SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2005/14/ES
ze dne 11. května 2005,
kterou se mění směrnice Rady 72/166/EHS, 84/5/EHS, 88/357/EHS a 90/232/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/26/ES o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na první a třetí větu čl. 47 odst. 2, článku 55 a čl. 95 odst. 1 této Smlouvy,
s ohledem na návrh Komise (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (pojištění motorových vozidel) je zvlášť důležité pro evropské občany, ať již jsou pojištěnci nebo poškozenými dopravní nehodou. Rovněž vyvolává velký zájmem pojišťovatelů, jelikož představuje důležitý podíl na jejich činnostech v oblasti pojištění jiného než životního v rámci Společenství. Pojištění motorových vozidel má rovněž vliv na volný pohyb osob a vozidel. Hlavním cílem činnosti Společenství v oboru finančních služeb by tudíž mělo být posílení a konsolidace jednotného trhu pojištění motorových vozidel.
(2)
Velmi významný pokrok v tomto ohledu byl již docílen směrnicí Rady 72/166/EHS ze dne 24. dubna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění (4), druhou směrnicí Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (5), třetí směrnicí Rady 90/232/EHS ze dne 14. května 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (6) a směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2000/26/ES ze dne 16. května 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (čtvrtá směrnice o pojištění motorových vozidel) (7).
(3)
Existuje potřeba aktualizovat a zlepšit systém Společenství v oblasti pojištění motorových vozidel. Tato potřeba byla potvrzena poradami se sdruženími průmyslu, spotřebitelů a poškozených.
(4)
V zájmu vyloučení možného nesprávného výkladu ustanovení směrnice 72/166/EHS a pro usnadnění získání pojistného krytí pro vozidla s dočasnými poznávacími značkami by vymezení území, na kterém má vozidlo obvyklé stanoviště, mělo odkazovat na území státu, jehož poznávací značku vozidlo má, nehledě na to, zda je uvedená poznávací značka trvalá nebo dočasná.
(5)
V souladu se směrnicí 72/166/EHS se má za to, že vozidla s falešnými nebo nepovolenými poznávacími značkami mají obvyklé stanoviště na území členského státu, který vydal původní poznávací značky. Toto pravidlo často znamená, že národní kanceláře pojistitelů se musí vypořádat s hospodářskými důsledky nehod, které nemají žádnou souvislost s členských státem, ve kterém mají svá sídla. Aniž by se měnilo obecné kritérium poznávací značky pro určení území, na kterém má vozidlo obvyklé stanoviště, je žádoucí, aby byly zvlášť upraveny nehody způsobené vozidly bez poznávací značky nebo s poznávací značkou, která neodpovídá nebo přestala odpovídat vozidlu. V takovém případě, a výlučně za účelem likvidace škody, by území, na kterém má vozidlo obvyklé stanoviště, mělo být územím, na kterém k nehodě došlo.
(6)
S cílem usnadnit výklad a používání výrazu „namátkové kontroly“ ve směrnici 72/166/EHS by se příslušné ustanovení mělo objasnit. Zákaz soustavných kontrol pojištění motorových vozidel by měl platit na vozidla s obvyklým stanovištěm na území jiného členského státu, jakož i na vozidla s obvyklým stanovištěm na území třetí země, ale vstupující z území jiného členského státu. Lze povolit pouze nesoustavné kontroly, které nejsou diskriminační a provádějí se v rámci kontroly, která není zaměřena výlučně na ověřování pojištění.
(7)
Ustanovení čl. 4 písm. a) směrnice 72/166/EHS umožňuje členskému státu, aby se odchýlil od obecné povinnosti uzavírat povinné pojištění u vozidel v majetku některých fyzických nebo právnických osob, veřejnoprávních nebo soukromoprávních. V případě nehod způsobených těmito vozidly musí členský stát, který takto postupuje, určit orgán nebo subjekt, který odškodní poškozené v důsledku dopravních nehod způsobených v jiném členském státě. Aby se zajistilo, že dojde k řádnému odškodnění nejen poškozených v důsledku nehod způsobených těmito vozidly v zahraničí, ale i poškozených v důsledku nehod, které se staly ve stejném členském státě, ve kterém má vozidlo obvyklé stanoviště, bez ohledu na to, zda mají bydliště na jeho území či nikoli, je žádoucí výše uvedený článek změnit. Navíc by členské státy měly zajistit, aby byl Komisi předán ke zveřejnění seznam osob, které jsou osvobozeny od povinného pojištění, a úřadů nebo orgánů odpovědných za odškodnění poškozených v důsledku nehod způsobených těmito vozidly.
(8)
Ustanovení čl. 4 písm. b) směrnice 72/166/EHS umožňuje členskému státu, aby se odchýlil od obecné povinnosti uzavírat povinné pojištění u určitých typů vozidel nebo určitých vozidel, která mají zvláštní poznávací značku. V tom případě mají ostatní členské státy právo při vstupu na jejich území požadovat platnou zelenou kartu nebo pojistnou smlouvu hraničního pojištění, aby se zajistilo odškodnění poškozených v důsledku případné dopravní nehody, kterou tato vozidla mohou na jejich území způsobit. Jelikož však odstranění hraničních kontrol v rámci Společenství neumožňuje zajistit, aby vozidla, která přejíždějí hranice, byla kryta pojištěním, nelze již poškozeným zaručit náhradu škody za dopravní nehody způsobené v zahraničí. Dále je žádoucí zajistit, aby došlo k řádnému odškodnění nejen poškozených v důsledku dopravních nehod způsobených těmito vozidly v zahraničí, ale také ve tom členském státě, ve kterém má vozidlo obvyklé stanoviště. Za tímto účelem by členské státy měly nakládat s poškozenými v důsledku dopravních nehod způsobených těmito vozidly stejným způsobem jako s poškozenými v důsledku dopravních nehod způsobených nepojištěnými vozidly. Ve skutečnosti, jak stanoví směrnice 84/5/EHS, náhrada škody poškozeným v důsledku dopravních nehod způsobených nepojištěnými vozidly by měla být vyplácena orgánem pro odškodnění členského státu, ve kterém k nehodě došlo. V případě platby poškozeným v důsledku dopravních nehod způsobených vozidly, jimž byla udělena výjimka, orgánu pro odškodnění by měl vzniknout nárok vůči orgánu členského státu, ve kterém má vozidlo obvyklé stanoviště. Po uplynutí pěti let ode dne vstupu této směrnice v platnost je žádoucí, aby Komise, pokud to uzná za vhodné po zvážení zkušeností s prováděním a uplatňováním této výjimky, předložila návrhy směrující k jejímu nahrazení nebo zrušení. Je žádoucí zrušit i odpovídající ustanovení směrnice 2000/26/ES.
(9)
Aby se v souladu s článkem 299 Smlouvy objasnila oblast působnosti směrnic týkajících se pojištění motorových vozidel, je žádoucí zrušit odkaz na mimoevropská území členských států v článku 6 a čl. 7 odst. 1 směrnice 72/166/EHS.
(10)
Povinnosti členských států zaručit pojistné krytí alespoň v určitých minimálních částkách jsou důležitým prvkem pro zajištění ochrany poškozených. Minimální částky stanovené ve směrnici 84/5/EHS by měly být nejen aktualizovány s přihlédnutím k inflaci, ale měly by být i reálně zvýšeny, aby se zlepšila ochrana poškozených. Minimální částka krytí v případě škody na zdraví se měla vypočítat tak, aby byli všichni poškození, kteří utrpěli velmi vážná zranění, plně a spravedlivě odškodněni, přičemž se zohlední řídký výskyt dopravních nehod s více poškozenými a malý počet nehod, kdy došlo k velmi vážným zraněním více osob při téže nehodě. Rozumnou a přiměřenou částkou je minimální částka krytí ve výši 1 000 000 EUR na každého poškozeného nebo částka 5 000 000 EUR na jeden nárok bez ohledu na počet poškozených. S cílem usnadnit zavedení těchto minimálních částek je žádoucí zavést pětileté přechodné období ode dne provedení této směrnice. Je žádoucí, aby členské státy zvýšily částky nejméně na polovinu úrovní do třiceti měsíců ode dne provedení.
(11)
Aby bylo zajištěno, že minimální částka krytí se nebude časem zmenšovat, je žádoucí zavést ustanovení o pravidelném přezkumu používajícím jako výchozí hodnoty Evropský index spotřebitelských cen (EISC) vydávaný Eurostatem, jak je stanoveno v nařízení Rady (ES) č. 2494/95 ze dne 23. října 1995 o harmonizovaných indexech spotřebitelských cen (8). Je zapotřebí přijmout procesní pravidla, jimiž se uvedený přezkum bude řídit.
(12)
Směrnice 84/5/EHS, která umožňuje členským státům, v zájmu zamezení podvodům, omezit nebo vyloučit platby orgánem pro odškodnění v případě věcné škody nezjištěným vozidlem, může v některých případech bránit oprávněnému odškodnění poškozených. Možnost omezit nebo vyloučit náhradu škody na základě toho, že totožnost vozidla nebyla zjištěna, by se neměla vztahovat na případy, kdy orgán vyplatil odškodné za závažné osobní úrazy jakéhokoli poškozeného v důsledku stejné nehody, při které došlo k věcné škodě. Členské státy mohou stanovit spoluúčast do výše stanovené v uvedené směrnici, za kterou může odpovídat osoba, jíž vnikla věcná škoda. Podmínky pro to, aby se škody na zdraví pokládaly za závažné, by měla určit vnitrostátní právní nebo správní ustanovení členského státu, kde k nehodě došlo. Při přijímání těchto podmínek mohou členské státy vzít v úvahu, mimo jiné, zda úraz vyžadoval nemocniční ošetření.
(13)
V současné době alternativa obsažená ve směrnici 84/5/EHS umožňuje členským státům dovolit až do stanoveného stropu spoluúčast, za kterou odpovídá poškozený v případě, že věcnou škodu zavinilo nepojištěné vozidlo. Tato alternativa nespravedlivě snižuje ochranu poškozených a zavádí diskriminaci ve vztahu k poškozeným v důsledku jiných nehod. Proto by neměla být nadále dovolena.
(14)
Druhou směrnici Rady 88/357/EHS ze dne 22. června 1988 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přímého pojištění jiného než životního, kterou se stanoví opatření k usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb (9) je žádoucí změnit, aby se umožnilo pobočkám pojišťoven stát se zástupci ve vztahu k pojišťování motorových vozidel, k čemuž již dochází ve vztahu k pojišťovacím službám jiným než pojištění motorových vozidel.
(15)
Zahrnutí do pojistného krytí všech cestujících ve vozidle je velkým úspěchem dosavadních právních předpisů. Tento cíl by byl ohrožen, pokud by vnitrostátní právní předpisy nebo smluvní ujednání obsažená v pojistné smlouvě vylučovaly cestující z pojistného krytí z toho důvodu, že věděli nebo měli vědět, že řidič vozidla byl v době nehody pod vlivem alkoholu nebo jiné omamné látky. Cestující nemá obvykle možnost řádně posoudit úroveň opilosti řidiče. Cíle odradit osoby od řízení pod vlivem omamných látek nelze dosáhnout snížením pojistného krytí cestujících, kteří jsou poškozenými v důsledku dopravních nehod motorových vozidel. Pojistné krytí těchto cestujících povinným pojištěním motorového vozidla nepředjímá jakoukoli odpovědnost, kterou mohou mít podle příslušných vnitrostátních právních předpisů, ani úroveň případného odškodnění u konkrétní nehody.
(16)
Škody na zdraví a věcné škody, jež utrpí chodci, cyklisté a jiní nemotorizovaní uživatelé pozemních komunikací, kteří jsou většinou nejslabšími účastníky nehody, by měly být pokryty povinným pojištěním vozidla zúčastněného na nehodě, pokud mají nárok na náhradu škody v souladu s vnitrostátním občanským právem. Toto ustanovení nepředjímá občanskoprávní odpovědnost nebo úroveň náhrady za škodu vzniklou v důsledku konkrétní nehody podle vnitrostátních právních předpisů.
(17)
Některé pojišťovny vkládají do svých pojistných smluv ustanovení o tom, že smlouva pozbývá platnosti, pokud vozidlo zůstává mimo členský stát, kde je registrováno, po dobu delší než stanovené období. Tato praxe je v rozporu se zásadou stanovenou směrnicí 90/232/EHS, podle níž by mělo povinné pojištění motorových vozidel pokrývat na základě jediného pojistného celé území Společenství. Je tudíž žádoucí stanovit, že pojištění by mělo zůstat v platnosti během celé doby trvání smlouvy, nehledě na to, zda vozidlo zůstává po určité období v jiném členském státě, aniž by tím byly dotčeny povinnosti registrace vozidel podle vnitrostátních předpisů členských států.
(18)
Měly by se učinit kroky, které by usnadnily získání pojistného krytí pro vozidla dovezená z jednoho členského státu do druhého, přestože vozidlo není v cílovém členském státě dosud registrováno. Je žádoucí umožnit dočasnou výjimku z obecného pravidla, kterým se určuje členský stát, ve kterém se nachází riziko. Po dobu třiceti dnů ode dne dodání, poskytnutí nebo odeslání vozidla kupujícímu by se cílový členský stát měl považovat za členský stát, ve kterém se nachází riziko.
(19)
Osoba, jež si přeje uzavřít novou smlouvu o pojištění motorových vozidel s jiným pojišťovatelem, by měla být schopna odůvodnit své nehody a nároky podle předchozí smlouvy. Pojištěnec by měl mít právo kdykoli požádat o vystavení výkazu uvádějícího jím uplatněné nároky nebo skutečnost, že žádné nároky neuplatnil, ve vztahu k vozidlu nebo vozidlům pokrytým pojistnou smlouvou alespoň v průběhu předchozích pěti let smluvního vztahu. Pojišťovna nebo kterýkoli orgán případně ustanovený členských státem za účelem poskytování povinného pojištění nebo vystavování uvedených výkazů by měl tento výkaz pojištěnci vystavit do patnácti dnů od podání žádosti.
(20)
Aby byla zajištěna řádná ochrana poškozených v důsledku dopravních nehod způsobených motorovými vozidly, neměly by členské státy dovolit pojišťovnám spoléhat na uplatňování spoluúčasti vůči poškozené straně.
(21)
Právo odvolat se na pojistnou smlouvu a uplatnit nárok přímo vůči pojišťovně je velmi důležité pro ochranu poškozeného v důsledku jakékoli dopravní nehody motorového vozidla. Směrnice 2000/26/ES již poskytuje poškozeným v důsledku dopravních nehod, které se staly v členském státě jiném, než je členský stát, ve kterém má poškozená strana své bydliště, a které byly způsobeny použitím pojištěných vozidel majících obvyklé stanoviště v některém členském státě, právo uplatnit nárok přímo vůči pojišťovně, jež poskytuje odpovědné osobě pojistné krytí občanskoprávní odpovědnosti. S cílem usnadnit účinnou a rychlou likvidaci škody a pokud možno zamezit nákladným soudním řízením, by toto právo mělo být rozšířeno na poškozené v důsledku jakékoli dopravní nehody motorových vozidel.
(22)
S cílem zdokonalit ochranu osob poškozených v důsledku dopravní nehody motorového vozidla by se měl postup „odůvodněné nabídky“ stanovený ve směrnici 2000/26/ES rozšířit na jakýkoli typ dopravní nehody motorového vozidla. Stejný postup by se měl obdobně použít v případech, kdy dopravní nehodu likviduje soustava národních kanceláří pojistitelů stanovených směrnicí 72/166/EHS.
(23)
Aby poškozená strana mohla snadněji žádat o odškodnění, informační střediska zřízená v souladu se směrnicí 2000/26/ES by neměla být omezena na poskytování informací o dopravních nehodách upravených touto směrnicí, ale měla by být schopna poskytovat stejné druhy informací o jakékoli dopravní nehodě motorového vozidla.
(24)
Podle čl. 11 odst. 2 ve spojení s čl. 9 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (10) mohou poškozené strany zahájit soudní řízení proti poskytovateli pojištění občanskoprávní odpovědnosti v členském státě, v němž mají bydliště.
(25)
Jelikož směrnice 2000/26/ES byla přijata před přijetím nařízení (ES) č. 44/2001, které pro řadu členských států nahradilo Bruselskou úmluvu ze dne 27. září 1968 ve stejné věci, odkaz na tuto úmluvu v uvedené směrnici by měl být náležitě upraven.
(26)
Směrnice Rady 72/166/EHS, 84/5/EHS, 88/357/EHS a 90/232/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/26/ES by proto měly být odpovídajícím způsobem změněny,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Změny směrnice 72/166/EHS
Směrnice 72/166/EHS se mění takto:
1.
Ustanovení čl. 1 bodu 4 se mění takto:
a)
první odrážka se nahrazuje tímto:
„-
území státu, jehož poznávací značku vozidlo má, nehledě na to, zda uvedená poznávací značka je trvalá nebo dočasná nebo“
;
b)
doplňuje se nová odrážka, která zní:
„-
pokud jsou vozidla bez poznávací značky nebo s poznávací značkou, která neodpovídá nebo přestala odpovídat vozidlu, a stala se účastníky nehody, území státu, v kterém k nehodě došlo, za účelem likvidace škody, jak stanoví první odrážka čl. 2 odst. 2 této směrnice nebo čl. 1 odst. 4 druhé směrnice Rady 84/5/EHS ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (11);
2.
V článku 2 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Členské státy upustí od vykonávání kontrol pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu vozidel, která mají obvyklé stanoviště na území jiného členského státu, jakož i vozidel, která mají obvyklé stanoviště na území třetí země, a vstupují na jejich území z území jiného členského státu. Mohou však provádět nesoustavné kontroly pojištění, pokud nejsou diskriminační a jsou prováděny v rámci kontroly, která není zaměřena výlučně na ověřování pojištění.“
3.
Článek 4 se mění takto:
a)
v písm. a) druhém pododstavci:
i)
se první věta nahrazuje tímto:
„Členský stát, který takto postupuje, přijme potřebná opatření, aby zabezpečil, že bude vyplacena náhrada za jakoukoli věcnou škodu nebo škodu na zdraví způsobenou na jeho území a na území jiných členských států vozidly, která takovým osobám patří.“
;
ii)
se poslední věta nahrazuje tímto:
„Předá Komisi seznam osob, které jsou osvobozeny od povinného pojištění, a orgánů nebo subjektů odpovědných za odškodnění. Komise tento seznam zveřejní.“
;
b)
v písmenu b) se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
„V tom případě členské státy zajistí, aby s vozidly uvedenými v prvním pododstavci tohoto písmene bylo zacházeno stejným způsobem jako s vozidly, pro které nebyla splněna pojistná povinnost podle čl. 3 odst. 1. Orgán pro odškodnění členského státu, v němž došlo k nehodě, tak bude mít nárok vůči záručnímu fondu podle čl. 1 odst. 4 směrnice 84/5/EHS v členském státě, kde má vozidlo své obvyklé stanoviště.
Po uplynutí pěti let ode dne vstupu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES ze dne 11. května 2005, kterou se mění směrnice Rady 72/166/EHS, 84/5/EHS, 88/357/EHS a 90/232/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/26/ES o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (12), v platnost, poskytnou členské státy Komisi zprávu o provádění a praktickém uplatňování tohoto písmene. Jakmile Komise tyto zprávy přezkoumá a pokud tak uzná za vhodné, předá návrhy na nahrazení nebo zrušení této výjimky.
4.
V článku 6 a čl. 7 odst. 1 se zrušují slova „nebo na mimoevropském území členského státu“.
Článek 2
Změny směrnice 84/5/EHS
Článek 1 směrnice 84/5/EHS se nahrazuje tímto:
„Článek 1
1. Pojištění uvedené v čl. 3 odst. 1 směrnice 72/166/EHS musí povinně zahrnovat jak věcné škody, tak škody na zdraví.
2. Aniž jsou dotčeny případné vyšší záruky, které mohou členské státy stanovit, vyžaduje každý členský stát, aby pojištění bylo povinné alespoň v případě těchto částek:
a)
u škody na zdraví, minimální částku krytí 1 000 000 EUR na každého poškozeného nebo 5 000 000 EUR na každý nárok, bez ohledu na počet poškozených;
b)
při věcné škodě, 1 000 000 EUR na každý nárok, bez ohledu na počet poškozených.
V případě nutnosti mohou členské státy stanovit přechodné období v délce až pěti let ode dne provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/14/ES ze dne 11. května 2005, kterou se mění směrnice Rady 72/166/EHS, 84/5/EHS, 88/357/EHS a 90/232/EHS a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/26/ES o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel (13), během něhož musí přizpůsobit své minimální částky krytí částkám uvedeným v tomto odstavci.
Členské státy, které stanoví přechodné období, o tom vyrozumějí Komisi a uvedou trvání tohoto období.
Do třiceti měsíců od provedení směrnice 2005/14/ES zvýší členské státy záruky alespoň na polovinu úrovní stanovených v tomto odstavci.
3. Každých pět let po vstupu směrnice 2005/14/ES v platnost nebo na konci přechodného období uvedeného v odstavci 2 se částky uvedené v daném odstavci přezkoumají v souladu s Evropským indexem spotřebitelských cen (EISC), jak je uvedeno v nařízení Rady (ES) č. 2494/95 ze dne 23. října 1995 o harmonizovaných indexech spotřebitelských cen (14).
Částky se automaticky upravují. Tyto částky se zvýší o procentuálně vyjádřenou změnu uvedenou v EISC pro příslušné období, tj. pět let bezprostředně předcházejících přezkumu, a zaokrouhlí se na násobek 10 000 EUR.
Komise sdělí upravené částky Evropskému parlamentu a Radě a zajistí jejich zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.
4. Každý členský stát zřídí nebo pověří subjekt, jehož úkolem je poskytovat náhradu škody minimálně do výše povinného pojištění pro případ věcných škod nebo škod na zdraví způsobených nezjištěným vozidlem nebo vozidlem, u něhož nebyla splněna pojistná povinnost stanovená v odstavci 1.
Prvním pododstavcem není dotčeno právo členského státu považovat náhradu škody tímto subjektem za subsidiární nebo nesubsidiární a právo stanovit, jak se mají řešit nároky mezi tímto subjektem a osobou nebo osobami odpovědnými za nehodu a jinými pojišťovnami nebo orgány sociálního zabezpečení, jež mají povinnost odškodnit poškozeného v téže nehodě. Členské státy však nesmí tomuto subjektu dovolit vázat vyplacení náhrady škody na to, aby poškozený nějakou formou prokázal, že osoba, která je za škodu odpovědná, není schopna nebo odmítá zaplatit náhradu škody.
5. Poškozený může v každém případě uplatnit svůj nárok přímo vůči subjektu, který je na základě informace, jež mu na jeho žádost poškozený poskytne, povinen dát zdůvodněnou odpověď, pokud jde o výplatu případné náhrady škody.
Členské státy však mohou výplatu náhrady škody uvedeným subjektem vyloučit u osob, které do vozidla, jež věcnou škodu nebo škodu na zdraví způsobilo, dobrovolně nastoupily, jestliže tento subjekt může prokázat, že věděly, že vozidlo není pojištěné.
6. Členské státy mohou výplatu náhrady škody tímto subjektem omezit nebo vyloučit v případě věcné škody způsobené nezjištěným vozidlem.
Pokud však subjekt zaplatil náhradu za závažnou škodu na zdraví poškozeného v důsledku stejné nehody, při které byla způsobena věcná škoda nezjištěným vozidlem, členský stát nesmí vyloučit uhrazení náhrady věcné škody na základě toho, že totožnost vozidla nebyla zjištěna. Nicméně členské státy mohou stanovit spoluúčast poškozeného za věcnou škodu do výše 500 EUR.
Podmínky pro to, aby škody na zdraví byly pokládány za závažné, se určí v souladu s právními nebo správními předpisy členského státu, kde k nehodě dojde. V tomto ohledu mohou členské státy vzít mimo jiné v úvahu, zda úraz vyžadoval nemocniční ošetření.
7. Každý členský stát uplatňuje své právní a správní předpisy pro platbu náhrady subjektem, aniž tím je dotčena jiná praxe, která je pro poškozeného příznivější.
Článek 3
Změna směrnice 88/357/EHS
Druhá věta čl. 12a odst. 4 čtvrtého pododstavce směrnice 88/357/EHS se zrušuje.
Článek 4
Změny směrnice 90/232/EHS
Směrnice 90/232/EHS se mění takto:
1.
V článku 1 se mezi první a druhý odstavec vkládá nový odstavec, který zní:
„Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že případné zákonné ustanovení nebo smluvní ujednání obsažené v pojistné smlouvě, které vylučuje cestující z pojistného krytí z toho důvodu, že věděli nebo měli vědět, že řidič vozidla byl v době nehody pod vlivem alkoholu nebo jiné omamné látky, se považuje za neplatné ve vztahu k nárokům takového cestujícího.“
2.
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 1a
Pojištění podle čl. 3 odst. 1 směrnice 72/166/EHS kryje škodu na zdraví a věcnou škodu utrpěnou chodci, cyklisty a dalšími nemotorizovanými uživateli pozemních komunikací, kteří v důsledku nehody, jejímž účastníkem bylo motorové vozidlo, mají nárok na náhradu v souladu s vnitrostátními občanskoprávními předpisy. Tímto článkem není dotčena ani občanskoprávní odpovědnost, ani výše náhrady škody.“
3.
V článku 2 se první odrážka nahrazuje tímto:
„-
pokrývaly, na základě jediného pojistného a během celé doby trvání smlouvy, celé území Společenství, včetně případného období, během kterého zůstane vozidlo v jiných členských státech po dobu trvání smlouvy; a“
;
4.
Vkládají se nové články, které znějí:
„Článek 4a
1. Odchylně od druhé odrážky čl. 2 písm. d) směrnice 88/357/EHS (15), pokud je vozidlo odesláno z jednoho členského státu do jiného, se za členský stát, kde se nachází riziko, pokládá cílový členský stát, a to bezprostředně poté, co kupující převezme vozidlo, po dobu třiceti dnů, přestože vozidlo nebylo v cílovém členském státě řádně registrováno.
2. V případě, že se vozidlo během období uvedeného v odstavci 1 tohoto článku stalo účastníkem nehody, přičemž nebylo pojištěné, není subjekt podle čl. 1 odst. 4 směrnice 84/5/EHS v cílovém členském státě povinen poskytnout náhradu stanovenou v článku 1 uvedené směrnice.
Článek 4b
Členské státy zajistí právo pojištěnce kdykoli požádat o vystavení výkazu uvádějícího jím uplatněné nároky v rámci odpovědnosti za škody nebo skutečnost, že žádné takové nároky neuplatnil, ve vztahu k vozidlu nebo vozidlům krytým pojistnou smlouvou, alespoň v průběhu předchozích pěti let smluvního vztahu. Pojišťovna nebo orgán případně ustanovený členským státem za účelem poskytování povinného pojištění nebo vystavování uvedených výkazů vystaví tento výkaz pojištěnci do patnácti dnů od podání žádosti.
Článek 4c
Pojišťovny nespoléhají na spoluúčast poškozeného účastníka nehody, pokud jde o pojištění podle čl. 3 odst. 1 směrnice 72/166/EHS.
Článek 4d
Členské státy zajistí, aby poškození účastníci nehod způsobených vozidlem krytým pojištěním podle ustanovení čl. 3 odst. 1 směrnice 72/166/EHS měli přímý nárok vůči pojišťovně pojišťující osobu, která odpovídá za škodu, pro případ občanskoprávní odpovědnosti.
Článek 4e
Členské státy zavedou postup stanovený v čl. 4 odst. 6 směrnice 2000/26/ES (16) pro likvidaci škod vzniklých z případné nehody způsobené vozidlem krytým pojištěním podle ustanovení čl. 3 odst. 1 směrnice 72/166/EHS.
V případě nehod, jež lze likvidovat prostřednictvím soustavy národních kanceláří pojistitelů podle čl. 2 odst. 2 směrnice 72/166/EHS, zavedou členské státy stejný postup jako v čl. 4 odst. 6 směrnice 2000/26/ES. Pro účely použití tohoto postupu se jakýmkoli odkazem na pojišťovny rozumí odkaz na národní kanceláře pojistitelů vymezené v čl. 1 odst. 3 směrnice 72/166/EHS.
5.
V článku 5 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Členské státy zajistí, aniž jsou tím dotčeny jejich závazky podle směrnice 2000/26/ES, aby informační střediska zřízená nebo schválená v souladu s článkem 5 této směrnice poskytovala informace stanovené v tomto článku jakémukoli účastníku dopravní nehody způsobené vozidlem krytým pojištěním podle čl. 3 odst. 1 směrnice 72/166/EHS.“
Článek 5
Změny směrnice 2000/26/ES
Směrnice 2000/26/ES se mění takto:
1.
Vkládá se bod odůvodnění 16a, který zní:
„(16a)
Podle čl. 11 odst. 2 ve spojení s čl. 9 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (17) mohou poškozené strany zahájit soudní řízení proti poskytovateli pojištění občanskoprávní odpovědnosti v členském státě, v němž mají bydliště.
2.
V článku 4 se odstavec 8 nahrazuje tímto:
„8. Jmenování škodního zástupce samo o sobě nepředstavuje otevření pobočky ve smyslu čl. 1 písm. b) směrnice 92/49/EHS a škodní zástupce není považován za provozovnu ve smyslu čl. 2 písm. c) směrnice 88/357/EHS ani
-
za provozovnu ve smyslu Bruselské úmluvy ze dne 27. září 1968 o příslušnosti a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (18) - ve vztahu k Dánsku,
-
za provozovnu ve smyslu nařízení (ES) č. 44/2001 - ve vztahu k ostatním členským státům.
3.
V čl. 5 odst. 1 písm. a) se zrušuje bod 2 ii).
4.
Vkládá se nový článek, který zní:
„Článek 6a
Centrální orgán
Členské státy přijmou veškerá náležitá opatření, která včas umožní poškozeným, jejich pojistitelům nebo jejich právním zástupcům přístup k základním údajům nezbytným pro urovnání nároků.
Tyto základní údaje jsou v případě potřeby dostupné v elektronické formě v centrální evidenci v každém členském státě a účastníci případu k nim mají přístup na svou vlastní žádost.“
Článek 6
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 11 června 2007. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy mohou v souladu se Smlouvou zachovat nebo uvést v účinnost předpisy, které jsou výhodnější pro poškozeného než předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 7
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské Unie.
Článek 8
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 11. května 2005.
DIRECTIVE 2005/14/EC OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL
of 11 May 2005
amending Council Directives 72/166/EEC, 84/5/EEC, 88/357/EEC and 90/232/EEC and Directive 2000/26/EC of the European Parliament and of the Council relating to insurance against civil liability in respect of the use of motor vehicles
(Text with EEA relevance)
THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION,
Having regard to the Treaty establishing the European Community, and in particular the first and third sentences of Article 47(2), Article 55 and Article 95(1) thereof,
Having regard to the proposal from the Commission (1),
Having regard to the opinion of the European Economic and Social Committee (2),
Acting in accordance with the procedure laid down in Article 251 of the Treaty (3),
Whereas:
(1)
Insurance against civil liability in respect of the use of motor vehicles (motor insurance) is of special importance for European citizens, whether they are policyholders or victims of an accident. It is also a major concern for insurance undertakings as it constitutes an important part of non-life insurance business in the Community. Motor insurance also has an impact on the free movement of persons and vehicles. It should therefore be a key objective of Community action in the field of financial services to reinforce and consolidate the single insurance market in motor insurance.
(2)
Very significant advances in this direction have already been achieved by Council Directive 72/166/EEC of 24 April 1972 on the approximation of the laws of Member States relating to insurance against civil liability in respect of the use of motor vehicles, and to the enforcement of the obligation to insure against such liability (4), by second Council Directive 84/5/EEC of 30 December 1983 on the approximation of the laws of the Member States relating to insurance against civil liability in respect of the use of motor vehicles (5), by third Council Directive 90/232/EEC of 14 May 1990 on the approximation of the laws of the Member States relating to insurance against civil liability in respect of the use of motor vehicles (6) and by Directive 2000/26/EC of the European Parliament and of the Council of 16 May 2000 on the approximation of the laws of the Member States relating to insurance against civil liability in respect of the use of motor vehicles (fourth motor insurance Directive) (7).
(3)
The Community system of motor insurance needs to be updated and improved. This need has been confirmed by the consultation conducted with the industry, consumers and victims' associations.
(4)
In order to exclude any possible misinterpretation of the provisions of Directive 72/166/EEC and to make it easier to obtain insurance cover for vehicles bearing temporary plates, the definition of the territory in which the vehicle is normally based should refer to the territory of the State of which the vehicle bears a registration plate, irrespective of whether such a plate is permanent or temporary.
(5)
In accordance with Directive 72/166/EEC, vehicles bearing false or illegal plates are considered to be normally based in the territory of the Member State that issued the original plates. This rule often means that national insurers' bureaux are obliged to deal with the economic consequences of accidents which do not have any connection with the Member State where they are established. Without altering the general criterion of the registration plate to determine the territory in which the vehicle is normally based, a special rule should be laid down for accidents caused by vehicles without a registration plate or bearing a registration plate which does not correspond or no longer corresponds to the vehicle. In this case and for the sole purpose of settling the claim, the territory in which the vehicle is normally based should be considered to be the territory in which the accident took place.
(6)
In order to facilitate the interpretation and application of the term ‘random checks’ in Directive 72/166/EEC, the relevant provision should be clarified. The prohibition of systematic checks on motor insurance should apply to vehicles normally based in the territory of another Member State as well as to vehicles normally based in the territory of a third country but entering from the territory of another Member State. Only non-systematic checks which are not discriminatory and are carried out as part of a control not aimed exclusively at insurance verification may be permitted.
(7)
Article 4(a) of Directive 72/166/EEC permits a Member State to act in derogation from the general obligation to take out compulsory insurance in respect of vehicles belonging to certain natural or public or private legal persons. For accidents caused by such vehicles, the Member State so derogating must designate an authority or body to compensate for the damage to victims of accidents caused in another Member State. In order to ensure that due compensation is paid not only to the victims of accidents caused by these vehicles abroad but also the victims of accidents occurring in the same Member State in which the vehicle is normally based, whether or not they are resident in its territory, the aforementioned Article should be amended. Furthermore, Member States should ensure that the list of persons exempt from compulsory insurance and the authorities or bodies responsible for compensation of victims of accidents caused by such vehicles is communicated to the Commission for publication.
(8)
Article 4(b) of Directive 72/166/EEC permits a Member State to act in derogation from the general obligation to take out compulsory insurance in respect of certain types of vehicles or certain vehicles having a special plate. In that case, the other Member States are allowed to require, at the entry into their territory, a valid green card or a frontier insurance contract, in order to ensure the provision of compensation to victims of any accident which may be caused by those vehicles in their territories. However, since the elimination of border controls within the Community means that it is not possible to ensure that vehicles crossing frontiers are covered by insurance, compensation for victims of accidents caused abroad can no longer be guaranteed. Furthermore, it should also be ensured that due compensation is awarded not only to the victims of accidents caused by those vehicles abroad, but also in the same Member State in which the vehicle is normally based. For this purpose, Member States should treat the victims of accidents caused by those vehicles in the same way as victims of accidents caused by non-insured vehicles. Indeed, as provided for in Directive 84/5/EEC, compensation to victims of accidents caused by uninsured vehicles should be paid by the compensation body of the Member State in which the accident took place. Where payments are made to victims of accidents caused by vehicles subject to the derogation, the compensation body should have a claim against the body of the Member State in which the vehicle is normally based. After a period of five years from the date of entry into force of this Directive, the Commission should, if appropriate, in view of the experience with the implementation and application of this derogation, submit proposals for its replacement or repeal. The corresponding provision in Directive 2000/26/EC should also be deleted.
(9)
In order to clarify the scope of application of the motor insurance directives in accordance with Article 299 of the Treaty, the reference to the non-European territory of the Member States in Articles 6 and 7(1) of Directive 72/166/EEC should be deleted.
(10)
Member States' obligations to guarantee insurance cover at least in respect of certain minimum amounts constitute an important element in ensuring the protection of victims. The minimum amounts provided for in Directive 84/5/EEC should not only be updated to take account of inflation, but also increased in real terms, to improve the protection of victims. The minimum amount of cover for personal injury should be calculated so as to compensate fully and fairly all victims who have suffered very serious injuries, whilst taking into account the low frequency of accidents involving several victims and the small number of accidents in which several victims suffer very serious injuries in the course of one and the same event. A minimum amount of cover of EUR 1 000 000 per victim or EUR 5 000 000 per claim, regardless of the number of victims, is a reasonable and adequate amount. With a view to facilitating the introduction of these minimum amounts, a transitional period of five years from the date of implementation of this Directive should be established. Member States should increase their amounts to at least a half of those levels within 30 months of the date of implementation.
(11)
In order to ensure that the minimum amount of cover is not eroded over time, a periodic review clause should be introduced using as a benchmark the European Index of Consumer Prices (EICP) published by Eurostat, as provided for in Council Regulation (EC) No 2494/95 of 23 October 1995 concerning harmonised indices of consumer prices (8). The procedural rules governing such a review need to be established.
(12)
Directive 84/5/EEC, which allows Member States, in the interest of preventing fraud, to limit or exclude payments by the compensation body in the case of damage to property by an unidentified vehicle, may impede legitimate compensation of victims in some cases. The option of limiting or excluding compensation on the basis that the vehicle is not identified should not apply where the body has paid compensation for significant personal injuries to any victim of the same accident in which the damage to property was caused. Member States may provide for an excess up to the limit set out in the said Directive for which the victim of the damage to property may be responsible. The conditions in which personal injuries are to be considered significant should be determined by the national legislation or administrative provisions of the Member State where the accident takes place. In establishing these conditions, the Member State may take into account, inter alia, whether the injury has required hospital care.
(13)
At present, an option contained in Directive 84/5/EEC allows Member States to authorise, up to a specified ceiling, excesses for which the victim would be responsible in the event of damage to property caused by uninsured vehicles. That option unjustly reduces the protection of victims and creates discrimination with respect to victims of other accidents. It should therefore no longer be permitted.
(14)
Second Council Directive 88/357/EEC of 22 June 1988 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to direct insurance other than life assurance and laying down provisions to facilitate the effective exercise of freedom to provide services (9) should be amended in order to permit branches of insurance undertakings to become representatives with respect to motor insurance activities, as already happens with respect to insurance services other than motor insurance.
(15)
The inclusion within the insurance cover of any passenger in the vehicle is a major achievement of the existing legislation. This objective would be placed in jeopardy if national legislation or any contractual clause contained in an insurance contract excluded passengers from insurance cover because they knew or should have known that the driver of the vehicle was under the influence of alcohol or of any other intoxicating agent at the time of the accident. The passenger is not usually in a position to assess properly the intoxication level of the driver. The objective of discouraging persons from driving whilst under the influence of intoxicating agents is not achieved by reducing the insurance cover for passengers who are victims of motor vehicle accidents. Cover of such passengers under the vehicle's compulsory motor insurance does not prejudge any liability they might incur pursuant to the applicable national legislation, nor the level of any award of damages in a specific accident.
(16)
Personal injuries and damage to property suffered by pedestrians, cyclists and other non-motorised users of the road, who are usually the weakest party in an accident, should be covered by the compulsory insurance of the vehicle involved in the accident where they are entitled to compensation under national civil law. This provision does not prejudge the civil liability or the level of awards for damages in a specific accident, under national legislation.
(17)
Some insurance undertakings insert into insurance policies clauses to the effect that the contract will be cancelled if the vehicle remains outside the Member State of registration for longer than a specified period. This practice is in conflict with the principle set out in Directive 90/232/EEC, according to which the compulsory motor insurance should cover, on the basis of a single premium, the entire territory of the Community. It should therefore be specified that the insurance cover is to remain valid during the whole term of the contract, irrespective of whether the vehicle remains in another Member State for a particular period, without prejudice to the obligations under Member States' national legislation with respect to the registration of vehicles.
(18)
Steps should be taken to make it easier to obtain insurance cover for vehicles imported from one Member State into another, even though the vehicle is not yet registered in the Member State of destination. A temporary derogation from the general rule determining the Member State where the risk is situated should be made available. For a period of 30 days from the date when the vehicle is delivered, made available or dispatched to the purchaser, the Member State of destination should be considered to be the Member State where the risk is situated.
(19)
Any person wishing to take out a new motor insurance contract with another insurer should be in a position to justify his accident and claims record under the old contract. The policyholder should have the right to request at any time a statement concerning the claims, or the absence of claims, involving the vehicle or vehicles covered by the insurance contract at least during the preceding five years of the contractual relationship. The insurance undertaking, or any body which may have been appointed by a Member State to provide compulsory insurance or to supply such statements, should provide this statement to the policyholder within 15 days of the request.
(20)
In order to ensure due protection of victims of motor vehicle accidents, Member States should not permit insurance undertakings to rely on excesses against an injured party.
(21)
The right to invoke the insurance contract and to claim against the insurance undertaking directly is of great importance for the protection of victims of motor vehicle accidents. Directive 2000/26/EC already provides victims of accidents occurring in a Member State other than the Member State of residence of the injured party, which are caused by the use of vehicles insured and normally based in a Member State, with a right of direct action against the insurance undertaking covering the person responsible against civil liability. In order to facilitate an efficient and speedy settlement of claims and to avoid as far as possible costly legal proceedings, this right should be extended to victims of any motor vehicle accident.
(22)
To enhance the protection of victims of motor vehicle accidents, the ‘reasoned offer’ procedure provided for in Directive 2000/26/EC should be extended to any kind of motor vehicle accident. This same procedure should also apply mutatis mutandis where the accident is settled by the system of national insurers' bureaux provided for in Directive 72/166/EEC.
(23)
In order to make it easier for the injured party to seek compensation, the information centres set up in accordance with Directive 2000/26/EC should not be confined to providing information concerning the accidents covered by that Directive, but should be able to provide the same kind of information for any motor vehicle accident.
(24)
Under Article 11(2) read in conjunction with Article 9(1)(b) of Council Regulation (EC) No 44/2001 of 22 December 2000 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters (10), injured parties may bring legal proceedings against the civil liability insurance provider in the Member State in which they are domiciled.
(25)
As Directive 2000/26/EC was adopted before the adoption of Regulation (EC) No 44/2001, which replaced the Brussels Convention of 27 September 1968 on the same matter for a number of Member States, the reference to that Convention in that Directive should be adapted as appropriate.
(26)
Council Directives 72/166/EEC, 84/5/EEC, 88/357/EEC and 90/232/EEC and Directive 2000/26/EC of the European Parliament and of the Council should therefore be amended accordingly,
HAVE ADOPTED THIS DIRECTIVE:
Article 1
Amendments to Directive 72/166/EEC
Directive 72/166/EEC shall be amended as follows:
1.
Article 1(4) is amended as follows:
(a)
the first indent shall be replaced by the following:
‘-
the territory of the State of which the vehicle bears a registration plate, irrespective of whether the plate is permanent or temporary, or’
;
(b)
the following indent shall be added:
‘-
in cases where the vehicle does not bear any registration plate or bears a registration plate which does not correspond or no longer corresponds to the vehicle and has been involved in an accident, the territory of the State in which the accident took place, for the purpose of settling the claim as provided for in the first indent of Article 2(2) of this Directive or in Article 1(4) of Second Council Directive 84/5/EEC of 30 December 1983 on the approximation of the laws of the Member States relating to insurance against civil liability in respect of the use of motor vehicles (11);
2.
Article 2(1) is replaced by the following:
‘1. Member States shall refrain from making checks on insurance against civil liability in respect of vehicles normally based in the territory of another Member State and in respect of vehicles normally based in the territory of a third country entering their territory from the territory of another Member State. However, they may carry out non-systematic checks on insurance provided that they are not discriminatory and are carried out as part of a control which is not aimed exclusively at insurance verification.’
;
3.
Article 4 is amended as follows:
(a)
in point (a), second subparagraph:
(i)
the first sentence shall be replaced by the following:
‘A Member State so derogating shall take the appropriate measures to ensure that compensation is paid in respect of any loss or injury caused in its territory and in the territory of other Member States by vehicles belonging to such persons.’
;
(ii)
the last sentence shall be replaced by the following:
‘It shall communicate to the Commission the list of persons exempt from compulsory insurance and the authorities or bodies responsible for compensation. The Commission shall publish the list.’
;
(b)
in point (b), the second subparagraph shall be replaced by the following:
‘In that case Member States shall ensure that vehicles as mentioned in the first subparagraph of this point are treated in the same way as vehicles for which the insurance obligation provided for in Article 3(1) has not been satisfied. The compensation body of the Member State in which the accident has taken place shall then have a claim against the guarantee fund provided for in Article 1(4) of Directive 84/5/EEC in the Member State where the vehicle is normally based.
After a period of five years from the date of entry into force of Directive 2005/14/EC of the European Parliament and of the Council of 11 May 2005 amending Council Directives 72/166/EEC, 84/5/EEC, 88/357/EEC and 90/232/EEC and Directive 2000/26/EC of the European Parliament and of the Council relating to insurance against civil liability in respect of the use of motor vehicles (12), Member States shall report to the Commission on the implementation and practical application of this point. The Commission, after having examined these reports, shall, if appropriate, submit proposals on the replacement or repeal of this derogation.
4.
in Articles 6 and 7(1) ‘or in the non-European territory of a Member State’ shall be deleted.
Article 2
Amendments to Directive 84/5/EEC
Article 1 of Directive 84/5/EEC is replaced by the following:
‘Article 1
1. The insurance referred to in Article 3(1) of Directive 72/166/EEC shall cover compulsorily both damage to property and personal injuries.
2. Without prejudice to any higher guarantees which Member States may lay down, each Member State shall require insurance to be compulsory at least in respect of the following amounts:
(a)
in the case of personal injury, a minimum amount of cover of EUR 1 000 000 per victim or EUR 5 000 000 per claim, whatever the number of victims;
(b)
in the case of damage to property, EUR 1 000 000 per claim, whatever the number of victims.
If necessary, Member States may establish a transitional period of up to five years from the date of implementation of Directive 2005/14/EC of the European Parliament and of the Council of 11 May 2005 amending Council Directives 72/166/EEC, 84/5/EEC, 88/357/EEC and 90/232/EEC and Directive 2000/26/EC of the European Parliament and of the Council relating to insurance against civil liability in respect of the use of motor vehicles (13), within which to adapt their minimum amounts of cover to the amounts provided for in this paragraph.
Member States establishing such a transitional period shall inform the Commission thereof and indicate the duration of the transitional period.
Within 30 months of the date of implementation of Directive 2005/14/EC Member States shall increase guarantees to at least a half of the levels provided for in this paragraph.
3. Every five years after the entry into force of Directive 2005/14/EC or the end of any transitional period as referred to in paragraph 2, the amounts referred to in that paragraph shall be reviewed, in line with the European Index of Consumer Prices (EICP), as set out in Council Regulation (EC) No 2494/95 of 23 October 1995 concerning harmonised indices of consumer prices (14).
The amounts shall be adjusted automatically. Such amounts shall be increased by the percentage change indicated by the EICP for the relevant period, that is to say, the five years immediately preceding the review, and rounded up to a multiple of EUR 10 000.
The Commission shall communicate the adjusted amounts to the European Parliament and the Council and shall ensure their publication in the Official Journal of the European Union.
4. Each Member State shall set up or authorise a body with the task of providing compensation, at least up to the limits of the insurance obligation for damage to property or personal injuries caused by an unidentified vehicle or a vehicle for which the insurance obligation provided for in paragraph 1 has not been satisfied.
The first subparagraph shall be without prejudice to the right of the Member States to regard compensation by the body as subsidiary or non-subsidiary and the right to make provision for the settlement of claims between the body and the person or persons responsible for the accident and other insurers or social security bodies required to compensate the victim in respect of the same accident. However, Member States may not allow the body to make the payment of compensation conditional on the victim establishing in any way that the person liable is unable or refuses to pay.
5. The victim may in any event apply directly to the body which, on the basis of information provided at its request by the victim, shall be obliged to give him a reasoned reply regarding the payment of any compensation.
Member States may, however, exclude the payment of compensation by that body in respect of persons who voluntarily entered the vehicle which caused the damage or injury when the body can prove that they knew it was uninsured.
6. Member States may limit or exclude the payment of compensation by the body in the event of damage to property by an unidentified vehicle.
However, where the body has paid compensation for significant personal injuries to any victim of the same accident in which damage to property was caused by an unidentified vehicle, Member States may not exclude the payment of compensation for damage to property on the basis that the vehicle is not identified. Nevertheless, Member States may provide for an excess of not more than EUR 500 for which the victim of such damage to property may be responsible.
The conditions in which personal injuries are to be considered significant shall be determined in accordance with the legislation or administrative provisions of the Member State in which the accident takes place. In this regard, Member States may take into account, inter alia, whether the injury has required hospital care.
7. Each Member State shall apply its laws, regulations and administrative provisions to the payment of compensation by the body, without prejudice to any other practice which is more favourable to the victim.
Article 3
Amendment to Directive 88/357/EEC
The second sentence in the fourth subparagraph of Article 12a(4) of Directive 88/357/EEC shall be deleted.
Article 4
Amendments to Directive 90/232/EEC
Directive 90/232/EEC shall be amended as follows:
1.
in Article 1, the following paragraph shall be inserted between the first and second paragraphs:
‘Member States shall take the necessary measures to ensure that any statutory provision or any contractual clause contained in an insurance policy which excludes a passenger from such cover on the basis that he knew or should have known that the driver of the vehicle was under the influence of alcohol or of any other intoxicating agent at the time of an accident, shall be deemed to be void in respect of the claims of such passenger.’
;
2.
the following Article shall be inserted:
‘Article 1a
The insurance referred to in Article 3(1) of Directive 72/166/EEC shall cover personal injuries and damage to property suffered by pedestrians, cyclists and other non-motorised users of the roads who, as a consequence of an accident in which a motor vehicle is involved, are entitled to compensation in accordance with national civil law. This Article shall be without prejudice either to civil liability or to the amount of damages.’
;
3.
in Article 2, the first indent shall be replaced by the following:
‘-
cover, on the basis of a single premium and during the whole term of the contract, the entire territory of the Community, including for any period in which the vehicle remains in other Member States during the term of the contract; and’
;
4.
the following Articles shall be inserted:
‘Article 4a
1. By way of derogation from the second indent of Article 2(d) of Directive 88/357/EEC (15), where a vehicle is dispatched from one Member State to another, the Member State where the risk is situated shall be considered to be the Member State of destination, immediately upon acceptance of delivery by the purchaser for a period of thirty days, even though the vehicle has not formally been registered in the Member State of destination.
2. In the event that the vehicle is involved in an accident during the period mentioned in paragraph 1 of this Article while being uninsured, the body referred to in Article 1(4) of Directive 84/5/EEC in the Member State of destination shall be liable for the compensation provided for in Article 1 of the said Directive.
Article 4b
Member States shall ensure that the policyholder has the right to request at any time a statement relating to the third party liability claims involving the vehicle or vehicles covered by the insurance contract at least during the preceding five years of the contractual relationship, or to the absence of such claims. The insurance undertaking, or a body which may have been appointed by a Member State to provide compulsory insurance or to supply such statements, shall provide this statement to the policyholder within 15 days of the request.
Article 4c
Insurance undertakings shall not rely on excesses against the injured party to an accident as far as the insurance referred to in Article 3(1) of Directive 72/166/EEC is concerned.
Article 4d
Member States shall ensure that injured parties to accidents caused by a vehicle covered by insurance as referred to in Article 3(1) of Directive 72/166/EEC enjoy a direct right of action against the insurance undertaking covering the person responsible against civil liability.
Article 4e
Member States shall establish the procedure provided for in Article 4(6) of Directive 2000/26/EC (16) for the settlement of claims arising from any accident caused by a vehicle covered by insurance as referred to in Article 3(1) of Directive 72/166/EEC.
In the case of accidents which may be settled by the system of national insurers' bureaux provided for in Article 2(2) of Directive 72/166/EEC, Member States shall establish the same procedure as in Article 4(6) of Directive 2000/26/EC. For the purpose of applying this procedure, any reference to insurance undertaking shall be understood as a reference to national insurers' bureaux as defined in Article 1, point 3 of Directive 72/166/EEC.
5.
Article 5(1) is replaced by the following:
‘1. Member States shall ensure that, without prejudice to their obligations under Directive 2000/26/EC, the information centres established or approved in accordance with Article 5 of that Directive, provide the information specified in that Article to any party involved in any traffic accident caused by a vehicle covered by insurance as referred to in Article 3(1) of Directive 72/166/EEC.’
Article 5
Amendments to Directive 2000/26/EC
Directive 2000/26/EC shall be amended as follows:
1.
the following recital 16a shall be inserted:
‘(16a)
Under Article 11(2) read in conjunction with Article 9(1)(b) of Council Regulation (EC) No 44/2001 of 22 December 2000 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters (17), injured parties may bring legal proceedings against the civil liability insurance provider in the Member State in which they are domiciled.
2.
Article 4(8) is replaced by the following:
‘8. The appointment of a claims representative shall not in itself constitute the opening of a branch within the meaning of Article 1(b) of Directive 92/49/EEC and the claims representative shall not be considered an establishment within the meaning of Article 2(c) of Directive 88/357/EEC or:
-
an establishment within the meaning of the Brussels Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters (18) - as far as Denmark is concerned,
-
an establishment within the meaning of Regulation (EC) No 44/2001 - as far as the other Member States are concerned.
3.
in Article 5(1)(a), point 2(ii) shall be deleted.
4.
the following Article is inserted:
‘Article 6a
Central body
Member States shall take all appropriate measures to facilitate the availability in due time to the victims, their insurers or their legal representatives of the basic data necessary for the settlement of claims.
This basic data shall, where appropriate, be made available in electronic form in a central repository in each Member State, and be accessible by parties involved in the case at their express request.’
Article 6
Implementation
1. Member States shall bring into force the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with this Directive by 11 June 2007 at the latest. They shall forthwith inform the Commission thereof.
When Member States adopt those measures, they shall contain a reference to this Directive or shall be accompanied by such reference on the occasion of their official publication.
The methods of making such reference shall be laid down by Member States.
2. Member States may, in accordance with the Treaty, maintain or bring into force provisions which are more favourable to the injured party than the provisions necessary to comply with this Directive.
3. Member States shall communicate to the Commission the text of the main provisions of national law which they adopt in the field covered by this Directive.
Article 7
Entry into force
This Directive shall enter into force on the day of its publication in the Official Journal of the European Union.
Article 8
Addressees
This Directive is addressed to the Member States.
Done at Strasbourg, 11 May 2005.