomněla, že odvětví rybolovu Společenství se vyznačuje množstvím nástrojů a řídicích mechanismů a že srovnatelné situace jsou někdy posuzovány velmi odlišným způsobem v závislosti na členském státu. Ze sdělení zejména vyplynulo, že prodej a nákup rybolovných práv je v některých členských státech běžnou praxí, ať už probíhá v rámci zavedených trhů či nepřímo. Náklady uvedené FPAP představují náklady, se kterými se potýkají loďstva různých členských států a odpovídají ekonomickému vývoji odvětví rybolovu. Tyto náklady vyplývají z provádění správních opatření, která vyžaduje a potřebuje společná rybářská politika, na vnitrostátní úrovni. Toto provádění není odůvodněním pro zavádění zvláštních podpor v jednotlivých členských státech. Z tohoto důvodu a na rozdíl od toho, co uvedl FPAP, nelze narušení hospodářské soutěže hodnotit omezeně v rámci „relevantního trhu“, například „regionálního mikrotrhu“, což je pojem, na který se fond odvolává, nýbrž jak je stanoveno ve Smlouvě na úrovni celého společného trhu. Jestliže je tedy cílem podpory FPAP zachovat rybolov v regionálním rámci a zabránit mořským lodím, aby se stáhly do menších hloubek, či trawlerům, aby se zaměřily na specifický druh rybolovu, jak uvedl FPAP, pak tato podpora zcela představuje podporu, která narušuje, nebo může narušit, hospodářskou soutěž a je v tomto ohledu státní podporou.
(107)
Na základě výše uvedených důvodů se tudíž Komise domnívá, že prostředky uvolněné státem, jejichž příjemci byly prostřednictvím FPAP rybářské podniky, narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž.
4.2.1.4 Existence finanční výhody, která ovlivňuje obchod mezi členskými státy
(108)
FPAP nesouhlasí se skutečností, že podpory rybářským podnikům, které jsou členy odborového svazu, ovlivňují výměny mezi členskými státy. Podle FPAP tyto podniky ve skutečnosti vykonávaly svoji činnost v rámci „trhu, který není v žádném případě jednotný, ale který spíš představuje ‚mozaiku‘ regionálních mikrotrhů“.
(109)
Komise v odpovědi uvedla, že celková hodnota vývozu produktů rybolovu a akvakultury z Francie do zbylé části světa dosáhla v roce 2005 výše 1 290 miliardy EUR, z toho 80 % do členských států Evropské unie. Stejně tak celková hodnota dovozu této kategorie produktů do Francie činila v roce 2005 3 693 miliardy EUR, z toho 40 až 60 %, v závislosti na zdroji, bylo z členských států Evropské unie (22). Celková hodnota francouzské produkce činila pro srovnání 1 868 miliardy EUR. Aniž by bylo třeba provádět velmi detailní ekonomickou analýzu (23), je tedy jasné, že bez ohledu na změny cen shledané v tomto případě každý den ve francouzských či evropských přístavech představuje objem výměn mezi Francií a zbylou částí Evropy v odhadu dodávek produktů rybolovu a akvakultury značnou část. Opatření na podporu velkého počtu francouzských rybářských podniků (více než 30 % loďstva) prostřednictvím snížení jejich provozních nákladů mají samozřejmě vliv na výměny mezi členskými státy v oblasti rybolovu.
(110)
Je tedy zjevné, že výhoda, kterou využívaly rybářské podniky ve formě náhrady části svých provozních nákladů, ovlivňuje výměny mezi členskými státy.
4.2.1.5 Závěr
(111)
Čtyři podmínky pro stanovení existence státní podpory jsou splněny jen částečně. Výhoda, které využívaly rybářské podniky, evidentně vyplývá z použití státních prostředků, narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy. Naproti tomu výhoda je přičitatelná státu pouze do výše záloh, pokud tyto zálohy představují pouze část obchodní likvidity FPAP a pokud stát nezasahoval do voleb prováděných FPAP za účelem zúročení prostředků, které mu byly dány k dispozici. Proto může Komise konstatovat existenci státní podpory ve smyslu článku 87 Smlouvy o ES pouze do výše vkladu veřejných finančních prostředků, to znamená 65, nebo 77 miliónů EUR.
(112)
Komise na závěr uvádí, že francouzské orgány bez ohledu na své odpovědi ze dne 7. října 2005 a 21. dubna 2006 vlastně nepopřely závěry Komise o existenci státní podpory. Během přezkumu návrhu finančního zákona na rok 2007 národním shromážděním ministr zemědělství a rybolovu na dotaz týkající se budoucnosti FPAP totiž odpověděl: „FPAP je funkční ode dne 1. listopadu 2004, ale Evropská komise ho sleduje zblízka, neboť se jedná o státní podporu.“ (24)
4.2.2 Slučitelnost se společným trhem
(113)
Podle čl. 87 odst. 2 a 3 Smlouvy jsou nebo mohou být některé kategorie podpory považovány za slučitelné se společným trhem.
(114)
Komise uvedla, že tyto podpory neodpovídají případům upraveným v čl. 87 odst. 2 Smlouvy.
a)
Tím, že MQA tvrdí, že FPAP jednal jako „organizace na ochranu spotřebitelů“ nebo jako „ochránce spotřebitelů ropných produktů“, se zdá, že naznačuje, že by bylo možné podpory ve prospěch rybářských podniků zahrnout mezi „podpory sociální povahy poskytované individuálním spotřebitelům“ upravené v čl. 87 odst. 1. V tomto ohledu Komise pouze uvádí, že tento odstavec se výslovně týká „individuálních spotřebitelů“ a nikoliv podniků, a proto jej v tomto případě nelze použít (viz rovněž 50. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí). Tato podpora není tudíž podle čl. 87 odst. 2 písm. a) Smlouvy slučitelná se společným trhem.
b)
Tato podpora nepředstavuje podporu určenou k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi. Výkyvy cen ropy jsou vlastně spojené s hospodářskou činností. Tyto výkyvy se dotýkají rovněž dalších odvětví činnosti, které spotřebovávají ropné produkty ve všech členských státech Evropské unie a nelze je ve smyslu čl. 87 odst. 2 písm. b) považovat za přírodní pohromu ani mimořádnou událost. Nicméně k této analýze MQA namítá, že podpora skutečně následovala po výjimečné situaci, „neboť sama Komise připouští výjimečné hospodářské a sociální potíže odvětí“. Je skutečně pravda, že odvětví rybolovu musí čelit zvláštním obtížím, které Komise detailně analyzovala ve svém sdělení (25) ze dne 9. března 2006„O zlepšování hospodářské situace v odvětví rybolovu“. V tomto sdělení Komise ukázala, že zdroje hospodářských a sociálních obtíží odvětví vyplývají z jeho strukturálního nepřizpůsobení se omezením zatěžujícím jeho činnost. Navíc Komise v tomto sdělení formulovala několik návrhů na překonání hospodářských obtíží odvětví rybolovu. Po přezkoumání slučitelnosti některých provozních podpor Komise velmi jasně uvádí: „Současné obtíže v odvětví rybolovu se stupňují vzhledem k nedávnému nárůstu cen pohonných hmot. To vede k tomu, že se z odvětví rybolovu ozývají hlasy volající po veřejné intervenci, která by tento náhlý nárůst nákladů kompenzovala. Takováto podpora by byla provozní podporou, která není slučitelná se Smlouvou. Komise by žádnou podporu oznámenou pro tento účel neschválila.“ K záručnímu nástroji srovnatelnému s nástrojem koncipovaným původně během zřizování FPAP Komise doplňuje „Komise by takovýto režim mohla schválit pouze tehdy, pokud by poskytoval záruky splacení veškeré veřejné podpory za obchodních podmínek, což se za současné hospodářské situace jeví jako velmi nepravděpodobné“. Výkyvy ve výši vstupních nákladů, jako nákladů na palivo, jsou součástí hospodářské činnosti a nemohou samy o sobě představovat mimořádnou událost.
Vzhledem k výše uvedenému dochází Komise k závěru, že zmíněná státní podpora, jejímiž příjemci byly rybářské podniky, není ve smyslu čl. 87 odst. 2 písm. b) Smlouvy slučitelná se společným trhem.
(115)
Tuto podporu nelze rovněž považovat za slučitelnou se společným trhem na základě použití čl. 87 odst. 3 Smlouvy s různými případy, které jsou zde upraveny.
a)
Evidentně se nejedná o podporu, která má napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností (případ upravený v čl. 87 odst. 3 písm. a) Smlouvy). Cílem této podpory je snížit provozní náklady rybářských podniků. FPAP ovšem uvádí, že cílem této podpory je zachovat rybolov v regionálním rámci. Nicméně Komise konstatuje, že je tato podpora udělována rybářským podnikům bez ohledu na sídlo těchto podniků či domovský přístav lodí, který využívají. Tato podpora nemá tedy nic společného s podporou uvedenou ve výše zmíněném písmenu a).
b)
Tuto podporu nelze rovněž považovat za podporu určenou na podporu uskutečnění významného projektu společného evropského zájmu nebo na nápravu vážné poruchy hospodářství členského státu. Nemá vazbu na žádný významný projekt společného evropského zájmu. Nelze ji ani považovat za podporu určenou na nápravu vážné poruchy hospodářství členského státu. Cílem podpory udělené rybářským podnikům je totiž náprava potíží podniků jednoho konkrétního hospodářského odvětví a nikoliv celého francouzského hospodářství. Odvětvová povaha této podpory je nepopiratelná, neboť navýšení cen ropy neovlivnilo pouze podniky z odvětví rybolovu, nýbrž všechny podniky, všechna odvětví činnosti. A v tomto ohledu byla vždy Komise toho názoru, že veřejným orgánům nepřísluší finančně zasahovat s cílem kompenzovat tento nárůst, nýbrž naopak podněcovat podniky, aby se přizpůsobily novým hospodářským podmínkám, které z tohoto navýšení vyplývají. Proto vzhledem k výše uvedenému Komise shledala, že podporu FPAP ve prospěch rybářských podniků nelze ve smyslu čl. 87 odst. 3 písm. b) považovat za slučitelnou.
c)
Pokud jde o čl. 87 odst. 3 písm. c), snížení výdajů na palivo nemůže samo o sobě vyhovět podmínce výše uvedeného písmene c), podle které může být se společným trhem slučitelná podpora na rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Cílem dotčené podpory není ve skutečnosti podpora rozvoje rybolovných činností ve smyslu udržitelného rybolovu v souladu s cíli společné rybářské politiky, nýbrž naopak zachovává míru intenzity rybolovu, aniž by vedla rybářské podniky ke snížení výdajů za palivo. Ve svém důsledku pak zpomaluje potřebné přizpůsobení se podniků odvětví rybolovu obtížím, které vyplývají z nárůstu cen ropy. Kromě toho není tato činnost spojena s hospodářskou oblastí. Proto tuto podporu nelze podle čl. 87 odst. 3 písm. c) považovat za slučitelnou se společným trhem.
d)
A konečně tyto kategorie podpory nejsou zjevně obsaženy mezi podporami určenými na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví ani mezi podporami považovanými za slučitelné se společným trhem na základě rozhodnutí Rady přijatého v souladu s čl. 87 odst. 3 písm. e).
(116)
Z výše uvedeného vyplývá, že státní podpora poskytnutá rybářským podnikům za účelem snížení výdajů na palivo neodpovídá žádné z výjimek stanovených článkem 87 Smlouvy.
(117)
Jelikož se jedná o podporu rybářským podnikům, je nutno tyto podniky posoudit rovněž ve světle pokynů pro posuzování státní podpory v odvětví rybolovu a akvakultury (dále jen „pokyny“).
(118)
Cílem této podpory je snížit provozní náklady rybářských podniků. Má povahu provozní podpory.
(119)
Komise nejdříve připomíná, že podle bodu 3.5 těchto pokynů „nesmí mít státní podpory ochranné účinky, musí sloužit k podpoře racionalizace a efektivity produkce a uvádění produktů rybolovu na trh. Veškerá taková podpora musí vyústit v trvalá zlepšení, díky nimž se odvětví bude moci dále rozvíjet již jen na základě tržních zisků.“
(120)
Ale jak již bylo uvedeno v 115. bodě odůvodnění písm. c) tohoto rozhodnutí, snížení výdajů na palivo nemá za cíl rozvoj rybolovných činností ve smyslu udržitelného rybolovu v souladu s cíli společné rybářské politiky, nýbrž zachování shodných činností rybářských podniků. Proto je Komise toho názoru, že tato podpora má skutečně ochranné účinky uvedené v bodě 3.5 pokynů a nelze ji tudíž považovat za slučitelnou se zásadou stanovenou těmito pokyny.
(121)
Francie ovšem ve svých odpovědích k zahájení formálního vyšetřovacího řízení uvedla, že „činnosti FPAP předešly nezbytná opatření, jakou jsou plány na záchranu a restrukturalizaci, které tyto činnosti poté, co budou schváleny, pouze vysvětlí a potvrdí“. Nicméně až mnohem později, a to v lednu 2008, informovala Francie Komisi o zavedení opatření předložených jako opatření na záchranu a restrukturalizaci ve prospěch rybářských podniků, opatření registrovaná Komisí pod číslem NN 09/2008 a v současné době podrobovaná analýze. I pokud bychom přijali argument Francie, podle kterého by činnosti FPAP určitým způsobem předešly opatření na záchranu a restrukturalizaci, nemá to vliv na jejich slučitelnost se společným trhem z důvodu základních rozdílů, které existují mezi opatřeními FPAP a podmínkami, kterými se řídí režimy podpor na záchranu a restrukturalizaci podniků a které jsou popsány v pokynech Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích (26). V rozporu s tím, co je uvedeno v těchto pokynech, byly totiž podpory vyplývající z činností FPAP poskytovány bez rozdílu všem rybářským podnikům a nikoliv jen podnikům v nesnázích. Dále podpory na záchranu nesmí překročit šest měsíců a musí mít podobu vratné půjčky nebo záruky; pokud jde o podpory na restrukturalizaci, musí být poskytovány za přesně stanových podmínek a po omezenou dobu. Podpory poskytované Francií prostřednictvím FPAP však žádnou z požadovaných podmínek nesplňují: rybářské podniky jsou příjemci těchto podpor od roku 2004, podpory nejsou poskytovány formou půjčky či záruky a jejich vrácení v rámci plánu restrukturalizace není stanoveno.
(122)
FPAP se rovněž domnívá, že poskytované podpory jsou odůvodněny skutečností, že by se ve skutečnosti jednalo o podporu příjmů zaměstnanců. FPAP v tomto ohledu píše: „FPAP se zřizuje jako ‚sdružení pro předcházení rizikům‘ s cílem vytvořit pro 2 500 členských podniků právní rámec na záchranu ve smyslu francouzského práva…. V tomto smyslu je podpora příjmů zaměstnanců spadající do rámce restrukturalizace povolena. Žádným způsobem nenarušuje pravidla hospodářské soutěže. Naopak vyplývá ze zásad Společenství, které zaměstnancům zaručují důstojný minimální příjem.“ FPAP pokračuje tím, že uvádí, že nezávislý výplatní systém námořníků by ve Francii způsobil, že by zaměstnanci rybářských podniků nedostávali plat, a dokonce by se vůči rejdaři zadlužili. A nakonec upřesňuje, že 25 z 65 miliónů záloh poskytnutých státem „se přímo týká záloh zaměstnancům a posuzuje se jako přímá sociální podpora“. MQA dodává: „Pokud jsou půjčky považovány za podpory ve prospěch nikoliv FPAP, nýbrž členských rybářských podniků, jednalo by se skutečně o sociální podpory. Finanční příspěvek, který by byl poskytnut tímto způsobem, by byl ve skutečnosti přímo spojen s odměňováním námořníků.“
(123)
Tato tvrzení vyvolávají několik připomínek ze strany Komise:
1)
Nejdříve se podivuje nad tím, že téměř 40 % (25 z 65 miliónů) záloh ze státních finančních prostředků poskytnutých podle tří výše uvedených úmluv (viz 21. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí) za účelem získání finančních opcí na termínových trzích s ropnými produkty „se přímo týká záloh zaměstnancům a posuzuje se jako přímá sociální podpora“.
2)
Komise se domnívá, že se zde ze strany FPAP jedná o rétorickou zkratku, která má ukázat, že z činností prováděných FPAP spočívajících ve snižování provozních nákladů rybářských podniků a s ohledem na nezávislý výplatní systém těžili in fine zaměstnanci těchto podniků. Právě v tomto smyslu by se tyto činnosti mohly posuzovat „jako přímá sociální podpora“. Nicméně žádný údaj ve spisu nevede k předpokladu, že by se jednalo o přímé sociální podpory, to znamená podpory vyplácené FPAP přímo zaměstnancům těchto podniků; což není žádným způsobem zakotveno ve stanovách FPAP (viz 20. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí).
3)
Ať už by byly podpory případně vyplaceny přímo zaměstnancům nebo by činnosti FPAP byly přínosem pro tyto zaměstnance, neboť by jim v důsledku nezávislého výplatního systému umožnily zvýšit své příjmy, Komise připomíná, že v souladu s řádně ustálenou judikaturou (27) pojem podpory zahrnuje výhody poskytnuté veřejnými orgány, které v různých formách ulevují od nákladů, jež jdou obvykle k tíži rozpočtu podniku. V tomto smyslu jsou platy nepochybně součástí těchto nákladů a podnik nemůže na jejich vyplacení počítat s veřejnými prostředky. Proto je skutečnost, kdy podle FPAP a MQA z výhod získaných těmito rybářskými podniky v podobě možnosti kupovat palivo za preferenční cenu a částečné náhrady svých výdajů za palivo ve skutečnosti těžili zaměstnanci těchto podniků, za účelem posouzení slučitelnosti těchto podpor se společným trhem irelevantní. Stačí konstatovat, že účinkem podpor poskytnutých rybářským podnikům díky veřejným prostředkům byla úleva od nákladů, jež jdou běžně k tíži rozpočtu těchto podniků.
4)
Stejně tak nemůže Komise přijmout tvrzení, podle kterého by podpora příjmů zaměstnanců byla povolena, neboť by jednak vycházela ze zásad Společenství, které zaměstnancům zaručují důstojný minimální příjem, a jednak by nezávislý výplatní systém byl zvlášť nepříznivý pro francouzské námořníky. Pravidla týkající se existence minimálního platu jsou totiž na základě zásady subsidiarity ve výlučné pravomoci členských států. Pokud jde o platy námořníků ve Francii, tato povinnost je upravena články L.742-2, D.742-1 a D.742-2 zákoníku práce. Jak je připomenuto v rozsudku Odvolacího soudu v Rennes ze dne 16. června 1998 (28), tato obecně platná ustanovení se použijí na zaměstnance podle námořního zákoníku práce nezávisle na přijatém způsobu odměňování. Skutečnost, že se rejdař a jeho zaměstnanci na začátku domluví, že námořníci budou vypláceni nezávisle (na případném zisku), nezprošťuje rejdaře od povinnosti zaručit námořníkům během období nalodění odměnu alespoň ve výši minimální mzdy. Jinými slovy rybářské podíly musí být alespoň rovny odměně vypočtené s použitím minimální zaručené mzdy. Ustanovení článku 34 námořního zákonu práce (29) odkazují v tomto ohledu na „profesní národní dohodu nebo rozšířené odvětvové dohody [pro stanovení] nezávisle na skutečné délce práce jednoho čí více období pro výpočet minimální zaručené mzdy nezávisle odměňovaných námořníků“. Odvětvová dohoda zaručující v čl. 9 prvním pododstavci roční minimální hrubou odměnu pro námořníky zaměstnance odměňované nezávisle byla podepsána dne 28. března 2001 (30). Toto ustanovení se stalo povinným pro všechny zaměstnavatele a všechny zaměstnance spadající do působnosti této dohody na základě meziministerské vyhlášky ze dne 3. července 2003 (31). Mzdové náklady vyplývající z této zákonné povinnosti tedy představují provozní náklady rybářských podniků stejně jako výdaje na palivo. Za těchto podmínek nemůže tedy Komise přijmout tvrzení, podle kterého by byl francouzský stát oprávněn intervenovat, neboť rejdaři se vyhýbají zákonné povinnosti, podle které mají svým zaměstnancům zajistit minimální mzdu, i když jsou zaměstnanci odměňováni nezávisle.
(124)
Podle MQA by se rovněž mohlo jednat o socioekonomická opatření: „pokyny (…) uvádějí, že mohou být prohlášena za slučitelná socioekonomická opatření. V tomto případě je FPAP zcela průhledný a opatření považovaná Komisí za podpory mají evidentně socioekonomický charakter.“
(125)
Komise shledává, že MQA nepřináší žádný prvek umožňující posoudit dotčené podpory s ohledem na bod 4.5 pokynů, který stanoví, že případ od případu mohou být přímé podpory zaměstnancům odpovídající socioekonomickým opatřením považovány za slučitelné se společným trhem. Tento odstavec vlastně upřesňuje, že lze podporu považovat za slučitelnou pouze, „pokud představuje součást socioekonomických záložních opatření, která nahrazují ušlý příjem související s opatřeními zaměřenými na dosažení úpravy kapacity přijatými podle čl. 11 odst. 1 nařízení (ES) č. 2371/2002“ (nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky (32)). Zřízení FPAP však nespadá do celkového plánu přijatého v souladu s nařízením (ES) č. 2371/2002 s cílem upravit rybolovné kapacity. Argument předložený MQA tudíž nemůže v žádném případě odůvodnit poskytnutí těchto provozních podpor.
(126)
MQA také uvádí, že není přesné tvrdit, že podpory byly poskytnuty bez podmínek. Podle MQA „stát za účelem poskytnutí těchto půjček vyžadoval, aby FPAP předložil četné podpůrné doklady pro vytvoření řádné správy fondu a rovněž určení fondu a jeho členů, kteří měli vytvořit udržitelná řešení s ohledem na nové výrobní podmínky odvětví rybolovu“. MQA trvá na tomto požadavku průhledného účetnictví a na rozhodnutí státu o provedení meziministerské inspekční mise.
(127)
Komise konstatuje tento požadavek průhlednosti a kontroly s tím, že se jeví jako základní, neboť se jedná o intervenci financovanou z veřejných prostředků. Komise nicméně lituje, že jí v takovém kontextu průhlednosti francouzské orgány ani přes její požadavky vyjádřené během řízení nepředaly veškeré detailní údaje o činnostech fondu. Komise nakonec konstatuje, že nebyla nikdy informována o inspekční misi zmíněné MQA ani a fortiori o jejích závěrech požadovaných francouzskými orgány k polovině listopadu 2005.
(128)
Proto se Komise domnívá, že zálohy poskytnuté státem očividně spadají do kategorie provozních podpor uvedených v bodu 3.7 pokynů, podle kterého: „státní podpora, která je udělena, aniž by příjemcům ukládala jakékoli závazky ve prospěch cílů společné rybářské politiky, a která je určena ke zlepšení situace podniků a zvýšení jejích obchodní likvidity, (…) je, coby provozní podpora, se společným trhem neslučitelná.“ Tyto zálohy jsou tudíž se společným trhem neslučitelné.
5. ZÁVĚR
(129)
Komise shledala, že Francie v rozporu s čl. 88 odst. 3 Smlouvy protiprávně zavedla různá podpůrná opatření, která jsou předmětem tohoto rozhodnutí.
(130)
Na základě posouzení uvedeného v části 4.1 tohoto rozhodnutí se Komise domnívá, že navýšení obchodní likvidity FPAP prostřednictvím poskytnutí tří, případně čtyř, záloh v celkové výši 65 miliónů EUR, případně 77 miliónů EUR, představuje podle čl. 87 odst. 2 a 3 Smlouvy státní podporu neslučitelnou se společným trhem. Vzhledem k tomu, že by žádná banka neposkytla zálohy typu, jaké byly poskytnuty FPAP, a že podle dostupných informací nebyly tyto zálohy vráceny, stala se z těchto záloh přímá dotace (viz 67. bod odůvodnění), a tudíž státní podpora ve zmíněné výši.
(131)
Na základě posouzení uvedeného v části 4.2 tohoto rozhodnutí se Komise domnívá, že podpora poskytnutá formou záloh FPAP, která rybářským podnikům umožnila nakupovat palivo za zvýhodněnou cenu a využívat vyrovnávací platby v rámci pojištění nafty, představuje podle čl. 87 odst. 2 a 3 Smlouvy státní podporu neslučitelnou se společným trhem.
6. NAVRÁCENÍ PODPORY
(132)
Částka státní podpory poskytnutá Francií činí 65 miliónů EUR, nebo 77 miliónů, pokud existovala čtvrtá úmluva. V čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999 se stanoví, že je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil. Cíle navrácení podpory je dosaženo, jakmile jsou dotčené podpory, navýšené případně o úroky z prodlení, vráceny příjemcem nebo, jinými slovy, podniky, které z nich skutečně měly prospěch (33). Cíle navrácení podpory bude tudíž dosaženo, až tato částka ve výši 65, nebo 77 miliónů EUR bude navrácena.
(133)
Za účelem stanovení, co má být navráceno z části FPAP a z části rybářskými podniky, je nutno vzít do úvahy skutečnost, že FPAP, ačkoliv na termínových trzích jednal jako hospodářský subjekt, bylo jeho cílem poskytovat náhrady rybářským podnikům v rámci systému pojištění nafty, který zavedl, a dodávat jim palivo za výhodnou cenu. Analýza celkové ekonomie tohoto zvláštního systému provedená v tomto rozhodnutí ukázala, že FPAP splnil svoje poslání tím, že postupně převáděl podporu poskytnutou státem. Z tohoto důvodu představuje podpora, která má být navrácena ze strany FPAP, tu část z 65, nebo 77 miliónů EUR, která nebyla převedena na rybářské podniky, a podpora, kterou mají navrátit rybářské podniky, je tedy ta část, která jim byla převedena.
(134)
Komise nemá znalosti o výši částky, která byla skutečně z FPAP převedena rybářským podnikům. Komise v tomto ohledu uvádí, že přes příkaz Francii k poskytnutí potřebných informací o fungování FPAP Francie nesdělila ani způsob používání obchodní likvidity tohoto fondu ani jeho účetnictví. Bez těchto informací a s ohledem na judikaturu Soudního dvora (34) je Komise toho názoru, že je nutné poskytnout určité pokyny k metodě, kterou je nutno použít ke stanovení výše podpory, jež má být navrácena.
(135)
Při stanovení těchto pokynů vzala Komise do úvahy skutečnost, že s ohledem na úmluvy má FPAP povinnost vést účetnictví umožňující sledovat použití záloh, jakož i rozdělování zdrojů a výdajů, a že se zavázal archivovat účetní doklady po dobu minimálně deseti let a předložit je na vyžádání jednotlivým státním orgánům (viz 27. bod odůvodnění). Na základě těchto skutečností budou mít orgány či organizace pověřené provedením rozhodnutí o navrácení podpory možnost seznámit se s pohyby obchodní likvidity FPAP a se stavem této obchodní likvidity v okamžiku, kdy má být toto rozhodnutí provedeno. Kromě toho účetnictví rybářských podniků většinou vedou správní seskupení patřící pod středisko pro řízení drobného rybolovu, které je zastoupeno ve správní radě FPAP, je tedy zároveň možné v účetnictví těchto podniků vymezit náhrady, které jim vyplatil FPAP.
6.1 Navrácení podpory od FPAP
(136)
Částka neslučitelné podpory, kterou má vrátit FPAP, odpovídá části státní podpory, která nebyla nakonec převedena rybářským podnikům, to znamená část záloh, která byla použita na financování fungování FPAP a ta část záloh, kterou si fond ponechal ve své obchodní likviditě. Celkovou výši provozních nákladů může orgán pověřený provedením navrácení podpory zjistit z účetnictví FPAP. Vzhledem k zastupitelné povaze peněz a nemožnosti rozlišit jejich původ v závislosti na jeho použití se Komise domnívá, že část státních záloh, ze které byly financovány provozní náklady, odpovídá celkové výši těchto nákladů, na kterou se použije koeficient těchto záloh vypočítaný z poměru mezi výší těchto záloh a vlastními prostředky FPAP (členské příspěvky). Stejným způsobem lze stanovit výši záloh, která zůstala v obchodní likviditě, když se na zbylou obchodní likviditu použije stejný koeficient.
6.2 Navrácení podpory od rybářských podniků
(137)
Jak bylo uvedeno výše, podpora, kterou mají vrátit všechny rybářské podniky, představuje 65, nebo 77 miliónů těchto záloh, ponížených o částku, kterou má v souladu s pokyny uvedenými v 136. bodě odůvodnění vrátit FPAP. Pokud jde o státní podporu, kterou má vrátit každý z těchto podniků, je třeba vzít do úvahy skutečnost, že není z účetního hlediska možné, činit rozdíl mezi podporou, která je považována za státní podporu, a podporou, která není přičitatelná státu (viz odstavec 4.2.1.2 tohoto rozhodnutí).
(138)
Komise shledala, že státní podporu, kterou má vrátit každý podnik, lze vypočítat na základě odškodnění obdrženého každým podnikem v rámci pojištění nafty.
(139)
Tím, že Komise bere toto odškodnění jako základ pro výpočet, nechává stranou ekvivalent podpory z úspory dosažené každým rybářským podnikem v důsledku nákupu paliva za nižší než tržní cenu. Komise se domnívá, že je správné tak učinit, neboť podniky, které využívaly preferenčních cen pro nákup paliva, jsou totožné s podniky, které byly příjemci odškodnění v rámci pojištění nafty, a to v úplně srovnatelných poměrech, neboť čím více paliva podnik koupil za preferenční cenu, tím větší odškodnění získával a naopak. Při použití tohoto základu nedojde u dotčených podniků ke vzniku disproporcí vzhledem k povinnosti navrácení, které budou muset čelit. Dále Komise uvádí, že pokud bychom při výpočtu chtěli vycházet z ekvivalentu podpor, bylo by za tímto účelem nutné u každé dodávky paliva za období působení FPAP na termínových trzích nafty vypočítat rozdíl mezi výdaji, které by vyplynuly z nákupu za cenu platnou daný den, a cenou skutečně fakturovanou družstevní společností po stanovení, jaká cena se toho dne použila na typ zakoupeného paliva a místo nákupu. Uplatnění tohoto postupu by bylo mnohem obtížnější. Proto Komise upřednostňuje doporučit takový základ pro výpočet, který orgánům a organizacím pověřeným provedením rozhodnutí o navrácení podpory usnadní jejich úkol.
(140)
Proto je Komise toho názoru, že státní podporu, kterou má vrátit každý podnik, lze vypočítat na základě odškodnění obdrženého každým podnikem v rámci pojištění nafty. Státní podpora, která má být navrácena, se vypočítá prostřednictvím úpravy této náhrady procentuální sazbou odpovídající poměru celkové výše státní podpory, kterou mají vrátit rybářské podniky, vzhledem k celkové výši náhrady vyplacené rybářským podnikům ze strany FPAP v rámci pojištění nafty.
(141)
Částka, kterou má vrátit každý jednotlivý rybářský podnik, se tedy vypočte podle následujících vzorců:
kde
R*Ent
=
částka, kterou má vrátit rybářský podnik
I
=
výše náhrady obdržené rybářským podnikem v rámci pojištění nafty
Zálohy
=
65, nebo 77 miliónů EUR
R*FPAP
=
částka, kterou má vrátit FPAP v souladu s pokyny uvedenými v 136. bodě odůvodnění
Celkem I
=
celková výše náhrad vyplacených FPAP rybářským podnikům v rámci pojištění nafty
(142)
Tento vzorec vychází z postulátu, že FPAP realizoval na termínových trzích zisk, který byl pak zcela postoupen rybářským podnikům. Jak bylo popsáno v tomto rozhodnutí, je to nejpravděpodobnější případ. Nicméně je rovněž nutné vymezit teoretický případ, kdy FPAP na termínových trzích zaznamenal ztráty, z čehož by vyplynulo, že rybářské podniky byly příjemci celkové náhrady, která byla v porovnání se zálohami nižší o částku, kterou má vrátit FPAP. V takovém případě by byl koeficient (zálohy - R*FPAP)/celkem I obecně vyšší než 1, zejména v případě nízké hodnoty „R*FPAP“; použitím výše uvedeného vzorce by se tudíž došlo k výsledku, že celková částka, kterou mají vrátit rybářské podniky, by byla vyšší než ta, kterou přijaly. Z tohoto důvodu je v tomto zvláštním případě nutné stanovit, že částka, kterou má vrátit každý jednotlivý rybářský podnik, odpovídá výši náhrady obdržené tímto podnikem v rámci „pojištění nafty“. V tomto případě by měl rozdíl mezi státními zálohami a náhradami vyplacenými rybářským podnikům vrátit FPAP, který skutečně tento rozdíl spotřeboval.
(143)
Státní podpory ve prospěch rybářských podniků nemusejí být vráceny, pokud k datu, ke kterému byly poskytnuty, splňují podmínky nařízení (ES) č. 1860/2004 nebo nařízení (ES) č. 875/2007 o podpoře de minimis,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Podpora poskytnutá Fondu pro předcházení nepředvídaným rizikům v odvětví rybolovu (FPAP) na získávání finančních opcí na termínových trzích s ropou a provedená protiprávně Francií v rozporu s čl. 88 odst. 3 Smlouvy je neslučitelná se společným trhem.
Článek 2
Podpora poskytnutá rybářským podnikům formou snížení výdajů na palivo a provedená protiprávně Francií v rozporu čl. 88 odst. 3 Smlouvy je neslučitelná se společným trhem.
Článek 3
Individuální podpora poskytnutá rybářskému podniku podle čl. 2 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 994/98 (35) nepodléhá navrácení, pokud v okamžiku jejího poskytnutí splňuje podmínky stanovené nařízením přijatým podle článku 2 nařízení (ES) č. 994/98 použitelným v okamžiku poskytnutí podpory.
Článek 4
1. Francie má povinnost nechat si od příjemců proplatit neslučitelné podpory uvedené v článcích 1 a 2.
2. Podpora získaná zpět podléhá úrokům ode dne, kdy byla příjemci k dispozici, až do dne, kdy byla získána zpět.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok v souladu s kapitolou V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (36).
4. Francie s platností ode dne přijetí tohoto rozhodnutí zruší všechny zbývající platby podpory uvedené v článcích 1 a 2.
Článek 5
1. Získání podpory uvedené v článcích 1 a 2 zpět se provede s okamžitým účinkem.
2. Francie dohlédne na to, aby se toto rozhodnutí použilo ve lhůtě čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 6
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí předloží Francie Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou je třeba od FPAP získat zpět;
b)
podrobný popis již přijatých a plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
c)
dokumentaci, která prokáže, že již bylo FPAP nařízeno navrácení podpory.
2. Francie informuje Komisi o pokroku v provádění vnitrostátních opatření přijatých podle tohoto rozhodnutí až do úplného získání podpory uvedené v článku 1 zpět. Na vyžádání Komise neprodleně předloží informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace týkající se částek podpory a úroků, které již byly od FPAP získány zpět.
Článek 7
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí předloží Francie Komisi tyto informace:
a)
seznam rybářských podniků, které obdržely podporu uvedenou v článku 2 a celkovou částku, kterou každý z nich obdržel;
b)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou je třeba od každého jednotlivého příjemce získat zpět;
c)
podrobný popis již přijatých a plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
d)
dokumentaci, která prokáže, že již bylo příjemcům nařízeno navrácení podpory.
2. Francie informuje Komisi o pokroku v provádění vnitrostátních opatření přijatých podle tohoto rozhodnutí až do úplného získání podpory uvedené v článku 2 zpět. Na vyžádání Komise neprodleně předloží informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace týkající se částek podpory a úroků, které již byly od příjemců získány zpět.
Článek 8
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 20. května 2008.
COMMISSION DECISION
of 20 May 2008
concerning aid granted by France to the Fund for the prevention of risks to fishing and fisheries undertakings (State aid C 9/06)
(notified under document number C(2007) 5636)
(Only the French text is authentic)
(Text with EEA relevance)
(2008/936/EC)
THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES,
Having regard to the Treaty establishing the European Community, and in particular the first subparagraph of Article 88(2) thereof,
Having called on the parties concerned to submit their comments under that Article,
Whereas:
1. PROCEDURE
(1)
The Commission was aware of information relating to the existence of a fund intended to compensate for the rise in the price of fuel affecting French fisheries undertakings since 2004. According to that information, the declared objective of the fund, called the Fund for the prevention of risks to fishing (FPAP), was to even out short-term variations in the price of fuel for the fishing industry, but in practice it enabled the undertakings to benefit from a fuel price much lower than the market price.
(2)
Apparently it was planned, at the beginning, for the Fund to operate solely on the basis of contributions from the trade. The operating principle would have been simple: the Fund would have borne that part of the cost of fuel higher than a specified reference price per litre and, in return, the undertakings would have paid contributions to the FPAP when the price of fuel fell back to below the reference price. In this way, a balance for financing the system would have been struck without there being any contribution from public funds.
(3)
However, since the market price for fuel always stayed very considerably above the reference price, the Commission took the view that operation of the FPAP was only possible as a result of the financial contribution from the State and that that financial contribution constituted State aid within the meaning of Article 87 of the EC Treaty.
(4)
On 25 August 2005 the Commission requested France to inform it, by 5 September 2005, whether specific measures had been adopted or were envisaged by the State to counter the increase in fuel costs. The Commission also pointed out that if such measures involved State aid it had to be notified of them under Article 88(3) of the Treaty.
(5)
In the absence of a reply, and in accordance with Article 10 of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 (now Article 88) of the EC Treaty (1), on 21 September 2005 the Commission requested France to provide it, within three weeks, with information on the Fund in order for it to be able to examine whether it actually involved State aid and, if so, whether or not that State aid was compatible with the common market.
(6)
On 7 October 2005 France replied to the Commission’s request of 25 August 2005, stating that ‘no measure under the State aid scheme has been implemented in France to counter the difficulties due to the recent considerable increase in the price of fuel’. However, France pointed out that it had encouraged ‘an initiative taken by the trade’ consisting of the creation of a fund for the prevention of risks to fishing. No mentioned was made in that correspondence of the advance payments granted by the State. On the contrary, it was implicit from the French authorities’ reply that the financing of the Fund, managed by the trade, was based exclusively on the pooling of the members’ financial capacity.
(7)
On 21 October 2005 the Commission reminded the French authorities of its formal request for information on the FPAP of 21 September 2005, granting them a new two-week deadline.
(8)
In the absence of a reply from France within the time limit set, the Commission decided, in accordance with paragraph 3 of Article 10 as referred to above, to issue France with an injunction to provide the information necessary for the examination. That injunction, dated 5 December 2005, was sent on 6 December 2005 with a three-week deadline for reply.
(9)
France replied by letter dated 21 December 2005 and received by the Commission on 27 December 2005. That letter referred back to a previous reply, dated 6 December and received on 8 December, sent in reply to the Commission’s letter of 21 September 2005 (see recital 5 of this Decision). In those two letters France forwarded the Commission the FPAP’s articles of association and the three agreements on the introduction of a repayable State advance to the FPAP.
(10)
After examining these replies and the documents enclosed, on 8 March 2006 the Commission informed France of its decision to initiate the formal investigation procedure provided for in Article 88(2) of the EC Treaty and Article 6 of Regulation (EC) No 659/1999.
(11)
The Commission decision to initiate the formal investigation procedure was published in the Official Journal of the European Union of 19 April 2006 (2). The Commission called on interested parties to submit their comments on the measures in question within one month.
(12)
France submitted its comments on 21 April 2006 in the form of a note from its authorities. That note is accompanied by a list of defensive points which seems to have been originally intended for internal use; the list explains the position to be taken vis-à-vis the Commission’s arguments.
(13)
On 17 May 2006 Ménard, Quimbert et associés, a law firm in Nantes (‘MQA’ in the following) sent a fax indicating their intention to make comments on behalf of the FPAP at a later date, and accordingly requested that they be granted time to do so. The Commission accepted an extension of two weeks. MQA then forwarded, by ordinary post dated 17 May received by the Commission on 23 May, a statement under the letterhead of Coopération Maritime signed by Mr de Feuardent, the Secretary-General of the FPAP, dated 18 May. A third letter from MQA, also dated 17 May and received by the Commission on 14 June, was ‘a new version of [its] comments following correction of a number of clerical errors’. In reality these were documents not previously forwarded to the Commission comprising additional comments to the statement by Mr de Feuardent referred to above, accompanied by a number of documents relating to the operation of the FPAP (articles of association, rules of procedure, information notes, tax treatment of contributions, and a letter relating to a joint audit by the Inspectorate-General for Finance and the Inspectorate-General for Agriculture and Fisheries). Finally, the last letter from MQA, dated 12 June 2006 and sent to the Commission the same day by fax, following on from its letter of 19 May ‘dated 17 May by mistake, sending [you] the comments made by Mr de Feuardent, Secretary-General of the Confédération de la Coopération, de la Mutualité et du Crédit Maritime, dated 18 May 2006’ contained the same additional comments as those sent by the third letter of 17 May, but without the accompanying documents.
(14)
On 14 June 2006 the Commission sent France the third letter from MQA of 17 May 2006 (the version announced as correcting the clerical errors) and MQA’s last letter of 12 June 2006, requesting France to send its comments to reach it within one month. On 12 July 2006 France requested an extension of the deadline to 1 September. On 18 July 2006 the Commission accepted an additional period of one month. On 26 September 2006 France replied that it had no particular comments to make, but pointed out that the MQA letter of 17/19 May 2006 did not tally with Mr de Feuardent’s comments. On 9 October 2006 the Commission gave France details of the correspondence received from MQA and requested it to confirm within ten days that the French authorities had indeed been aware of Mr de Feuardent’s statement. France replied on 23 October 2006 that it did not have the statement, which it had in fact only mentioned previously because the letter (from MQA) dated 12 June mentioned it. Since France stated that it had not received that letter, the Commission officially sent it a copy on 27 October 2006, requesting any comments that France had to be sent to it by 15 November.
(15)
On 27 November 2006 France informed the Commission that it did not have any particular comments to make on the document.
2. DESCRIPTION
2.1. Presentation of the FPAP and its activities
(16)
In accordance with the French act of 21 March 1884, as amended by the act of 12 March 1920, the FPAP is constituted in the form of a trade association. The draft articles of association were approved by the constituent assembly held on 10 February 2004 and the articles of association themselves are dated 9 April 2004.
(17)
According to the articles of association (Article 4), the association has been set up for a period of 99 years. Its seat is in Paris at: 24, rue du Rocher, i.e. the same address as the Confédération de la Coopération, de la Mutualité et du Crédit Maritime (‘Coopération Maritime’ in the following).
(18)
Under Article 7, the founding members are the Coopération Maritime, the central contracting and development agency Cecomer, the retail traders’ cooperative society, which is in fact the central contracting agency of the maritime cooperatives whose function is, in particular, to supply equipment and operating material for fisheries undertakings, the Small-Scale Fishery Management Centre, and two persons active in the fishing industry. At the constituent assembly on 10 February 2004 these five founding members were appointed administrators of the FPAP until the ordinary general meeting to be held in 2007. Thus the FPAP appears to have been set up by the fisheries sector and organisations commercially involved in it (maritime cooperatives, central contracting agency and fisheries undertaking management centres).
(19)
Applicants for membership must provide proof that they are active in the fishing industry. However, the association may take in ‘any other person willing to give their moral support to the association’, provided that the number of employees of this category of member does not exceed 5 % of the number of the association’s members. In its letter of 6 December 2005 France points out that the FPAP has 2 013 members and 2 385 vessels, accounting for 30 % of the French fleet.
(20)
Article 2 of the articles of association states that: ‘The purpose of the association is to develop products so as to enable fisheries undertakings to cover the following risks: fluctuations in the price of diesel, maritime pollution or health risks linked to pollution, the closure of quotas or a significant reduction in fishing opportunities, and market risks. Its title shall be the Fund for the prevention of risks to fishing’. The FPAP is thus designed to be a mutual insurance company providing a number of benefits for its members in exchange for their contributions.
(21)
France forwarded copies of three agreements concluded between the State and the FPAP relating to the introduction of repayable advances to the Fund by the State. The advances are paid via the Office national interprofessionnel des produits de la mer et de l’aquaculture (Ofimer). The first agreement, dated 12 November 2004, covers an amount of EUR 15 million; the second, dated 27 May 2005, an amount of EUR 10 million; and the third, dated 11 October 2005, an amount of EUR 40 million. According to these three agreements, an amount of EUR 65 million was therefore advanced to the FPAP.
(22)
According to the list of defensive points enclosed with the note from France of 21 April 2006 (see recital 12 of this Decision), it is also possible that another advance of EUR 12 million was paid to the FPAP (see recital 40 of this Decision).
(23)
According to Article 1 of these agreements, ‘the FPAP shall operate on the basis of contributions paid by its members in order to cover the setting up of financial cover against the risks resulting from fluctuations in the price of oil and the associated administrative costs’. The agreements show that, although under its articles of association it is formally conceived as having quite a wide range of objectives as regards the benefits that it may provide (see recital 20 of this Decision), in reality the FPAP restricted its activity to providing financial cover for fisheries undertakings against the rise in the price of fuel.
(24)
Under Article 2 of the agreement of 12 November 2004, ‘the purpose of the advance shall be the setting up of a cover mechanism against fluctuations in international oil prices from 1 November 2004; the advance will enable financial options to be acquired on futures markets. The compensation paid to members of the Fund shall correspond to the difference in price between the maximum price covered and the average monthly price in the reference index for the month under consideration’. Article 2 of the agreement of 27 May 2005 is drafted almost identically: instead of the ‘setting up’ of a cover mechanism, it provides for the ‘continuation’ of this mechanism and it gives 1 March 2005 as the date from which cover will be provided for advances paid under this agreement. The same applies to the agreement of 11 October 2005; Article 2 provides that, for the advance paid, the Fund is to continue providing cover ‘… from 1 July 2005 and until 31 December 2005 at least, by buying financial options on the futures markets, up to 17 euro cent/l’. It states that ‘the compensation paid to members of the Fund shall be equivalent, at most, to the difference in price between a price of 30 euro cent/l and the average monthly reference price for the month under consideration, where the latter is higher than 30 euro cent/l’.
(25)
The detailed rules of procedure of the FPAP show that this cover mechanism operates by means of guarantee agreements between the FPAP and its member undertakings. Members pay a registration fee of EUR 150 plus a guarantee contribution based on an estimated quantity of fuel expressed in litres at a rate of 0,035 cent per litre of fuel. In return, the fisheries undertakings receive an allowance determined on the basis of the volume consumed, up to a maximum of the volume insured. The method of calculating the allowance is detailed in the rules of procedure.
(26)
Article 3 of the agreements referred to in recital 21 states that advances may be paid by Ofimer only after certain supporting documents have been provided. These must include the minutes of the FPAP’s governing body authorising management of the State advance and, in the case of the first two agreements, detailing the use to which the advance is to be put, and a forecast budget. In its note dated 6 December 2005 France confirmed that the amounts indicated, covering a total of EUR 65 million, were actually granted to the FPAP. That note specifies that these advances are granted ‘to ensure the operation of the FPAP, as soon as possible, for the period November 2004 to the end of December 2005’.
(27)
In addition, the FPAP undertakes to keep accounts so that, on request, information on how the advances have been used and resources and expenditure have been allocated can be obtained. The accounting documents must be kept for ten years and must be made available to the various State bodies on request.
(28)
Article 4 sets the interest rate at which the FPAP is to repay the advances to Ofimer at 4,45 %. The amount of EUR 15 million covered by the agreement of 12 November 2004 has to be repaid by 1 November 2006, the EUR 10 million covered by the agreement of 27 May 2005 by 1 May 2007, and the EUR 40 million covered by the agreement of 11 October 2005 by 1 July 2007.
(29)
In view of the three (possibly four) agreements signed between the French State and the Fund, FPAP’s activity within the framework of the first of the objectives set out in Article 2 of the articles of association (to enable fisheries undertakings to cover the risks relating to the fluctuation in the price of diesel) is therefore two-fold:
(a)
to counter fluctuations in the price of oil by acquiring options on the futures markets in the petroleum products sector; and
(b)
to partially compensate for the additional cost induced by high oil prices for the vessels of Fund members where the fuel price exceeds a certain threshold.
(30)
As regards State aid, the Fund must be considered under these two aspects, on the one hand where it acts as an economic operator on futures markets, and on the other where it compensates fisheries undertakings for part of the costs incurred in fuel purchases with the aim of reducing their running costs.
2.2. Reasons for initiating the formal investigation procedure
(31)
The reasons for initiating the formal investigation were as follows.
2.2.1. Regarding the acquisition of options on futures markets
(32)
The advance paid to the FPAP can be regarded as a short-term loan at a rate of 4,45 %. However, the Commission notes that the Fund has no real estate and that its current assets are extremely small because they only come from its members’ contributions. This is why a bank would never have granted such a loan.
(33)
As a result, the Fund is at a financial advantage compared to other undertakings active on the same futures markets. That advantage constitutes State aid for the Fund. None of the provisions of Article 87 of the EC Treaty or the guidelines which the Commission has adopted for assessing State aid schemes allows it to be regarded as compatible with the common market.
(34)
In addition, as a result of this activity, the FPAP’s member fisheries undertakings can buy fuel at reduced prices. This constitutes aid which results in a reduction of running costs for the undertakings covered by the Fund. However, in accordance with paragraph 3.7 of the Guidelines for the examination of State aid to fisheries and aquaculture (3), this type of operating aid, which is not accompanied by any obligation, must normally be regarded as being incompatible with the common market.
2.2.2. Regarding compensation for fisheries undertakings of part of the costs incurred in the purchase of fuel
(35)
Here also, the aid results in a reduction of running costs for the FPAP’s member undertakings. In the same way, none of the provisions of Article 87 of the EC Treaty or the guidelines which the Commission has adopted for assessing State aid schemes allows it to be regarded as compatible with the common market. Likewise, in accordance with paragraph 3.7 of the guidelines for the fisheries sector, this type of operating aid, which is not accompanied by any obligation, must be regarded as being incompatible with the common market.
2.2.3. Conclusion
(36)
In view of all the information in its possession, the Commission took the view that there were serious doubts about the compatibility with the common market of this aid scheme, which benefits both the FPAP itself and its member fisheries undertakings.
3. COMMENTS MADE BY FRANCE AND THE PARTIES CONCERNED
3.1. Comments made by France
(37)
The comments made by France are set out in the reply of 21 April 2006. After that date no additional remark was made on the arguments developed by the FPAP and MQA.
(38)
France points out that the Commission’s analysis should concentrate on the nature of and the conditions for granting the advance authorised by the State and not on FPAP’s activities.
(39)
In this respect it observes that:
-
the applicable rates are higher than the reference rates laid down by the Commission to establish the existence of State aid in soft loans,
-
the scheme cannot be regarded as State aid as long as the repayment deadlines have not passed. In this respect France points out that these deadlines were set at 1 November 2006, 1 May 2007 and 1 July 2007 respectively,
-
the Commission’s argument, according to which no bank would have granted such an advance to the FPAP, has no foundation, because guarantee mechanisms could have been introduced. France also points out that the FPAP is the only French trade organisation made up of fisheries undertakings with the objective of acting on the oil futures market and that membership of the Fund is free.
(40)
The Commission also notes that, in the list of defensive points enclosed with its reply (see recital 12 of this Decision), France indicates that ‘it does not appear necessary to point out that it was decided to pay an advance of EUR 12 million, since to date the agreement has not been signed. Nevertheless, we should not box ourselves into a corner. It is proposed that it should be pointed out that this is being considered’.
3.2. Comments made by the FPAP
(41)
The Commission received several letters from MQA with various contents and sent in a disordered fashion (see details at recital 13 of this Decision), which may be summarised as follows: a statement under the Coopération Maritime letterhead dated 18 May 2006 signed by the Secretary-General of the FPAP, and additional comments by MQA on behalf of the FPAP, accompanied by a number of documents relating to the operation of the FPAP (articles of association, rules of procedure, information notes, tax treatment of contributions, and a letter relating to a joint audit by the Inspectorate-General for Finance and the Inspectorate-General for Agriculture and Fisheries).
(42)
An analysis of the documents received from MQA shows that the FPAP endorses the arguments made by France, pointing out that one cannot prejudge ‘the pure and simple cancellation of the debt on its expiry date’ as long as no repayment default has been established. On the other issues, unlike France, the FPAP concentrates its arguments not on the nature of and the conditions for granting the aid, but on the Fund’s articles of association and its activities.
(43)
The main arguments put forward by the FPAP to dispute the claim that the advances granted by France constitute State aid and are incompatible with the common market may be summarised as follows:
-
the FPAP is not an ordinary economic operator, because it is a trade association acting exclusively in the interest of its members with no profit motive and set up as a ‘prevention group’. Thus, when it organises the pooling of risks with a compensation system based on a reference price, it is not acting as an ordinary commercial operator, ‘but as a union of consumers of petroleum products seeking more to protect themselves against the market that to operate on it’. Initially it was designed to be self-sufficient in theory since it was envisaged that contributions paid in but not used could be reimbursed. The FPAP also points to the total transparency of its management: in this respect, since it does not carry out any economic activity for its own account, it cannot have any impact on the relevant futures market. The FPAP also points out that a joint audit is carried out by the Inspectorate-General for Finance and the Inspectorate-General for Agriculture and Fisheries,
-
the FPAP does not act on a relevant market, because the market in fishery products is exposed to numerous other distortions of competition resulting from the various national policies for implementing the common fisheries policy. The market must therefore be seen as a ‘mosaic of regional micro-markets’. This intervention therefore does not affect trade conditions. The FPAP also points out that the assessment of competition must be seen in context because a major part of the increase in and distortion of the costs affecting the fishing industry is due to ‘tolls’ or ‘penalties’ resulting in particular from Community measures, which is far from the image of a large, open market.
(44)
In fact, the FPAP’s intervention is aimed at facilitating the maintenance of fishing within a regional framework and preventing deep-sea vessels from falling back on closer grounds or trawlers from targeting more specific and less energy-consuming fisheries. Its aim is to protect resources, maintain balance and safeguard the diversity of the system by means of a phase of adaptation. In this way, the FPAP anticipated the recovery and restructuring plans and the planned raising of the ceiling for de minimis aid. For these reasons, the FPAP puts forward the following arguments:
-
it is not accurate to say that the advances granted by the State were without any conditions attaching. On the contrary, they ‘were subject to the condition that there was immediate transparent management [and] above all that a sustainable policy was laid down which was subject to general inspection’,
-
just above one third of its intervention (EUR 25 million out of EUR 65 million) related directly to advances to employees and can be regarded as direct social assistance,
-
the aid is the result of an extraordinary situation since the Commission itself acknowledges the sector’s exceptional economic and social difficulties,
-
the FPAP points out that it bears civil liability under French law and that its liability is unlimited. For this reason, given the lack of default on repayment, the criterion applied by the Commission to regard this assistance as State aid is insufficient.
(45)
Lastly, together with its comments MQA forwarded copies of two letters from the minister responsible for the budget to the FPAP showing that the FPAP and all its members benefit from tax schemes. In the case of the FPAP these consist of exemption from corporation tax and, probably, business tax and, in the case of fishermen-owners, the possibility of deducting the contributions paid to the trade association from their taxable income.
4. ASSESSMENT
(46)
This Decision does not relate to the tax advantages referred to in recital 45, since the Commission was not aware of them at the time it decided to initiate the formal investigation procedure. Those tax advantages are the subject of a special assessment, under case number NN 38/07, to determine whether they constitute State aid and, if so, whether that aid is compatible with the common market.
(47)
In relation to State aid, the objective of the FPAP has to be considered in two ways:
-
firstly, it is aimed at acquiring financial options on the futures markets. Although this is not explicitly stated, those futures markets are obviously the markets for oil or oil by-products. Thus the FPAP, while being constituted as a trade association, operates on these futures markets by acquiring options, as any ordinary private company active on this kind of market and operating according to the rules of the market economy would do. The aid for the acquisition of options on the futures markets is assessed later on in Section 4.1 of this Decision;
-
secondly, the FPAP is aimed at paying to its member fisheries undertakings the difference between the average monthly reference price and, according to the agreements of 12 November 2004 and 27 May 2005, the ‘maximum price covered’ or, according to the agreement of 11 October 2005, a price of 30 euro cent per litre if the average monthly price in the reference index is higher than that price. The average monthly reference price is laid down by the FPAP. The compensation paid by the FPAP to the fisheries undertakings for the purchase of fuel is analysed later on in Section 4.2 of this Decision.
4.1. Aid for the FPAP: aid for the acquisition of options on the futures markets
4.1.1. Existence of State aid
4.1.1.1. The FPAP is an undertaking within the meaning of Article 87 of the EC Treaty
(48)
It is essential in the first place to establish whether the FPAP can be regarded as an undertaking. If that is not the case, Article 87(1) does not apply to the FPAP. On this question, the Commission points out that, as has been consistently held in case law, in the context of competition law the concept of an ‘undertaking’ covers any entity engaged in an economic activity, regardless of the legal status of the entity or the way in which it is financed (4). Any activity consisting in offering goods and services on a given market is an economic activity (5).
(49)
Companies active on the futures markets for raw material products are usually private companies functioning according to the rules of the market economy. The aim of operations carried out on these futures markets is, for the operator, to bet on the expectation that the purchase price of the product, if it is acquired in the future at the normal market price, will be different from the price at which the option is subscribed. Thus, an operator active on such a market takes a risk because of the uncertainty of price changes. In the case in point, the FPAP actually acted as an operator on the futures markets for petroleum products. By doing this, it is also an economic operator in the fisheries sector, since it provides the Cecomer company, a founding member and administrator of the FPAP and the central contracting agency for maritime cooperatives, with fuel at a price different from that which that company would buy at the normal market price. If the operation to acquire options, which is an operation of a speculative nature, is successful, the price of the fuel resold to the cooperatives is lower than the market rate. The FPAP thus takes a risk, hoping that it will be able to draw financial advantage from it. The maritime cooperatives, for their part, then sell on their fuel to the fisheries undertakings at a price depending on the price at which they were able to acquire it from Cecomer. The characteristics of the operations for transferring ownership of the fuel acquired by the FPAP to Cecomer, the retail traders’ cooperative society, are not known. However, and although Cecomer is a founding member of the FPAP, this involves operations carried out between two independent entities. These fuel ownership transfer operations are of a contractual nature. This is because, although they probably display specific characteristics, the agreements under which these operations are carried out are nonetheless private-law agreements and consequently private-law contracts. The FPAP’s activity, thus consisting of intervention on the futures markets for petroleum products in order to buy those products with a view to selling them on to Cecomer, a commercial company, is evidently an activity of an economic nature. Also, in its Decision to initiate the procedure, the Commission observed that: ‘The purpose of the FPAP is to enable the acquisition of financial options on the futures markets. Although this is not explicitly stated, those futures markets are obviously the markets for oil or oil by-products. Thus the FPAP, while being constituted as a trade association, operates on these futures markets by buying and selling options, as any ordinary private company active on this kind of market and operating according to the rules of the market economy would do’. In their replies, France and the FPAP did not dispute the fact that the FPAP undertook such operations of buying and selling options. France does not make any comments on this. As regards the FPAP, it merely points out that ‘the FPAP operated on the world commodities market with specialised brokers or financial institutions. It is difficult to imagine a more competitive, more extensive or more volatile market. Consequently, the Fund did not enjoy any tariff advantage, nor any special conditions vis-à-vis all the other operators on the market…. The question therefore comes down to the source of the funds advanced…’. It therefore does not question the Commission’s claim that it acts as an ordinary operator on these futures markets. It should also be noted that the function of the FPAP is by no means that of a public fund administrator acting in the public interest. Neither can it be regarded as an instance of the exercise of public power prerogatives by the State or by a body under its responsibility.
(50)
Therefore the FPAP must clearly be regarded as an undertaking within the meaning of Community competition law. There is no need to study its characteristics or articles of association. In particular, the fact that it may be non-profit-making is of no relevance. Also, even if were regarded, to use the FPAP’s own terms, as a ‘union of consumers of petroleum products seeking more to protect themselves against the market that to operate on it’, these ‘consumers’ are in fact economic operators (maritime cooperatives and fisheries undertakings) seeking to reduce their running costs. However, this reaction, which is perfectly logical on the part of economic operators, means that the operators cannot be regarded as individual consumers within the meaning of Article 87(2)(a) of the Treaty, which authorises aid of a social character granted to them. Therefore, the arguments put forward by France or the FPAP itself relating to its articles of association, its rules of procedure, its objectives or its specific situation on the petroleum products market cannot be accepted.
4.1.1.2. The private creditor principle (6)
(51)
The Commission takes the view that, in this case, it is justified to assess the existence of State aid by applying the private creditor principle.
(52)
The funds coming from the three advances, for which the grant conditions are known, had to be repaid at an interest rate of 4,45 %. As regards the possible fourth advance, of an amount of EUR 12 million, it may be assumed that it was granted under identical or very similar conditions. This State contribution therefore corresponds in practice to a loan granted at that rate. Admittedly, that rate is higher than the reference rate used by the Commission to determine the element of aid existing in a soft loan, which was 4,43 % in 2004 (7) and has been 4,08 % since 1 January 2005 (8). Consequently, in theory, it is possible that there was no State aid in the advances granted if it was granted on normal market-economy terms.
(53)
However, the Commission takes the view that the advances were not granted on normal market-economy terms insofar as no private creditor would have agreed to grant the amounts in question in the absence of a guarantee of the viability of the FPAP’s activity and the probability of recovery by the expiry date.
(54)
The FPAP’s start-up capital is made up of its members’ contributions (see recitals 23 and 25). Neither France nor the FPAP have provided figures of the resources obtained from these contributions. Also, according to the list of defensive points enclosed with the reply of 21 April 2006, after stating that ‘when the reply of 6 December 2005 was being drafted, this information was proposed in the draft but was deleted during the interministerial check’, the French authorities take the view that ‘it is not necessary to give a reply now’.
(55)
Nevertheless the Commission supposes that these are relatively modest amounts compared to the probable extent of the expenditure, since, on the basis of the information given in the statement signed by the Secretary-General of the FPAP, the ‘Detailed Rules of Procedure of the FPAP’ of November 2004 and the ‘information note from the FPAP’ of January 2006, a rough estimate can be made: approximately 2 500 members (the number of members of the FPAP according to the French authorities) pay a membership fee of EUR 150 each, i.e. EUR 375 000, to which the contributions covering the guarantee risk proper (see recital 25) must be added. Assuming that the entire volume of diesel consumed is covered, and based on the indicative consumption of a 24-metre trawler as reported by the FPAP (approximately 10 tonnes of fuel per week), and assuming activity for a maximum of 48 weeks a year, i.e. a consumption of 480 tonnes (although the number of weeks of activity is probably closer to 38 to 40 than 48), and the unit value of the contribution to the FPAP, i.e. EUR 0,0035 per litre, the figure arrived at for 2 500 vessels is a total of EUR 4 200 000 per year. The third source of contributions comes from the possibility, as provided for in the articles of association, for the association to take in ‘any person willing to provide moral support for the trade association’, up to a maximum of 5 % of the number of members. This is probably a marginal amount. In the absence of any indication of the number of such members willing to provide moral support and the amount that they contribute, we will assume, as a very generous estimate, additional revenue of about EUR 125 000 (125 members whose activities do not relate to fishing, i.e. the maximum permitted by the FPAP’s articles of association (5 % of 2 500 members) × EUR 1 000).
(56)
Thus the total revenue from the various contributions would amount to EUR 4 200 000 + EUR 375 000 + EUR 125 000, i.e. EUR 4 700 000 per year. This is an extremely optimistic assumption, calculated on the basis of an indicative consumption of a 24-metre trawler operating for 48 weeks a year, and on the assumption that all the fuel consumed is covered. The Commission is only taking it to find out what the theoretical maximum amount of revenue for the FPAP could be. However, if we consider that France indicates that the number of member vessels is 2 385, including a considerable proportion of coastal vessels of less than 12 metres, whose annual fuel consumption is closer to 200 tonnes that the 480 tonnes used in the above calculation, it is probable that the actual amount is significantly less. This is because, since the French fleet comprises approximately 1 500 vessels of more than 12 metres and 95,3 % of the vessels of that size are covered by the FPAP (9), i.e. approximately 1 400 vessels, it can be deduced that approximately 1 000 vessels of less than 12 metres are also covered by the FPAP. It is therefore highly certain that the total annual revenue is below this amount of EUR 4,7 million.
(57)
Following calculation of this hypothetical revenue, the Commission observes that the FPAP, on the one hand, apparently has no real estate and that, in addition, its current assets, made up only of its members’ contributions, are very small. For this reason, the Commission takes the view that, under normal market-economy conditions, a bank, such as Crédit Maritime, for example, which describes itself in its own terms as ‘the natural partner of the fishing industry’, would never have lent (or ‘advanced’ to use the terms of the agreements concluded between the State and the FPAP) the amounts in question (or even only part of the amounts) to the FPAP to operate on a futures market, without having obtained reasonable assurance beforehand of its probable solvency on expiry of the loan.
(58)
France objects, claiming that this conclusion is ‘an allegation not based on any precise survey of banking organisations, and that a system of securities could have been set up’. However, a survey carried out by the Chambre nationale des conseils et experts financiers (National chamber of financial advisers and experts) (10) at thirty-five banks provides a fairly accurate picture of the standards applied in French financial institutions when granting loans to their customers. To limit their credit risk vis-à-vis their customers, the management of financial institutions requires compliance with standard ceilings based on a number of ratios allowing the financial health of the undertaking and its ability to serve its debt to be assessed, according to various criteria such as its own funds, balance sheet, the level of long-term indebtedness, turnover and financial costs. It follows from this analysis in particular that a ratio of ‘total banking debt to own funds’ higher than 2,50 triggers a risk indicator which, although it does not totally compromise the granting of a loan leads the establishment to take increased securities. In the case of the FPAP, if the EUR 65 million in advances are set against the optimistic estimate of its own funds set out above (EUR 4,7 million, see recital 56), the ratio is 13,82, i.e. almost six times the maximum risk. Of course, if the actual amount of the advances were higher (EUR 77 million, taking into account the possible additional advance of EUR 12 million referred to in recital 22), or if the actual amount of own funds were appreciably smaller, this hypothetical ratio would increase further. With such a risk level, a bank would never have considered granting a loan, even though the use of real securities (such as pledging the purchase options or the fuel stocks acquired by the FPAP as collateral) or personal securities (taking out a mortgage on the members’ personal assets and pledging their vessels as collateral) is in fact one of the methods used by banks to minimise the risk of insolvency. However, it will be observed that, if the personal securities of the members were liable to be claimed, the fisheries undertakings would probably have been more reluctant to become members of the FPAP. There are also other client risk transfer or sharing methods, such as part-financing the loan by several banks, the use of guarantee companies or subscribing to regional or departmental guarantee funds (as a rule themselves counter-guaranteed by guarantee companies) but, in all cases, a guarantee is generally extended only to basically healthy and potentially profitable undertakings, and only ever up to an amount not exceeding 50 % of the debt (i.e. in the case of the FPAP, an amount of slightly more than EUR 30 million, leaving a residual risk of almost three times the maximum risk).
(59)
When France comments on these methods, saying that security systems ‘could have been’ set up, it implicitly admits that they were not set up in this case and that the State advance was granted without securities comparable to those in use by banks being sought. Under these circumstances, the Commission concludes that France did not behave like a private creditor and that it did not have any security that the FPAP was in a position to repay the funds placed at its disposal.
(60)
In addition, the FPAP, through its Board, points out that it bears civil liability under French law and that this liability is unlimited, noting that trade association action may entail responsibility for large amounts. The Commission admits that very large amounts may be at stake, with an organisation like the FPAP where the operations undertaken on the futures markets present undeniable risks and may involve significant losses. That being so, there is nothing to say that the FPAP’s liability in the event of significant losses will be covered by its members. None of the documents provided (articles of association, rules of procedure or information note) refers to such a mechanism. The only financial consideration appearing in these documents relates to the contribution, for which it is indicated that it is forfeited to the trade association when a member steps down (Article 10). The Commission also observes that the act of 21 March 1884, under which the FPAP was set up, is the act which has allowed the creation of trade associations in France. It is certainly not in the spirit of such an act to entail the commercial, and therefore financial, liability of the members of the trade association concerned. As a result, in the event of major financial losses, the Commission does not see how the losses can be compensated by its members.
(61)
Taking all of the above factors into account, the Commission takes the view that the private creditor principle has not been complied with.
4.1.1.3. Existence of a financial advantage granted by means of State resources
(62)
The Commission takes the view that, even in the case of the higher assumption, the estimated amount of revenue from the various member contributions would never have enabled the FPAP to operate on a futures market without the assistance of external funding. This external funding was provided by the State, via Ofimer, in the form of at least three advances spread out between November 2004 and October 2005, covering a total amount, according to the information forwarded by France, of EUR 65 million. A fourth advance of EUR 12 million was probably also paid, since the list of defensive points quoted in recital 22 implies that the agreement was in the course of being signed at that date.
(63)
France has not submitted any evidence contradicting this assessment. The list of defensive points also states: ‘As regards its funding, the FPAP is considered [by the Commission] not to be able to operate without the repayable State advance. No argument can be put forward against this’. In addition, for the Commission, the advances were granted under conditions which are not normal market conditions (see recitals 51 to 61 of this Decision).
(64)
Also, the Commission observes that neither France nor the FPAP have given it any indication of the amount of funds invested by the FPAP on the futures markets, or of the result of the transactions carried out on them. Again, according to the list of defensive points, the French authorities deliberately chose not to submit this information, since it states that ‘… this information could be provided to the Commission. However, the advisability of providing such information now must be gauged’. The Commission notes that it did not receive such information, neither in that letter nor at a later date.
(65)
Lastly, France and the FPAP and its Board take the view that the Commission cannot prejudge the existence of State aid as long as no repayment default has been established (France: ‘the repayable advance cannot be regarded as State aid as long as the repayment deadline has not fallen’; FPAP: ‘Can this amount be repaid or not? That is the main question being asked by the Commission’; MQA: ‘None of the loans to the FPAP granted by France has expired. At this stage there is no repayment default nor any indication by the French government suggesting that the debt will be purely and simply cancelled on expiry’). The Commission would point out in this respect that regarding the aid to the FPAP as State aid is first and foremost the result of the French Decision to grant a loan to the FPAP that it would not otherwise have obtained, even if the repayment deadlines had been met. The Commission questions the solvency of the FPAP on expiry of the loan because this question is at the core of the assessment of its situation in relation to the normal conditions for granting a loan by a private bank and not because it suspects that a loan has been transferred into straightforward financial assistance.
(66)
From this point of view, if it turned out that advances were not repaid within the time limits, or not repaid at all, this would confirm both that the FPAP was not in a position to perform the tasks provided for in its articles of association without external loans, and that it would never have been granted such assistance by a bank under normal market conditions. However, in this connection the Commission observes that France has not informed it of any repayment of advances granted to the FPAP. They had to be repaid on 1 November 2006 in the case of the advance of EUR 15 million covered by the agreement of 12 November 2004, 1 May 2007 in the case of the advance of EUR 10 million covered by the agreement of 27 May 2005 and on 1 July 2007 in the case of the advance of EUR 40 million covered by the agreement of 11 October 2005 (see recital 21). Regarding the fourth advance which the FPAP may have received (see recital 22), neither the date of the agreement nor the final repayment date are known.
(67)
The three known expiry dates have now passed. The first had even already passed when France sent its last letter to the Commission on 27 November 2006, after the Decision to initiate the formal investigation procedure. The Commission takes the view that, if this advance had actually been repaid, France or the FPAP itself would have informed the Commission without delay since one of the arguments put forward to counter the Commission’s assessment was that these advances could not be regarded as State aid as long as the repayment deadline had not fallen. There is no doubt that, if the first advance had been repaid, France would have informed the Commission of this in its letter of 27 November 2006 and would then have done the same for the second and third advances, which had to be repaid by 1 May and 1 July 2007, and for the possible fourth advance. What is more, the reports published in the trade press suggest that there has been no repayment up to now. Thus, the Commission takes the view that the aid initially granted in the form of an advance was transformed into aid in the form of a direct subsidy.
(68)
Consequently, for all the reasons set out above, the Commission considers that the State advances represent a financial advantage granted by means of State financial resources.
4.1.1.4. Existence of a financial advantage imputable to the State
(69)
The Commission observes that the three agreements concluded between the State and the FPAP expressly stipulate that the purpose of the public funds paid is the creation of a cover mechanism against fluctuations in international oil prices and that the mechanism will enable financial options to be acquired on the futures markets. However, it is obvious that the FPAP’s initial liquid assets, which were supplied only by its members’ contributions, could not have enabled it to undertake such operations, at least not on the scale to which they were. This is because the first agreement, dated 12 November 2004, indicates that the purpose of the advance of EUR 15 million was to ‘enable the mechanism to be started’. Therefore it was indeed thanks to these advances that the FPAP was in a position to undertake significant acquisition operations on the futures markets.
(70)
In other words, it appears that the State actively supported the creation of the FPAP, constituted as a trade association, and its involvement on the futures markets for petroleum products, although such an activity does not reflect the normal activity of a trade association, and that that activity was conducted in competition with private operators under competition conditions which are not normal. Also, France recognised, as early as 7 October 2005, that ‘the government has encouraged an initiative by the trade, i.e. the creation of a fund for the prevention of risks to fishing. This fund, managed by the trade, enables fishermen (…) to pool their financial capacity to buy financial options on the futures market to cover themselves against the risk of fluctuations in the price of fuel’, while omitting to state that the fishermen’s ‘financial capacity’ referred to was based on State resources, since two advances had already been paid by that date. However, there is no doubt that the FPAP had to take account of the requirements of the public authorities in deciding how to use the funds placed at its disposal. From this point of view, the introduction of an interministerial inspection with the remit of ‘auditing the FPAP mechanism in its current operation and checking that the conditions for expenditure are satisfactory as regards public-expenditure law and rules, while complying with the commitments entered into by the managers of the funding’ demonstrates the State’s concern to ensure that the FPAP’s funds were in fact used for the purpose laid down in the agreements.
(71)
Consequently, taking all of the above factors into account, the Commission takes the view that the financial advantage represented by the advances granted to the FPAP for the acquisition of financial options on the oil futures markets is imputable to the State (11).
4.1.1.5. Existence of a financial advantage which distorts or threatens to distort competition
(72)
The FPAP enjoys a financial advantage compared to the other companies operating on the futures markets, whether they are companies customarily active on these markets or companies which are or may be set up in the same way as the FPAP, in the form of a trade association in the other Member States or even in France itself.
(73)
France argues that ‘the FPAP cannot be regarded as receiving preferential treatment over other private organisations which could have played the same role because it is the only French professional organisation aimed at bringing together fisheries undertakings to buy options on the futures market’. In reply, the Commission observes that the FPAP’s position as regards competition rules should not be assessed solely vis-à-vis other French organisations made up of fisheries undertakings and playing the same role as it, but vis-à-vis all French and European operators that may be active on the futures market for petroleum products.
(74)
In addition, the FPAP disputes the claim that it enjoyed preferential conditions for carrying out its activity as investor on the futures market - in its own words: ‘the FPAP operated on the world commodities market with specialised brokers or financial institutions (…) [It] did not enjoy any tariff advantage, nor any special conditions vis-à-vis all the other operators on the market’. The Commission does not claim that the FPAP’s financial advantage arose from preferential treatment of the FPAP by the other actors of the market, but that the Fund could only operate on this market because it had a financial intervention margin granted by the State going beyond the FPAP’s own financial capacity, while the State did not grant it under conditions similar to other companies which may have had the same interest as the FPAP in operating on this market (undertakings in other sectors affected by the rise in the cost of oil, for example) or which operate on this market for reasons linked to their economic or commercial strategies (oil companies, for example).
(75)
Also, the FPAP recognises the existence of this advantage. In a document from the Confédération de la Coopération Maritime, not forwarded to the Commission but published on the website of the ‘Assises de la pêche et de l’aquaculture de la Région Bretagne’ (12), Mr de Feuardent, summarising the main points discussed at a meeting with the Region of Brittany on 24 May 2006, writes: ‘The State has granted assistance of EUR 65 million to date. Also, the FPAP has made a profit of several million euro on options on the commodities market, which is an undeniable value added’. The Commission concludes from this that the FPAP was only able to acquire financial options on the petroleum products market thanks to the public funds at its disposal but not at the disposal of other organisations or undertakings, and that it drew direct benefit from that. Consequently, the advantage which it enjoyed distorts or threatens to distort competition.
4.1.1.6. Existence of a financial advantage affecting trade between Member States
(76)
In having operated on the commodities market, as Mr de Feuardent indicates, the FPAP operated on the world oil market.
(77)
Its activity therefore went beyond a strictly French framework, so that the advances granted must indeed be considered as affecting trade between Member States.
4.1.1.7. Conclusion
(78)
Thus, the four requirements for establishing the existence of State aid are met: the advances paid to the FPAP come from State resources, they are imputable to the State, they distort or threaten to distort competition, and they affect trade between Member States. The aid enjoyed by the FPAP therefore does constitute State aid within the meaning of Article 87 of the EC Treaty as regards the part of its funding coming from State resources used for the acquisition of options on the petroleum product futures market.
4.1.2. Compatibility with the common market
(79)
As the agreements concluded between the State and the FPAP indicate, this State aid in the form of advances was aimed at enabling the FPAP to begin operating on the futures markets for oil and oil by-products and continue doing so. It is therefore operating aid for the FPAP. In its letter of 6 December 2005, France also recognises that the amounts indicated were advanced ‘in order to ensure the operation of the FPAP’.
(80)
Under Article 87(2) and (3) of the Treaty, certain categories of aid are or may be considered compatible with the common market. It should be examined whether the operating aid for the FPAP falls under one of these categories.
(81)
The Commission observes that this aid does not match any of the cases provided for in Article 87(2).
(82)
This is because it is not intended to make good damage caused by natural disasters or other exceptional occurrences. The Commission would point out in this connection that fluctuations in oil prices are inherent in economic activity. Fluctuations also affect other sectors of activity which consume petroleum products in all the Member States of the European Union and cannot be regarded as a natural disaster or an exceptional occurrence within the meaning of Article 87 of the Treaty. The aid is therefore not compatible with the common market under Article 87(2)(b) of the Treaty.
(83)
Nor can the aid be considered compatible with the common market on the basis of direct application of Article 87(3) of the Treaty, with the various cases provided for.
(a)
It is obviously not aid to promote the economic development of areas where the standard of living is abnormally low or where there is serious underemployment (the case provided for in Article 87(3)(a)). The aid is in fact intended to enable the FPAP to operate on the relevant futures markets. It is therefore not related to the aid referred to in Article 87(3)(a).
(b)
The FPAP cannot be regarded as an important project of European interest or aid to remedy a serious disturbance in the economy of a Member State (the cases provided for in Article 87(3)(b)). This is because the FPAP is specifically French and the other Member States did not express their intention to set up funds of the same kind. Therefore there is no European dimension to the Fund. As regards the consideration as to whether the aid is intended to remedy a serious disturbance in the economy of a Member State, the Commission observes that there is no evidence making it possible to say that providing money for a fund of this kind could bring about such a remedy. As regards the aid for the FPAP itself, the aid benefits only one economic entity and, even if it is linked to aid granted to fisheries undertakings, does not benefit the economy of a Member State as a whole. In addition, the Commission would point out that it has always taken the view that the public authorities should not intervene financially against the rise in the price of oil. On the contrary their role should be, in particular, pursuing incentive policies for undertakings so that they adapt to the new economic conditions created by the price increase. That is why aid aimed at making it possible for an economic entity to operate on the relevant futures markets does not match the desired objective.
(c)
The existence of the FPAP cannot, in itself, meet the requirements of Article 87(3)(c), which stipulates that aid intended to facilitate the development of certain economic activities or of certain economic regions may be compatible with the common market where it does not adversely affect trading conditions to an extent that is contrary to the common interest. There is no evidence that the development of or increase in operating on the oil futures markets is desirable. Moreover, that activity is not linked to an economic region. That is why the aid cannot be considered compatible with the common market under Article 87(3)(c).
(d)
Lastly, this kind of aid does not fall under the categories of aid which may be considered compatible with the common market by a Decision of the Council adopted in accordance with Article 87(3)(e).
(84)
The Commission also notes that none of the guidelines that it has adopted for assessing State aid applies to this operating aid for the FPAP.
(85)
In conclusion, therefore, the result is that the aid for the FPAP for the acquisition of options on the futures markets cannot be considered compatible with the common market under any of the exemptions permitted by the Treaty.
4.2. Aid for fisheries undertakings: reduction of expenditure on fuel
(86)
Before analysing the aid which led to the formal initiation of the investigation procedure, the Commission must give an opinion on the FPAP’s argument that the aid granted to itself and fisheries undertakings should be considered in the light of a raising of the de minimis threshold in the fisheries sector. According to the FPAP, the amounts in question (approximately EUR 16 000 per undertaking on average, excluding the aid which it regards as being direct social assistance for fishermen) is considerably lower than those which were in the process of being adopted at the time of payment of the compensation by the FPAP (EUR 30 000 per undertaking) (13). In their reply the French authorities also refer to the raising of the de minimis threshold but do not seek to apply it to this aid scheme.
(87)
First of all, the Commission points out that, under Article 3 of Commission Regulation (EC) No 1860/2004 of 6 October 2004 on the application of Articles 87 and 88 of the EC Treaty to de minimis aid in the agriculture and fisheries sectors (14), i.e. the provision in force at the time the aid was granted to fisheries undertakings, the maximum amount of de minimis aid was EUR 3 000 per undertaking over three years. The aid under consideration in this Decision considerably exceeds that amount and in its comments France did not mention any application of this ceiling to the undertakings which could have benefited from it. Moreover, even if the amount of EUR 30 000, which appears in Regulation (EC) No 875/2007 recently adopted by the Commission (15), is higher than the EUR 16 000 referred to above by the FPAP, that amount is only an average. In addition, France is wrong to arrive at this amount of EUR 16 000, since it excludes the part of the aid which it regards as social assistance and which has to be taken into account in the assessment (see recitals 122 and 123). Thus, given the differences in size of the FPAP’s member fisheries undertakings, it is certain that the amount of the aid granted to some undertakings is greater than EUR 30 000. For example, for trawlers from 20 to 25 metres, the annual amount of the allowance is around EUR 35 000, i.e. EUR 70 000 for the two years 2005 and 2006 (16). In any event, as indicated above, France did not seek application of the new de minimis ceiling and did not provide any evidence that it did so. Consequently, taking all of the above factors into account, in the context of the constant review of State aid schemes the Commission is obliged to verify compliance of this aid with the provisions of Article 87 of the Treaty.
4.2.1. Existence of State aid
(88)
France takes the view that the Commission has no valid reason to extend its assessment of the existence of State aid to this aspect of the Fund’s activities. According to France, ‘recognition of aid as State aid must be based solely on an ad hoc assessment of the repayable State advance and not on an assessment of the FPAP’s activities. Thus the French authorities request that only the first part (Part 3.1) of the assessment be developed. Part 3.2 amounts to a condemnation of the activities of the FPAP, which is a trade association purchasing options to cover its members against fluctuations in the price of diesel’ (17).
(89)
In reply, the Commission points out that, as has been consistently held in case law, aid is not characterised by its causes or objectives, but is defined according to its effects (18). In addition to acquiring financial options on the futures markets, the aim of the FPAP, according to the agreements concluded with the State, is to pay compensation to fisheries undertakings corresponding to the difference in price between the maximum price covered and the average monthly price in the reference index for the month under consideration. Consequently, the Commission takes the view that the fisheries undertakings enjoyed specific advantages as a result of the system set up by the FPAP and that it is necessary to analyse the effects of the advances granted by the State not only from the point of view of the advantage granted to the FPAP, but also from the point of view of the advantages granted to the fisheries undertakings.
4.2.1.1. Existence of a financial advantage granted through State resources
(90)
The advantage drawn by fisheries undertakings from the FPAP’s activities is two-fold: on the one hand it consists of the possibility of obtaining fuel at an advantageous price, and on the other of receipt of an allowance partially compensating for their expenditure on fuel.
(91)
As regards the first aspect, the acquisition of options on the futures markets by the FPAP, which then passed on the forward-bought fuel to the Cecomer company, the maritime cooperatives’ central contracting agency, enabled the FPAP’s member undertakings to buy fuel acquired by those cooperatives at a price lower than that on the ordinary market. But, as indicated above (see recital 75 of this Decision), this was possible only because ‘The State has granted assistance of EUR 65 million to date. Also, the FPAP has made a profit of several million euro on options on the commodities market, which is an undeniable value added’. The Commission therefore notes that the supply of fuel to fisheries undertakings at a price lower than that on the ordinary market was possible due to the advances granted by the State and the FPAP’s own resources, i.e. the product of its members’ contributions and the profits from speculative operations on the futures market for petroleum products.
(92)
The funds used to finance the compensation paid to fisheries undertakings also came from two sources (State resources and resources from the FPAP’s private activity).
(93)
As described in recital 24 of this Decision, the FPAP bears the difference in price that exists, under the agreements of 12 November 2004 and 27 May 2005, between the ‘maximum price covered’ and the average monthly price in the reference index and, under the agreement of 11 October 2005, between 30 euro cent per litre and the average monthly reference price if the latter is higher than 30 euro cent.
(94)
The ‘evening-out’ mechanism provided for was originally based on the assumption that the additional costs exceeding a reference price in times of high prices could be compensated by means of the contributions paid by the members in times of lower prices. Thus the system would be self-financing. Referring to Mr de Feuardent’s document already mentioned in recital 75 of this Decision, ‘technically the FPAP was able to take the first options from April 2004 onwards; at that time, Cecomer’s requirements (approximately 200 million litres) for 2005 could be met at 0,28 cent/litre, i.e. approximately EUR 4 million’. Thus, at the beginning of 2004 the FPAP could perhaps have covered the relatively modest needs of the ‘diesel insurance’ out of its own resources. It therefore appears that, as it was originally designed, the Fund could have been self-sufficient.
(95)
However, since oil prices stayed at a very high level and the FPAP’s membership expanded, it rapidly acquired a large number of members. The result was that the cost of this ‘diesel insurance’ exploded and could only be supported by using the advances granted to the FPAP by the State.
(96)
If we attempt to estimate the appropriations necessary for the FPAP to cover the expenditure on ‘diesel insurance’ for 2005, we can start from the assumption that the level of fuel consumption for which compensation was claimed by the fisheries undertakings probably increased from 200 million litres (see recital 94) to a volume that can be estimated at almost 900 million litres. This is because, if we take the averages for annual consumption which served as the basis for the calculations in recitals 55 and 56, the consumption of 1 000 vessels of less than 12 metres would be 1 000 vessels × 200 tonnes/vessel, i.e. 200 000 tonnes, and the consumption of vessels of more than 12 metres would be 1 400 vessels × 480 tonnes/vessel, i.e. 672 000 tonnes, which is in total 872 000 tonnes (or 872 million litres). In reality, as indicated in recital 55, if we consider that vessels fish for 38 weeks a year rather than 48, consumption is probably closer to 700 000 tonnes (1 000 vessels of less than 12 m × 158 tonnes, i.e. 158 000 tonnes and 1 400 vessels of more than 12 m × 380 tonnes, i.e. 532 000 tonnes). Assuming a ceiling on compensation of 12 cent per litre, which was applied to the third advance (19), the annual financial requirements of the FPAP were thus about EUR 85 million. Considering the fact that the fisheries undertakings perhaps only insured part of their fuel consumption, the appropriations required were probably less, but the order of magnitude remains at several tens of millions of euro a year, as compared to the initial estimate of EUR 4 million for 2005. It is therefore obvious that the FPAP could not have coped with the cover guaranteed to its members, in exchange for their contributions, without receiving external funding, in this case the advances granted by the State.
(97)
In this context, the FPAP received public funding to meet the needs of this ‘diesel insurance’, with the proviso that it managed the funds as efficiently as possible. The FPAP’s liquid assets are thus composed of funds coming from the members’ contributions, the State advances, and the potential profits of its activities on the oil futures markets. The part of the funding coming from the State advances is undeniably State resources. As regards the profits made on the futures markets which enabled the fisheries undertakings to be supplied with less expensive fuel, it was only possible for them to be made thanks to the existence of the State resources, which gave the FPAP the means to undertake financial transactions on the futures markets. In addition, although the exact characteristics of the agreements concluded between the FPAP and Cecomer are not known and cannot be deduced from any of the documents forwarded by France, the Commission supposes that the compensation paid to the member undertakings, consisting of the difference in price, was lower than if Cecomer and the maritime cooperatives had supplied fuel to the fishermen which had been bought on the ordinary market, i.e. without the FPAP’s operations on the futures markets. Thus, the profit from the FPAP’s operations on the futures markets was transferred to Cecomer, the supply cooperative of the maritime cooperatives, and ultimately to the fisheries undertakings which obtain their fuel from them. The practical effect was certainly that the FPAP could continue paying compensation for a longer period than if the FPAP had only been an intermediate body solely responsible for distributing the EUR 65 (or 77) million provided by the State under cover of the ‘diesel insurance’ mechanism.
(98)
The Commission therefore takes the view that it was indeed by means of State resources, irrespective of whether they were fed directly into the FPAP’s liquid assets or they were used to make profits further increasing those assets, that the fisheries undertakings were able to enjoy a financial advantage, on the one hand by having the possibility of obtaining supplies of fuel at an advantageous price, and on the other by receiving a compensatory allowance calculated on the basis of a reference price.
4.2.1.2. Existence of a financial advantage imputable to the State
(99)
The three, or possibly four, agreements concluded between the State and the FPAP provide that the ultimate purpose of the public funds paid in the form of advances is to partially compensate fisheries undertakings for the cost of fuel. The compensation paid to the fishermen in the form of an allowance equivalent to the difference between a reference price and a price at the pump comes in addition to a reduction in the price of diesel at the pump of the supplier, who is, as a rule, the maritime cooperative.
(100)
The FPAP’s liquid assets, originally made up of its members’ contributions then supplemented by an initial advance by the State, enabled it to operate on the futures markets and make profits, although those profits were not sufficient to enable it to simultaneously pay the compensatory allowance guaranteed to the fisheries undertakings in return for their contributions. However, two, or possibly three, additional advances enabled it to continue its activities before it gradually had to reduce its holdings in order to have the liquidity required to pay the allowances. The Commission observes that the Decisions on the operations on the futures markets were taken by the President of the FPAP. They were actually implemented by commissioning brokers and specialised financial institutions (see recital 74), and the amount of remuneration paid to them by the FPAP is not known to the Commission. However, although the FPAP’s articles of association provide that the President must consult the Board of Directors ‘to decide on proposed cover plans’, the State is not represented on that Board. Thus, although the FPAP was generally required ‘to keep accounts so that, on request, information on how the advances have been used and the Fund’s resources and expenditure have been allocated can be obtained’, the State did not have any part in the Decision on the strategy to be followed by the FPAP for acquiring these financial options or on the level of the financial compensation to be paid to the undertakings. Consequently, although, as was demonstrated in paragraph 4.1.1.4, there is no doubt that the aid consisting of the granting of the three, or possibly four, advances is imputable to the State, that is not the case for the additional advantages enjoyed by the fisheries undertakings resulting, on the one hand, from their contributions and, on the other, from the prudent management of the FPAP’s liquid assets as a whole. This is because, although the aid ultimately paid to the fishermen was higher than the public funds originally received by the FPAP thanks to the operations undertaken on the futures markets, the part of the aid exceeding the amount of the public funding advanced did not result from a State Decision. Thus, even if it is not possible, from an accounting point of view, to identify precisely what came from State resources and what came from the Fund’s own resources, since it was the liquid assets as a whole which were used to operate on the oil futures markets and pay the compensatory allowance, in the Commission’s view the advantage resulting from the difference between the total amount of aid paid to the fisheries undertakings and the total amount of the State advances transferred to the fisheries undertakings is not imputable to the State.
4.2.1.3. Existence of a financial advantage which distorts or threatens to distort competition
(101)
The Commission considers that the reduction in fuel expenditure enjoyed by the FPAP’s member fisheries undertakings favours those undertakings because they are the only ones able to benefit from the reduction. Their position is strengthened in relation to other undertakings competing with them on the Community market, irrespective of whether they are other fisheries undertakings or undertakings in other sectors of economic activity with an interest in reducing their running costs as regards fuel expenditure. Moreover, since the cover mechanism is targeted only at fisheries undertakings, the advantage thus granted to those undertakings must be regarded as a sectoral advantage not accessible to other sectors. But, by favouring a particular sector, any form of aid distorts or threatens to distort competition (see Commission Decision 2006/269/EC of 8 February 2006 on tax deductions for professional fishermen (Sweden) (20), recitals 31 and 35).
(102)
France objects that this aid did not favour the FPAP’s member undertakings insofar as ‘membership of the FPAP is free and open to all fisheries undertakings provided that they pay their contribution’. MQA adds that membership is open ‘without consideration of the structure or nationality of the recipient’. Lastly, the FPAP points out that ‘the FPAP’s member undertakings are held by French capital, but also by Spanish and Dutch capital’.
(103)
In reply, the Commission observes that the only fisheries undertakings which may join the FPAP are those which have vessels registered in metropolitan France or the overseas departments. Therefore undertakings with Dutch or Spanish capital holding French vessels may indeed become members of the FPAP. It is certainly those vessels to which France and the FPAP allude in their replies. But other Community vessels may not become members.
(104)
All the undertakings enjoying the compensation paid by the FPAP compete on the Community market with undertakings whose vessels fly the flag of the other Member States and which also have an interest in reducing their running costs as regards fuel expenditure, but which do not have at their disposal any compensation system of the kind set up by the FPAP. For that reason, the advantage enjoyed by the member fisheries undertakings or fisheries undertakings which have not yet become members but which are able to do so, i.e. all the undertakings having fishing vessels flying the French flag, is clearly a distortion of competition.
(105)
The FPAP also takes the view that the factors distorting competition must be sought elsewhere. Referring to the existence of major additional costs which, according to it, are not economically justified, such as costs resulting from the management of the multiannual guidance plans for the fishing fleet, i.e. management of the fleet’s overall capacity, or costs relating to management of ‘production rights’, the FPAP points out in particular that ‘The “rights” attaching to national “policies” represent (…) the real factor distorting European competition [and] they result mainly from the economic field’.
(106)
In this connection the Commission observes that these costs, whether or not they are higher or lower in France than in the other Member States, are the result of the constraints of the regulatory framework in which fishing is carried out today. In its communication of 26 February 2007 on rights-based management tools in fisheries (21), the Commission points out that the Community fisheries sector is characterised by a multiplicity of management instruments and mechanisms and that comparable situations are treated in sometimes very different ways, depending on the Member State. The result is, in particular, that selling and buying are current practice in some Member States, either within established markets or indirectly. The costs mentioned by the FPAP are the costs with which the fleets of the various Member States are confronted and correspond to the level of economic development of the fisheries sector. They result from the implementation at national level of the management measures which the common fisheries policy lays down or makes necessary. This implementation does not justify the introduction of specific aid in an individual Member State. For that reason, contrary to what the FPAP argues, the distortion of competition must not be assessed within the confines of a ‘relevant market’, for example a ‘regional micro-market’, a concept to which it refers, but, as is provided for under the Treaty, within the common market as a whole. Thus, if the effect of the FPAP’s aid is to facilitate the maintenance of fishing within a regional framework and protect resources by preventing deep-sea vessels from falling back on closer grounds or trawlers from targeting more specific fisheries, as is argued by the FPAP, it perfectly matches aid which distorts or threatens to distort competition and therefore, in this respect, State aid.
(107)
Also, for all the reasons set out above, the Commission considers that the funds advanced by the State and enjoyed by the fisheries undertakings, via the FPAP, distort or threaten to distort competition.
4.2.1.4. Existence of a financial advantage which affects trade between Member States
(108)
The FPAP disputes the fact that the aid granted to the association’s member fisheries undertakings affects trade between the Member States. Thus, according to the FPAP, these undertakings carry out their activities in ‘a market which is by no means unique, but which is based more on a “mosaic” of regional micro-markets’.
(109)
In reply, the Commission notes that the total value of French exports of fishery and aquaculture products to the rest of the world was EUR 1 290 million in 2005, 80 % of which went to the Member States of the European Union. Similarly, the total value of imports of this category of products to France in 2005 was EUR 3 693 million, 40 to 60 % of which, according to sources, came from the Member States of the European Union (22). By comparison, the total value of French production was EUR 1 868 million. Consequently, without going into a detailed quantified economic analysis (23), it is clear that, regardless of the price variations for each species recorded each day in French or European ports, the volume of trade in the supply balance of fishery and aquaculture products between France and the rest of Europe is considerable. Measures aimed at favouring a significant number of French fisheries undertakings (more than 30 % of the fleet) by reducing their running costs necessarily have an impact on trade between Member States in the fisheries sector.
(110)
It is therefore clear that the advantage enjoyed by fisheries undertakings by bearing part of their running costs affects trade between Member States.
4.2.1.5. Conclusion
(111)
The four requirements for establishing the existence of State aid are only partially met. The advantage enjoyed by fisheries undertakings does result from the use of State resources, it distorts or threatens to distort competition and it affects trade between Member States. On the other hand, it is imputable to the State only up to the amount of the advances, since those advances constitute only a part of the FPAP’s liquid assets and the State did not intervene in the choices made by the FPAP to make profitable use of the funds placed at its disposal. Thus, the Commission concludes that State aid within the meaning of Article 87 of the EC Treaty exists only to the extent of the public funding provided, i.e. EUR 65 or 77 million.
(112)
Finally, the Commission observes that the French authorities, notwithstanding their replies of 7 October 2005 and 21 April 2006, do not actually dispute the Commission’s conclusions on the existence of State aid. This is because, during the examination of the draft finance act for 2007 by the national parliament, the Minister for Agriculture and Fisheries, questioned on the future of the FPAP, replied: ‘the FPAP has been operational since 1 November 2004, but the European Commission is monitoring it closely, because it involves State aid’ (24).
4.2.2. Compatibility with the common market
(113)
Under Article 87(2)(3) of the Treaty, certain categories of aid are or may be considered compatible with the common market.
(114)
The Commission observes that this aid does not match any of the cases provided for in Article 87(2) of the Treaty.
(a)
In arguing that the FPAP acted as ‘a consumer defence organisation’ or as a ‘union of consumers of petroleum products’, MQA seems to suggest that aid for fisheries undertakings could be treated as ‘aid having a social character, granted to individual consumers’ as provided for in Article 87(2). In this respect, the Commission would only observe that that paragraph refers specifically to ‘individual consumers’ and not undertakings, and that, consequently, it cannot apply to the present case (see also recital 50 of this Decision). This aid is therefore not compatible with the common market under Article 87(2)(a) of the Treaty.
(b)
The aid is not aid intended to make good damage caused by natural disasters or other exceptional occurrences, since fluctuations in oil prices are inherent in economic activity. They also affect other sectors of activity which consume petroleum products in all Member States of the European Union and cannot be regarded as a natural disaster or an exceptional occurrence within the meaning of Article 87(2)(b). However, MQA objects to this analysis, arguing that the aid does result from an exceptional situation ‘since the Commission itself admits the sector’s exceptional economic and social difficulties’. It is certainly true that the fisheries sector has to cope with particular difficulties which the Commission analysed in detail in its communication of 9 March 2006 entitled ‘improving the economic situation in the fishing industry’ (25). In this communication, the Commission showed that the sources of the sector’s economic and social difficulties lie in its inadequate structural adjustment to the constraints to which its activity is subject. It also set out various proposals for overcoming the fisheries sector’s economic difficulties. Examining the compatibility of certain operating aid, it points out very clearly:‘The current difficulties in the fishing industry have been aggravated by the recent increase in fuel prices. This has led to calls from the fishing industry for public intervention to compensate for this sudden increase in costs. Such aid would constitute operating aid which is incompatible with the Treaty. The Commission would not approve any aid notified for this purpose’. Referring to a guarantee scheme comparable to that initially thought of when the FPAP was set up, it adds ‘The Commission could approve such a scheme only if it were to provide guarantees of reimbursement of all public aid under commercial conditions, which, in the current economic circumstances, seems very unlikely’. Fluctuations in the cost of inputs, including fuel, are inherent in economic activity and cannot in themselves constitute an exceptional occurrence.
In view of the foregoing, the Commission considers that the State aid in question enjoyed by the fisheries undertakings is not compatible with the common market under Article 87(2)(b) of the Treaty.
(115)
Nor can the aid be considered compatible with the common market on the basis of Article 87(3) of the Treaty and the various cases which it provides for.
(a)
It is not aid to promote the economic development of areas where the standard of living is abnormally low or where there is serious underemployment (the case provided for in Article 87(3)(a) of the Treaty). This aid is intended to reduce the running costs of fisheries undertakings. Admittedly, the FPAP points out that the aid is intended to facilitate the maintenance of fishing within a regional framework. However, the Commission notes that the aid is granted to fisheries undertakings regardless of their registered place of business or the home port of the vessels that they operate. It therefore bears no relation to the aid referred to in Article 87(3)(a).
(b)
Nor can the aid be regarded as aid intended to promote the implementation of an important project of common European interest or as aid to remedy a serious disturbance in the economy of a Member State. It bears no relation to an important project of common European interest. Nor can it be described as aid intended to remedy a serious disturbance in the economy of a Member State. This is because the aid granted to fisheries undertakings is aimed at remedying the difficulties of undertakings in an individual economic sector and not undertakings in the French economy as a whole. The sectoral nature of this aid is undeniable since the rise in the cost of oil not only affected undertakings in the fisheries sector but all undertakings across all sectors of activity. And, in this respect, the Commission has always taken the view that the public authorities should not intervene financially to compensate for the rise, but on the contrary provide incentives for undertakings to adapt to the resultant new economic conditions. Thus, in view of all these factors, the Commission considers that the FPAP for fisheries undertakings cannot be considered compatible under Article 87(3)(b).
(c)
As regards Article 87(3)(c), the reduction of fuel expenditure cannot, in itself, meet the requirements it lays down, according to which aid intended to facilitate the development of certain economic activities or of certain economic regions may be compatible with the common market where it does not adversely affect trading conditions to an extent that is contrary to the common interest. This is because the aid in question is not aimed at encouraging the development of fishing activities towards sustainable fishing, in accordance with the objectives of the common fisheries policy. On the contrary it maintains the level of fishing effort without providing fisheries undertakings with any incentive to reduce their fuel expenditure. Consequently, their effect is to slow down the necessary adaptation of fisheries undertakings to the constraints resulting from the rise in the price of oil. Moreover, this activity is not linked to a particular economic area. That is why the aid cannot be considered compatible with the common market under Article 87(3)(c).
(d)
Lastly, this type of aid obviously does not fall under aid to promote culture and heritage conservation or aid considered compatible with the common market by Decision of the Council adopted in accordance with Article 87(3)(e).
(116)
The result of all these factors is that the State aid granted to fisheries undertakings to reduce their fuel expenditure is not covered by any of the derogations provided for in Article 87 of the Treaty.
(117)
Since this is aid for fisheries undertakings, it must also be assessed in the light of the Guidelines for the examination of State aid to fisheries and aquaculture (‘Guidelines’ in the following).
(118)
The effect of the aid is to reduce the running costs of fisheries undertakings. It displays the characteristics of operating aid.
(119)
First of all the Commission would point out that, under point 3.5 of the Guidelines, ‘State aid may not be protective in its effect: it must serve to promote the rationalisation and efficiency of the production and marketing of fishery products. Any such aid must yield lasting improvements so that the industry can develop solely on the basis of market earnings’.
(120)
However, as set out in recital 115(c) of this Decision, the reduction in fuel expenditure is not aimed at developing fisheries activities towards sustainable fishing, in accordance with the objectives of the common fisheries policy, but the continuation of the fisheries undertakings’ activity unchanged. This is why the Commission takes the view that this aid is indeed protective in its effect, as referred to in point 3.5 of the Guidelines, and therefore cannot be considered compatible with the principle laid down by the Guidelines.
(121)
It is true that, in its replies to the initiation of the formal investigation procedure, France indicated that ‘the actions of the FPAP anticipated useful measures which the recovery and restructuring plans, once ratified, will only illustrate and confirm’. However, it was only much later, in January 2008, that France informed the Commission of the implementation of measures presented as being aid schemes for the rescue and restructuring of fisheries undertakings, registered by the Commission under number NN 09/08 and currently in the process of being assessed. Nevertheless, even if France’s argument, i.e. that the action taken by the FPAP anticipates to a certain degree the aid schemes for rescue and restructuring, is accepted, that does not affect their compatibility with the common market as a result of the fundamental differences between the measures implemented by the FPAP and the requirements which the aid schemes for the rescue and restructuring of undertakings must meet, which are described in the Community guidelines on State aid for rescuing and restructuring firms in difficulty (26). This is because, contrary to what is required in those guidelines, the aid resulting from the action taken by the FPAP was granted indiscriminately to all fisheries undertakings and not only to undertakings in difficulty. Moreover, rescue aid may not exceed a period of six months and must take the form of a repayable loan or a guarantee. As regards restructuring aid, it must be granted under specific conditions and for a limited duration. However, the aid granted by France via the FPAP does not meet any of the conditions laid down: fisheries undertakings have been receiving this aid since 2004, it is not granted in the form of a loan or guarantee, and no provision has been made for its repayment under a restructuring plan.
(122)
The FPAP also considers that the aid granted is justified by the fact that in reality it is aid for employees’ income. In this connection the FPAP writes: ‘The FPAP is set up as a “prevention group” constituting a legal safety perimeter for its 2 500 member undertakings within the meaning of the French Act…. In this connection, the aid for employees’ income within the restructuring perimeter is authorised. It does not affect the competition rules in any way. On the contrary, it is in line with the Community principles guaranteeing employees a fair minimum income’. The FPAP goes on to state that the system of payment for fishermen in France by giving them a share of the crew’s profit has had the effect of depriving the employees of fisheries undertakings of their wages or even putting them in debt to the shipowners. Lastly, it points out that 25 million of the 65 million advance granted by the State ‘directly relate to advances to employees and must be regarded as direct social assistance’. MQA adds: ‘If the loans are regarded as aid, not for the FPAP, which is transparent, but for its member fisheries undertakings, it really would be social assistance, since the financial assistance thus granted would be directly linked to the sailors’ pay’.
(123)
These statements prompt the Commission to make a few comments:
1.
First of all, it is surprised to read that almost 40 % (25 million out of 65 million) of the cash advances granted by the State in order, according to the three agreements described above (see recital 21 of this Decision), to enable the acquisition of financial options on the petroleum product futures markets, ‘directly relate to advances to the employees and must be regarded as direct social assistance’.
2.
The Commission supposes that this is a rhetorical shortcut on the part of the FPAP, designed to show that the action taken by the FPAP reducing the running costs of fisheries undertakings, given the system of payment by giving employees a share of the profit, ultimately benefits the employees of these undertakings. In that sense the action could be regarded as ‘direct social assistance’. In fact nothing in the file indicates that there has been any direct social assistance, i.e. aid paid by the FPAP directly to the employees of these undertakings. What is more, the FPAP’s articles of association make no provision for this at all (see recital 20 of this Decision).
3.
However, that may be, i.e. whether the aid may have been paid directly to the employees or the effect of the action taken by the FPAP was to provide a benefit for those employees, enabling them to supplement their income based on the system of a share of profits, the Commission points out that, according to settled case-law (27), the concept of aid encompasses advantages granted by public authorities which, in various forms, mitigate the charges which are normally included in the budget of an undertaking. In this sense, wages are indisputably a part of such charges and an undertaking cannot count on public funding to bear them. Consequently, the fact that the advantages enjoyed by fisheries undertakings in the form of the possibility of buying fuel at preferential prices and partial compensation for their fuel expenditure did in reality, according to the FPAP and MQA, benefit the employees of those undertakings is of no relevance for assessing the compatibility of this aid with the common market. It is sufficient to establish that the effect of the advantages granted to fisheries undertakings out of public funds was a reduction of the charges which normally have to be paid out of those undertakings’ budgets.
4.
Similarly, the Commission cannot accept the claim that the aid for employees’ income is authorised, on the one hand because it is in line with the Community principles guaranteeing employees a fair minimum income and on the other because the system of payment by means of a share of profits is particularly unfavourable to French sailors. This is because, under the principle of subsidiarity, the rules on minimum wages fall entirely within the jurisdiction of the Member States. In France, as regards sailors’ wages, this obligation is laid down in Articles L.742-2, D.742-1 and D.742-2 of the Labour Code. As recalled by a judgment of the Rennes Court of Appeal of 16 June 1998 (28), those provisions, which apply generally, apply to employees covered by the Maritime Labour Code, whatever the method of remuneration adopted. The fact that the shipowner and his or her employees agreed at the start that sailors would be paid a share of the (potential) profits does not exempt the shipowner from guaranteeing the sailors’ remuneration at least equal to the minimum wage for the period in which they are on board. In other words, the share of profits in the fishing industry must be at least equivalent to the remuneration calculated in accordance with the growth-indexed minimum wage. In this respect Article 34 of the Maritime Labour Code (29) refers to ‘a national trades agreement or extended branch agreements [for laying down], independently of the actual time worked, the period(s) for calculating the growth-indexed minimum wage for share-fishermen’. The branch agreement, Article 9(1) of which guarantees a minimum gross annual remuneration for share-fishermen, was signed on 28 March 2001 (30). This provision was made compulsory, for all employers and employees covered by this agreement, by an interministerial decree of 3 July 2003 (31). The wage cost produced by this legal obligation is thus part of the running costs of fisheries undertakings, the same as expenditure on fuel. Under these circumstances, the Commission therefore cannot accept the argument that the French State is justified in intervening financially because shipowners are failing to meet their legal obligation to ensure a minimum wage for their employees, even where they are share-fishermen.
(124)
According to MQA, the measures in question may also be socioeconomic measures: ‘the guidelines (…) state that socioeconomic measures may be declared compatible. In this particular case, the FPAP is completely transparent and the schemes classified as aid by the Commission have an obvious socioeconomic character’.
(125)
The Commission notes that MQA has not provided any evidence enabling the aid in question to be examined under point 4.5 of the Guidelines, which provide that, on a case-by-case basis, direct aid for workers equivalent to socioeconomic measures may be considered compatible with the common market. This is because that point specifies that they may only be considered compatible ‘provided that it forms part of socioeconomic back-up measures compensating income losses linked to measures designed to achieve an adjustment of capacity adopted pursuant to Article 11(1) of Regulation (EC) No 2371/2002’ (Council Regulation (EC) No 2371/2002 of 20 December 2002 on the conservation and sustainable exploitation of fisheries resources under the common fisheries policy (32)). However, the creation of the FPAP is not part of an overall plan for the adjustment of fishing capacity adopted under Regulation (EC) No 2371/2002. Therefore in no way does the argument put forward by MQA justify the grant of such operating aid.
(126)
MQA also points out that it is not correct to state that the aid was granted unconditionally. According to MQA, ‘as a condition for granting these loans the State required the FPAP to produce various supporting documents so as to be able to ensure proper management of funds and establish that the Fund and its members were determined to implement sustainable solutions for the new production conditions in the fisheries sector’. MQA points to this transparent accounting requirement and the State Decision to request that an interministerial audit be carried out.
(127)
The Commission notes the transparency and monitoring requirement, but observes that this would appear to be an elementary requirement, since this is assistance financed out of public funds. However, it regrets that, in such a context of transparency, the French authorities did not send it all the detailed figures and information on the Fund’s activities, despite the requests made during the procedure. Lastly, it notes that it was never informed of the audit mentioned by MQA, nor a fortiori of its conclusions, which the French authorities were requested to provide by mid-November 2005.
(128)
Consequently, the Commission considers that the advances granted by the State do in fact fall under the category of operating aid referred to in point 3.7 of the Guidelines, according to which: ‘State aid which is granted without imposing any obligation serving the objectives of the Common Fisheries Policy on the part of recipients and which is intended to improve the situation of undertakings and increase their business liquidity (…) is, as operating aid, incompatible with the common market’. These advances are therefore incompatible with the common market.
5. CONCLUSION
(129)
The Commission holds that France, in breach of Article 88(3) of the Treaty, has unlawfully implemented the various aid schemes which are the subject of this Decision.
(130)
On the basis of the analysis developed in part 4.1 of this Decision, the Commission considers that the FPAP’s additional business liquidity resulting from the granting of three, or possibly four, advances totalling EUR 65 million, or possibly EUR 77 million, constitutes State aid incompatible with the common market under Article 87(2) and (3) of the Treaty. This is because, since no bank would have granted advances such as those granted to the FPAP and, according to the information available, the advances have not been repaid, the advances have become a direct subsidy (see recital 67) and therefore State aid covering the amount in question.
(131)
On the basis of the analysis developed in part 4.2 of this Decision, the Commission considers that the aid granted in the form of advances to the FPAP and which enabled fisheries undertakings to buy fuel at an advantageous price and to benefit from a compensatory allowance under the diesel insurance, constitutes State aid incompatible with the common market under Article 87(2) and (3) of the Treaty.
6. RECOVERY
(132)
The amount of State aid paid by France is EUR 65 million, or EUR 77 million if a fourth agreement existed. In accordance with Article 14(1) of Regulation (EC) No 659/1999, where negative Decisions are taken in cases of unlawful aid, the Commission must decide that the Member State concerned must take all necessary measures to recover the aid from the beneficiary. The purpose is achieved once the aid in question, together where appropriate with default interest, has been repaid by the recipient or, in other words, by the undertakings which actually benefited from it (33). The purpose of the recovery will therefore be achieved when this amount of EUR 65 or EUR 77 million has been repaid.
(133)
In order to determine what has to be recovered from the FPAP on the one hand and the fisheries undertakings on the other, account should be taken of the fact that the objective of the FPAP, although it acts as an economic operator on the futures markets, is to grant allowances to fisheries undertakings under the diesel insurance system which it set up, and to provide them with fuel at an advantageous price. The analysis made in this Decision of the general operation of this particular system shows that the FPAP fulfilled its mission by gradually transferring the aid granted by the State. For that reason, the aid to be recovered from the FPAP is the part of the EUR 65 or EUR 77 million which was not transferred to the fisheries undertakings, and the aid to be recovered from the fisheries undertakings is therefore the part which was transferred to them.
(134)
The Commission is not aware of the amount which was actually transferred by the FPAP to the fisheries undertakings. In this connection the Commission observes that, despite an injunction addressed to France to provide all the necessary information on the FPAP’s operation, it has not forwarded any details of how the Fund’s financial resources were used or of its accounts. In the absence of this information and in order to take account of the Court’s Decisions (34), the Commission thinks it useful to provide guidelines on the methodology to be used for determining the amount of aid to be recovered.
(135)
In laying down these guidelines, the Commission took into account the fact that, under the agreements, the FPAP is required to keep accounts so that information on how the advances have been used and resources and expenditure have been allocated can be obtained, and undertook to keep the accounting documents for a minimum period of ten years, and make them available to the various State bodies on request (see recital 27). On the basis of this information, the authorities or bodies instructed to apply the recovery Decision will be able to obtain information on the FPAP’s liquid assets and the cash situation at the time the Decision has to be implemented. Also, since the fisheries undertakings’ accounts are normally kept by management groups belonging to the Centre de gestion de la pêche artisanale (Small-Scale Fishery Management Centre), which is represented on the FPAP’s Board of Directors, it is also possible to identify the allowances paid by the FPAP in the undertakings’ accounts.
6.1. Recovery from the FPAP
(136)
The amount of incompatible aid to be recovered from the FPAP is equivalent to that part of the State aid which was not ultimately transferred to the fisheries undertakings, i.e. the amount of the advances which funded the operating costs of the FPAP and the amount of the advances that it kept as liquid assets. It will be possible for the authority instructed to implement recovery to find out the total amount of the operating costs from the FPAP’s accounts. Given the fungible nature of money and the impossibility of knowing what money is used where, the Commission takes the view that the proportion of State advances which financed these operating costs is the total amount of those expenses multiplied by the ratio of the advances to the sum of the advances and the FPAP’s own funds (its members’ contributions). In the same way, the amount of the advances kept as liquid assets can be determined by multiplying the remaining liquid assets by the same ratio.
6.2. Recovery from the fisheries undertakings
(137)
As indicated above, the aid to be recovered from the fisheries undertakings as a whole is equivalent to the EUR 65 or 77 million of advances, less the amount to be recovered from the FPAP in accordance with the details given in recital 136. As regards the State aid to be recovered from each one of those undertakings, account must be taken of the fact that it is not possible, from an accounting point of view, to make a distinction between aid which is classified as State aid and aid which is not imputable to the State (see paragraph 4.2.1.2 of this Decision).
(138)
The Commission takes the view that the State aid to be recovered from each undertaking can be calculated on the basis of the allowance received by each undertaking under the diesel insurance.
(139)
By taking this allowance as the basis for calculation, the Commission leaves aside the subsidy-equivalent of the saving made by each fisheries undertaking as a result of the purchase of fuel at a price lower than the market price. The Commission considers that it is justified to do so because the undertakings which benefited from preferential prices for their fuel are the same as those which benefited from the allowances under the diesel insurance. They did this in completely comparable respective proportions since the more one undertaking bought fuel at a preferential price the more allowances it obtained, and vice versa. By choosing this basis, no element of distortion is thus introduced between the undertakings concerned in relation to the repayment obligations which they will have to meet. Also, the Commission notes that, if these subsidy-equivalents were to be taken into account in the basis for calculation, it would be necessary for this purpose to calculate, for each purchase of fuel carried out in the FPAP’s period of activity on the oil futures markets, the difference between the expenditure which would have resulted from purchase during the day in question and the cost actually invoiced by the cooperative after having determined what the price on the day applicable would have been for the type of fuel bought at the particular place of supply. This method would have been more difficult to implement. That is why the Commission thinks it preferable to recommend a basis for calculation which will facilitate the task of the authorities and bodies instructed to implement the recovery Decision.
(140)
Consequently, the Commission considers that the State aid to be recovered from each undertaking can be calculated on the basis of the allowance received by each undertaking under the diesel insurance. The State aid to be recovered must be calculated by multiplying that allowance by a percentage corresponding to the ratio of the overall amount of the State aid to be recovered from the fisheries undertakings to the overall amount of the allowances paid to the fisheries undertakings by the FPAP under the diesel insurance.
(141)
The amount to be recovered from each fisheries undertaking must thus be calculated according to the following formulas:
Where:
R*Und
=
amount to be recovered from the fisheries undertaking
I
=
amount of the allowance received by the fisheries undertaking under the diesel insurance
Advances
=
EUR 65 or 77 million
R*FPAP
=
amount to be recovered from the FPAP in accordance with the details given in recital 136
Total I
=
total amount of the allowances paid by the FPAP to the fisheries undertakings under the diesel insurance
(142)
This formula takes account of the supposition that the FPAP made profits on the futures markets which were then passed on completely to the fisheries undertakings. As described in this Decision, that is the most plausible case. However, consideration should also be given to the theoretical case in which the FPAP made losses on the futures markets, with the result that the fisheries undertakings would have received an overall amount of allowances lower than the amount of the advances less the amount to be recovered from the FPAP. In such a case, the quotient (Advances - R*FPAP)/Total I would generally be greater than 1, in particular if the amount ‘R*FPAP’ is small. Application of the above formula would therefore mean that the overall amount to be recovered from the fisheries undertakings would be higher than that which they received. For that reason, in this particular case, the amount to be recovered from each undertaking should be the amount of the allowance received by the undertaking under the ‘diesel insurance’. In this particular case, the balance of the State advances and the allowances paid to the fisheries undertakings would have to be recovered from the FPAP, which would actually have retained that difference.
(143)
State aid for the fisheries undertakings cannot be made subject to recovery if, on the date on which it was granted, it meets the conditions of Regulation (EC) No 1860/2004 or Regulation (EC) No 875/2007 on de minimis aid,
HAS ADOPTED THIS DECISION:
Article 1
The aid granted to the Fund for the prevention of risks to fishing (FPAP) for the acquisition of financial options on the oil futures market and implemented unlawfully by France in breach of Article 88(3) of the Treaty is incompatible with the common market.
Article 2
The aid granted to fisheries undertakings in the form of a reduction of their fuel expenditure and unlawfully granted by France in breach of Article 88(3) of the Treaty is incompatible with the common market.
Article 3
Individual aid granted to a fisheries undertaking under Article 2(1) of Council Regulation (EC) No 994/98 (35) shall not be subject to recovery if, at the time it is granted, it meets the conditions laid down by the regulation adopted under Article 2 of Regulation (EC) No 994/98 applicable at the time the aid was granted.
Article 4
1. France shall recover the incompatible aid referred to in Articles 1 and 2 from the beneficiaries.
2. The sums to be recovered shall bear interest from the date on which they were placed at the disposal of the beneficiaries until their actual recovery.
3. The interest shall be calculated on a compound basis in accordance with Chapter V of Commission Regulation (EC) No 794/2004 (36).
4. France shall cancel all outstanding payments of the aid referred to in Articles 1 and 2 with effect from the date of adoption of this Decision.
Article 5
1. Recovery of the aid referred to in Articles 1 and 2 shall be immediate and effective.
2. France shall ensure that this Decision is implemented within four months of the date of its notification.
Article 6
1. Within two months of notification of this Decision, France shall submit the following information to the Commission:
(a)
the total amount (principal and recovery interests) to be recovered from the FPAP;
(b)
a detailed description of the measures already taken and planned to comply with this Decision;
(c)
documents demonstrating that the FPAP has been ordered to repay the aid.
2. France shall keep the Commission informed of the progress of the national measures taken to implement this Decision until recovery of the aid referred to in Article 1 has been completed. It shall immediately submit, on simple request by the Commission, information on the measures already taken and planned to comply with this Decision. It shall also provide detailed information concerning the amounts of aid and recovery interest already recovered from the FPAP.
Article 7
1. Within two months of notification of this Decision, France shall submit the following information to the Commission:
(a)
a list of fisheries undertakings that have received aid as referred to in Article 2 and the total amount of aid received by each of them;
(b)
the total amount (principal and recovery interests) to be recovered from each beneficiary;
(c)
a detailed description of the measures already taken and planned to comply with this Decision;
(d)
documents demonstrating that the beneficiaries have been ordered to repay the aid.
2. France shall keep the Commission informed of the progress of the national measures taken to implement this Decision until recovery of the aid referred to in Article 2 has been completed. It shall immediately submit, on simple request by the Commission, information on the measures already taken and planned to comply with this Decision. It shall also provide detailed information concerning the amounts of aid and recovery interest already recovered from the beneficiaries.
Article 8
This Decision is addressed to the French Republic.
Done at Brussels, 20 May 2008.