РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 13 юли 2011 година
относно вноските в полза на Interbev
(нотифицирано под номер C(2011) 4923)
(само текстът на френски език е автентичен)
(2012/131/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с член 108, параграф 2, първа алинея от ДФЕС и като взе предвид тези мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
След информацията, получена относно въпросната мярка, с писмо от 2 октомври 2001 г. Европейската комисия зададе въпроси на френските власти във връзка с нея. Постоянното представителство на Франция при Европейския съюз отговори на Комисията с писмо от 9 ноември 2001 г.
(2)
Тъй като е приведена в действие без предварително разрешение на Комисията, мярката е вписана в регистъра на помощите, за които не е постъпило уведомление, под номер NN 39/03.
(3)
Комисията откри процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, относно въпросната помощ с писмо № C(2003) 2057 окончателен от 9 юли 2003 г.
(4)
Решението за откриване на процедурата бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (2). Комисията прикани другите държави-членки и заинтересованите трети страни да представят своите мнения относно въпросната помощ. Комисията не получи мнения от заинтересованите страни. Френските власти изпратиха своите мнения с писма от 8 и 10 октомври 2003 г., от 13 септември и от 29 ноември 2005 г.
(5)
На 25 февруари 2011 г. на Франция бе изпратено искане за допълнителна информация; на 29 март 2011 г. бе проведена среща.
(6)
Френските власти отговориха с писмо от 24 май 2011 г.
II. ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
1. ВНОСКИ В ПОЛЗА НА INTERBEV
1.1. МЕЖДУБРАНШОВИТЕ ОРГАНИЗАЦИИ (МБО) И СИСТЕМАТА ОТ ДОБРОВОЛНИ ВНОСКИ, НА КОИТО Е ПРИДАДЕН ЗАДЪЛЖИТЕЛЕН ХАРАКТЕР
(7)
Междубраншовите организации (МБО) представляват групи по сектори на различни най-представителни браншове на селскостопанското производство и, в зависимост от случая, на преработката, пускането на пазара и разпространението, които са признати като междубраншови организации от компетентния административен орган. Тяхното съществуване, както и задачите и функционирането им, са регламентирани от член L.631-1 и следващите от Селскостопанския кодекс (code rural). За да бъде такава група призната, компетентните органи трябва да проверят дали са изпълнени различните критерии, и по-специално дали уставът им е законосъобразен (член L.632-1 от Селскостопанския кодекс) и дали организациите, влизащи в състава на МБО, са представителни.
(8)
МБО си поставят за цел да развиват дейности в интерес на всички звена в съответния сектор и могат да сключват споразумения с такава насоченост. На тези споразумения и събирането на доброволните вноски, предназначени за финансиране на дейностите, предвидени от споразуменията, може впоследствие да бъде придаден задължителен характер („да бъдат разширени“) с междуведомствено постановление за всички оператори от сектора, независимо дали са част от професионална организация, която е член на МБО, стига да съответстват на целите, определени от закона. Тези споразумения са насочени главно към по-добро опознаване на пазара, засилване на връзките между браншовете, подобряване на качеството и реклама на продуктите. Селскостопанският кодекс разрешава споразуменията да бъдат разширени само ако са насочени към „общ интерес“ чрез действия, „съответстващи на общия интерес и съвместими с правилата на Общата селскостопанска политика“ (вж. член L.632-3 от Селскостопанския кодекс).
(9)
Правилата за събиране и разпределяне на доброволните вноски, на които е придаден задължителен характер, са регламентирани поотделно от всяко споразумение на МБО.
1.2. РОЛЯТА НА ДЪРЖАВАТА
(10)
Въпреки че МБО са частни юридически лица и че финансирането им е осигурено чрез вноски от съответния сектор, функционирането на системата на доброволни задължителни вноски изисква намесата на държавата, по-специално по следните правила:
а)
преди всяко искане за разширение МБО трябва да бъде призната от държавните органи и да бъде в съответствие с целите на националната селскостопанска политика и на Общата селскостопанска политика (вж. съображения 7 и 8);
б)
след като бъдат признати, МБО могат да поискат от държавата да придаде на споразуменията им задължителен характер с междуведомствено постановление за разширение. По този начин всеки оператор от съответната област на производство дължи доброволната задължителна вноска, събирана от представителна МБО (вж. съображение 8);
в)
в съответствие с член L.632-8-1 от Селскостопанския кодекс компетентните органи са адресати на отчетите за дейността на всяка МБО и за прилагането на всяко от разширените споразумения.
2. ЦЕЛ НА ПОМОЩТА
(11)
Целта на въпросната помощ е насърчаване на изследователската и развойната дейност, техническата помощ и рекламата в полза на животновъдния сектор.
2.1. ВНОСКИ, ВЪВЕДЕНИ ОТ INTERBEV
(12)
Предмет на настоящото решение са два вида междубраншови вноски, на които е придаден задължителен характер от държавните органи. Става въпрос, от една страна, за вноски за месо и карантия, предназначени за консумация от човека, от едър рогат добитък и от овце, и за живи животни от рода на едрия рогат добитък и от рода на овцете, изпращани в държавите от ЕС или изнасяни („вноска за месото“), и, от друга страна, за вноска в полза на Националния фонд за животновъдство („вноска за НФЖ“).
(13)
Междубраншовите споразумения за въвеждане на вноските в полза на Interbev, предмет на настоящото решение, са, както следва:
Вноски за месото
Вноски в полза на Националния фонд за животновъдство (НФЖ)
Споразумения МБО
Постановление за разширение
Споразумения МБО
Постановление за разширение
25.7.1995 г.
18.12.1995 г.
15.6.1994 г.
18.12.1995 г.
12.6.2001 г.
19.9.2001 г.
19.4.2001 г.
(14)
Националното междубраншово сдружение за живи животни и месо (Interbev) е френската междубраншова организация за сектора на живите животни и месото. Тя е учредена на 9 октомври 1979 г. по инициатива на организациите, представляващи отрасъла на живите животни и месото в секторите говеда, овце и коне, и е призната с наредбата от 18 ноември 1980 г. (3) Нейната задача е да защитава и да развива общите интереси на животновъдството и на промишлените, занаятчийските и търговските дейности на сектора. Interbev бе призната през 1980 г. като междубраншова организация за сектора на живите животни и месото. В състава ѝ влизат 13 национални браншови организации, представляващи различните професии в стопанския сектор на живите животни и месото: животновъди, търговци на живи животни, касапи, търговци на едро, индустриалци, дистрибутори.
(15)
Двете ѝ основни задачи са сключването на междубраншови споразумения и взаимната комуникация. Към това се добавят програми за изследвания в сектора на месото. Междубраншовите споразумения, подписани в сдружението, определят правилата за дейността на сектора. Тези споразумения могат да бъдат представени на държавните органи в рамките на процедурата по разширение. След узаконяването на разширението със съвместно постановление на министрите на земеделието и на икономиката, мерките, предвидени от междубраншово споразумение, придобиват задължителен характер за всички оператори в сектора.
2.2. ВНОСКА ЗА МЕСОТО
(16)
С междубраншово споразумение от 25 юли 1995 г., което бе разширено с постановление от 18 декември 1995 г. (4), Interbev въведе вноска за месото и карантията, предназначени за консумация от човека, от рода на едрия рогат добитък и от рода на овцете, както и върху живи животни от рода на едрия рогат добитък и от рода на овцете, изпращани в държавите от ЕС или изнасяни
(17)
Вноската бе наложена върху три категории месо и/или животни, определени както следва:
а)
вноска за месото и карантията, предназначени за консумация от човека, от животни, заклани във Франция: опредена в размер на 0,084 френски франка (FRF) (5) на 1 kg кланичен труп и заплащана от физическото или юридическото лице, което е собственик или съсобственик на животното към момента на клането му;
б)
вноска за месото, вкарано или внесено за консумация във Франция: опредена в размер на 0,042 FRF/kg и заплащана от физическото или юридическото лице, което е първи собственик или съсобственик на месото на територията на страната;
в)
вноска върху живите животни от рода на едрия рогат добитък и от рода на овцете, изпращани за държава от ЕС или изнасяни: опредена в размер на 7 FRF/kg и заплащана от физическото или юридическото лице, което е последен собственик или съсобственик на животните на територията на страната.
(18)
Междубраншовото споразумение от 25 юли 1995 г. бе заменено от друго междубраншово споразумение от 12 юни 2001 г., което бе разширено с постановление от 19 септември 2001 г. (6) В член 1 от постановлението се определя, че споразумението е разширено за период, който завършва три години след датата на публикуване на това постановление, т.е. на 30 септември 2004 г.
(19)
Междубраншовото споразумение от 12 юни 2001 г. предвиждаше продължаване на предишното положение относно категорията на съответните меса и/или животни при увеличаване на размера на вноската: 0,1574 FRF (0,024 EUR) за месото и карантията, предназначени за консумация от човека, от животни, заклани във Франция; 0,0656 FRF (0,010 EUR) за месото, вкарано или внесено за консумация във Франция; 11,15 FRF (1,7 EUR) за живите животни от рода на едрия рогат добитък и от рода на овцете, изпращани в държава от ЕС или изнасяни.
(20)
Споразумението от 12 юни 2001 г. предвиждаше също възможност за частично възстановяване на вноската за месото в момента на изпращането му в държава от ЕС или на износа му в трети държави. Ставката на възстановяване беше 0,0656 FRF/kg (0,010 EUR).
(21)
Разширенията, извършени през 1995 г. и 2001 г., изключиха от механизма вноската за месото, вкарано или внесено за консумация във Франция. Следователно за тези продукти не се заплаща задължителната вноска за месото.
2.3. ВНОСКА ЗА НФЖ
(22)
С междубраншово споразумение от 15 юни 1994 г., разширено с постановление от 18 декември 1995 г. (7) и постановление от 19 септември 2001 г. (8), Interbev въведе вноска в полза на Националния фонд за животновъдство. Последното постановление определя, че споразумението е разширено за период, който завършва три години след датата на публикуване на това постановление, т.е. на 30 септември 2004 г.
(23)
Този браншови фонд, управляван в рамките на Националната конфедерация по животновъдство (НКЖ), е създаден за постигането на следните две основни цели: от една страна, да насърчи преструктурирането на организациите за услуги и да им помогне да се приспособят към бъдещите потребности на все по-малобройните животновъди, принудени да прилагат политиките на Общността за управление на производството, и, от друга страна, да допринесе за запазване на съвместните инструменти за генетично подобряване и приложни изследвания, които ще останат занапред ключови фактори за конкурентоспособността на животновъдството.
(24)
Вноска, предназначена за финансирането на този фонд, се събира от физическите или юридическите лица, които са собственици или съсобственици на животни от рода на едрия рогат добитък и от рода на овцете, заклани във Франция. Съгласно последните данни, предоставени от френските власти, тази вноска е била определена в размер на 0,02 FRF/kg (0,003 EUR) за нето тегло на заклано животно (или на 7 FRF/глава за говеда, 2,40 FRF/глава за телета и 0,36 FRF/глава за овце - съответно 1,05, 0,36 и 0,054 EUR).
(25)
Според френските власти приходите от тази вноска се използват за генетичното подобряване, генетичната информационна система, биотехнологията и икономическите проучвания.
2.4. ДЕЙНОСТИ, ФИНАНСИРАНИ ОТ ТЕЗИ ВНОСКИ
(26)
Ресурсите на Interbev, постъпващи от вноските за месото, се използват за три вида дейности, а именно:
а)
комуникация и реклама в полза на сектора;
б)
техническа помощ;
в)
изследвания и експерименти.
(27)
Що се отнася до комуникацията и рекламата, става въпрос по-специално за финансиране на кампании по различни теми, свързани с качествените месни продукти, като по-общи кампании по телевизията и радиото за говеждото месо, както и дейности за връзки с обществеността. Финансират се също рекламни дейности на външните пазари, като участие в търговски изложения и реклама.
(28)
Дейностите за техническа помощ са свързани по-специално със сертифицирането и категоризирането на животновъдните стопанства, с оглед премахване на ограниченията пред операторите, участващи в тези дейности. Interbev изготвя освен това общи спецификации в полза на отраслите и участва в разпространението и въвеждането на харта на добрите практики на животновъдство и на кодекс за добри работни практики в сектора на месото, като взема накрая участие и в изясняване на трансакциите в целия сектор.
(29)
Изследователските и експерименталните дейности са най-подходящи за нуждите на отрасъла, тъй като са насочени по-специално към безопасността на храните, управлението на качеството и благосъстоянието на животните.
(30)
Ресурсите на Interbev, постъпващи от вноските за НФЖ, се използват за следните дейности:
а)
съвместни дейности за генетично подобряване;
б)
компютризирана система за управление на информационните системи за животновъдните стопанства;
в)
приложни изследвания;
г)
икономически проучвания;
д)
разни дейности.
3. ПРОДЪЛЖИТЕЛНОСТ НА РАЗСЛЕДВАНАТА МЯРКА
(31)
Настоящото решение се отнася до периода 1996 г.-2004 г. - годината на изтичане на валидността на последното междубраншово споразумение, което е предмет на настоящата процедура.
4. ПОЛУЧАТЕЛИ
(32)
Получатели на разглежданата мярка за помощ са животновъдите на говеда и овце.
(33)
Основните крайни получатели на разглежданата мярка за помощ са производителите, преработвателите и дистрибуторите на селскостопански продукти. Предвидено е някои от дейности да могат да бъдат извършвани за сметка на последните от частни предприятия.
(34)
Настоящото решение не засяга становището на Комисията относно съвместимостта на процедурата по подбора на доставчиците на услуги, на които е възложено изпълнението на дейностите на Interbev, с правилата за възлагане на обществени поръчки.
5. ПРИЧИНИ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА (9)
(35)
Що се отнася преди всичко до характера на конкретните вноски, Комисията отбеляза, че на тях им е придаден задължителен характер от френското правителство в рамките на процедура по разширение на междубраншовите споразумения. Разширението на споразуменията е направено чрез приемане на постановление, публикувано в Официалния вестник на Френската република. Оттук следва, че за тези вноски е бил необходим акт на държавен орган, за да имат пълен ефект. Поради това при откриването на процедурата по разследване Комисията счете, че става въпрос за един вид парафискални вноски, т.е. за публични ресурси, и че тази помощ е неправомерна, тъй като за нея не е постъпило уведомление.
(36)
В съответствие с точка 194 от Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието и горското стопанство през 2007-2013 г. (10) (наричани по-долу „Насоките за земеделието“) всяка неправомерна помощ следва да се оценява в съответствие с правилата и насоките, действащи към момента, когато помощта е предоставена. Тези Насоки за земеделието се прилагат от 1 януари 2007 г. Предходните насоки, Насоки на Общността относно държавната помощ за земеделието през 2000-2006 г. (11), се прилагаха от 1 януари 2000 г. Следователно всяка помощ, предоставена след тази дата, следва да бъде оценявана в контекста на насоките от 2000 г. От друга страна, помощите, предоставени преди тази дата, следва да бъдат оценявани в контекста на разпоредбите и на установената съдебна практика, приложими преди 1 януари 2000 г. Разследваната помощ е предоставяна от 1996 г. нататък.
(37)
По отношение на държавната помощ, финансирана чрез парафискална вноска, финансираните с помощта дейности, както и финансирането на самата помощ следва да бъдат разследвани от Комисията.
5.1. ПОМОЩТА
5.1.1. Рекламни дейности
(38)
Комисията припомни, че съвместимостта на помощта, предоставена до 1 януари 2002 г., трябва да бъде проверена в контекста на Рамката за националните помощи за реклама на селскостопанските продукти и някои продукти, които не са изброени в приложение II към Договора за ЕИО (12), и че съвместимостта на помощта, предоставена след тази дата, трябва да бъде проверена в контекста на Насоките на Общността, приложими към държавните помощи за реклама на продуктите, изброени в приложение I от Договора за ЕО, и за някои продукти, които не са изброени в приложение I (13). Двата текста се основават по същество на едни и същи принципи, като предвиждат по-специално отрицателни и положителни критерии, които следва да бъдат спазвани. Що се отнася до тавана на помощта, тези дейности следва да бъдат финансирани от сектора в размер на не по-малко от 50 % от разходите. В конкретния случай мерките са били финансирани изцяло чрез парафискални вноски и финансовият принос на операторите достига по определение това равнище. Ето защо на етапа на откриване на процедура по разследване Комисията счете, че приложимите условия са изпълнени.
5.1.2. Дейности за осигуряване на техническа помощ
(39)
Комисията припомни, че съвместимостта на помощта, предоставена до 1 януари 2000 г., трябва да бъде проверена в контекста на практиката на Комисията, основана на предложението за полезни мерки във връзка с помощта, предоставена от държавите-членки в сектора на животновъдството и на продуктите от животновъдството (14), и че съвместимостта на помощта, предоставена след тази дата, трябва да бъде проверена в контекста на Насоките за земеделието. Практиката на Комисията, приложима до 2000 г., и Насоките за земеделието се основават по същество на едни и същи принципи. Следователно помощта, предоставена в размер на 100 % от допустимите разходи, е разрешена за този вид помощи. Освен това помощта следва да бъде достъпна за всички оператори, които са потенциално заинтересовани. Ето защо на етапа на откриване на процедура по разследване Комисията счете, че приложимите условия са изпълнени.
5.1.3. Изследователски и експериментални дейности
(40)
Комисията припомни, че съвместимостта на помощта трябва да бъде проверена в контекста на Рамката на Общността за държавните помощи за изследователска и развойна дейност (15) и на Съобщението на Комисията за изменение на тази рамка (16). Следователно съвместим с вътрешния пазар е размер на помощта, достигащ до 100 %, при условие че са изпълнени следните четири условия: помощта представлява общ интерес за сектора; информацията се публикува в подходящи всекидневници; резултатите от дейностите се представят по еднакъв начин - изразени както в стойност, така и в разход на време; помощта отговаря на международните търговски критерии, възприети от ЕС. Ето защо на етапа на откриване на процедура по разследване Комисията счете, че приложимите условия са изпълнени.
5.1.4. Дейности, финансирани от вноската за НФЖ
(41)
Комисията искаше да си изясни точния характер на дейностите, финансирани от вноската за НФЖ, чиято цел е да насърчи преструктурирането на организациите за услуги и да им помогне да се приспособят към бъдещите потребности на животновъдите, както и да допринесе за запазване на общите инструменти за подобряване на генетичния материал и за приложни изследвания. Приходите от тази вноска се използват според френските власти за генетичното подобряване, генетичната информационна система, биотехнологията и икономическите проучвания. Тези данни бяха недостатъчни, за да може Комисията да установи съвместимостта на въпросните действия с приложимите разпоредби на Общността. На етапа на откриване на процедура по разследване Комисията не можа следователно да достигне до заключението, че дейностите, финансирани от вноската за НФЖ, са съвместими с Договора за ЕО (17).
5.2. ФИНАНСИРАНЕ НА ПОМОЩТА
5.2.1. Вноска за месото
(42)
От 1 януари 1996 г. нататък вноската се налага, наред с другото, върху живи животни от рода на едрия рогат добитък и от рода на овцете, изпратени в други държави-членки, както и върху продукти от тяхното месо, изпращани в други държави-членки, въпреки че за последните през 2001 г. е въведено частично възстановяване на тази вноска. Съгласно решение на Съда на Европейския съюз (наричан по-долу „Съдът на ЕС“) (18) дадена такса следва да се разглежда като представляваща нарушение на забраната срещу дискриминация, установена в член 110 от ДФЕС, ако предимствата, свързани с насочването на постъпленията, са в полза на онези от облаганите национални продукти, които се преработват или пускат на националния пазар, като се компенсира частично понасяната от тези продукти тежест и така се поставят в по-неизгодно положение изнасяните национални продукти.
(43)
На етапа на процедурата по разследване Комисията счете, че постъпленията от таксата върху продуктите и живите животни, изпращани в други държави-членки, предназначена за финансиране на дейностите по реклама, техническа помощ, изследвания и експерименти, извършвани от Interbev, могат да представляват финансиране на помощ, несъвместимо с вътрешния пазар съгласно Договора и по-специално член 107 от него, и че следователно финансираната по този начин държавна помощ би била несъвместима с посочения договор. В действителност вноската би могла да постави в по-неблагоприятно положение производството на животни с оглед на износа им в други държави-членки, тъй като предназначението на приходите може по своята същност да постави в по-благоприятно положение националната продукция, пускана на пазара във Франция, за сметка на изнасяната национална продукция, и размерът на вноската не е съобразен с различните печалби, реализирани от националните продукти при пускането им в продажба във Франция или извън Франция.
5.2.2. Вноска за НФЖ
(44)
Въз основа на информацията, получена при откриването на официална процедура по разследване, Комисията не разполагаше при самата процедура по разследване с данни, сочещи, че тази вноска е била наложена за вносни животни или за животни, изпращани в други държави-членки.
6. СЪВМЕСТИМОСТ НА ДОБРОВОЛНИТЕ ЗАДЪЛЖИТЕЛНИ ВНОСКИ СЪС СИСТЕМАТА НА ОБЩАТА ОРГАНИЗАЦИЯ НА ПАЗАРА
(45)
По въпроса за съвместимостта на доброволните задължителни вноски със системата на общата организация на пазара (наричана по-долу „ООП“) в контекста на решението от 22 май 2003 г. по дело Freskot (19), Комисията счита, че в конкретния случай доброволните задължителни вноски не засягат, пряко или косвено, цените на въпросните крайни продукти, защото те не влияят върху цените на продуктите, които се определят от свободния пазар. Така тежестта върху месните продукти и отглежданите животни се неутрализира от предимството, предоставяно от финансираните дейности. Следователно може да се приеме, че въздействието на вноските върху цените е много ограничено или изобщо няма такова.
III. МНЕНИЯ НА ФРАНЦИЯ
(46)
С писма от 8 и 10 октомври 2003 г. френските власти представиха своите мнения относно решението на Комисията за откриване на процедурата, предвидена по член 108, параграф 2 от ДФЕС, по отношение на разглежданата тук мярка за помощ.
(47)
С писма от 13 септември и 29 ноември 2005 г. френските власти представиха други мнения в отговор на исканията за допълнителна информация, изпратени от Комисията.
(48)
В резултат на искането за допълнителна информация, изпратено от Комисията на 25 февруари 2011 г., и на срещата на 29 март 2011 г. френските власти представиха други мнения с писмо от 24 май 2011 г.
(49)
Френските власти отбелязват, че според Комисията ресурсите, постъпващи от такива междубраншови вноски, на които е придаден по този начин задължителен характер, могат да бъдат приравнени с парафискални такси, които могат да предизвикат нарушаване на конкуренцията на вътрешния пазар. Френските власти отбелязват също така, че за мерките е трябвало да бъде представено уведомление. По-нататък те изтъкват следните съображения:
1. ОБХВАТ НА РАЗСЛЕДВАНЕТО НА КОМИСИЯТА СЪГЛАСНО ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(50)
Що се отнася до вноските, събрани по силата на междубраншовите споразумения от 15 юни 1994 г. в полза на фонда за животновъдство и от 18 декември 1995 г. в полза на Interbev, френските власти считат, че Комисията е започнала тяхното разследване с писма от 16 януари 1995 г. (помощ NN 34/95) и от 18 март1996 г., и го е приключила с писмо (SG (96) D/6396) от 15 юли 1996 г. със заключението, че „въпросните мерки попадат изключително в обхвата на Регламент (ЕИО) № 2328/91 на Съвета и следва да бъдат разследвани съгласно цитирания регламент. Всъщност член 35, параграф 2 от този регламент изключва прилагането на членове 92 и 93 от Договора“.
(51)
В отговор на Комисията, която изтъкна, че навремето не се е произнесла по другите мерки, осъществени от Interbev (тъй като досие NN 34/95 се е отнасяло само до инвестициите, насочени към преструктуриране на стопанствата за отглеждане на говеда с бозаещи малки), френските власти заявиха, че в отговор на писмо на Комисията от 18 март 1996 г. те са се произнесли, както следва: „Националният фонд за животновъдство има действително за цел […] да подобри селекцията в животновъдството и да подпомогне изследванията, и по-специално генетичните. […]“ (писмо от 13 септември 2005 г.).
(52)
Френските власти следователно считат, че Комисията е била много добре информирана относно наличието на дейности по комуникация, реклама, изследвания и експерименти, финансирани от Interbev, и е имала възможност в рамките на това досие да отправи към френските власти искания за допълнителна информация. Тъй като Комисията не е реагирала на това съобщение, френските власти са достигнали до заключението, че изпратената информация е била достатъчна за Комисията.
(53)
В по-късен отговор на Комисията, в който е изпратено искане за допълнителна информация (30 май 1996 г.) във връзка с горепосоченото писмо, френските власти, от една страна, твърдят, че така и не са получили искания за допълнителна информация, а, от друга страна, считат, че бездействието на Комисията между 30 май 1996 г. и 2 октомври 2001 г. представлява мълчаливо приемане на съвместимостта на мерките, за които е била уведомена.
(54)
Освен това френските власти заявяват, че Комисията е била уведомена за дейностите по комуникация, осъществени от Interbev в рамките на дело C 18/95, във връзка с мерките в полза на сектора на овцете.
(55)
Следователно, тъй като оттогава Комисията не е проучвала тези споразумения, според френските власти те правомерно са приели, че Комисията не се противопоставя на прилагането им.
(56)
При тези условия френските власти считат, че настоящата процедура се отнася само до междубраншовото споразумение от 12 юни 2001 г.
(57)
В писмото си от 24 май 2011 г. и при срещата на 29 март 2011 г. френските власти най-после представиха на Комисията данни относно целия разглеждан период.
2. ПРИЧИНИ, ОБОСНОВАВАЩИ НЕПРЕДСТАВЯНЕТО НА УВЕДОМЛЕНИЕ ЗА ПОМОЩТА СПОРЕД ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(58)
Що се отнася до дейностите, осъществени благодарение на ресурсите от събраните вноски по силата на новите междубраншови споразумения от 12 юни 2001 г. в полза на Interbev и НФЖ, френските власти не са счели за необходимо да представят уведомление за тях, тъй като те са финансирани изключително от частни ресурси, получени от съответния сектор.
3. ДЕЙНОСТИ, ОСЪЩЕСТВЕНИ ОТ INTERBEV
(59)
Що се отнася до дейностите, осъществени от Interbev, френските власти отбелязват, че в резултат на анализа на представената им информация с писмо от 9 ноември Комисията счита, че те са съвместими с Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието през 2000-2006 г. и с Насоките на Общността, приложими към държавните помощи за реклама на селскостопанските продукти и на някои продукти, които не са изброени в приложение I. Френските власти потвърждават, че през периода, към който се отнася настоящото решение, Interbev е финансирал тези дейности по реклама, техническа помощ, изследвания и експерименти при същите условия, каквито са изложените в писмото от 9 ноември 2001 г.
4. ДЕЙНОСТИ ЗА ИЗСЛЕДВАНИЯ И ЕКСПЕРИМЕНТИ, ОСЪЩЕСТВЕНИ ЧРЕЗ НФЖ
(60)
Що се отнася до НФЖ, с писмо в отговор на решението за откриване на процедура (8 и 10 октомври 2003 г.) френските власти представиха следните обяснения.
(61)
Дейностите, осъществени благодарение на ресурсите на НФЖ, са дейности за техническа помощ и приложни изследвания. Френските власти потвърдиха, че те са разработени в съответствие с точки 14 и 17 от Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието през 2000-2006 г.
(62)
Прави се преди всичко уточнението, че ресурсите, събрани от НФЖ, са използвани за следните дейности:
а)
съвместни дейности за генетично подобряване;
б)
компютризирана система за управление и информационна система за животновъдните стопанства;
в)
приложни изследвания;
г)
икономически проучвания;
д)
разни дейности.
4.1. ДЕЙНОСТИ В ОБЛАСТТА НА ГЕНЕТИКАТА
(63)
В областта на генетиката участието на НФЖ е строго ограничено до участие в някои съвместни дейности, осъществявани в рамката на Националната система за генетично подобряване и определени от Националната комисия за генетично подобряване (CNAG), в която участват представители на държавата, на бранша, на изследователската дейност и на образователните институции.
(64)
Финансовите средства, предоставени от НФЖ, са предназначени основно за участие в дейностите на отдела по генетика на Института за животновъдство, чиито главни задачи са: подпомагане на организациите, които на място съдействат за генетичното подобрение на преживните животни; изготвяне, поддържане и актуализиране на спецификациите, определящи процедурите на място; контрол на процедурите по оползотворяване и регистриране на общите информационни системи за данните, необходими за генетична оценка на разплодните животни; адаптиране на процедурите за индексация в партньорство с INRA; въвеждане на процедури за обмен на данни на международно равнище и разпространение на официалния указател.
4.2. ОБНОВЯВАНЕ И РАЗВИТИЕ НА ИНФОРМАЦИОННИТЕ СИСТЕМИ В ЖИВОТНОВЪДСТВОТО
(65)
В рамките на дейността си по обновяване и развитие на информационните системи в животновъдството, НФЖ дава своя принос за обновяването на генетичната информационна система (ГИС). Започнало през 1995 г., това обновяване се наложи като начин за модернизиране на общата информационна система, въведена преди повече от 20 години, и нейното унифициране, с оглед да се осигури по-ефективно управление на генетичните данни, като се даде същевременно възможност за включване на новите функционалности, необходими за индексацията, и да се намалят разходите.
(66)
От друга страна, НФЖ взе участие в проучването на икономическата, техническата и правната целесъобразност на един проект за браншова информационна система в животновъдството (SPIE), чиято цел е да се осигури браншовото и междубраншовото оползотворяване на официалните данни за идентификация и на другите данни, които могат да се вземат.
4.3. УЧАСТИЕ В ОБЛАСТТА НА ПРИЛОЖНИТЕ ИЗСЛЕДВАНИЯ
(67)
Редица програми за приложни изследвания бяха подпомогнати от НФЖ, чиято задача е да продължи участието си в проучвания, насочени към теми от общ интерес за сектора на животновъдството, като например помощта за програмата за приложни изследвания и трансфер на биотехнологиите за репродукция (прехвърляне на ембриони, определяне на пола, оплождане ин витро). Тези работи се отнасят до новите техники в ембриологията, които са особено интересни с оглед бъдещото използване на молекулярните маркери и на дейностите по селекция, подпомогната от маркери. Програмата по-конкретно включва значително повишаване на резултатността при класическото прехвърляне на ембриони, разработване и оптимизиране на френския метод за определяне на пола на ембрионите, разработване на метода за овоцитна пункция при използване на ехограф, подобряване на техниката на оплождане ин витро.
(68)
НФЖ взе също участие в пилотния проект за изследвания на хомоложната рекомбинация. Проектът, управляван от INRA и използващ метода на трансгенезата, се отнасяше до контролирана модификация на генома на животните и бе насочен към включването на трансген на предварително избрано място в ДНК. Тази процедура имаше за цел да открие пътя за заместване на един ген с друг, без да се използват генетично модифицирани организми.
(69)
Освен това НФЖ взе участие в програмата IDEA за електронната идентификация на едрия рогат добитък и овцете. Той даде също принос за финансирането на националните проекти, одобрени в рамките на програмата на Общността IDEA, насочена към подобряване на надеждността на идентификацията на животните чрез използване на нови техники и електроника.
4.4. ИКОНОМИЧЕСКИ ПРОУЧВАНИЯ
(70)
НФЖ трябваше да участва във финансирането на икономически проучвания, необходими на животновъдните организации, по-специално за да се отговори на въпросите, поставяни от последователните реформи на ОСП, разширяването на Европа, кризите от последните години и развитието в международен контекст.
(71)
Всички тези проучвания са извършени под ръководството на група, наречена „Икономическа група за животновъдство“ (ИГЖ), под егидата на Института за животновъдство, който осигурява съгласуваността между различните изследвания, поискани от бранша, и взаимното им допълване с извършваните на други места изследвания.
(72)
Извършените проучвания се състоят от мониторинг на конюнктурата в секторите за мляко и за месо във Франция и в Европа, ежемесечни финансови справки със задълбочен анализ на икономическите аспекти на производството на животни във Франция, в Европа и в целия свят, специфични изследвания, като мониторинг на цените, на производствените разходи, на преговорите в Общността и в СТО.
(73)
Икономическата обсерватория, създадена в рамките на ИГЖ, обединява конкретните данни за функционирането на животновъдните стопанства, събрани чрез мрежите за животновъдство, и осигурява полезното взаимодействие между макроикономическия и микроикономическия подход.
4.5. РАЗНИ ДЕЙНОСТИ
(74)
НФЖ е призван, от друга страна, да подкрепя стриктно започването на новите обединителни проекти, имащи за цел да насърчат адаптирането на животновъдството към социално-икономическите промени, като например създаване на харта на добрите практики в животновъдството, които се налагат като най-важният общ подход от този вид в Европа, и започването на проекта за комуникация относно професията на животновъда след втората криза със СЕГ, за да се възстанови разбирателството между животновъди и граждани.
4.6. РАМКА НА ОБЩНОСТТА
(75)
Френските власти подчертаха, че всички финансирани дейности са наистина от общ интерес за всички говедовъди и овцевъди; никога не е ставало въпрос за дейности, ползата от които би се ограничила до единични оператори или до отделни групи оператори.
(76)
Финансовото участие на НФЖ е най-често под 50 % от разходите за тези работи и изследвания. То може да бъде над 50 % в някои единични проекти, но размерът на помощта не надвишава в никакъв случай 100 %.
4.6.1. Техническа помощ
(77)
Икономическите проучвания се финансират, като се спазва, от една страна, ограничението от 100 000 EUR на животновъд за период от три години и, от друга страна, правилото за достъп на всички животновъди до техните резултати.
4.6.2. Приложни изследвания
(78)
Френските власти потвърдиха, че данните от всяко икономическо проучване, както и събраните след завършването на всяка изследователска програма, когато са окончателни, получават широко разпространение. Систематично се публикуват и разпространяват резултатите от всички дейности, подпомогнати от фонда, за да могат животновъдите и техните организации по места да се възползват от тях и да имат достъп без никаква дискриминация.
(79)
Използват се два големи канала за разпространение: каналът на браншовите животновъдни организации и този на Института по животновъдство с помощта на технически и икономически публикации, разпространявани широко сред животновъдите и техниците.
(80)
Като се има предвид, че тези работи представляват общ интерес, не се предвижда употребата на резултатите за търговски цели. Същинската полза от тези дейности е за всички говедовъди и овцевъди, до които се разпространяват теоретичните и практическите резултати от тях.
(81)
За финансираните изследвания не се допуска пряко заплащане на производителите и преработвателите.
5. ВНОСКИ ЗА ВНОСА НА ЖИВОТНИ И МЕСО
5.1. ЗА ВНОСКИТЕ В ПОЛЗА НА INTERBEV
(82)
Относно таксуването на вкараното във Франция месо от животновъдни стопанства в други държави-членки или от трети държави, съгласно данните, изпратени на няколко пъти от френските власти, Комисията можа да установи, че междуведомствените постановления за разширение на междубраншовите споразумения от 1995 г. и 2001 г. винаги са изключвали от обхвата си вноските за вносното месо.
5.2. ЗА ВНОСКИТЕ В ПОЛЗА НА НФЖ
(83)
Комисията освен това установи, че вноската, събирана в полза на НФЖ, би могла да бъде приложена към животни, отгледани извън националната територия, но вкарани във Франция, за да бъдат заклани там.
(84)
В писмото си от 6 октомври 2003 г. френските власти признаха уместността на това възражение въз основа на принципите на правото на Общността. Затова те поеха задължението да изменят текста на споразумението, с оглед да се изключи каквато и да било вноска за животните, отгледани извън националната територия, но вкарани във Франция, за да бъдат заклани там. Френските власти предложиха да предоставят новия текст на Комисията, когато новото споразумение бъде окончателно договорено и подписано.
(85)
Те добавиха, че на практика вносът на живи животни е така или иначе много ограничен и не създава опасност от нарушаване на конкуренцията. По данни на митническите органи внесените „възрастни угоени говеда“ са били съответно 24 933 глави през 2001 г. и 22 250 глави през 2002 г. Общо в страната се колят от порядъка на 4 милиона глави, така че живият внос е само 0,58 % от общия брой на закланите животни. От друга страна, над 70 % от този внос е на животни с висок клас по конформация и висока цена, предназначени за потребителска ниша, характерна за Северна Франция. Като се имат предвид средните цени на вноса на тези животни (по данни на митниците 1,50 EUR/kg живо тегло или 2,5 EUR/kg нето), събраната вноска в полза на НФЖ за тези животни е била от порядъка на една хилядна от стойността на животното.
(86)
Според френските власти събраните доброволни задължителни вноски са, от една страна, минимални, тъй като неплащането им за вносните животни е било често явление, което после е станало систематично, а, от друга страна, размерът на въпросната доброволна задължителна вноска, отнесен към стойността на животните, е толкова малък, че не би могъл да доведе до нарушаване на конкуренцията. В своето писмо от 24 май 2011 г. френските власти представиха примерни изчисления на вноските и изявления на предприятия, доказващи, че практиката на възстановяване може да се прилага в някои случаи, без обаче да е задължителна.
(87)
С писма от 13 септември 2005 г. и 24 май 2011 г. френските власти потвърдиха, че от 2003 г. нататък вноската за НФЖ се събира само за животните, отгледани и заклани във Франция (20).
6. ВНОСКИ ЗА ЖИВОТНИТЕ И МЕСОТО, ИЗПРАЩАНИ В ДРУГИ ДЪРЖАВИ-ЧЛЕНКИ
6.1. ЗА ВНОСКИТЕ В ПОЛЗА НА INTERBEV
(88)
Относно вноската за месото, изпращано в други държави-членки, Комисията обърна внимание върху възможен риск от дискриминация, свързан със система на вноски, която не взема под внимание изпращането извън националната територия на някои продукти, подлежащи на заплащане на вноски, и изрази опасения, че подобна мярка поставя в по-благоприятно положение националните продукти, пуснати на пазара във Франция.
(89)
Както е изложено в съображение 16 и следващите, за месото, изпращано в други държави-членки, се заплаща доброволна задължителна вноска от 0,0126 EUR/kg, а след междубраншовото споразумение от 12 юни 2001 г. - доброволна задължителна вноска от 0,024 EUR/kg. Освен това след посоченото споразумение бе предвидена система за възстановяване в размер на 0,010 EUR/kg.
(90)
Що се отнася до доброволните задължителни вноски, събирани за животните, изпращани в други държави-членки, в своето писмо от 24 май 2011 г. френските власти представиха обяснения, доказващи, че посочените доброволни задължителни вноски са пропорционални на печалбите от дейностите, финансирани от тези вноски.
(91)
Френските власти обясниха, че изпращаните живи животни са били неугоени отбити животни от рода на едрия рогат добитък. Както бе посочено в съображение 17 и следващите, за тези животни се е заплащала доброволна задължителна вноска, изчислявана на глава, а не на килограм месо.
(92)
Френските власти представиха тогава изчисление, което дава възможност да се прецени съответствието между вноската на глава и на килограм. В действителност в междубраншовото споразумение от 25 юли 1995 г. се посочва, че доброволната задължителна вноска е 0,084 FRF/kg от кланичен труп и че доброволната задължителна вноска при изпращане на живи животни е 7 FRF на глава възрастно говедо (член 4). От друга страна, едно неугоено отбито животно тежи от порядъка на 250 до 280 kg живо тегло, от което се получава средно 163 kg месо (коефициент 65 %). По този начин вноската от 7 FRF на глава съответства на вноска от 0,042 FRF/kg, което е около половината от вноската, дължима за месото.
(93)
Междубраншовото споразумение от 12 юни 2001 г. продължи действието на този механизъм при запазване на същото съответствие. Сумите (в евро) бяха, както следва: доброволна задължителна вноска (ДЗВ) при клане от 0,024 EUR/kg от кланичен труп (член 2) и ДЗВ при изпращане на живи животни от 1,7 EUR/глава възрастно говедо (член 4). По този начин вноската от 1,7 FRF на глава съответства на вноска от 0,0104 FRF/kg, което е около половината от вноската, дължима за месото.
(94)
Според френските власти общите постъпления (38 136 670 EUR) от доброволната задължителна вноска, получена от продуктите, изпращани в други държави-членки (живи животни и месо), представлява 15 % от общата сума на постъпленията от всички доброволни задължителни вноски, получени от Interbev през периода 1995-2004 г. (252 855 282 EUR). Следвайки общ подход за периода 1995-2004 г., френските власти считат, че посочените постъпления са определени правилно и в съответствие с дейностите, от които биха се облагодетелствали продуктите, изпращани в други държави-членки.
(95)
Освен това френските власти посочват, че животните и месото, изпращани извън Франция, са се облагодетелствали, от една страна, от действия, извършвани извън националната територия, в размер на 21 490 848 EUR, а, от друга страна, от дейностите, които са били от полза за всички животни и продукти, за където и да са били предназначени те. Френските власти смятат, че е правилно от тази сума от действия, полезни за всички животни и продукти и възлизаща на 91 231 075 EUR, да се счита, че само 28 280 000 EUR са финансирали дейности, осъществени извън националната територия.
(96)
Дейностите, отнасящи се конкретно до изнесените животни и продукти, са били по-специално рекламни операции (като например: международни изложения, дейности за браншова информация и връзки с обществеността, зелена седмица в Берлин, курсове за обучение по разфасовка в чужбина). Дейностите, отнасящи се до всички животни и продукти, за които и пазари да са били предназначени във Франция и извън Франция, са били по-специално рекламни дейности, като кампании за „качествено европейско говеждо“, карантията, „породите за месо“, и някои изследвания по безопасност на храните, благосъстояние на животните, управление на качеството, характеризиране на продукта, сертифициране или проследяване на говеждо и телешко месо, резултатите от които са широко разпространени както във Франция, така и извън Франция.
(97)
Френските власти считат, че продуктите, изпращани извън Франция, са спечелили от междубраншовите дейности общо сумата от 49 770 000 EUR. Тази сума следва да се съпостави с доброволните задължителни вноски, които те е трябвало за изплатят, в размер на 38 136 670 EUR. Частта от доброволните задължителни вноски, изплатена от изнесената френска продукция през периода 1995-2004 г., е сравнима с печалбите, които тя е получила от дейностите, финансирани от Interbev.
6.2. ЗА ВНОСКИТЕ В ПОЛЗА НА НФЖ
(98)
В писмото си от 13 септември 2005 г. френските власти потвърдиха, че за самите изпращани продукти не са се дължали вноски в полза на НФЖ.
IV. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
(99)
Членове 107 и 108 от ДФЕС се прилагат към всички селскостопански продукти от приложение I към него, обхванати от правилата на общата организация на пазара (всички селскостопански продукти, с изключение на конското месо, пчелния мед, кафето, алкохола от селскостопански произход, оцета, получен от алкохол, и корка), в съответствие с различните регламенти, уреждащи общата организация на съответните пазари.
1. НАЛИЧИЕ НА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(100)
В съответствие с член 107, параграф 1 от ДФЕС, освен изключенията, предвидени от посочения Договор, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
(101)
Членове 107-109 от ДФЕС се прилагаха през разглеждания период в сектора на говеждото и телешкото месо в съответствие с член 40 от Регламент (ЕО) № 1254/1999 на Съвета (21) относно общата организация на пазара за тези продукти. До приемането на последния те се прилагаха в същия сектор в съответствие с член 24 от Регламент (ЕИО) № 805/68 на Съвета от 27 юни 1968 г. относно общата организация на пазара на говеждо и телешко месо (22). Същите членове се прилагаха в секторите на овчето и козето месо в съответствие с член 23 от Регламент (ЕО) № 2529/2001 на Съвета от 19 декември 2001 г. относно общата организация на пазара на овче и козе месо (23). До приемането на последния те се прилагаха в същия сектор в съответствие с член 22 от Регламент (ЕО) № 2467/98 на Съвета от 3 ноември 1998 г. относно общата организация на пазара на овче и козе месо (24), а до неговото приемане, в съответствие с член 27 от Регламент (ЕИО) № 3013/89 на Съвета от 25 септември 1989 г. относно общата организация на пазара на овче и козе месо (25).
(102)
Членове 107-109 от ДФЕС са приложими днес за двата сектора, посочени в съображение 32 и следващите от настоящото решение, в съответствие с член 180 от Регламент (ЕО) № 1234/2007 на Съвета от 22 октомври 2007 г. за установяване на обща организация на селскостопанските пазари и относно специфични разпоредби за някои земеделски продукти (наречен „Общ регламент за ООП“) (26) (27).
1.1. НАЛИЧИЕ НА СЕЛЕКТИВНО ПРЕДИМСТВО
(103)
Според Съда на ЕС за държавни помощи се считат намесите, които под каквато и да било форма са в състояние пряко или непряко да поставят определени предприятия в по-благоприятно положение или които трябва да се считат за икономическо предимство, което предприятието бенефициер не би получило в нормални пазарни условия (28). В конкретния случай предоставената подкрепа поставя в по-благоприятно положение предприятията, действащи в сектора на говедовъдството или овцевъдството, чрез осъществяването на мерки, които могат да бъдат от полза за производителите или за секторите, представлявани от Interbev.
(104)
Освен това, пак съгласно съдебната практика на Съда на ЕС, за помощи се считат намеси, облекчаващи под различна форма тежестите, които обичайно натоварват бюджета на едно предприятие и които, без да са субсидии в строгия смисъл на думата, имат същото естество и последици (29).
(105)
Що се отнася до наличието на предимство, последното следва да бъде определено на равнището на потенциално облагодетелстваните от дейностите в полза на сектора на месото, както и от въпросните междубраншови вноски и тяхното финансиране. В конкретния случай предоставената подкрепа е поставила в по-благоприятно положение предприятията, действащи в сектора на говедовъдството или овцевъдството, чрез осъществяването на мерки, които могат да бъдат от полза за производителите от сектора.
1.2. ПОМОЩ, ПРЕДОСТАВЕНА ОТ ДЪРЖАВАТА ИЛИ ПОСРЕДСТВОМ ДЪРЖАВНИ РЕСУРСИ
(106)
Съгласно съдебната практика на Съда на ЕС, за да може едно предимство да бъде определено като държавна помощ, трябва, на първо място, то да бъде предоставено пряко или непряко посредством използването на държавни ресурси и, на второ място, да може да бъде приписано на държавата (30).
(107)
Що се отнася до характера на конкретните вноски (доброволни задължителни вноски), Комисията счита, че става въпрос за парафискални такси, т.е. за държавни ресурси. Комисията основава своята оценка на следните съображения.
(108)
Преди всичко трябва да се подчертае, че в съгласно съдебната практика, и по-специално точка 139 от решението по дело Salvat (31), разликата между частни и публични организации не е „определящ елемент за прилагането на Договора към държавните помощи“. В допълнение решението по дело Ladbroke (32) потвърждава по много ясен начин, че член 107, параграф 1 от ДФЕС „обхваща всички парични средства, които могат да бъдат използвани ефективно от публичния сектор за поддържането на предприятия, без значение дали тези средства трайно принадлежат или не на наследството на посочения сектор. Поради това макар сумите (…) да не са постоянно във владение на държавната хазна, фактът, че остават трайно под публичен контрол и следователно на разположение на компетентните национални органи, е достатъчен те да бъдат квалифицирани като ресурси на държавата и посочената мярка да попадне в обхвата на член 107, параграф 1 от Договора“.
(109)
На първо място, в контекста на тази съдебна практика Комисията счита, че фактът, че въпросните доброволни задължителни вноски се състоят от вноски на частния сектор и че не са на постоянно разположение на държавата, не е достатъчен, за да се достигне до заключението, че те остават извън обхвата на член 107, параграф 1 от Договора. За тази цел Комисията следва да разследва и степента на контрол, упражняван от държавата по отношение на постъпленията от въпросните доброволни задължителни вноски, и правомощията на държавата да насочва използването на ресурсите за финансиране на мерките за помощ.
(110)
В разследвания случай Комисията отбелязва, че одобрението на правителството чрез признаването на Interbev представлява предварително условие за въвеждането на доброволните задължителни вноски. Поради това, макар Interbev да е административна единица от частното право, възможността му да въвежда доброволни задължителни вноски в своя сектор на дейност зависи от одобрението на държавата за неговото функциониране и целите му (вж. съображение 14 от настоящото решение).
(111)
Селскостопанският кодекс определя също, че на вноските се придава задължителен характер за всички членове на заинтересования бранш, когато тези вноски бъдат разширени с междуведомствено постановление (вж. съображение 10 от настоящото решение). Оттук следва, че за този вид вноски е необходим акт на държавен орган, за да имат пълно действие (33).
(112)
Въз основа на тези факти Комисията отбелязва, че разследваните ДЗВ могат да бъдат разглеждани като намиращи се под държавен контрол и като представляващи държавни ресурси.
(113)
Второ, използването на приходите от ДЗВ се определя от целите и рамката на функциониране на междубраншовите организации съгласно определенията в Селскостопанския кодекс (вж. съображения 7-10). Следователно държавата има правомощия да насочи използването на приходите от доброволните задължителни вноски за финансиране на мерките за помощ, осъществявани от Interbev. Предимствата, предоставени от Interbev, могат поради това да бъдат приписани на държавата.
(114)
Освен това следва да се припомни, че по дело C-345/02 Pearle (34) Съдът на ЕС посочи някои показатели, които дават възможност да се определи дали парафискалните такси трябва да бъдат разглеждани като държавни ресурси, които могат да бъдат приписани на държавата, когато те се събират в основната си част от междубраншова организация в полза на нейните членове.
(115)
Съгласно критерия, предложен от Съда на ЕС по това дело, задължителните вноски, събирани от посредник, представляващ предприятията от някои стопански сектори, не се разглеждат като държавни ресурси, ако са изпълнени всички следни условия:
а)
въпросната мярка е въведена от браншови орган, който представлява предприятията и работниците в сектора и не служи като инструмент за провеждане на политики, определени от държавата;
б)
целите на въпросната мярка са финансирани изцяло чрез вноски на предприятия от сектора;
в)
начините на финансиране и процентът/размерът на вноските се определят в рамките на браншовия орган от представителите на работодателите и работниците, без държавна намеса;
г)
вноските се използват задължително за финансирането на мярката, без възможност за държавна намеса.
(116)
Става ясно обаче, че разглежданата мярка не отговаря на всички условия на решението по дело Pearle. На първо място, съществуването, задачите и функционирането на Interbev са уредени от националното законодателство (вж. съображения 10 и 14) и финансирането му чрез доброволната задължителна вноска изисква намесата на държавата (вж. съображение 10). Освен това член 632-2-1 от Селскостопанския кодекс определя, че междубраншовите организации допринасят за осъществяването на национални икономически политики и икономически политики на Европейския съюз и могат да се ползват с приоритети при предоставяне на държавни помощи. Interbev може следователно да бъде разглеждан като инструмент за провеждане на подкрепяна от държавата политика, осъществяващ дейности от общ интерес за междубраншовата организация (вж. съображения 40, 61 и следващите). Освен това, както е определено в устава на Interbev, бюджетите на междубраншовата организация могат да се захранват с пряка държавна субсидия. Накрая, с оглед на общия интерес на финансираните изследователски дейности (вж. съображение 10), в конкретния случай не може да бъде установено със сигурност, че получателите на помощта са винаги субектите, задължени да плащат вноските.
(117)
Като има предвид гореизложените съображения, Комисията достига до заключението, че разглежданите мерки могат да бъдат приписани на държавата и са финансирани посредством държавни ресурси.
1.3. ЗАСЯГАНЕ НА ТЪРГОВИЯТА И НАРУШАВАНЕ НА КОНКУРЕНЦИЯТА
(118)
За да попаднат в обхвата на член 107, параграф 1 от ДФЕС, помощите трябва освен това да засягат конкуренцията и търговията между държавите-членки. Този критерий предполага, че получателите на помощите осъществяват икономическа дейност.
(119)
За да се установи дали тази помощ попада в обхвата на член 107, параграф 1 от ДФЕС, като последна стъпка трябва да се провери дали въпросната помощ може за засегне търговията между държавите-членки и да предизвика нарушаване на конкуренцията.
(120)
Съдът на ЕС констатира, че когато дадено предимство, осигурено от държава-членка, укрепва позицията на една категория предприятия спрямо други конкурентни предприятия във вътреобщностната търговия, последните следва да се считат засегнати от това предимство (35), което е достатъчно доказателство за наличието на нарушаване на конкуренцията.
(121)
Достатъчно доказателство за факта, че има търговия между държавите-членки в сектора на месото, е съществуването на обща организация на пазарите в този сектор (36). Така например вътрешнообщностната търговия на месни продукти във Франция е представлявала около 15 % от общата търговия на Съюза за тези продукти (37).
(122)
Предоставената помощ може следователно да засегне търговията между държавите-членки, доколкото тя поставя в по-благоприятно положение националните продукти за сметка на продуктите на другите държави-членки. Всъщност секторът на месото е бил по времето на фактите, разглеждани в настоящото решение, изключително отворен за конкуренцията на общностно равнище и следователно много чувствителен към всяка мярка в полза на продуктите на една или друга държава-членка.
1.4. ЗАКЛЮЧЕНИЯ ОТНОСНО ХАРАКТЕРА НА „ПОМОЩТА“ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(123)
В контекста на изложените съображения Комисията счита, че мерките, въведени в конкретния случай в полза на получателите, им предоставя предимство, от каквото други оператори не могат да се ползват, и нарушават или заплашват да нарушат конкуренцията, като поставят в по-благоприятно положение някои предприятия и някои продукти поради това, че биха могли да засегнат търговията между държавите-членки.
(124)
На тези основания Комисията достига до заключението, че въпросната мярка попада в обхвата на член 107, параграф 1 от ДФЕС и представлява държавна помощ.
2. РАЗСЛЕДВАНЕ НА СЪВМЕСТИМОСТТА НА ПОМОЩТА
2.1. ОБХВАТ НА РЕШЕНИЕТО
(125)
Френските власти считат, че въпросното решение следва да се отнася само до междубраншовото споразумение от 12 юни 2001 г., както е обяснено по-горе (вж. съображение 56).
(126)
В рамките на помощ NN 34/95 Комисията не разполагаше с данни относно вноските за НФЖ, нито за системата на финансиране на помощта от това досие (38). Освен това нейната позиция се отнасяше само до инвестициите в полза на някои животновъди, по-специално с оглед на първата покупка на животни. Комисията нямаше становище и по отношение на системата за доброволни задължителни вноски, нито за помощта за генетично подобряване, генетичната информационна система, биотехнологията и икономическите проучвания, нито пък за рекламните дейности, дейностите за техническа помощ, изследвания и експерименти, финансирани от вноските в полза на Interbev, които не подлежаха на уведомление по смисъла на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(127)
Тези дейности бяха посочени от Франция в нейното писмо от 29 април 1996 г. в рамките на досие NN 49/96, но само онези от тях, свързани с НФЖ.
(128)
В отговор на това писмо Комисията поиска все пак допълнителна информация с писмо от 30 май 1996 г. (VI/021559), с цел да разбере характера и обхвата на финансовите инструменти за подпомагане на организациите за животновъдство, участващи в идентификацията и селекцията на животните, както и развойните дейности. Комисията поиска също така да бъде попълнен описателен документ. Въпреки това френските власти оставиха това писмо без отговор и Комисията така и не се произнесе относно съвместимостта на въпросните дейности с вътрешния пазар. Комисията откри процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС относно въпросната помощ, с писмо от 9 юли 2003 г. (39)
(129)
Междубраншовите споразумения от 15 юни 1994 г. в полза на фонда за животновъдство и от 18 декември 1995 г. в полза на Interbev, както и държавната помощ, финансирана по силата на тези споразумения, трябваше също да бъдат разследвани с оглед на правилата за държавните помощи, тъй като те не са били представени за одобрение от Комисията.
(130)
Следователно настоящото решение се отнася също до споразуменията от 15 юни 1994 г. в полза на НФЖ и от 18 декември 1995 г. в полза на Interbev. При анализа на тези споразумения Комисията не се произнесе по дейностите, финансирани от въпросните междубраншови вноски.
(131)
Както е посочено в съображение 57, френските власти приеха мълчаливо това тълкуване.
2.2. ПРИЛАГАНЕ НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 3 ОТ ДФЕС
(132)
Член 107 от ДФЕС предвижда изключения от общия принцип на несъвместимостта на държавните помощи с ДФЕС, въпреки че някои от тях са определено неприложими, по-специално предвидените в параграф 2 от същия член. Френските власти също не се позоваха на тези изключения.
(133)
Що се отнася до изключенията, посочени в член 107, параграф 3, те следва да бъдат тълкувани стриктно при разследването на всяка програма за помощ за даден регион или сектор, както и във всеки отделен случай на прилагане на общи схеми за помощ. Такива помощи могат всъщност да бъдат предоставени само ако Комисията може да установи, че помощта е необходима за постигане на една от посочените цели. Признаването на право на посочените изключения за помощ, при която това условие не е изпълнено, би означавало да се допусне засягане на търговията между държавите-членки и нарушаване на конкуренцията, лишени от основание с оглед на интереса на Общността, и съответно предимства за операторите на някои държави-членки.
(134)
Комисията счита, че въпросната помощ не е предназначена за насърчаване на икономическото развитие на регион, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на непълна заетост, по смисъла на член 107, параграф 3, буква а). Тази помощ не е предназначена и за насърчаване изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес или за преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на държавата-членка по смисъла на член 107, параграф 3, буква б). Помощта не е предназначена и за насърчаване на културата и опазване на наследството по смисъла на член 107, параграф 3, буква г).
(135)
В член 107, параграф 3, буква в) обаче се предвижда, че за съвместима с вътрешния пазар може да се приеме помощта, която има за цел да улесни развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тази помощ не засяга по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която да противоречи на общия интерес. За да може да се възползва от изключението, посочено в цитирания член, помощта трябва да допринася за развитието на въпросния сектор.
2.3. ОПРЕДЕЛЯНЕ НА НАСОКИТЕ, ПРИЛОЖИМИ КЪМ МЕРКИТЕ, ЗА КОИТО НЕ Е ПОСТЪПИЛО УВЕДОМЛЕНИЕ
(136)
В съответствие с точка 194 от Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието и горското стопанство през периода 2000-2006 г. (наричани по-долу: „Насоките за земеделието 2000-2006 г.“) и на Съобщението на Комисията за определяне на приложимите правила при оценка на неправомерната държавна помощ (40), всяка неправомерна помощ по смисъла на член 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета (41) трябва да се оценява в съответствие с правилата и насоките, действащи към момента, в който помощта е предоставена (42).
(137)
Специфичните насоки за земеделския сектор се прилагат от 1 януари 2000 г. Поради това всяка помощ, предоставена след тази дата, следва да бъде оценена в контекста на насоките, приложими през съответния период. От 1 януари 2000 г. до 31 декември 2006 г. бяха приложими Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието. От 1 януари 2007 г. се прилагат Насоките на Общността за държавната помощ в земеделието и горското стопанство през периода 2007-2013 г.
(138)
От друга страна, помощите, предоставени преди тази дата, следва при необходимост да бъдат оценявани в контекста на разпоредбите и на установената съдебна практика, приложими преди 1 януари 2000 г.
2.4. СЪВМЕСТИМОСТ НА ДОБРОВОЛНИТЕ ЗАДЪЛЖИТЕЛНИ ВНОСКИ СЪС СИСТЕМАТА НА ОБЩАТА ОРГАНИЗАЦИЯ НА ПАЗАРА (ООП)
(139)
По въпроса за съвместимостта на доброволните задължителни вноски със системата на ООП в контекста на решението по дело Freskot от 22 май 2003 г. (43), Комисията счита, че в конкретния случай доброволните задължителни вноски не засягат пряко или косвено цените на въпросните крайни продукти, защото те не влияят върху цените на продуктите, които се определят от свободния пазар. Така тежестта върху месните продукти и отглежданите животни се неутрализира от предимството, предоставяно от финансираните дейности. Следователно може да се приеме, че въздействието на вноските върху цените е много ограничено.
(140)
В контекста на предоставената информация по финансирането на тази схема няма възражения.
2.5. АНАЛИЗ НА ДЕЙНОСТИТЕ В КОНТЕКСТА НА ПРИЛОЖИМИТЕ РАЗПОРЕДБИ
2.5.1. Дейности, осъществени чрез вноските за месото
2.5.1.1. Реклама
(141)
Що се отнася до помощта за рекламна дейност, съвместимостта на помощта, предоставена до 1 януари 2002 г., трябва да бъде проверена в контекста на Рамката за националните помощи за реклама на селскостопанските продукти и някои продукти, които не са включени в приложение II към Договора за ЕИО (44), а съвместимостта на помощта, предоставена след тази дата, трябва да бъде проверена в контекста на Насоките на общността, приложими към държавните помощи за реклама на продуктите, включени в приложение I от Договора за ЕО, и за някои продукти, които не са включени в приложение I (45).
(142)
Рамката от 1987 г. и Насоките от 2002 г. се основават по същество на едни и същи принципи. Те предвиждат отрицателни и положителни критерии, които следва да бъдат спазвани от всички национални схеми за помощ. Така например не трябва да става въпрос за рекламни дейности в противоречие с член 34 от ДФЕС или с вторичното право на Общността, нито за дейности, насочени към определени предприятия. Според данните, изпратени от френските власти, възможно е да се достигне до заключението, че тези мерки ще имат цели, съответстващи на редица положителни критерии, изложени в рамката и насоките, посочени по-горе, тъй като някои от тях ще се впишат в целта за намаляване на свръхпроизводството на земеделски продукти, а други - в целта за разработване на продукти с високо качество за здравословно хранене.
(143)
Френските власти обясниха освен това, че посланията, отправени чрез рекламните дейности, няма да имат за цел да разубеждават потребителите да купуват продукти на други държави-членки, нито да омаловажават тези продукти, и че няма да донесат полза на дадена марка на конкретно предприятие или на отделен производител.
(144)
Що се отнася до тавана на помощта, рекламните дейности могат да бъдат финансирани в размер на 50 % от държавни ресурси, като разликата се поема от браншовите и междубраншовите организации, получаващи помощта, било чрез доброволни вноски, било чрез събиране на парафискални такси или задължителни вноски. В конкретния случай мерките са финансирани изцяло чрез парафискални вноски и финансовият принос на операторите в тези кампании достига по определение размер от 50 % от техните разходи.
(145)
Комисията счита, че държавната помощ, предоставена за финансиране на рекламни дейности, е спазила в конкретния случай критериите, установени в законодателството на Общността, приложимо в тази област.
2.5.1.2. Техническа помощ
(146)
Съвместимостта на мярката за техническа помощ, предоставена до 1 януари 2000 г., следва да бъде проверена в контекста на практиката на Комисията, основана на предложението за полезни мерки във връзка с помощта, предоставена от държавите-членки в сектора на животновъдството и на продуктите от животновъдството (46), а за помощта, предоставена след тази дата, в контекста на Насоките за земеделието (47).
(147)
Практиката на Комисията, приложима до 2000 г., и Насоките за земеделието, приети през 2000 г., се основават по същество на едни и същи принципи. По този начин помощта, предоставена в размер на 100 % от допустимите разходи, е разрешена във връзка, по-специално, с мерките за техническа помощ чрез информация и счетоводно съдействие, дейностите за популяризиране на нови техники, както и за обучение на земеделски работници.
(148)
С приемането на насоките през 2000 г. бе добавено ново условие в смисъл, че помощта следва да бъде достъпна за всички отговарящи на условията лица, които осъществяват дейност в съответната зона при обективно определени условия, и че общият размер на помощта не може да надвишава 100 000 EUR на получател за период от три години, или за МСП - 50 % от допустимите разходи, като се прилага по-голямата сума. Френските власти поясниха, че критерият за достъп до осъществените дейности за всички оператори, които са потенциално заинтересовани, е изцяло изпълнен. Въз основа на информацията, предоставена от френските власти, и по-специално за твърде високия брой на получателите, Комисията счита, че критерият относно тавана на помощта е изпълнен.
(149)
Комисията счита, че държавната помощ, предоставена за финансиране на дейностите за техническа помощ, е спазила в конкретния случай критериите, установени от правилата на Общността, приложими в тази област.
2.5.1.3. Изследвания и експерименти
(150)
Що се отнася до дейностите за изследвания и експерименти, съвместимостта на помощта, предоставена до 1 януари 2000 г., трябва да бъде проверена в контекста на Рамката на Общността за държавна помощ за научноизследователска и развойна дейност и на Съобщението на Комисията за изменение на тази рамка, а за помощта, предоставена след тази дата, в контекста на Насоките за земеделието, които в точка 17 се позовават на посочената рамка.
(151)
В рамката на Общността се уточнява, че съвместим с вътрешния пазар е размер на помощта, който може да достигне до 100 %, дори когато научноизследователската и развойната дейност се осъществява от предприятия, стига във всички случаи да бъдат изпълнени следните четири условия:
а)
помощта да представлява общ интерес за конкретния сектор, без да причинява нежелано нарушаване на конкуренцията в други сектори;
б)
информацията се публикува в подходящи всекидневници с национално разпространение, неограничено до членовете на една организация, за да има гаранция, че всеки оператор, който е потенциално заинтересован от тази дейност, може лесно да се информира, че тя се осъществява или е била осъществена и че резултатите са или ще бъдат предоставени при поискване на всяка заинтересована страна. Тази информация ще бъде публикувана на не по-късна дата от всяка информация, която може да бъде предоставена на членовете на дадена организация;
в)
резултатите от дейностите се представят за ползване на всички заинтересовани страни, включително на получателя на помощта, по еднакъв начин - изразени както в стойност, така и в разход на време;
г)
помощта отговаря на условията, изложени в приложение 2, „Вътрешна помощ: основания за освобождаване от задълженията за намаляване“ към Споразумението за селското стопанство, сключено в рамките на многостранните търговски преговори от Уругвайския кръг (48).
(152)
Френските власти обясниха в тази връзка, че дейностите за технически изследвания и експерименти на Interbev се осъществяват в полза на всички оператори от отрасъла. Освен това сдружението разпространява придобитите знания и техническите препоръки, като провежда учебни курсове и разпространява информационни документи, листовки, резюмета и диплянки, както и на електронни носители. Всеки животновъд, касапин, месар, преработвател или търговец в сектора на едрия рогат добитък и овцете може да бъде информиран за резултатите и да получи достъп до основните резултати от изследванията без дискриминация, едновременно с всички останали и след обикновено поискване. Накрая френските власти уверяват, че въпросните дейности не са свързани с пряко заплащане на производителите, нито на преработвателите, и че отговарят на международните търговски критерии, възприети от Европейския съюз.
(153)
Комисията счита, че държавната помощ, предоставена за финансиране на дейностите за изследвания и експерименти, е спазила в конкретния случай критериите, установени от правилата на Общността, приложими в тази област.
2.5.2. Дейности, осъществени от НФЖ
2.5.2.1. Техническа помощ
(154)
Що се отнася до мярката за техническа помощ, съвместимостта на помощта, предоставена до 1 януари 2000 г., трябва да бъде проверена в контекста на практиката на Комисията, основана на предложението за полезни мерки във връзка с помощта, предоставена от държавите-членки в сектора на животновъдството и на продуктите от животновъдството (49), а за помощта, предоставена след тази дата, в контекста на Насоките за земеделието (50).
(155)
Практиката на Комисията, приложима до 2000 г., и Насоките за земеделието, приети през 2000 г., се основават по същество на едни и същи принципи. По този начин помощта, предоставена в размер на 100 % от допустимите разходи, е разрешена във връзка, по-специално, с мерките за техническа помощ чрез информация и счетоводно съдействие, дейностите за популяризиране на нови техники, както и за обучение на земеделски работници.
(156)
С приемането на насоките през 2000 г. бе добавено ново условие в смисъл, че помощта следва да бъде достъпна за всички отговарящи на условията лица, които осъществяват дейност в съответната зона при обективно определени условия, и че общият размер на помощта не може да надвишава 100 000 EUR на получател за период от три години, или за МСП - 50 % от допустимите разходи, като се прилага по-голямата сума.
(157)
Френските власти подчертаха, че всички финансирани дейности са наистина от общ интерес за всички говедовъди и овцевъди; никога не е ставало въпрос за дейности, ползата от които би се ограничила до индивидуални оператори или до отделни групи оператори.
(158)
Финансовото участие на НФЖ е най-често под 50 % от разходите за тези работи и изследвания. То може да бъде над 50 % по някои единични проекти, но размерът на помощта не надвишава в никакъв случай 100 %.
(159)
Икономическите проучвания се финансират, като се спазва, от една страна, ограничението от 100 000 EUR на животновъд за период от три години и, от друга страна, правилото за достъп на всички животновъди до техните резултати.
(160)
Комисията счита, че държавната помощ, предоставена за финансиране на дейностите за техническа помощ, е спазила в конкретния случай критериите, установени от правилата на Общността, приложими в тази област.
2.5.2.2. Изследвания и експерименти
(161)
Що се отнася до дейностите за изследвания и експерименти, съвместимостта на помощта, предоставена до 1 януари 2000 г., трябва да бъде проверена в контекста на Рамката на Общността за държавна помощ за научноизследователска и развойна дейност и на съобщението на Комисията за изменение на тази рамка, а за помощта, предоставена след тази дата, в контекста на Насоките за земеделието, които в точка 17 се позовават на посочената рамка.
(162)
В рамката на Общността се уточнява, че съвместим с вътрешния пазар е размер на помощта, който може да достигне до 100 %, дори когато научноизследователската и развойната дейност се осъществява от предприятия, стига във всички случаи да бъдат изпълнени следните четири условия:
а)
помощта да представлява общ интерес за конкретния сектор, без да причинява нежелано нарушаване на конкуренцията в други сектори;
б)
информацията се публикува в подходящи всекидневници с национално разпространение, неограничено до членовете на една организация, за да има гаранция, че всеки оператор, който е потенциално заинтересован от тази дейност, може лесно да се информира, че тя се осъществява или е била осъществена и че резултатите са или ще бъдат предоставени при поискване на всяка заинтересована страна. Тази информация ще бъде публикувана на не по-късна дата от всяка информация, която може да бъде предоставена на членовете на дадена организация;
в)
резултатите от дейностите се представят за ползване на всички заинтересовани страни, включително на получателя на помощта, по еднакъв начин - изразени както в стойност, така и в разход на време;
г)
помощта отговаря на условията, изложени в приложение 2, „Вътрешна помощ: основания за освобождаване от задълженията за намаляване“ към Споразумението за селското стопанство, сключено в рамките на многостранните търговски преговори от Уругвайския кръг.
(163)
В конкретния случай данните от всяко икономическо проучване, както и събраните след завършването на всяка изследователска програма, когато са окончателни, получават широко разпространение. Резултатите от всички дейности, подпомогнати от фонда, действително се публикуват и разпространяват систематично, за да могат животновъдите и техните организации по места да се възползват от тях и да имат достъп без никаква дискриминация.
(164)
Използват се два големи канала за разпространение: каналът на браншовите животновъдни организации и този на Института по животновъдство с помощта на технически и икономически публикации, разпространявани широко сред животновъдите и техниците.
(165)
Като се има предвид, че тези работи представляват общ интерес, не се предвижда употребата на резултатите за търговски цели. Въпросът за разходите за отстъпване на правото на ползване или за условията за получаване на право на ползване не се поставя изобщо. Същинската полза от тези дейности е за всички говедовъди и овцевъди, до които се разпространяват теоретичните и практическите резултати от тях.
(166)
За финансираните изследвания не се допуска директно заплащане на производителите и преработвателите. Те отговарят на общите и специфичните критерии, посочени в приложение 2, „Вътрешна помощ: основания за освобождаване от задълженията за намаляване“ към Споразумението за селското стопанство, сключено в Маракеш в рамките на многостранните търговски преговори от Уругвайския кръг.
(167)
Комисията счита, че държавната помощ, предоставена за финансиране на дейностите за изследвания и експерименти, е спазила в конкретния случай критериите, установени от правилата на Общността, приложими в тази област.
2.6. ФИНАНСИРАНЕ НА ПОМОЩТА
(168)
Като се има предвид, че държавната помощ е финансирана чрез парафискална такса (доброволните задължителни вноски), Комисията трябва да разследва едновременно финансираните мерки, т.е. помощта, и начина, по който те са финансирани. Съгласно Съда на ЕС (51), ако начинът на финансиране на помощта, по-специално когато става въпрос за задължителни вноски, е съставна част от мярката за помощ, Комисията следва да има предвид този начин на финансиране, когато разследва помощта.
(169)
Редица елементи са от значение, за да се определи дали начинът на финансиране е съставна част от мярката за помощ: приходът от таксата трябва да бъде запазен за финансирането на помощта и да бъде задължително отпуснат за финансирането на помощта (52), таксата трябва да бъде предоставена на мярката за помощ при спазване на съответните национални разпоредби (53) и размерът на таксата трябва има пряко въздействие върху размера на държавната помощ (54).
(170)
Прилагането на тези критерии към въпросните мерки даде повод на Комисията да отбележи следните елементи. Първо, правното основание на разглежданите мерки, а именно междубраншовите споразумения, разширени с постановление, определят задължителните вноски. Това означава, че всяка вноска се събира изключително в полза на съответния фонд, без да бъде внасяна в общия бюджет на Interbev или в държавния бюджет. Вноската трябва следователно да се разглежда като запазена за финансирането на помощта и отпусната за финансирането на помощта въз основа на действащите национални разпоредби. Второ, мерките за помощ се финансират изключително чрез браншовите вноски. Interbev не прибягва по никакъв начин до другите си източници на финансиране, за да допълва финансирането на предвидените дейности. Може следователно да се достигне до заключението, че размерът на таксата има пряко въздействие върху размера на държавната помощ.
(171)
Въз основа на тези елементи Комисията достига до заключението, че начинът на финансиране на помощта, в конкретния случай чрез доброволните задължителни вноски, е съставна част от мярката за помощ и следователно трябва да се има предвид при разследване на съвместимостта на помощта. Тъй като този начин на финансиране може да е в противоречие с член 110 от ДФЕС, Комисията не може да твърди, че схемата за помощ е съвместима, ако тя установява дискриминация между вносните и националните продукти (55) или между изнасяните и националните продукти (56).
(172)
В конкретния случай вноската е събирана за националните продукти, както и за износа на месо и животни (в рамката на доброволните задължителни вноски за месото) и вноса на месо и животни (в рамката на доброволните задължителни вноски, събирани от НФЖ).
(173)
Разследването на Комисията се отнася до няколко аспекта, свързани с вноските за месото и вноската в полза на НФЖ, доколкото вътреобщностната търговия би могла да бъде засегната от посочените вноски.
2.6.1. Вноски за месото (вноски в полза на Interbev)
2.6.1.1. Вносно месо
(174)
Както е посочено в съображение 82, в периода 1996-2004 г. на вноската за вносното месо не е бил придаден задължителен характер от френското законодателство. Следователно тя е изключена от обхвата на настоящото решение, тъй като не съставлява, сама по себе си, държавна помощ. Липсва всъщност един от определящите елементи, посочени в съображение 10, т.е. задължителният характер. Поради това и въз основа на гореизложеното, мерките, финансирани от таксата, наложена върху вносните продукти, не съставляват държавна помощ и затова не са предмет на настоящото решение.
2.6.1.2. Изнасяни продукти
(175)
Както е посочено в съображение 16 и следващите (57), считано от 1 януари 1996 г., вноската бе наложена върху продукти, изпращани в други държави-членки, въпреки че през 2001 г. бе въведено частично възстановяване на тази вноска. Според съдебната практика на Съда на ЕС тази вноска би могла да доведе до дискриминация спрямо износителите, ако дейностите, финансирани от вноската, не са предназначени за тях и не компенсират понасяната от тези износители тежест (58). Необходимо е следователно да се докаже, че предназначението на приходите от тази вноска не е поставила в по-благоприятно положение националните продукти, пускани на пазара във Франция, за сметка на изнасяните национални продукти.
(176)
Действията, отнасящи се конкретно до изнасяните животни и продукти, са били по-специално рекламни операции (като например: международни изложения, дейности за браншова информация и връзки с обществеността, зелена седмица в Берлин, курсове за обучение по разфасовка в чужбина).
(177)
Дейностите, отнасящи се до всички животни и продукти, за които и пазари да са били предназначени във Франция и извън Франция, са били по-специално рекламни дейности, като кампании за „качественото европейско говеждо“, карантията, „породите за месо“, и някои изследвания във връзка с безопасността на храните, благосъстоянието на животните, управлението на качеството, характеризирането на продукта, сертифицирането или проследяването на говеждото и телешкото месо, резултатите от които са широко разпространени както във Франция, така и извън Франция.
i) Месо и животни, изпращани в други държави-членки
(178)
Според френските власти дейностите, от които са се възползвали продуктите и животните, изпращани в други държави-членки, изключително или съвместно с националните продукти, не са обхващали всички дейности, финансирани от доброволните задължителни вноски.
(179)
Целесъобразно е да се установи по години и общо дали продуктите, изпращани в други държави-членки, са се облагодетелствали от дейностите на междубраншовата организация.
(180)
В следващата таблица е показано разпределението на приходите в евро, постъпващи от доброволните задължителни вноски, между различните дейности на Interbev, разбити по години, както и процентът на дейностите, предназначени изключително за изнасяните меса и животни или заедно с националните продукти и животни.
Година
Дейности в полза на всички продукти
Дейности в полза само на продуктите във Франция
Дейности в полза само на изнасяните продукти
Общо за дейностите през годината
В % от всички финансирани дейности
(закръглено)
1996 г.
5 517 088,95
13 308 769,70
2 101 111,35
20 926 970,00
36
1997 г.
9 244 861,43
8 723 278,25
2 104 379,32
20 072 518,99
56
1998 г.
8 995 703,14
11 214 605,23
927 146,63
21 137 455,00
46
1999 г.
9 780 064,41
10 308 559,00
1 058 778,36
21 447 401,76
50
2000 г.
8 245 970,18
10 126 453,50
991 754,32
19 264 178,00
47
2001 г.
9 447 359,23
15 115 169,26
1 720 267,50
26 282 796,00
42
2002 г.
10 553 240,96
24 553 282,92
4 326 569,12
39 433 093,00
37
2003 г.
12 626 096,22
21 010 195,68
3 761 566,70
37 398 458,60
43
2004 г.
11 288 281,00
20 527 149,24
4 045 129,24
35 860 559,48
42
(181)
От таблицата излиза, че за целия разглеждан период в полза на изнасяните продукти са били около 44 % от всички дейности, финансирани от доброволните задължителни вноски. Следва да се уточни, че според данни на френските власти за същия период общите приходи от събраните вноски за изнасяните продукти са били 15 % (59). Освен това френските власти посочиха, че делът от 15 % е средна стойност и предоставиха числени данни за всяка година, от които се вижда, че размерът на вноските, събрани за изнасяните продукти, не е бил никога над 18 %.
ii) Съвместимост с член 110 от ДФЕС
(182)
Като взе предвид последиците от решението на Съда на ЕС по дело Nygard (60), както и факта, че мерките, финансирани от таксата, представляват държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС и че таксата няма дискриминационен характер в противоречие с член 110 от ДФЕС, тъй като е била наложена също върху изнасяните продукти и животни, които са се възползвали пропорционално от свързаните с нея предимства, Комисията счита, че приходите от таксата върху изнасяните продукти, предназначена за финансиране на дейностите на Interbev, представляват финансиране на помощта, съвместимо с разпоредбите на ДФЕС, и по-специално на член 107 от него, и че следователно финансираната по този начин държавна помощ е съвместима с посочения договор.
2.6.2. Вноските в полза на НФЖ
2.6.2.1. Внасяни животни
(183)
Според френските власти до 2003 г. вноските, събирани в полза на НФЖ, са можели да бъдат приложени и към животни, отгледани извън националната френска територия, но вкарани във Франция, за да бъдат заклани там.
(184)
В отговор на изразените от Комисията съмнения френските власти заявиха, че са изменили текста на междубраншовото споразумение, с оглед да бъде изключена всяка вноска за вносните или вкараните във Франция животни. Според френските власти тези вноски се прилагат само за животните, които са отгледани и заклани във Франция.
(185)
Комисията не бе уведомена за измененията на това междубраншово споразумение. Представено бе само указанието с циркулярно писмо от 2 февруари 2005 г. (вж. съображение 87), в което се посочва, че вноските в полза на НФЖ се прилагат само за всяко месо от животни, заклани на националната територия и отгледани във Франция.
(186)
Следователно през периода от 1 януари 1996 г. и 30 септември 2004 г. вноската за месото е била налагана и за месото от животни, заклани във Франция, но отгледани извън националната територия.
(187)
Френските власти не можаха да докажат, че дейностите, финансирани от тези вноски, са били от полза за животновъдите, които са осъществявали своята дейност извън националната територия. Всъщност задължените да заплащат доброволната задължителна вноска, които са изнасяли продуктите си, не са се ползвали от никакво възстановяване или намаление, въпреки че не са получавали всички облаги от съответните дейности. Що се отнася до изследователските и развойните дейности, както и за техническата помощ, те могат по принцип да бъдат от полза само за националните продукти (месо и животни, отгледани и заклани във Франция).
(188)
Фактът, че вносът на живи животни е бил по онова време много ограничен (61) и че на практика вносителите на живи животни са имали възможността, ако искат, да декларират тонажа на внесените животни, за да намалят основата за начисляване на вноската и да подадат заявление за възстановяване, няма преки последици за оценката на Комисията по същество. Освен това всяка дискриминация, дори и най-малката, попада в обхвата на член 110 от ДФЕС.
(189)
Като взе предвид последиците от решението на Съда на ЕС по дело Nygard (62), както и факта, че мерките, финансирани от таксата, представляват държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС и че таксата има дискриминационен характер в противоречие с член 110 от ДФЕС, тъй като е била прилагана за продукти от другите държави-членки, които обаче не са се възползвали изцяло от свързаните с нея предимства, Комисията счита, че приходите от таксата върху изнасяните продукти, предназначена за финансиране на дейностите на Interbev, представляват финансиране на помощта, несъвместимо с вътрешния пазар съгласно Договора, и по-специално член 107 от него, и че следователно финансираната по този начин държавна помощ е несъвместима с посочения договор.
2.6.2.2. Изнасяни животни
(190)
Тъй като вноските в полза на НФЖ се прилагат за животните, отгледани и заклани във Франция, Комисията може да достигне до заключението, че изпращаните продукти не подлежат сами по себе си на вноска в полза на НФЖ и следователно се изключват от обхвата на настоящото решение.
3. НЕПРАВОМЕРНОСТ НА ПОМОЩТА
(191)
Комисията подчертава, както бе вече посочено в решението за откриване на процедура, че не е била уведомена от Франция в съответствие с член 108, параграф 3 от ДФЕС относно постановленията за разширение, придали задължителен характер на доброволните вноски, и за дейностите, които те финансират, преди тяхното прилагане (вж. съображение 2 от настоящото решение).
(192)
Член 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 659/1999 определя точно понятието „неправомерна помощ“ като нова помощ, която е приведена в действие в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС. Задължението за уведомяване на Комисията за държавна помощ е установено в член 2 от цитирания регламент.
(193)
Що се отнася преди всичко до характера на разследваните тук вноски, Комисията отбелязва, че те изискват акт на държавен орган, за да имат пълно въздействие. Поради това Комисията счита, че в конкретния случай става въпрос за парафискални такси, т.е. за държавни ресурси.
(194)
Доколкото доброволните задължителни вноски са държавни ресурси (както е посочено в съображение 106 и следващите), представляващи съставна част от схема за помощ (съображение 171 и следващите), и са били използвани за финансиране на предимства в полза на предприятията от сектора на месото, уведомяването на Комисията за тях представлява задължение по силата на член 108, параграф 3 от Договора.
(195)
Както е посочено в съображения 123 и 124, тъй като мерките, приведени в действие от Франция, съдържат елементи на държавна помощ, следва, че става въпрос за нова помощ, за която Комисията не е уведомена, и поради това тя е неправомерна по смисъла на Договора.
(196)
Съгласно Съобщението на Комисията за определяне на приложимите правила при оценка на неправомерната държавна помощ (63), всяка неправомерна помощ по смисъла на член 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 659/1999 трябва да се оценява в съответствие с правилата и насоките, действащи към момента, в който помощта е предоставена.
V. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(197)
В контекста на гореизложеното Комисията счита, че финансирането на тази схема чрез доброволни задължителни вноски не поражда възражения, доколкото те се прилагат за националните продукти и за изнасяните продукти и животни (в конкретния случай „вноските за месото“ през периода 1996-2004 г.).
(198)
Тъй като вноски се събират и за вносните животни (в конкретния случай за животните в полза на НФЖ през периода 1996-2004 г.), от гореизложените съображения следва, че системата на доброволни задължителни вноски е несъвместима с вътрешния пазар поради неспазване на член 110 от ДФЕС, защото Франция не можа да докаже, че и вносните продукти са се възползвали от помощта по същия начин, както националните продукти.
(199)
Освен това за разследваната тук помощ не е била уведомена Комисията по смисъла на член 108, параграф 3 от ДФЕС и поради това тя съставлява неправомерна помощ по смисъла на член 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(200)
Комисията изразява съжаление, че Френската република е привела в действие посочената помощ в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(201)
Тъй като става въпрос за привеждане в действие на помощ, без да се изчака окончателното решение на Комисията, уместно е да се напомни, че поради задължителния характер на процедурните правила, изложени в член 108, параграф 3 от ДФЕС - правила, чието пряко действие Съдът на Европейския съюз е признал в редица решения (64), неправомерността на въпросната помощ не може да бъде коригирана с обратна сила (65).
(202)
Съдът на ЕС припомни, че когато една мярка за помощ, чийто начин на финансиране е съставна част от нея, се прилага, без да се изпълни задължението за уведомяване, националните съдилища са длъжни по принцип да разпоредят възстановяването на таксите или вноските, събрани специално за финансирането на тази помощ. Той припомня също, че националните съдилища са тези, които трябва да защитават правата на лицата, които могат да бъдат подведени под съдебна отговорност, срещу евентуално незачитане от страна на националните власти на забраната за привеждане в действие на помощи, която е посочена в член 108, параграф 3, последно изречение от ДФЕС, и има пряк ефект. Подобно незачитане, съобщено от страна на лицата, които могат да бъдат подведени под съдебна отговорност, на което те могат да се позоват и което е установено от националните съдилища, следва да води до това последните да носят всички последствия от него съгласно своето национално право, що се отнася както до валидността на актовете, включващи привеждането в действие на въпросните мерки за помощ, така и до възстановяването на предоставеното финансово подпомагане (66).
(203)
Комисията счита за уместно в конкретния случай да приеме условно решение, като използва възможността, предоставена от член 7, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999, според който Комисията може да прибави към решението си условия, съгласно които дадена помощ може да се счита за съвместима с вътрешния пазар, и може да определи задължения, които да ѝ позволят да контролира спазването на своето решение.
(204)
С цел да коригира нарушението на член 110 от ДФЕС и по този начин да премахне дискриминацията със задна дата, Франция трябва да възстанови частта от таксата, събрана за вносните продукти (вноски за животните в полза на НФЖ през периода 1996-2004 г.), пропорционално на предимствата от помощта, които те не са получили. Коригирането на това нарушение ще направи въпросната помощ съвместима с член 107 от ДФЕС.
(205)
Комисията определя условията, които трябва да бъдат спазени при горепосоченото възстановяване. Франция трябва да възстанови на задължените лица частта от таксата за горепосочените продукти, внесени през периода от въвеждането на таксата до 30 септември 2004 г., при пълно спазване на следните условия:
а)
ако могат да представят доказателство, че доброволните задължителни вноски са били събирани за вносните продукти, задължените с тази такса лица могат да изискат да им бъде възстановена пропорционална част от приходите от таксата, предназначена за финансиране на дейностите, извършени в полза изключително на националните продукти, в срок, определен в съответствие с националното право, но в никакъв случай не по-малко от шест месеца, считано от публикуването на настоящото решение;
б)
Франция ще установи степента на евентуалната дискриминация, на която са подложени вносните продукти. За тази цел Франция ще провери за референтния период паричната равностойност между общо събраните суми от разглежданата такса за националните продукти и предимствата, от които се ползват изключително тези продукти;
в)
възстановяването трябва да стане в срок от максимум шест месеца, считано от датата на подаване на молбата;
г)
възстановените суми следва да бъдат актуализирани, като се вземат предвид лихвите, считано от датата на събирането на тези суми до датата на тяхното действително възстановяване. Лихвите се изчисляват на базата на референтния лихвен процент на Комисията, предвиден по метода на определяне на референтните и сконтовите лихвени проценти;
д)
френските власти трябва да приемат всякакви разумни доказателства от страна на задължените лица, които доказват сумата, платена от тях за таксата върху продукти, произхождащи от други държави-членки;
е)
правото на възстановяване не може да бъде предмет на други условия, по-специално на условието таксата да не е била прехвърляна;
ж)
когато задълженото лице още не е платило таксата, френските власти категорично трябва да откажат плащането на пропорционалната част от нея, наложена върху продуктите, внесени от други държави-членки, за която е доказано, че е предназначена за финансиране на част от помощта, която е в полза изключително на националните продукти. Те трябва да откажат плащането и на свързаните с нея евентуални лихви за забава;
з)
при поискване от страна на Комисията, Франция се задължава да представи пълен отчет, доказващ правилното изпълнение на мярката за възстановяване;
и)
ако в друга държава-членка е била наложена сходна такса върху същите продукти, които са били облагани с таксата във Франция, френските власти поемат задължението да върнат на задължените лица частта от таксата върху продуктите, произхождащи от тази друга държава-членка;
й)
Франция поема задължението да сведе настоящото решение до знанието на всички потенциално задължени с тази такса лица,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Държавната помощ за насърчаване, реклама, техническа помощ, изследователска и развойна дейност, приведена неправомерно в действие от Франция в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС, и финансирана чрез парафискална такса (доброволна задължителна вноска за месото и живите животни, изпращани в други държави-членки през периода 1996-2004 г., и за живите животни, внасяни през периода 1996-2004 г.), е държавна помощ, съвместима с вътрешния пазар в съответствие с член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, що се отнася до периода от датата на влизане в сила на таксата до 30 септември 2004 г., при условие че Франция спазва условията, изложени в параграф 2 на настоящия член.
2. Франция трябва да възстанови на задължените лица частта от таксата за горепосочените продукти, внесени през периода от въвеждането на таксата до 30 септември 2004 г., при пълно спазване на следните условия:
а)
ако могат да представят доказателство, че доброволните задължителни вноски са били събирани за вносните продукти, задължените с тази такса лица могат да изискат да им бъде възстановена пропорционална част от приходите от таксата, предназначена за финансиране на дейностите, извършени в полза изключително на националните продукти, в срок, определен в съответствие с националното право, но в никакъв случай не по-малко от шест месеца, считано от публикуването на настоящото решение;
б)
Франция ще установи степента на евентуалната дискриминация, на която са подложени вносните продукти. За тази цел Франция ще провери за референтния период паричната равностойност между общо събраните суми от разглежданата такса за националните продукти и предимствата, от които се ползват изключително тези продукти;
в)
възстановяването трябва да стане в срок от максимум шест месеца, считано от датата на подаване на молбата;
г)
възстановените суми следва да бъдат актуализирани, като се вземат предвид лихвите, считано от датата на събирането на тези суми до датата на тяхното действително възстановяване. Лихвите се изчисляват на базата на референтния лихвен процент на Комисията, предвиден по метода на определяне на референтните и сконтовите лихвени проценти;
д)
френските власти трябва да приемат всякакви разумни доказателства от страна на задължените лица, които доказват сумата, платена от тях за таксата върху продукти, произхождащи от други държави-членки;
е)
правото на възстановяване не може да бъде предмет на други условия, по-специално на условието таксата да не е била прехвърляна;
ж)
когато задълженото лице още не е платило таксата, френските власти категорично трябва да откажат плащането на пропорционалната част от нея, наложена върху продуктите, внесени от други държави-членки, за която е доказано, че е предназначена за финансиране на част от помощта, която е в полза изключително на националните продукти. Те трябва да откажат плащането и на свързаните с нея евентуални лихви за забава;
з)
при поискване от страна на Комисията Франция се задължава да представи пълен отчет, доказващ правилното изпълнение на мярката за възстановяване;
и)
ако в друга държава-членка е била наложена сходна такса върху същите продукти, които са били облагани с таксата във Франция, френските власти поемат задължението да върнат на задължените лица частта от таксата върху продуктите, произхождащи от тази друга държава-членка;
й)
Франция поема задължението да сведе настоящото решение до знанието на всички потенциално задължени с тази такса лица.
Член 2
Франция уведомява Комисията в срок от два месеца от датата на уведомлението за настоящото решение за мерките, предприети от нея за неговото спазване.
Член 3
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 13 юли 2011 година.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 13 juli 2011
om avgifter till förmån för Interbev
[delgivet med nr C(2011) 4923]
(Endast den franska texten är giltig)
(2012/131/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket (1),
efter att i enlighet med nämnda artikel ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig och med beaktande av dessa synpunkter, och
av följande skäl:
I. FÖRFARANDE
(1)
Efter att ha mottagit upplysningar om den berörda åtgärden ställde Europeiska kommissionen frågor till de franska myndigheterna i en skrivelse av den 2 oktober 2001. Frankrikes ständiga representation vid Europeiska unionen svarade kommissionen genom en skrivelse av den 9 november 2001.
(2)
Åtgärden hade genomförts utan förhandstillstånd från kommissionen, varför den fördes in i registret över icke anmält stöd med nummer NN 39/03.
(3)
Kommissionen inledde det förfarande som anges i artikel 108.2 i EUF-fördraget beträffande det berörda stödet genom beslut K(2003) 2057 slutlig av den 9 juli 2003.
(4)
Beslutet om att inleda förfarandet har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning (2). Kommissionen har uppmanat övriga medlemsstater och berörda parter att inkomma med sina synpunkter på stödet i fråga. Kommissionen har inte fått in några synpunkter från berörda parter. De franska myndigheterna översände sina synpunkter genom skrivelser av den 8 och 10 oktober 2003 samt den 13 september och den 29 november 2005.
(5)
Den 25 februari 2011 översändes en begäran om kompletterande upplysningar till Frankrike och ett möte hölls den 29 mars 2011.
(6)
De franska myndigheterna svarade genom en skrivelse av den 24 maj 2011.
II. BESKRIVNING AV DEN AKTUELLA ÅTGÄRDEN
1. AVGIFTER TILL FÖRMÅN FÖR INTERBEV
1.1 BRANSCHÖVERGRIPANDE SAMMANSLUTNINGAR OCH SYSTEMET MED FRIVILLIGA AVGIFTER SOM HAR GJORTS OBLIGATORISKA
(7)
Branschövergripande sammanslutningar är grupperingar av aktörer som är representativa för olika yrkesgrupper inom en produktionskedja på jordbruksområdet, i förekommande fall inbegripet såväl produktion som bearbetning, saluföring och distribution, och som har erkänts som branschövergripande sammanslutningar av den behöriga administrativa myndigheten. De branschövergripande sammanslutningarnas existens, uppdrag och funktion regleras genom artiklarna L.631-1 och följande i den franska landsbygdslagen (Code rural). För att en sådan gruppering ska erkännas måste de behöriga myndigheterna kontrollera att olika villkor är uppfyllda, bland annat att grupperingens stadga är förenlig med lagen (artikel L.632-1 i landsbygdslagen) och att de organisationer som ingår i den branschövergripande sammanslutningen är representativa.
(8)
De branschövergripande sammanslutningarna har som mål att bedriva verksamhet som främjar samtliga aktörer inom en produktionskedja och de får ingå avtal i det syftet. Dessa avtal och de frivilliga avgifter som har tagits ut för att finansiera de verksamheter som föreskrivs i sådana avtal kan göras obligatoriska (”utvidgas”) genom interministeriellt beslut för samtliga aktörer i produktionskedjan, oavsett om de är medlemmar i en godkänd branschövergripande sammanslutning eller ej, om de uppfyller de mål som anges i förteckningen i lagen. Syftet med avtalen är främst att förbättra kunskapen om marknaden, förbindelserna mellan aktörerna samt kvaliteten hos och marknadsföringen av produkterna. Enligt landsbygdslagen får avtalen endast utvidgas om de är av ”gemensamt intresse” baserat på verksamheter som är ”förenliga med det allmänna intresset och förenliga med bestämmelserna i den gemensamma jordbrukspolitiken” (se artikel L.632-3 i landsbygdslagen).
(9)
Villkoren för att ta ut och fördela de frivilliga avgifter som har gjorts obligatoriska regleras individuellt i varje branschövergripande avtal.
1.2 STATENS ROLL
(10)
De branschövergripande sammanslutningarna är privaträttsliga juridiska personer och de finansieras genom avgifter från den berörda sektorn, men systemet med obligatoriska frivilliga avgifter innebär att det krävs ett statligt ingripande, enligt följande villkor:
a)
Innan det går att begära en utvidgning måste den branschövergripande sammanslutningen vara erkänd av de offentliga myndigheterna och följa målen för den nationella och den gemensamma jordbrukspolitiken (se skälen 7 och 8).
b)
När den branschövergripande sammanslutningen är godkänd kan den begära att staten gör organisationens avtal obligatoriska genom ett interministeriellt beslut om utvidgning. På så sätt blir varje aktör inom det berörda produktionsområdet skyldig att betala den obligatoriska frivilliga avgift som tas ut av en representativ branschövergripande sammanslutning (se skäl 8).
c)
Enligt artikel L.632-8-1 i landsbygdslagen ska verksamhetsrapporter från varje branschövergripande sammanslutning samt tillämpningsplaner för varje utvidgat avtal skickas till de behöriga myndigheterna.
2. STÖDETS SYFTE
(11)
Syftet med det berörda stödet är att främja FoU-verksamhet, tekniskt stöd och säljfrämjande åtgärder (reklam) till förmån för uppfödningssektorn.
2.1 AVGIFTER SOM HAR INFÖRTS AV INTERBEV
(12)
Detta beslut avser två typer av branschövergripande avgifter som har gjorts obligatoriska av de offentliga myndigheterna. Dels handlar det om avgiften på kött och slaktbiprodukter avsedda som livsmedel från nötkreatur, andra oxdjur och får, liksom på levande nötkreatur, andra oxdjur och får som sänds till ett annat EU-land eller som exporteras (köttavgiften), dels handlar det om avgiften till Fonds National de l’Élevage (nationalfonden för uppfödning; FNE-avgiften).
(13)
Följande branschövergripande avtal innefattar avgifter till Interbev som omfattas av detta beslut:
Köttavgiften
Avgifter till Fond National de l’Elevage (FNE)
Branschövergripande avtal
Beslut om utvidgning
Branschövergripande avtal
Beslut om utvidgning
25.7.1995
18.12.1995
15.6.1994
18.12.1995
12.6.2001
19.9.2001
19.4.2001
(14)
L’Association Nationale Interprofessionnelle du Bétail et des Viandes (Interbev) är den franska branschövergripande sammanslutningen för djur- och köttsektorn. Den bildades den 9 oktober 1979 på initiativ från organisationer som företrädde djur- och köttproduktionskedjan inom sektorn för nötkreatur, får och hästar och erkändes genom ett beslut av den 18 november 1980 (3). Organisationen ska försvara och stärka de gemensamma intressena för uppfödningen och industri-, hantverks- och handelsverksamheterna inom produktionskedjan. Interbev erkändes 1980 som branschövergripande sammanslutning för djur- och köttsektorn. Organisationen omfattar tretton nationella yrkesorganisationer som företräder olika yrken inom den ekonomiska kött- och djursektorn: Uppfödare, försäljare av levande djur, slaktare, grossister, industrier, distributörer.
(15)
Interbevs två främsta uppgifter är att upprätta branschavtal och kollektiv kommunikation och information. Till detta kommer forskningsprogram inom köttsektorn. De branschövergripande avtal som har slutits inom organisationen omfattar regler för verksamheten inom produktionskedjan. Dessa avtal kan läggas fram för de offentliga myndigheterna inom ramen för utvidgningsförfarandet. När utvidgningsbeslut har utfärdats genom ett gemensamt beslut av jordbruks- och ekonomiministerierna blir de åtgärder som föreskrivs i ett branschövergripande avtal obligatoriska för alla aktörer inom produktionskedjan.
2.2 KÖTTAVGIFTEN
(16)
Genom ett branschövergripande avtal av den 25 juli 1995 som utvidgades genom ett beslut av den 18 december 1995 (4) införde Interbev en avgift på kött och slaktbiprodukter avsedda som livsmedel från nötkreatur, andra oxdjur och får, liksom på levande nötkreatur, andra oxdjur och får som sänds till ett annat EU-land eller exporteras.
(17)
Avgifterna kom att belasta tre kategorier av kött och/eller djur enligt följande:
a)
En avgift för kött och slaktbiprodukter avsedda som livsmedel från djur slaktade i Frankrike, vilken fastställts till 0,084 franska franc (5)/kg slaktkropp och som betalas av den fysiska eller juridiska person som äger eller är medägare till djuret vid slakttidpunkten.
b)
En avgift för kött som förs in eller importeras för konsumtion i Frankrike, vilken fastställts till 0,042 franska franc/kg och som betalas av den fysiska eller juridiska person som är första ägare eller medägare till djuret på det nationella territoriet.
c)
En avgift för levande nötkreatur, andra oxdjur och får som sänds till ett annat EU-land eller exporteras, vilken fastställts till 7 franska franc/djur och som betalas av den fysiska eller juridiska person som var djurets sista ägare eller medägare på det nationella territoriet.
(18)
Det branschövergripande avtalet av den 25 juli 1995 ersattes av ett annat branschövergripande avtal den 12 juni 2001, vilket utvidgades genom ett beslut av den 19 september 2001 (6). Enligt artikel 1 i det beslutet ska avtalet utvidgas för en period på tre år efter dagen för offentliggörandet av beslutet, det vill säga fram till den 30 september 2004.
(19)
Det branschövergripande avtalet av den 12 juni 2001 innebar en fortsättning av det gamla systemet i fråga om vilka kategorier av kött och/eller djur som omfattades, men avgifterna höjdes: 0,1574 franska franc (0,024 euro) för kött och slaktbiprodukter av djur slaktade i Frankrike avsedda som livsmedel, 0,0656 franska franc (0,010 euro) för kött som förs in eller importeras för konsumtion i Frankrike, 11,15 franska franc (1,7 euro) för levande nötkreatur, andra oxdjur och får som sänds till ett annat EU-land eller exporteras.
(20)
Genom avtalet av den 12 juni 2001 infördes också en möjlighet att delvis betala tillbaka avgiften för kött som sänds till ett annat EU-land eller exporteras till tredjeland. Återbetalningen uppgick till 0,0656 franska franc/kg (0,010 euro).
(21)
I utvidgningarna 1995 och 2001 uteslöts bestämmelsen om avgift på kött som förs in eller importeras för konsumtion i Frankrike. Dessa produkter påverkas alltså inte av den obligatoriska köttavgiften.
2.3 FNE-AVGIFTEN
(22)
Genom ett branschövergripande avtal av den 15 juni 1994, som utvidgades genom ett beslut av den 18 december 1995 (7), och genom ett beslut av den 19 september 2001 (8) införde Interbev en avgift till förmån för en fond för uppfödning, Fonds national de l’élevage. Enligt det senare beslutet ska avtalet utvidgas för en period på tre år efter dagen för offentliggörandet av beslutet, dvs. till den 30 september 2004.
(23)
Denna branschfond förvaltas av den nationella uppfödningsorganisationen (Confédération Nationale de l’Élevage, CNE) och inrättades för att tillgodose två huvudsakliga mål: dels att stimulera omstrukturering av organisationen och främja dess anpassning till uppfödarnas framtida behov av att klara av produktionen under en utveckling som kännetecknas av att uppfödarna blir allt färre och konfronteras med kraven i gemenskapspolitiken, dels att bidra till att vidmakthålla de kollektiva resurserna för tillämpad forskning och åstadkomma genetiska framsteg som i framtiden kommer att utgöra nyckelfaktorer för konkurrenskraften inom uppfödningen.
(24)
En avgift för att finansiera denna fond tas ut av fysiska eller juridiska personer som äger eller är medägare till nötkreatur och andra oxdjur och får som slaktas i Frankrike. Enligt de senaste uppgifterna från de franska myndigheterna är denna avgift 0,02 franska franc/kg (0,003 euro) netto slaktat kött (eller 7 franska franc/djur för vuxna nötkreatur, 2,40 franska franc/djur för kalvar och 0,36 franska franc/djur för får - 1,05, 0,36 respektive 0,054 euro).
(25)
Enligt de franska myndigheterna har inkomsterna från denna avgift använts för genetisk förbättring, genetiskt informationssystem, bioteknik och ekonomiska undersökningar.
2.4 VERKSAMHET SOM FINANSIERAS AV AVGIFTERNA
(26)
De av Interbevs resurser som kommer från köttavgifterna används inom tre verksamhetsområden:
a)
Kommunikation och säljfrämjande åtgärder för sektorn.
b)
Tekniskt stöd.
c)
Forskning och försök.
(27)
När det gäller information och säljfrämjande åtgärder handlar det om att finansiera kampanjer på olika teman i anslutning till kvalitetsprodukter av kött, särskilt mer allmänna kampanjer i tv och radio för nötkött och om PR-insatser. Säljfrämjande åtgärder på yttre marknader finansieras också, särskilt deltagande i branschmässor och reklam.
(28)
Tekniskt stöd hör närmast samman med certifiering och kvalitetsbedömning inom uppfödningen, särskilt för att avskaffa de begränsningar som drabbar aktörer som är verksamma inom dessa områden. Interbev utarbetar också kollektiva specifikationer för produktionskedjan och deltar i arbetet med att sprida och införa en stadga för bästa metoder i uppfödningen samt normer för bästa metoder vid arbete med kött. Vidare deltar Interbev i arbetet med att klargöra transaktioner i hela produktionskedjan.
(29)
Verksamheten med forskning och försök är den som är mest anpassad till produktionskedjans behov och är inriktad bl.a. på livsmedelssäkerhet, kvalitetsstyrning och djurskydd.
(30)
Interbevs resurser från FNE-avgifterna används för följande verksamheter:
a)
Kollektiva insatser för genetisk förbättring.
b)
Datoriserat system för att hantera uppfödningsinformation.
c)
Tillämpad forskning.
d)
Ekonomiska undersökningar.
e)
Diverse åtgärder.
3. ÅTGÄRDENS VARAKTIGHET
(31)
Detta beslut gäller perioden 1996-2004, då det senaste branschövergripande avtal som omfattas av detta förfarande löpte ut.
4. MOTTAGARE
(32)
Mottagarna för den berörda stödåtgärden är uppfödare av nötkreatur, andra oxdjur och får.
(33)
De viktigaste finansiella mottagarna av stödåtgärden är producenter, bearbetningsföretag och distributörer av jordbruksprodukter. Vissa av dessa verksamheter kan utföras för dessa mottagares räkning av privata företag.
(34)
Detta beslut påverkar inte kommissionens ståndpunkt i fråga om huruvida förfarandet för att välja de tjänsteleverantörer som får i uppdrag att genomföra Interbevs åtgärder är förenligt med bestämmelserna om offentlig upphandling.
5. SKÄL TILL ATT FÖRFARANDET INLETTS (9)
(35)
För det första konstaterar kommissionen att den franska regeringen har gjort avgifterna obligatoriska genom att utvidga branschövergripande avtal. Detta gjordes genom ett beslut som publicerades i Republiken Frankrikes officiella tidning, dvs. det krävdes en offentlig rättsakt för att man skulle kunna ta ut dessa avgifter. Därför ansåg kommissionen när granskningsförfarandet inleddes att det rörde sig om skatteliknande avgifter, dvs. offentliga medel och att detta stöd var olagligt eftersom det inte hade anmälts.
(36)
Enligt punkt 194 i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbruk och skogsbruk 2007-2013 (10) (nedan kallade riktlinjerna för jordbruket) ska allt olagligt stöd bedömas enligt de regler och riktlinjer som gällde när stödet beviljades. Riktlinjerna för jordbruket började tillämpas den 1 januari 2007. De föregående riktlinjerna, gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbrukssektorn (2000-2006) (11) började tillämpas den 1 januari 2000. Stöd som har beviljats efter den dagen ska alltså bedömas mot bakgrund av 2000 års riktlinjer. Allt stöd som har beviljats före den dagen ska däremot bedömas mot bakgrund av de bestämmelser och den praxis som gällde före den 1 januari 2000. De berörda stöden har beviljats sedan 1996.
(37)
Eftersom det är fråga om statligt stöd som finansieras genom en skatteliknande avgift, måste de verksamheter som finansieras med detta stöd samt finansieringen av stödet i sig granskas av kommissionen.
5.1 STÖDET
5.1.1 Säljfrämjande åtgärder
(38)
Kommissionen påpekade att förenligheten i de stöd som beviljades före den 1 januari 2002 måste granskas mot bakgrund av ramverket för nationellt stöd till reklam för jordbruksprodukter och vissa produkter som inte omfattas av bilaga II till EEG-fördraget (12) och att förenligheten i de stöd som beviljats efter den dagen måste granskas mot bakgrund av de riktlinjer för gemenskapen som var tillämpliga på statligt stöd till reklam för de produkter som omfattas av bilaga I till EG-fördraget och för vissa produkter som inte omfattas av bilaga I (13). Dessa båda texter delar i grunden samma principer och det föreskrivs bland annat negativa och positiva kriterier som måste uppfyllas. När det gäller taken för stöden måste kostnaderna för dessa åtgärder finansieras till minst 50 % av sektorn. I detta fall finansierades åtgärderna helt och hållet genom skatteliknande avgifter och branschens insatser uppfyller alltså per definition detta krav. När granskningsförfarandet inleddes ansåg kommissionen därför att de tillämpliga villkoren var uppfyllda.
5.1.2 Åtgärder för tekniskt stöd
(39)
Kommissionen påpekade att förenligheten i stöd som beviljats före den 1 januari 2000 måste granskas mot bakgrund av kommissionens praxis som baseras på förslaget till lämpliga åtgärder i fråga om stöd som beviljats av medlemsstaterna inom sektorn för boskapsuppfödning och boskapsuppfödningsprodukter (14) och att förenligheten i stöd som beviljats efter den dagen måste bedömas mot bakgrund av riktlinjerna för jordbruket. Kommissionens praxis före 2000 och riktlinjerna för jordbruket omfattar i huvudsak samma principer. De stöd som har beviljats för upp till 100 % av de stödberättigande kostnaderna är alltså godkända för den här typen av stöd. Dessutom måste stöden vara tillgängliga för samtliga aktörer som kan vara berörda. När granskningsförfarandet inleddes ansåg kommissionen därför att de tillämpliga villkoren var uppfyllda.
5.1.3 Forskning och försök
(40)
Kommissionen påpekade att det här stödets förenlighet måste bedömas mot bakgrund av gemenskapsramarna för statligt stöd till forskning och utveckling (15) och kommissionens meddelande om ändring av dessa ramar (16). Således kan en stödnivå på upp till 100 % vara förenlig med den gemensamma marknaden, om följande fyra villkor är uppfyllda: stödet är av allmänt intresse för sektorn, informationen offentliggörs i lämpliga tidningar, resultaten av arbetet görs tillgängliga på lika villkor både vad gäller kostnad och tid och stödet uppfyller de internationella handelsvillkor som EU har förbundit sig att uppfylla. När granskningsförfarandet inleddes ansåg kommissionen därför att de tillämpliga villkoren var uppfyllda.
5.1.4 Åtgärder som finansierats genom FNE-avgiften
(41)
Kommissionen undrar vilken den exakta karaktären är hos verksamhet som finansieras genom FNE-avgiften, vars mål är att ge impulser till omstrukturering av organisationerna och främja deras anpassning till uppfödarnas framtida behov samt att bidra till att vidmakthålla de kollektiva resurserna för tillämpad forskning och åstadkomma genetiska framsteg. Inkomsterna från denna avgift används enligt de franska myndigheterna för genetiska förbättringar, det genetiska informationssystemet, bioteknik och ekonomiska utredningar. Dessa uppgifter räcker inte för att kommissionen ska kunna avgöra om dessa verksamheter är förenliga med de gemenskapsbestämmelser som eventuellt ska tillämpas. Kommissionen kunde alltså inte när granskningsförfarandet inleddes dra slutsatsen att den verksamhet som finansieras genom FNE-avgiften är förenlig med EG-fördraget (17).
5.2 FINANSIERINGEN AV STÖDET
5.2.1 Köttavgiften
(42)
Sedan den 1 januari 1996 belastar avgiften bl.a. levande nötkreatur, andra oxdjur och får som sänds till andra medlemsstater samt nöt- och fårköttsprodukter som sänds till andra medlemsstater, även om en partiell återbetalning av avgiften infördes 2001. Enligt en dom i Europeiska unionens domstol (nedan kallad domstolen) (18) ska en skatt anses utgöra en överträdelse av förbudet mot diskriminering enligt artikel 110 i EUF-fördraget om de fördelar som inkomsterna av den ger i första hand gynnar de nationella produkter som bearbetas och saluförs på den nationella marknaden med hjälp av partiell ersättning för avgifter som belastar dessa och är till nackdel för nationella produkter som exporteras.
(43)
Under granskningsförfarandet ansåg kommissionen att inkomsterna av den skatt som erhålls genom avgifter som tas ut på produkter och levande djur som sänds till andra medlemsstater för att finansiera säljfrämjande åtgärder, tekniskt stöd samt forskning och försök som företas av Interbev skulle kunna vara en stödfinansieringsmetod som inte är förenlig med den inre marknaden med hänsyn till fördraget, särskilt artikel 107, och följaktligen att statligt stöd som finansieras på detta sätt kan vara oförenligt med fördraget i samma avseende. Skatten skulle kunna missgynna produktion av djur avsedda för export till andra medlemsstater, dels för att inkomsterna, genom det sätt de fördelas på, till sin natur är ägnade att gynna nationell produktion som saluförs i Frankrike till nackdel för den nationella produktion som exporteras, dels för att det i skattesatsen inte tas hänsyn till olikheten i nytta för nationella produkter beroende på om de saluförs i Frankrike eller utanför Frankrike.
5.2.2 FNE-avgiften
(44)
På grundval av de uppgifter som fanns tillgängliga när granskningsförfarandet inleddes fann kommissionen under granskningsförfarandet inte anledning att tro att denna avgift belastar eller har belastat produkter som importeras från eller avsänds till andra medlemsstater.
6. DE OBLIGATORISKA FRIVILLIGA AVGIFTERNAS FÖRENLIGHET MED SYSTEMET FÖR DEN GEMENSAMMA ORGANISATIONEN AV MARKNADERNA
(45)
När det gäller frågan om de obligatoriska frivilliga avgifternas förenlighet med systemet för den gemensamma organisationen av marknaderna ansåg kommissionen i samband med domen av den 22 maj 2003 i Freskot-målet (19) att de obligatoriska frivilliga avgifterna i detta fall varken direkt eller indirekt påverkade priset på de berörda slutprodukterna eftersom avgifterna inte påverkade produkternas pris, då dessa avgjordes på den fria marknaden. Den pålaga som belastar charkuteriprodukterna och de uppfödda djuren neutraliseras alltså av den fördel som de finansierade verksamheterna ger. Följaktligen kan man anse att avgifternas inverkan på priset är mycket begränsad eller obefintlig.
III. SYNPUNKTER FRÅN FRANKRIKE
(46)
Genom skrivelser av den 8 och den 10 oktober 2003 lämnade de franska myndigheterna sina synpunkter på kommissionens beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 108.2 i EUF-fördraget i fråga om den berörda stödåtgärden.
(47)
Genom skrivelser av den 13 september och den 29 november 2005 överlämnade de franska myndigheterna ytterligare synpunkter som svar på kommissionens begäran om kompletterande upplysningar.
(48)
Efter en begäran om ytterligare upplysningar från kommissionen den 25 februari 2011 och ett möte den 29 mars 2011 överlämnade de franska myndigheterna ytterligare synpunkter genom en skrivelse av den 24 maj 2011.
(49)
De franska myndigheterna konstaterar att kommissionen anser att medlen från dessa branschövergripande avgifter kan likställas med skatteliknande avgifter eftersom de har gjorts obligatoriska och att detta kan snedvrida konkurrensen på den inre marknaden. De franska myndigheterna konstaterar också att dessa åtgärder borde ha anmälts. Därefter har de framfört följande:
1. OMFATTNINGEN AV KOMMISSIONENS GRANSKNING ENLIGT DE FRANSKA MYNDIGHETERNA
(50)
När det gäller de avgifter som har tagits ut för uppfödningsfondens respektive Interbevs räkning enligt de branschövergripande avtalen av den 15 juni 1994 respektive den 18 december 1995 anser de franska myndigheterna att kommissionen inledde sin granskning genom skrivelserna av den 16 januari 1995 (stöd NN 34/95) och av den 18 mars 1996 och avslutade granskningen genom skrivelsen (SG (96) D/6396) av den 15 juli 1996 där det konstaterade att ”åtgärderna i fråga omfattas i sin helhet av tillämpningsområdet för förordning (EEG) nr 2328/91 och måste granskas mot bakgrund av den förordningen. Genom artikel 35.2 i den förordningen utesluts tillämpningen av artiklarna 92 och 93 i fördraget.”
(51)
Som svar till kommissionen, som hävdade att den vid den tidpunkten inte uttalade sig om Interbevs övriga verksamheter (eftersom ärende nr NN 34/95 endast gällde investeringar i omstrukturering av uppfödning av mjölkkor), påpekade de franska myndigheterna att de i sitt svar på en skrivelse från kommissionen av den 18 mars 1996 hade anfört att ”den nationella uppfödningsfonden är avsedd […] att förbättra urvalet i aveln och att stödja forskningen, särskilt den genetiska […]” (skrivelse av den 13 september 2005).
(52)
De franska myndigheterna anser därför att kommissionen var fullständigt informerad om förekomsten av kommunikationsinsatser, säljfrämjande åtgärder, forskning och försök som finansierades av Interbev och hade kunnat begära ytterligare upplysningar av de franska myndigheterna i samband med det ärendet. Eftersom kommissionen inte vidtog några ytterligare åtgärder efter det drog de franska myndigheterna slutsatsen att kommissionen ansåg att dessa upplysningar var tillfredsställande.
(53)
Kommissionen framförde att en begäran om kompletterande uppgifter hade skickats (den 30 maj 1996) efter den ovannämnda skrivelsen, men de franska myndigheterna hävdade dels att de aldrig hade tagit emot någon begäran om kompletterande uppgifter, dels att det faktum att kommissionen inte hade vidtagit några åtgärder mellan den 30 maj 1996 och den 2 oktober 2001 innebar ett underförstått godkännande av att de berörda åtgärderna var förenliga med bestämmelserna.
(54)
Dessutom påpekade de franska myndigheterna att kommissionen hade informerats om Interbevs kommunikationsinsatser i samband med ärende C 18/95 i fråga om åtgärder till stöd för produktionskedjan för får.
(55)
Eftersom kommissionen inte hade tagit upp dessa avtal för granskning sedan dess, ansåg de franska myndigheterna att de med fog kunde anta att kommissionen inte motsatte sig tillämpningen av dem.
(56)
Därför anser de franska myndigheterna att det här förfarandet endast ska gälla det branschövergripande avtalet av den 12 juni 2001.
(57)
I sin skrivelse av den 24 maj 2011 och vid mötet den 29 mars 2011 överlämnade de franska myndigheterna slutligen uppgifter för hela den berörda perioden till kommissionen.
2. DE FRANSKA MYNDIGHETERNAS MOTIVERING TILL ATT STÖDET INTE ANMÄLTS
(58)
När det gäller de åtgärder som vidtagits med hjälp av medel från de avgifter som har tagits ut i enlighet med de nya branschövergripande avtalen av den 12 juni 2001 för Interbevs och FNE:s räkning, hade de franska myndigheterna inte ansett att det var nödvändigt att anmäla dem, eftersom de uteslutande finansierades med privata medel från den berörda produktionskedjan.
3. INTERBEVS VERKSAMHET
(59)
När det gäller Interbevs verksamhet konstaterar de franska myndigheterna att kommissionen, efter analysen av de uppgifter som de franska myndigheterna lämnade genom skrivelsen av den 9 november 2001, bedömde att verksamheten var förenlig med gemenskapens riktlinjer för stöd till jordbrukssektorn (2000-2006) och med gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till reklam för jordbruksprodukter och vissa produkter som inte omfattas av bilaga I. Myndigheterna bekräftar att Interbev under den period som detta beslut omfattar finansierade säljfrämjande åtgärder, tekniskt stöd, forskning och försök på samma villkor som de åtgärder som tidigare beskrivits i skrivelsen av den 9 november 2001.
4. FORSKNING OCH TEKNISKT STÖD SOM UTFÖRTS VIA FNE
(60)
När det gäller FNE lämnade de franska myndigheterna genom en skrivelse nedanstående förklaringar som svar på beslutet om att inleda förfarandet (den 8 och den 10 oktober 2003).
(61)
De åtgärder som har vidtagits med hjälp av resurser från FNE gäller tekniskt stöd och tillämpad forskning. De franska myndigheterna har bekräftat att dessa utformades i enlighet med punkterna 14 och 17 i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbrukssektorn (2000-2006).
(62)
Först och främst preciseras det att de medel som har samlats in av FNE har använts till följande åtgärder:
a)
Kollektiva insatser för genetisk förbättring.
b)
Datoriserade system för förvaltning och hantering av uppfödningsinformation.
c)
Tillämpad forskning.
d)
Ekonomiska undersökningar.
e)
Diverse åtgärder.
4.1 GENETISK FÖRBÄTTRING
(63)
När det gäller genetisk förbättring är FNE:s deltagande strikt begränsat till vissa kollektiva insatser som görs inom ramen för den nationella planen för genetisk förbättring och som har utformats av den nationella kommissionen för genetisk förbättring (Commission Nationale d’Amélioration Génétique, CNAG), med företrädare för staten, branschen, forskningen och utbildningen.
(64)
Den finansiering som har beviljats av FNE har främst gått till verksamhet inom den genetiska avdelningen hos uppfödningsinstitutet, vars huvudsakliga uppgift är att stödja organisationer på fältet som bidrar till den genetiska utvecklingen av idisslare; att utarbeta, underhålla och utveckla kravspecifikationer för förfaranden ute på fältet; att kontrollera förfarandena för att ta vara på och registrera nödvändiga uppgifter för den genetiska utvärderingen av avelsdjur i kollektiva databaser; att anpassa indexeringsförfaranden i partnerskap med INRA samt att införa förfaranden för utbyte av uppgifter internationellt och sprida officiella index i Frankrike.
4.2 UPPRUSTNING OCH UTVECKLING AV INFORMATIONSSYSTEM FÖR UPPFÖDNING
(65)
Med anledning av sin insats för att rusta upp och utveckla informationssystemen för uppfödning deltar FNE i upprustningen av det genetiska informationssystemet (SIG). Denna upprustning inleddes 1995 för att modernisera och effektivisera ett kollektivt informationssystem som funnits sedan 20 år för att skapa en effektivare förvaltning av genetiska uppgifter och samtidigt göra det möjligt att integrera nya funktioner som krävs för indexeringen och för att minska kostnaderna.
(66)
Dessutom deltog FNE i en ekonomisk, teknisk och rättslig genomförbarhetsstudie av ett projekt i fråga om ett branschinformationssystem för uppfödning (SPIE) för att se till att officiella identifieringsuppgifter och andra uppgifter skulle kunna utnyttjas professionellt och branschövergripande.
4.3 INSATSER PÅ OMRÅDET FÖR TILLÄMPAD FORSKNING
(67)
Flera program för tillämpad forskning har fått stöd från FNE som har till uppgift att delta i studier inom områden som är av allmänt intresse för produktionskedjan för uppfödning, som stöd till programmet för tillämpad forskning och överföring av reproduktionsbioteknik (embryoöverföring, könsbestämning, in vitro-fertilisering, kloning). Studierna handlar om ny teknik i fråga om embryologi, vilket är särskilt intressant för framtida användning av molekylära markörer och avelsurval med hjälp av markörer. Programmet har lett till kraftigt förbättrade resultat i traditionell embryoöverföring, uppdatering och optimering av den franska metoden för könsbestämning av embryon, uppdatering av metoden för punktering av äggceller med hjälp av ekografi, samt förbättring av tekniken för in vitro-fertilisering.
(68)
FNE har också deltagit i ett pilotforskningsprojekt för homologisk rekombination. Detta projekt, som drivs av INRA, har handlat om hur man med en metod som bygger på transgenetik, där man genom att föra in en transgen på en viss plats i DNA, kan göra en kontrollerad ändring av djurens genom. Detta kommer att öppna vägen för att ersätta en gen med en annan utan att man behöver använda genetiskt modifierade organismer.
(69)
För övrigt har FNE deltagit i ett Idea-program för elektronisk identifiering av nötkreatur och får. Dessutom har FNE bidragit till finansieringen av nationella projekt inom ramen för gemenskapsprogrammet Idea för att förbättra tillförlitligheten i djuridentifieringen med hjälp av ny elektronisk teknik.
4.4 EKONOMISKA UNDERSÖKNINGAR
(70)
FNE har bidragit till finansieringen av ekonomiska undersökningar som har varit nödvändiga för uppfödningsorganisationerna för att bl.a. lösa problem i samband med de olika reformerna av den gemensamma jordbrukspolitiken, EU:s utvidgning, de senaste årens kriser och den globala utvecklingen.
(71)
Samtliga dessa undersökningar har genomförts under ledning av en grupp vid namn Groupe Économique du Bétail (GEB) för Institut de l’Élevage som garanterar samstämmighet mellan de olika undersökningar som efterfrågas av branschen och att de kompletterar tidigare gjorda undersökningar.
(72)
De undersökningar som har genomförts har handlat om övervakning av konjunkturen för produktionskedjorna för mjölk och kött i Frankrike och Europa, månatliga ekonomiska sammanställningar med djupgående analyser av de ekonomiska aspekterna på djurproduktion i Frankrike, Europa och globalt, särskilda studier som prisövervakning, övervakning av produktionskostnader, förhandlingar inom gemenskapen och inom Världshandelsorganisationen (WTO).
(73)
Den ekonomiska övervakning som utförs inom ramen för GEB innefattar konkret kännedom om hur företagen fungerar, är välkänd av uppfödningsnätverken och skapar synergieffekter effekter mellan en makro- och en mikroekonomisk metod.
4.5 DIVERSE ÅTGÄRDER
(74)
FNE uppmanas dessutom att göra punktinsatser med stöd till nya federativa projekt för att underlätta uppfödningens anpassning till den socioekonomiska utvecklingen, t.ex. införandet av stadgan för god uppfödningspraxis, som är den största kollektiva åtgärden i sitt slag i Europa, och lanseringen av kommunikationsprojektet om uppfödaryrket efter den andra BSE-krisen, för att återställa förtroendet mellan uppfödare och allmänhet.
4.6 GEMENSKAPSRAM
(75)
De franska myndigheterna har betonat att samtliga finansierade åtgärder har varit av allmänt intresse för alla nötkreaturs- och fåruppfödare. Det har aldrig varit fråga om åtgärder som endast kommit enskilda aktörer eller särskilda grupper av aktörer till godo.
(76)
FNE:s ekonomiska bidrag är för det allra mesta mindre än 50 % av kostnaderna för dessa studier och forskningsarbeten. De kan vara högre än 50 % inom vissa enstaka projekt, men stödnivån överskrider aldrig 100 %.
4.6.1 Tekniskt stöd
(77)
Vid finansiering av ekonomiska studier garanteras respekt dels för gränsen på 100 000 euro per uppfödare och treårsperiod, dels för bestämmelsen om tillgång till resultaten för samtliga uppfödare.
4.6.2 Tillämpad forskning
(78)
De franska myndigheterna har bekräftat att resultaten av alla ekonomiska undersökningar och de slutsatser som sammanställs vid utgången av alla forskningsprogram ges stor spridning. Resultaten från samtliga studier som finansieras av fonden publiceras och sprids systematiskt så att uppfödare och deras organisationer ute på fältet ska kunna dra fördel av dem och få tillgång till dem utan diskriminering.
(79)
Två stora spridningskanaler används: Uppfödarnas branschorganisationer och uppfödningsinstitutet, via tekniska och ekonomiska publikationer som har stor spridning bland uppfödare och tekniker.
(80)
Eftersom dessa studier är av allmänt intresse sker ingen kommersiell exploatering av resultaten. De verkliga mottagarna för dessa åtgärder är samtliga nötkreaturs- och fåruppfödare, som får ta del av de teoretiska och praktiska resultaten av dem.
(81)
De finansierade studierna leder inte till någon direkt utbetalning till producenter eller bearbetningsföretag.
5. AVGIFTER FÖR IMPORTERADE DJUR OCH IMPORTERAT KÖTT
5.1 INTERBEV-AVGIFTER
(82)
När det gäller beskattningen av kött som förs in i Frankrike och som har sitt ursprung hos uppfödare i andra medlemsstater eller i tredjeländer, har kommissionen med hjälp av de uppgifter som de franska myndigheterna har överlämnat vid olika tillfällen kunnat konstatera att avgifter på importerat kött alltid har varit uteslutna från tillämpningsområdet för besluten om utvidgning av de branschövergripande avtalen 1995 och 2001.
5.2 FNE-AVGIFTER
(83)
Slutligen har kommissionen tagit upp det faktum att den avgift som tagits ut för FNE:s räkning riskerade att tillämpas på djur som har fötts upp utanför det nationella territoriet, men som har förts in i Frankrike för att slaktas där.
(84)
I sin skrivelse av den 6 oktober 2003 erkände de franska myndigheterna att denna invändning kunde vara berättigad mot bakgrund av principerna i gemenskapslagstiftningen. De åtog sig därför att ändra texten till avtalet för att utesluta alla avgifter för djur som fötts upp utanför det nationella territoriet, men som förts in i Frankrike för att slaktas där. De franska myndigheterna föreslog att de skulle översända den nya texten till kommissionen så snart det nya avtalet var formaliserat och undertecknat.
(85)
De tillade dock att importen av levande djur i praktiken var marginell och att det inte fanns någon risk för snedvridning av konkurrensen. Enligt tullmyndigheten hade 24 933”stora nötkreatur för slakt” importerats 2001 och 22 250 djur hade importerats 2002. Den nationella slakten uppgick till i storleksordningen 4 miljoner djur, varför den levande importen endast motsvarade 0,58 % av det totala antalet slaktade djur. Dessutom gällde mer än 70 % av denna import djur av hög slaktkvalitet som betingade ett högt pris och var avsedda för en viss konsumtionsnisch i norra Frankrike. Med hänsyn till det genomsnittliga importpriset för dessa djur (enligt tullmyndigheten 1,50 euro/kg levande djur, dvs. motsvarande 2,5 euro/kg netto) motsvarade den uttagna FNE-avgiften för dessa djur omkring en tusendel av djurets värde.
(86)
De uttagna obligatoriska frivilliga avgifterna hade enligt de franska myndigheterna dels minimerats genom det först var vanligt förekommande och sedan sattes i system att inga avgifter betalades för importerade djur, dels hade beloppet för den berörda frivilliga obligatoriska avgiften i förhållande till djurens värde varit så litet att det inte kunde ha lett till någon snedvridning av konkurrensen. I sin skrivelse av den 24 maj 2011 överlämnade de franska myndigheterna utskrivna exempel på beräkningen av avgifterna och företagens deklarationer, vilka visade att det i vissa fall kunde ha gjorts en återbetalning trots att detta inte var obligatoriskt.
(87)
Genom en skrivelse av den 13 september 2005 och den 24 maj 2011 bekräftade de franska myndigheterna att FNE-avgiften från och med 2003 endast gällde djur uppfödda och slaktade i Frankrike (20).
6. AVGIFTER FÖR DJUR OCH KÖTT SOM SÄNDS TILL ANDRA MEDLEMSSTATER
6.1 INTERBEV-AVGIFTER
(88)
När det gäller avgifter för kött som sänds till andra medlemsstater tog kommissionen upp risken för diskriminering i ett avgiftssystem där man inte har tagit hänsyn till att vissa produkter som omfattas av avgiften kan sändas till områden utanför det nationella territoriet och ansåg att en sådan åtgärd riskerade att gynna nationella produkter som såldes i Frankrike.
(89)
Som beskrivs i skäl 16 och följande omfattades kött som sändes till andra medlemsstater av en frivillig obligatorisk avgift på 0,0126 euro/kg och från och med det branschövergripande avtalet av den 12 juni 2001 av en frivillig obligatorisk avgift på 0,024 euro/kg. Från och med det sistnämnda avtalet föreskrevs dessutom en återbetalning på 0,010 euro/kg.
(90)
När det gäller de obligatoriska frivilliga avgifterna för djur som sändes till andra medlemsstater lämnade de franska myndigheterna i sin skrivelse av den 24 maj 2011 förklaringar som skulle visa att dessa frivilliga obligatoriska avgifter stod i proportion till förmånerna av de åtgärder som finansierats genom dessa avgifter.
(91)
De franska myndigheterna förklarade att sändningarna av levande djur gällde beteskalvar. Som anges i skäl 17 och följande omfattades dessa djur av en frivillig obligatorisk avgift som beräknades per djur och inte per kilo kött.
(92)
De franska myndigheterna översände därför en beräkning för att göra det möjligt att jämföra avgiften per djur och per kilo. Enligt det branschövergripande avtalet av den 25 juli 1995 var den frivilliga obligatoriska avgiften 0,084 franska franc/kg slaktkropp och den frivilliga obligatoriska avgiften per levande djur för avsändning var 7 franska franc per slaktfärdigt nötkreatur (artikel 4). En beteskalv väger cirka 250-280 kg i levande vikt, vilket ger en genomsnittlig köttvikt (en kvot på 65 %) på 163 kg. Avgiften på 7 franska franc per djur motsvarade alltså en avgift på 0,042 franska franc/kg, vilket motsvarar hälften av avgiften på kött.
(93)
I det branschövergripande avtalet av den 12 juni 2001 ändrades denna bestämmelse, men samma förhållande behölls. Beloppen (i euro) var följande: En frivillig obligatorisk avgift vid slakt på 0,024 euro/kg slaktkropp (artikel 2) och en frivillig obligatorisk avgift vid sändning av levande djur på 1,7 euro/per nötkreatur (artikel 4). Avgiften på 1,7 euro per nötkreatur motsvarade alltså en avgift på 0,0104 euro/kg, vilket motsvarar hälften av avgiften på kött.
(94)
De franska myndigheterna uppskattar att de sammanlagda inkomsterna (38 136 670 euro) från den obligatoriska frivilliga avgift som har tagits ut av produkter som har sänts till andra medlemsstater (levande djur och kött) motsvarar 15 % av de sammanlagda inkomsterna från samtliga obligatoriska frivilliga avgifter som har tagits ut av Interbev mellan 1995 och 2004 (dvs. 252 855 282 euro). Sett sammantaget över åren 1995-2004 uppskattar de franska myndigheterna att dessa inkomster har stått väl i proportion till de åtgärder som de produkter som har sänts till andra medlemsstater har dragit fördel av.
(95)
För övrigt anger de franska myndigheterna att de djur och det kött som har sänts från Frankrike har dragit fördel dels av de insatser som har gjorts utanför det nationella territoriet, vilket motsvarar 21 490 848 euro, dels av de insatser som har gynnat samtliga djur och produkter oavsett destination. De franska myndigheterna anser att det sammanlagda beloppet för de insatser som har gynnat samtliga djur och produkter uppgår till 91 231 075 euro, varav det är rimligt att anta att endast 28 280 000 euro har finansierat insatser som har gjorts utanför det nationella territoriet.
(96)
De insatser som särskilt gällde exporterade djur och produkter handlade främst om säljfrämjande åtgärder (t.ex. internationella mässor, branschinformation och pr-verksamhet, gröna veckan i Berlin, styckningsutbildning i utlandet). De insatser som omfattade samtliga djur och produkter oavsett var de såldes, i och utanför Frankrike, handlade främst om reklamkampanjer som t.ex. ”europeiskt kvalitetsnötkött”, slaktbiprodukter, köttrasdjur och ett visst antal forskningsinsatser i fråga om livsmedelssäkerhet, djurskydd, kvalitetssäkring, produktegenskaper, åtgärder för certifiering eller spårbarhet för nötkött, vars resultat har fått bred spridning såväl inom som utanför Frankrike.
(97)
Sammantaget anser de franska myndigheterna att de produkter som sänts utanför Frankrike har främjats av branschövergripande insatser till ett värde av 49 770 000 euro. Detta belopp ska jämföras med de obligatoriska frivilliga avgifter som de har betalat, dvs. 38 136 670 euro. Den del av de obligatoriska frivilliga avgifter som har betalats för den exporterade franska produktionen under perioden 1995-2004 var balanserad i förhållande till de fördelar som de har fått av de insatser som finansierats av Interbev.
6.2 FNE-AVGIFTER
(98)
I sin skrivelse av den 13 september 2005 bekräftade de franska myndigheterna att de sända produkterna inte i sig omfattades av någon avgift för FNE:s räkning.
IV. BEDÖMNING AV STÖDET
(99)
Artiklarna 107 och 108 i EUF-fördraget är tillämpliga på samtliga jordbruksprodukter i bilaga I till det fördraget som omfattas av en gemensam organisation av marknaden (alla jordbruksprodukter utom hästkött, honung, kaffe, alkohol av jordbruksursprung, vinäger som framställs av alkohol samt kork) i enlighet med olika förordningar som reglerar de respektive gemensamma organisationen av marknaden.
1. FÖREKOMST AV STÖD I DEN MENING SOM AVSES I ARTIKEL 107.1 I EUF-FÖRDRAGET
(100)
I artikel 107.1 i EUF-fördraget föreskrivs följande: ”Om inte annat föreskrivs i fördragen, är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.”
(101)
Vid tidpunkten för de omständigheter som behandlas här gjordes artiklarna 107-109 i EUF-fördraget tillämpliga inom nötköttssektorn genom artikel 40 i rådets förordning (EG) nr 1254/1999 (21) om den gemensamma organisationen av marknaden för dessa produkter. Innan den förordningen antogs gjordes artiklarna tillämpliga inom samma sektor genom artikel 24 i rådets förordning (EEG) nr 805/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött (22). Inom sektorn för får- och getkött gjordes de tillämpliga genom artikel 23 i rådets förordning (EG) nr 2529/2001 av den 19 december 2001 om den gemensamma organisationen av marknaden för får- och getkött (23). Innan den förordningen antogs gjordes de tillämpliga för samma sektor genom artikel 22 i rådets förordning (EG) no 2467/98 av den 3 november 1998 om den gemensamma organisationen av marknaden för får- och getkött (24) och före dess genom artikel 27 i rådets förordning (EEG) nr 3013/89 av den 25 september 1989 om den gemensamma organisationen av marknaden för får- och getkött (25).
(102)
I dag tillämpas artiklarna 107-109 i EUF-fördraget för de båda sektorer som nämns i skäl 32 och följande i detta beslut genom artikel 180 i rådets förordning (EG) nr 1234/2007 av den 22 oktober 2007 om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter (förordningen om en samlad marknadsordning) (26) (27).
1.1 FÖREKOMST AV EN SELEKTIV FÖRDEL
(103)
Enligt domstolen ska ingripanden som direkt eller indirekt kan gynna företag eller som måste betraktas som en ekonomisk fördel som mottagaren inte skulle ha fått under normala marknadsvillkor betraktas som stöd (28). I det aktuella fallet har det beviljade stödet gynnat vissa företag som bedriver verksamhet inom sektorn för nötkreaturs- eller fåruppfödning genom åtgärder som kan främja producenter eller sektorer inom de produktionskedjor som Interbev företräder.
(104)
Enligt domstolens rättspraxis ska dessutom ingripanden som i olika former minskar de kostnader som normalt belastar ett företags budget och som, utan att vara bidrag i ordets stränga bemärkelse, har samma egenskaper och får samma effekter betraktas som stöd (29).
(105)
När det gäller förekomsten av en fördel måste detta bedömas för de eventuella mottagarna för åtgärderna för att främja köttproduktionskedjan samt de branschövergripande avgifterna i fråga och hur de finansieras. I det aktuella fallet har det beviljade stödet gynnat vissa företag som bedriver verksamhet inom sektorn för nötkreaturs- eller fåruppfödning genom åtgärder som kan främja producenter inom produktionskedjan.
1.2 STÖD SOM HAR BEVILJATS AV STATEN ELLER MED STATLIGA MEDEL
(106)
För att en fördel ska klassificeras som statligt stöd i enlighet med domstolens rättspraxis måste den för det första beviljas direkt eller indirekt med statliga medel och för det andra kunna tillskrivas staten (30).
(107)
När det gäller egenskaperna hos de berörda avgifterna (obligatoriska frivilliga avgifter) anser kommissionen att detta är fråga om skatteliknande avgifter, dvs. offentliga medel. Kommissionen baserar sin bedömning på följande:
(108)
För det första måste det understrykas att skillnaden mellan privata och offentliga organ enligt domstolens fasta rättspraxis och särskilt enligt punkt 139 i Salvat-domen (31)”inte en avgörande omständighet för tillämpningen av fördragets regler på statligt stöd”. I Ladbroke-domen (32) bekräftas också mycket klart att artikel 107.1 i EUF-fördraget ”omfattar alla likvida medel som den offentliga sektorn faktiskt kan använda för att stödja företag och att det inte är relevant om dessa medel permanent ingår bland denna sektors tillgångar eller inte. Följaktligen är det så att även om beloppen […] inte permanent disponeras av staten är det förhållandet att de fortlöpande kontrolleras av staten och således kan disponeras av de behöriga myndigheterna tillräckligt för att de skall kunna anses utgöra statliga medel och anses falla inom tillämpningsområdet för artikel 107.1 i fördraget.”
(109)
Mot bakgrund av denna rättspraxis anser kommissionen för det första att det faktum att de obligatoriska frivilliga avgifterna i fråga bestod av bidrag från den privata sektorn och att de inte permanent kunde disponeras av staten inte är tillräckligt för att konstatera att de faller utanför tillämpningsområdet för artikel 107.1 i EUF-fördraget. Därför måste kommissionen också undersöka vilken grad av kontroll staten haft över intäkterna från dessa obligatoriska frivilliga avgifter och statens möjlighet att styra användningen av resurserna för att finansiera stödåtgärden.
(110)
I det här fallet konstaterar kommissionen att regeringens godkännande i form av erkännandet av Interbev är en nödvändig förutsättning för att inrätta de frivilliga obligatoriska avgifterna. Även om Interbev är en privaträttslig enhet bygger organisationens behörighet att ta ut frivilliga obligatoriska avgifter inom sin sektor på att staten godkänner dess funktion och mål (se skäl 14 i detta beslut).
(111)
Genom landsbygdslagen görs dessa avgifter dessutom obligatoriska för alla aktörer i den berörda branschen, eftersom de utvidgas genom ett interministeriellt beslut. För att denna typ av avgifter ska kunna tas ut krävs det följaktligen en rättsakt från de offentliga myndigheterna (33).
(112)
Därför konstaterar kommissionen att de granskade frivilliga obligatoriska avgifterna kan anses ligga under statlig kontroll och vara statliga medel.
(113)
Hur intäkterna från dessa frivilliga obligatoriska avgifter används avgörs dessutom av målen för och funktionen hos den branschövergripande sammanslutningen i enlighet med landsbygdslagen (se skälen 7-10). Staten kan alltså styra användningen av intäkterna från de frivilliga obligatoriska avgifterna för att finansiera de stödåtgärder som genomförs av Interbev. De fördelar som Interbev beviljar kan alltså tillskrivas staten.
(114)
Dessutom bör det påpekas att domstolen i mål C-345/02 Pearle (34) har identifierat vissa indicier för att det ska gå att avgöra huruvida skatteliknande avgifter ska betraktas som statliga medel som kan tillskrivas staten eller ej när de huvudsakligen tas ut av en branschövergripande sammanslutning till förmån för dess medlemmar.
(115)
Enligt den prövning som domstolen föreslog i det målet ska de obligatoriska avgifter som tas ut av en förmedlande organisation som företräder företagen inom vissa ekonomiska sektorer inte betraktas som statliga medel om samtliga följande villkor är uppfyllda:
a)
Åtgärden införs av den branschorganisation som företräder företagen och de anställda inom sektorn och används inte för att genomföra en statlig politik.
b)
Målen för åtgärden i fråga finansieras i sin helhet genom avgifter för företag inom sektorn.
c)
Finansieringsmetoder samt procentandelar/storlek på avgifterna fastställs inom den branschövergripande sammanslutningen av företrädare för arbetsgivare och anställda, utan statligt ingripande.
d)
Avgifterna får endast användas för att finansiera åtgärden, utan möjlighet för staten att ingripa.
(116)
Det är tydligt att den berörda åtgärden inte uppfyller samtliga villkor i Pearle-domen. För det första regleras Interbevs uppdrag och funktion genom nationell lagstiftning (se skälen 10 och 14) och finansieringen genom den frivilliga obligatoriska avgiften kräver ett statligt ingripande (se skäl 10). Enligt artikel 632-2-1 i landsbygdslagen ska branschövergripande sammanslutningar dessutom bidra till genomförandet av den nationella ekonomiska politiken och EU:s ekonomiska politik och kan prioriteras vid fördelningen av offentligt stöd. Interbev kan alltså betraktas som ett verktyg för att genomföra en politik med statligt stöd och genomför insatser som ligger i branschens allmänna intresse (se skälen 40 och 61). Dessutom kan den branschövergripande sammanslutningens budget även få tillskott genom ett direkt bidrag från staten, vilket också anges i Interbevs stadgar. När det slutligen gäller det allmänna intresset i fråga om den forskningsverksamhet som finansieras (se skäl 10) går det inte att säkert fastställa att stödmottagarna alltid är de som betalar skatten.
(117)
Mot bakgrund av detta konstaterar kommissionen att åtgärderna i fråga kan tillskrivas staten och finansieras med statliga medel.
1.3 PÅVERKAN PÅ HANDELN OCH SNEDVRIDNING AV KONKURRENSEN
(118)
För att omfattas av artikel 107.1 i EUF-fördraget måste stödet också påverka konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna. Detta kriterium förutsätter att stödmottagarna utövar ekonomisk verksamhet.
(119)
För att avgöra om detta stöd omfattas av artikel 107.1 i EUF-fördraget måste det slutligen avgöras om stödet riskerar att påverka handeln mellan medlemsstaterna och snedvrida konkurrensen.
(120)
Domstolen har konstaterat att när en fördel som beviljas av en medlemsstat förstärker en kategori företags ställning i förhållande till andra konkurrerande företag i handeln inom gemenskapen, måste de senare anses ha påverkats av denna fördel (35), vilket är tillräckligt för att visa att det sker en snedvridning av konkurrensen.
(121)
Förekomsten av handel mellan medlemsstaterna inom köttsektorn visas på ett tillfredsställande sätt av att det finns en gemensam organisation av marknaden för denna sektor (36). Som exempel kan nämnas att kommersiella gemenskapshandeln med köttprodukter i Frankrike motsvarade cirka 15 % av den sammanlagda handeln med dessa produkter inom EU (37).
(122)
De stöd som beviljas kan alltså påverka handeln mellan medlemsstaterna, eftersom de gynnar den nationella produktionen till nackdel för produktionen i övriga medlemsstater. Köttsektorn var i själva verket under den period som detta beslut avser ytterst öppen för konkurrens på gemenskapsnivå och därmed mycket känslig för alla åtgärder som främjade produktionen i någon medlemsstat.
1.4 SLUTSATSER OM STÖDETS EGENSKAPER I DEN MENING SOM AVSES I ARTIKEL 107.1 I EUF-FÖRDRAGET
(123)
Med beaktande av dessa överväganden anser kommissionen att de åtgärder som införts i det här fallet till förmån för mottagarna ger dem en fördel som andra aktörer inte kan komma i åtnjutande av och att de snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, och att de följaktligen riskerar att påverka handeln mellan medlemsstaterna.
(124)
Därför konstaterar kommissionen att åtgärden i fråga omfattas av artikel 107.1 i EUF-fördraget och är statligt stöd.
2. GRANSKNING AV STÖDETS FÖRENLIGHET MED DEN GEMENSAMMA MARKNADEN
2.1 DETTA BESLUTS RÄCKVIDD
(125)
De franska myndigheterna anser att detta beslut endast bör gälla det branschövergripande avtalet av den 12 juni 2001, som förklarats tidigare (se skäl 56).
(126)
Kommissionen hade i samband med stöd NN 34/95 inte tillgång till upplysningar om FNE-avgifterna eller om finansieringssystemet för stöd i samband med det ärendet (38). Dessutom gällde kommissionens ståndpunkt då endast investeringar till stöd för vissa uppfödare, särskilt för första anskaffning av djur. Inte heller intog kommissionen någon ståndpunkt i fråga om systemet med frivilliga obligatoriska avgifter eller det stöd till genetisk förbättring, genetiskt informationssystem, bioteknik, ekonomiska studier, säljfrämjande åtgärder, tekniskt stöd, forskning och försök som finansierats genom Interbev-avgifterna, eftersom dessa inte anmälts i den mening som avses i artikel 108.3 i EUF-fördraget.
(127)
Dessa åtgärder nämndes av Frankrike i deras skrivelse av den 29 april 1996 i samband med ärende NN 49/96, men endast i fråga om de verksamheter som avsåg FNE.
(128)
Som svar på den skrivelsen begärde kommissionen emellertid kompletterande uppgifter genom en skrivelse av den 30 maj 1996 (VI/021559) för att förstå egenskaperna hos och omfattningen av de finansieringsverktyg som underlättade den omstrukturering av uppfödningsorganen som identifieringen och urvalen av djuren innebar, liksom utvecklingsinsatserna. Kommissionen begärde också att en beskrivning skulle fyllas i. De franska myndigheterna svarade dock inte på denna skrivelse och kommissionen har aldrig uttalat sig om de berörda åtgärdernas förenlighet med den inre marknaden. Kommissionen inledde det förfarande som anges i artikel 108.2 i EUF-fördraget beträffande det berörda stödet genom en skrivelse av den 9 juli 2003 (39).
(129)
De branschövergripande avtalen av den 15 juni 1994 i fråga om uppfödningsfonden och av den 18 december 1995 i fråga om Interbev samt de statliga stöd som finansierats genom dessa avtal måste alltså fortfarande granskas med hänsyn till bestämmelserna om statligt stöd, i den mån de inte har godkänts av kommissionen.
(130)
Följaktligen gäller detta beslut även avtalen av den 15 juni 1994 för FNE och av den 18 december 1995 för Interbev. Vid analysen av dessa avtal uttalade sig kommissionen inte om de åtgärder som finansierats av de s.k. branschövergripande avgifterna.
(131)
Som anges i skäl 57 har de franska myndigheterna underförstått godtagit denna tolkning.
2.2 TILLÄMPNING AV ARTIKEL 107.3 I EUF-FÖRDRAGET
(132)
I artikel 107 i EUF-fördraget anges undantag till den generella principen om statliga stöds oförenlighet med EUF-fördraget, även om vissa av dem uppenbarligen inte är tillämpliga, särskilt dem som anges i punkt 2 i den artikeln. De har inte heller åberopats av de franska myndigheterna.
(133)
De undantag som föreskrivs i artikel 107.3 ska tolkas restriktivt vid granskning av stödprogram för vissa regioner eller sektorer, eller när allmänna stödprogram tillämpas i enskilda fall. De får endast beviljas om kommissionen kan fastställa att stödet är nödvändigt för att uppnå något av målen i fråga. Att enligt nämnda undantag medge stöd som inte förutsätter en sådan motprestation skulle innebära att handeln mellan medlemsstaterna påverkas och att konkurrensen snedvrids, vilket inte kan motiveras med hänsyn till gemenskapsintresset, och skulle följaktligen ge otillbörliga fördelar för aktörer i vissa medlemsstater.
(134)
Kommissionen anser att stöden i fråga inte är avsedda att främja den ekonomiska utvecklingen i en region där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning i enlighet med artikel 107.3 a. De är inte heller avsedda att främja genomförandet av ett viktigt projekt av gemensamt europeiskt intresse eller att avhjälpa en allvarlig störning i medlemsstatens ekonomi i enlighet med artikel 107.3 b. Stöden är inte heller avsedda att främja kultur eller bevara kulturarvet i enlighet med artikel 107.3 d.
(135)
I artikel 107.3 c föreskrivs dock att stöd för att underlätta utvecklingen av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner kan anses vara förenligt med den gemensamma marknaden, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. För att kunna omfattas av det undantag som avses i nämnda punkt måste stöden bidra till utvecklingen av sektorn i fråga.
2.3 TILLÄMPLIGA RIKTLINJER FÖR DE ICKE ANMÄLDA ÅTGÄRDERNA
(136)
Enligt punkt 194 i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbruk och skogsbruk och kommissionens tillkännagivande om vilka regler som är tillämpliga för att avgöra om ett statligt stöd är olagligt (40) ska allt stöd som är olagligt i den mening som avses i artikel 1 f i rådets förordning (EG) nr 659/1999 (41) bedömas i enlighet med de bestämmelser och riktlinjer som gällde när stödet beviljades (42).
(137)
De särskilda riktlinjerna för jordbruket tillämpas sedan den 1 januari 2000. Allt statligt stöd som beviljats efter detta datum ska därför bedömas mot bakgrund av riktlinjerna. Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbrukssektorn tillämpades mellan den 1 januari 2000 och den 31 december 2006. Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbruk och skogsbruk 2007-2013 tillämpas från och med den 1 januari 2007.
(138)
Allt stöd som har beviljats före den dagen ska däremot i förekommande fall bedömas mot bakgrund av de bestämmelser och den praxis som gällde före den 1 januari 2000.
2.4 DE FRIVILLIGA OBLIGATORISKA AVGIFTERNAS FÖRENLIGHET MED SYSTEMET FÖR DEN GEMENSAMMA ORGANISATIONEN AV MARKNADERNA
(139)
När det gäller frågan om de frivilliga obligatoriska avgifternas förenlighet med systemet för den gemensamma organisationen av marknaderna ansåg kommissionen i samband med domen av den 22 maj 2003 i Freskot-målet (43) att de frivilliga obligatoriska avgifterna i detta fall varken direkt eller indirekt påverkade priset på de berörda slutprodukterna eftersom avgifterna inte påverkade produkternas pris, då dessa avgjordes på den fria marknaden. Den pålaga som belastar charkuteriprodukterna och de uppfödda djuren neutraliseras alltså av den fördel som de finansierade verksamheterna ger. Följaktligen kan man anse att avgifternas inverkan på priset är mycket begränsad.
(140)
Finansieringen av denna ordning ger alltså inte upphov till några invändningar.
2.5 ANALYS AV ÅTGÄRDERNA MOT BAKGRUND AV TILLÄMPLIGA BESTÄMMELSER
2.5.1 Åtgärder som genomförts med hjälp av köttavgifter
2.5.1.1 Säljfrämjande åtgärder
(141)
När det gäller stöd till säljfrämjande åtgärder måste förenligheten i de stöd som beviljades före den 1 januari 2002 granskas mot bakgrund av ramverket för nationellt stöd till reklam för jordbruksprodukter och vissa produkter som inte omfattas av bilaga II till EEG-fördraget (44) och de stöd som beviljats efter den dagen måste granskas mot bakgrund av de riktlinjer för gemenskapen som var tillämpliga på statligt stöd till reklam för de produkter som omfattas av bilaga I till EG-fördraget och för vissa produkter som inte omfattas av bilaga I (45).
(142)
Båda 1987 års ramar och riktlinjerna från 2002 omfattar i huvudsak samma principer. De innehåller negativa och positiva kriterier som alla nationella stöd måste uppfylla. Reklaminsatserna får alltså inte strida mot artikel 34 i EUF-fördraget eller mot gemenskapens sekundärlagstiftning, och den får heller inte lyfta fram enskilda företag. På grundval av de uppgifter som de franska myndigheterna har lämnat går det att dra slutsatsen att syftet med dessa åtgärder har varit förenligt med flera positiva kriterier i de nämnda ramarna och riktlinjerna, eftersom några av dem bidrar till målet med upptagning av överskott av jordbruksprodukter på marknaden och andra bidrar till målet med utveckling av produkter av hög kvalitet och sunda kostvanor.
(143)
Dessutom har de franska myndigheterna förklarat att budskapet i reklamen inte syftade till att avskräcka konsumenterna från att köpa produkter från andra medlemsstater eller att ge en nedsättande beskrivning av sådana produkter, samt att reklamen inte gynnade något varumärke från ett enskilt företag eller en enskild producent.
(144)
När det gäller taket för stödet kan reklaminsatserna finansieras med statliga medel upp till 50 % och resten ska betalas av branschorganisationerna och de branschövergripande mottagarna antingen via frivilliga avgifter eller genom skatteliknande eller obligatoriska avgifter. I det här fallet finansieras åtgärderna helt och hållet med skatteliknande avgifter och branschens ekonomiska bidrag till kampanjer uppgår per definition till 50 % av kostnaderna.
(145)
Kommissionen anser att det offentliga stödet till dessa reklaminsatser uppfyller de kriterier som anges i den tillämpliga gemenskapslagstiftningen.
2.5.1.2 Tekniskt stöd
(146)
Förenligheten i stöd som beviljats före den 1 januari 2000 måste granskas mot bakgrund av kommissionens praxis, som baseras på förslaget till lämpliga åtgärder i fråga om stöd som beviljats av medlemsstaterna inom sektorn för boskapsuppfödning och boskapsuppfödningsprodukter (46), och stöd som beviljats efter den dagen måste bedömas mot bakgrund av riktlinjerna för jordbruket (47).
(147)
Kommissionens praxis före 2000 och de riktlinjer för jordbruk som antogs 2000 omfattar i huvudsak samma principer. Stöd upp till 100 % av de stödberättigande utgifterna är alltså tillåtna när det framför allt gäller åtgärder för tekniskt stöd genom information och bokföringsstöd, åtgärder för spridning av ny teknik samt stöd till utbildning av arbetstagare inom jordbruket.
(148)
När riktlinjerna 2000 antogs infördes ytterligare ett villkor om att stödet måste vara tillgängligt för samtliga stödberättigade personer som är verksamma inom det berörda området på objektivt fastställda villkor och att det sammanlagda beviljade stödet inte får överskrida 100 000 euro per mottagare och treårsperiod eller, för små och medelstora företag, 50 % av de stödberättigande utgifterna, där det största av dessa belopp ska tillämpas. De franska myndigheterna förklarade att kriteriet om att alla potentiellt berörda aktörer ska få tillgång till resultaten helt och hållet är uppfyllt. Kommissionen anser mot bakgrund av de upplysningar som de franska myndigheterna har lämnat om bl.a. det mycket höga antalet mottagare, att kriteriet i fråga om stödtaket är uppfyllt.
(149)
Kommissionen anser att det offentliga stödet till de berörda insatserna för tekniskt stöd uppfyller de kriterier som anges i de tillämpliga gemenskapsreglerna.
2.5.1.3 Forskning och försök
(150)
När det gäller insatser för forskning och försök måste förenligheten i de stöd som beviljades före den 1 januari 2000 granskas mot bakgrund av gemenskapsramarna för statligt stöd till forskning och utveckling och kommissionens meddelande om ändringen av dessa ramar och stöd som beviljats efter den dagen måste granskas mot bakgrund av riktlinjerna för jordbruket, där det i punkt 17 hänvisas till de nämnda ramarna.
(151)
I dessa ramar sägs det att stöd på upp till 100 % är förenliga med den gemensamma marknaden, även om FoU-verksamheterna bedrivs av enskilda företag, under förutsättning att fyra villkor är uppfyllda:
a)
Stödet ska vara av allmänt intresse inom sektorn i fråga, och det får inte leda till en snedvridning av konkurrensen inom andra sektorer.
b)
Information ska publiceras i lämpliga tidningar som har minst rikstäckande spridning och som inte är begränsade till medlemmar av någon enskild organisation, så att det ges garantier för att alla som kan tänkas vara intresserade av verksamheten utan svårighet kan få reda på att den genomförs eller har genomförts, och att resultaten vid förfrågan är eller blir tillgängliga för alla berörda parter. Denna information får inte offentliggöras senare än den information som eventuellt ges till medlemmar av enskilda organisationer.
c)
Alla berörda parter, inklusive stödmottagarna, ska på lika villkor kunna utnyttja resultaten av verksamheten, både vad gäller tid och kostnader.
d)
Stödet ska uppfylla kraven i bilaga 2, ”Interna stöd: grund för undantag från åtagandena om sänkningar”, till jordbruksavtalet från Uruguayrundan av de multilaterala handelsförhandlingarna (48).
(152)
De franska myndigheterna har förklarat att Interbevs tekniska forsknings- och försöksverksamhet kommer samtliga aktörer inom produktionskedjan till godo. Dessutom sprider organisationen de förvärvade kunskaperna och tekniska rekommendationerna genom att hålla utbildningar och distribuera dokumentation, meddelanden, sammanfattningar, faktablad samt via elektroniska medier. Alla uppfödare, slakterier, slaktare, bearbetningsföretag och försäljare inom produktionskedjan för nötkött och fårkött kan ta del av resultaten och få tillgång till forskningssammanställningar utan diskriminering och vid samma tidpunkt som alla andra genom en enkel begäran. Slutligen försäkrar de franska myndigheterna att åtgärderna inte leder till någon direkt utbetalning till producenter eller bearbetningsföretag och att de uppfyller de internationella handelsvillkor som EU har förbundit sig att uppfylla.
(153)
Kommissionen anser att det offentliga stödet till de berörda insatserna för forskning och försök uppfyller de kriterier som anges i de tillämpliga gemenskapsreglerna.
2.5.2 Åtgärder som genomförts av FNE
2.5.2.1 Tekniskt stöd
(154)
Förenligheten i det stöd till tekniskt stöd som beviljats före den 1 januari 2000 måste granskas mot bakgrund av kommissionens praxis, som baseras på förslaget till lämpliga åtgärder i fråga om stöd som beviljats av medlemsstaterna inom sektorn för boskapsuppfödning och boskapsuppfödningsprodukter (49), och stöd som beviljats efter den dagen måste bedömas mot bakgrund av riktlinjerna för jordbruket (50).
(155)
Kommissionens praxis före 2000 och de riktlinjer för jordbruk som antogs 2000 omfattar i huvudsak samma principer. Stöd upp till 100 % av de stödberättigande utgifterna är alltså tillåtna när det framför allt gäller åtgärder för tekniskt stöd genom information och bokföringsstöd, åtgärder för spridning av ny teknik samt stöd till utbildning av arbetstagare inom jordbruket.
(156)
När riktlinjerna 2000 antogs infördes ytterligare ett villkor om att stödet måste vara tillgängligt för samtliga stödberättigade personer som är verksamma inom det berörda området på objektivt fastställda villkor och att det sammanlagda beviljade stödet inte får överskrida 100 000 euro per mottagare och treårsperiod eller, för små och medelstora företag, 50 % av de stödberättigande utgifterna, där det största av dessa belopp ska tillämpas.
(157)
De franska myndigheterna har betonat att samtliga finansierade åtgärder har varit av allmänt intresse för alla nötkreaturs- och fåruppfödare. Det har aldrig varit fråga om åtgärder som endast kommit enskilda aktörer eller särskilda grupper av aktörer till godo.
(158)
FNE:s ekonomiska bidrag utgör för det allra mesta mindre än 50 % av kostnaderna för dessa studier och forskningsarbeten. De kan vara högre än 50 % inom vissa enstaka projekt, men stödnivån överskrider aldrig 100 %.
(159)
Vid finansiering av ekonomiska studier garanteras respekt dels för gränsen på 100 000 euro per uppfödare och treårsperiod, dels för bestämmelsen om tillgång till resultaten för samtliga uppfödare.
(160)
Kommissionen anser att det offentliga stödet till de berörda insatserna för tekniskt stöd uppfyller de kriterier som anges i de tillämpliga gemenskapsreglerna.
2.5.2.2 Forskning och försök
(161)
När det gäller insatser för forskning och försök måste förenligheten i de stöd som beviljades före den 1 januari 2000 granskas mot bakgrund av gemenskapsramarna för statligt stöd till forskning och utveckling och kommissionens meddelande om ändringen av dessa ramar och stöd som beviljats efter den dagen måste granskas mot bakgrund av riktlinjerna för jordbruket, där det i punkt 17 hänvisas till de nämnda ramarna.
(162)
I dessa ramar sägs det att stöd på upp till 100 % är förenliga med den gemensamma marknaden, även om FoU-verksamheterna bedrivs av enskilda företag, under förutsättning att fyra villkor är uppfyllda:
a)
Stödet ska vara av allmänt intresse inom sektorn i fråga, och det får inte leda till en snedvridning av konkurrensen inom andra sektorer.
b)
Information ska publiceras i lämpliga tidningar som har minst rikstäckande spridning och som inte är begränsade till medlemmar av någon enskild organisation, så att det ges garantier för att alla som kan tänkas vara intresserade av verksamheten utan svårighet kan få reda på att den genomförs eller har genomförts, och att resultaten vid förfrågan är eller blir tillgängliga för alla berörda parter. Denna information får inte offentliggöras senare än den information som eventuellt ges till medlemmar av enskilda organisationer.
c)
Alla berörda parter, inklusive stödmottagarna, ska på lika villkor kunna utnyttja resultaten av verksamheten, både vad gäller tid och kostnader.
d)
Stödet ska uppfylla kraven i bilaga 2, ”Interna stöd: grund för undantag från åtagandena om sänkningar”, till jordbruksavtalet från Uruguayrundan av de multilaterala handelsförhandlingarna.
(163)
I detta fall har resultaten från varje ekonomisk undersökning och de uppgifter som lämnas vid utgången av varje forskningsprogram - när de har varit slutgiltiga - getts stor spridning. Resultaten från samtliga studier som finansieras av fonden publiceras och sprids systematiskt så att uppfödare och deras organisationer ute på fältet ska kunna dra fördel av dem och få tillgång till dem utan diskriminering.
(164)
Två stora spridningskanaler används: Uppfödarnas branschorganisationer och uppfödningsinstitutet, via tekniska och ekonomiska publikationer som har stor spridning bland uppfödare och tekniker.
(165)
Eftersom dessa studier är av allmänt intresse sker ingen kommersiell exploatering av resultaten. Frågor kring kostnader för utnyttjanderättigheter är därför inte relevanta. De verkliga mottagarna för dessa åtgärder är samtliga nötkreaturs- och fåruppfödare, som får ta del av de teoretiska och praktiska resultaten av dem.
(166)
De finansierade studierna leder inte till någon direkt utbetalning till producenter eller bearbetningsföretag. Åtgärderna kommer att uppfylla de allmänna och särskilda kriterier som anges i bilaga 2, ”Interna stöd: grund för undantag från åtagandena om sänkningar”, till det jordbruksavtal som slöts i Marrakech efter Uruguayrundan av de multilaterala handelsförhandlingarna.
(167)
Kommissionen anser att det offentliga stödet till de berörda insatserna för forskning och försök uppfyller de kriterier som anges i de tillämpliga gemenskapsreglerna.
2.6 FINANSIERING AV STÖDET
(168)
Eftersom det statliga stödet finansieras med skatteliknande avgifter (de frivilliga obligatoriska avgifterna) måste kommissionen både granska de finansierade åtgärderna, dvs. stödet, och metoden för att finansiera dem. Enligt domstolen (51) måste kommissionen vid sin granskning av ett stöd beakta finansieringsmetoden för stödet när denna metod, särskilt i fråga om obligatoriska avgifter, är en integrerad del i stödåtgärden.
(169)
Det är flera faktorer som spelar in när man ska avgöra om finansieringsmetoden är en integrerad del av stödåtgärden: Intäkterna från avgiften måste vara reserverade för finansieringen av stödet och ska ovillkorligen anslås till finansieringen av stödet (52), avgiften ska användas till stödåtgärden i enlighet med den berörda nationella avgiften (53) och storleken på avgiften ska direkt påverka storleken på det statliga stödet (54).
(170)
Kommissionen har noterat följande när den har tillämpat dessa kriterier på åtgärden i fråga: För det första noteras den rättsliga grunden för åtgärderna i fråga, dvs. att obligatoriska avgifter fastställs i branschövergripande avtal som har utvidgats genom beslut. Detta innebär att varje avgift som tas ut uteslutande går till den berörda fonden utan att påverka Interbevs eller statens allmänna budget. Avgiften måste alltså anses vara reserverad för finansieringen av stödet och anslås till finansieringen av stödet på grundval av den gällande nationella lagstiftningen. För det andra finansieras stödåtgärderna uteslutande genom sektorsavgifter. Interbev använder sig inte av sina andra finansieringskällor för att komplettera finansieringen av de föreskrivna åtgärderna. Därav kan man dra slutsatsen att avgiftens belopp har direkt inverkan på beloppet för det statliga stödet.
(171)
Därför konstaterar kommissionen att metoden för att finansiera stödet, i detta fall genom frivilliga obligatoriska avgifter, är en integrerad del av stödåtgärden och således måste beaktas vid granskningen av stödets förenlighet. Finansieringsmetoden kan strida mot artikel 110 i EUF-fördraget, varför kommissionen inte kan förklara den förenlig med bestämmelserna om den medför en diskriminering mellan importerade produkter och nationella produkter (55), eller mellan exporterade produkter och nationella produkter (56).
(172)
I det här fallet har avgiften tagits ut på den nationella produktionen och även på kött och djur som har exporterats (inom ramen för de frivilliga obligatoriska avgifterna på kött) och importerats (inom ramen för de frivilliga obligatoriska avgifter som har tagits ut av FNE).
(173)
Kommissionens granskning gäller vissa aspekter av köttavgifterna och FNE-avgiften, i den utsträckning handeln mellan medlemsstaterna har kunnat påverkas av dessa avgifter.
2.6.1 Köttavgifterna (Interbevs avgifter)
2.6.1.1 Importerat kött
(174)
Som anges i skäl 82 var avgifterna på importerat kött inte obligatoriska enligt fransk lagstiftning under 1996-2004. De utesluts därför från tillämpningsområdet för detta beslut, eftersom de inte varit statligt stöd. En av de avgörande faktorer som anges i skäl 10, dvs. den tvingande verkan, föreligger inte här. De åtgärder som finansierats genom den avgift som har tagits ut på importerade produkter är alltså inte statligt stöd och omfattas inte av detta beslut.
2.6.1.2 Exporterade produkter
(175)
Som beskrivs i skäl 16 och följande (57) har avgifter tagits ut sedan den 1 januari 1996 för produkter som sänds till andra medlemsstater, även om det infördes en partiell återbetalning av denna avgift 2001. Enligt domstolens rättspraxis kan denna avgift innebära diskriminering av exportörerna om de åtgärder som finansieras med avgiften inte kommer dem till godo och inte kompenserar för den avgift som de betalar (58). Därför behöver det visas att användningen av inkomsterna från denna avgift inte har gynnat den nationella produktion som säljs i Frankrike till nackdel för den nationella produktion som exporteras.
(176)
De insatser som särskilt gällde exporterade djur och produkter har främst gällt säljfrämjande åtgärder (t.ex. internationella mässor, branschinformation och pr-verksamhet, gröna veckan i Berlin, styckningsutbildning i utlandet).
(177)
De insatser som omfattade samtliga djur och produkter oavsett var de såldes, i och utanför Frankrike, har främst gällt reklamkampanjer som t.ex. ”europeiskt kvalitetsnötkött”, slaktbiprodukter, köttrasdjur och ett visst antal forskningsinsatser i fråga om livsmedelssäkerhet, djurskydd, kvalitetssäkring, produktegenskaper, åtgärder för certifiering eller spårbarhet för nötkött, vars resultat har fått bred spridning såväl inom som utanför Frankrike.
i) Kött och djur som har sänts till andra medlemsstater
(178)
De åtgärder som gällt antingen exklusivt för produkter och djur som har sänts till andra medlemsstater, eller även för nationella produkter, motsvarar enligt de franska myndigheterna inte samtliga åtgärder som finansierats med de frivilliga obligatoriska avgifterna.
(179)
Det måste fastställas år för år och sammantaget huruvida de produkter som har sänts till andra medlemsstater har främjats av de branschövergripande insatserna.
(180)
I följande tabell redovisas hur intäkterna i euro från de frivilliga obligatoriska avgifterna har fördelats på olika Interbevinsatser, år för år, samt procentandelen åtgärder som uteslutande gällt kött och djur som exporterats, eller som har gällt även för nationella produkter och djur.
År
Åtgärder som främjat samtliga produkter
Åtgärder som enbart främjat produkter i Frankrike
Åtgärder som enbart främjat exporterade produkter
Summa åtgärder per år
I procent av samtliga finansierade åtgärder
(avrundat)
1996
5 517 088,95
13 308 769,70
2 101 111,35
20 926 970,00
36
1997
9 244 861,43
8 723 278,25
2 104 379,32
20 072 518,99
56
1998
8 995 703,14
11 214 605,23
927 146,63
21 137 455,00
46
1999
9 780 064,41
10 308 559,00
1 058 778,36
21 447 401,76
50
2000
8 245 970,18
10 126 453,50
991 754,32
19 264 178,00
47
2001
9 447 359,23
15 115 169,26
1 720 267,50
26 282 796,00
42
2002
10 553 240,96
24 553 282,92
4 326 569,12
39 433 093,00
37
2003
12 626 096,22
21 010 195,68
3 761 566,70
37 398 458,60
43
2004
11 288 281,00
20 527 149,24
4 045 129,24
35 860 559,48
42
(181)
Av tabellen framgår att för den berörda perioden som helhet har exporterade produkter främjats av ungefär 44 % av samtliga åtgärder som finansierats genom de frivilliga obligatoriska avgifterna. Det bör påpekas att de franska myndigheterna har uppgivit att de sammanlagda intäkterna från de avgifter som tagits ut av exporterade produkter under samma period utgjorde 15 % (59). Dessutom angav de franska myndigheterna att procentandelen på 15 % var ett genomsnitt och de lämnade uppgifter för varje år, av vilka det framgår att summan av de avgifter som tagits ut av exporterade produkter aldrig har överskridit 18 %.
ii) Förenlighet med artikel 110 i EUF-fördraget
(182)
Med hänsyn till konsekvenserna av domstolens dom i Nygård-målet (60) och att de åtgärder som finansierats med avgiften är statligt stöd i den mening som avses i artikel 107 i EUF-fördraget samt att avgiften inte har varit diskriminerande i strid med 110 i EUF-fördraget när den har tillämpats på exporterade produkter och djur som har fått ta proportionerlig del av de fördelar som avgifterna har medfört, anser kommissionen att inkomsterna från den avgift som har tagits ut på exporterade produkter för att finansiera Interbevs verksamhet är en finansiering av stöd som är förenlig med bestämmelserna i EUF-fördraget, särskilt artikel 107, och att det statliga stöd som har finansierats på detta sätt är förenligt med fördraget.
2.6.2 FNE-avgifter
2.6.2.1 Importerade djur
(183)
Enligt de franska myndigheterna riskerade den avgift som fram till 2003 tagits ut för FNE:s räkning att tillämpas på djur som har fötts upp utanför det nationella territoriet, men som har förts in i Frankrike för att slaktas där.
(184)
Efter det att kommissionen uttryckt sina tvivel har de franska myndigheterna bekräftat att de har ändrat texten i det branschövergripande avtalet för att utesluta alla avgifter på djur som importeras eller förs in i Frankrike. Enligt de franska myndigheterna gäller dessa avgifter enbart djur som föds upp och slaktas i Frankrike.
(185)
Ändringarna i detta branschövergripande avtal har inte anmälts till kommissionen. Det är endast cirkuläret av den 2 februari 2005 (se skäl 87) som har överlämnats. Där anges att FNE-avgifterna endast ska tillämpas på allt kött med ursprung i all slakteriverksamhet inom den europeiska delen av Frankrike för djur uppfödda i Frankrike.
(186)
Mellan den 1 januari 1996 och den 30 september 2004 togs avgiften på kött alltså även ut för djur som slaktades i Frankrike men som hade fötts upp utanför det nationella territoriet.
(187)
De franska myndigheterna har inte kunnat visa att de åtgärder som finansierats genom dessa avgifter har gynnat uppfödare som bedrivit sin verksamhet utanför det nationella territoriet. De som har betalat den frivilliga obligatoriska avgiften och som har exporterat sina produkter har inte fått någon återbetalning eller nedsättning, trots att de inte fullt ut har kunnat dra fördel av de berörda åtgärderna. Åtgärderna för forskning och utveckling och tekniskt stöd har i princip endast kunnat främja nationella produkter (kött från nötkreatur som fötts upp och slaktats i Frankrike).
(188)
Att importen av levande djur var marginell under den perioden (61) och att importörerna av levande djur om de så önskade hade möjlighet att deklarera antal ton importerade djur för att minska avgiftsunderlaget och begära återbetalning, påverkar inte kommissionens grundläggande bedömning. All diskriminering, hur liten den än är, omfattas dessutom av artikel 110 i EUF-fördraget.
(189)
Med hänsyn till konsekvenserna av domstolens dom i Nygård-målet (62) och att de åtgärder som finansierats med avgiften är statligt stöd i den mening som avses i artikel 107 i EUF-fördraget samt att avgiften har varit diskriminerande i strid med 110 i EUF-fördraget eftersom den har tillämpats på produkter från andra medlemsstater som trots detta inte fullt ut har fått ta del av de fördelar som avgifterna har medfört, anser kommissionen att inkomsterna från den avgift som har tagits ut på exporterade produkter för att finansiera Interbevs verksamhet är en finansiering av stöd som är oförenlig med bestämmelserna i EUF-fördraget, särskilt artikel 107, och att det statliga stöd som har finansierats på detta sätt är oförenliga med fördraget.
2.6.2.2 Exporterade djur
(190)
FNE-avgifterna har tillämpats på djur som har fötts upp och slaktats i Frankrike, varför kommissionen kan konstatera att exporterade produkter inte i sig har omfattas av någon avgift för FNE:s räkning och därför inte omfattas av detta beslut.
3. STÖDETS OLAGLIGHET
(191)
Som angavs i beslutet om att inleda förfarandet betonar kommissionen att Frankrike inte i enlighet med artikel 108.3 i EUF-fördraget hade meddelat kommissionen de utvidgningsbeslut som gjorde de frivilliga avgifterna obligatoriska och om de åtgärder som finansierades genom dessa innan de började tillämpas (se skäl 2 i det här beslutet).
(192)
I artikel 1 f i förordning (EG) nr 659/1999 anges mycket tydligt att nytt stöd som införs i strid med artikel 108.3 i EUF-fördraget är olagligt. Skyldigheten att anmäla statligt stöd fastställs i artikel 2 i samma förordning.
(193)
När det för det första gäller egenskaperna hos de berörda avgifterna konstaterar kommissionen att det krävs en offentlig rättsakt för att dessa avgifter ska kunna tas ut. Därför anser kommissionen att det är fråga om skatteliknande avgifter, dvs. offentliga medel.
(194)
Eftersom de frivilliga obligatoriska avgifterna är offentliga medel (som anges i skäl 106 och följande) som är en integrerad del av en stödordning (skäl 171 och följande) och de har använts för att finansiera fördelar för företag inom köttsektorn borde de ha anmälts till kommissionen i enlighet med artikel 108.3 i fördraget.
(195)
Eftersom de åtgärder som Frankrike har genomfört innehåller statligt stöd, vilket förklaras i skälen 123 och 124, är det fråga om nytt stöd som inte har anmälts till kommissionen och det är alltså olagligt stöd i den mening som avses i fördraget.
(196)
Enligt kommissionens tillkännagivande om vilka regler som är tillämpliga för att avgöra om ett statligt stöd är olagligt (63) ska allt stöd som är olagligt i den mening som avses i artikel 1 f i förordning (EG) nr 659/1999 bedömas i enlighet med de bestämmelser och riktlinjer som gällde när stödet beviljades.
V. SLUTSATSER
(197)
Mot bakgrund av det ovanstående anser kommissionen att finansieringen av denna ordning genom frivilliga obligatoriska avgifter inte ger upphov till några invändningar i den utsträckning avgifterna tas ut på nationella produkter och på exporterade produkter och djur (i detta fall ”köttavgifter” mellan 1996 och 2004).
(198)
Då avgifter också har tagits ut på importerade djur (i detta fall djuravgifter till förmån för FNE mellan 1996 och 2004) framgår av skälen ovan att systemet med frivilliga obligatoriska avgifter är oförenliga med den inre marknaden eftersom de strider mot artikel 110 i EUF-fördraget eftersom Frankrike inte har kunnat visa att även importerade produkter har gynnats av stödet i samma utsträckning som nationella produkter.
(199)
Dessutom har de berörda stöden inte anmälts till kommissionen i enlighet med artikel 108.3 i EUF-fördraget och är alltså olagligt stöd i den mening som avses i artikel 1 f i förordning (EG) nr 659/1999.
(200)
Kommissionen beklagar att Frankrike har genomfört dessa stöd i strid med artikel 108.3 i EUF-fördraget.
(201)
Eftersom stödet har genomförts innan kommissionen fattat sitt slutgiltiga beslut bör det påpekas att det på grundval av den bindande karaktären av förfarandereglerna i artikel 108.3 i EUF-fördraget, vars direkta verkan domstolen har godkänt i flera domar (64), inte går att i efterhand göra något åt att det berörda stödet är olagligt (65).
(202)
Domstolen har erinrat om att när en stödåtgärd i vilken finansieringssättet ingår som en integrerad del har genomförts utan att anmälningsplikten uppfyllts ska de nationella domstolarna som regel besluta om återbetalning av de skatter eller avgifter som särskilt tagits ut för att finansiera stödet i fråga. Den har också påpekat att det är de nationella domstolarnas uppgift att säkerställa enskildas intressen vid ett eventuellt åsidosättande från de nationella myndigheternas sida av det förbud mot stöd som anges i artikel 108.3 sista meningen i EUF-fördraget och som har en direkt effekt. Ett sådant åsidosättande som kan åberopas av enskilda och som konstateras av nationella domstolar ska leda till att de senare säkerställer att alla slutsatser härav kommer att dras i enlighet med nationell rätt både vad gäller giltigheten av de rättsakter som utfärdats för genomförandet av stödåtgärderna och återkrävandet av sådant finansiellt stöd som beviljats (66).
(203)
Kommissionen anser det lämpligt att i förevarande fall anta ett villkorligt beslut genom att använda sig av den möjlighet som föreskrivs i artikel 7.4 i förordning (EG) nr 659/1999, där det anges att kommissionen får förena ett positivt beslut med villkor enligt vilka ett stöd kan anses förenligt med den gemensamma marknaden och får fastställa skyldigheter för att göra det möjligt att övervaka att beslutet efterlevs.
(204)
För att gottgöra överträdelsen av artikel 110 EUF-fördraget och retroaktivt undanröja diskrimineringen bör Frankrike betala tillbaka den del av avgiften som har tagits ut på importerade produkter (djuravgifter till förmån för FNE mellan 1996 och 2004) i proportion till de fördelar av stödet som inte har kommit dessa produkter till godo. När överträdelsen gottgjorts blir de berörda stöden förenliga med artikel 107 i EUF-fördraget.
(205)
Kommissionen ska fastställa de villkor som måste följas vid återbetalningen. Frankrike ska således betala tillbaka den del av avgiften som har tagits ut på importerade produkter från den dag då avgiften började tillämpas till och med den 30 september 2004 under fullt iakttagande av följande villkor:
a)
De som har ansvarat för inbetalningen av de frivilliga obligatoriska avgifterna får, om de kan tillhandahålla bevis för att avgifterna har påförts importerade produkter, inom en tidsfrist som fastställs i enlighet med nationell rätt, men under alla omständigheter inom sex månader räknat från dagen för anmälan av det här beslutet, kräva återbetalning av en proportionell andel av intäkterna från den avgift som var avsedd att finansiera åtgärder som uteslutande gynnat nationella produkter.
b)
Frankrike ska fastställa den eventuella diskriminering som förekommit mot importerade produkter. Frankrike ska därför under en referensperiod göra en ekonomisk jämförelse mellan å ena sidan intäkterna från avgiften på nationella produkter och å andra sidan de fördelar som dessa produkter är ensamma om att få.
c)
Återbetalning ska ske inom sex månader från och med den dag då ansökan lämnas in.
d)
De återbetalade beloppen ska uppdateras med räntan från och med den dag då avgifterna togs ut fram till den faktiska återbetalningen. Räntan ska beräknas på grundval av den referensräntesats som kommissionen fastställer med hjälp av metoden för fastställande av referens- och diskonteringsränta.
e)
De franska myndigheterna ska godta alla rimliga bevis från dem som erlagt avgiften som visar den del av den erlagda avgiften som har tagits ut på produkter från andra medlemsstater.
f)
För rätten till återbetalning får inga andra villkor ställas, särskilt inte att avgiften inte får ha övervältrats.
g)
I det fall den avgiftsskyldige inte ännu har betalat avgiften ska de franska myndigheterna avstå från att driva in den proportionella andel av avgiften som gäller importerade produkter från andra medlemsstater för vilken det har visats att avgiften ska användas för att finansiera den del av stödet som uteslutande främjar nationella produkter. De ska också avstå från att driva in eventuell förseningsränta för de avgifterna.
h)
I det fall kommissionen så begär ska Frankrike lämna in en fullständig rapport som visar att återbetalningarna genomförts på ett tillfredsställande sätt.
i)
Om en liknande avgift har tagits ut i en annan medlemsstat på samma produkter som har påförts en avgift i Frankrike, ska de franska myndigheterna till de avgiftsskyldiga återbetala den del av avgiften som har tagits ut på produkterna från den andra medlemsstaten.
j)
Frankrike ska informera alla potentiella avgiftsskyldiga om detta beslut.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
1. De statliga stöd till säljfrämjande åtgärder, reklam, tekniskt stöd, forskning och utveckling som Frankrike olagligt har genomfört i strid med artikel 108.3 i EUF-fördraget och som har finansierats genom en skatteliknande avgift (frivillig obligatorisk avgift på kött och djur som har sänts till andra medlemsstater mellan 1996 och 2004 och på levande djur som har importerats mellan 1996 och 2004) utgör, när det gäller perioden från ikraftträdandet till och med den 30 september 2004, statligt stöd som är förenligt med den inre marknaden i enlighet med artikel 107.3 c i EUF-fördraget, förutsatt att Frankrike uppfyller de villkor som anges i punkt 2 i den här artikeln.
2. Frankrike ska betala tillbaka den del av avgiften som har tagits ut på importerade produkter från den dag då avgiften började tillämpas till och med den 30 september 2004 under fullt iakttagande av följande villkor:
a)
De som har ansvarat för inbetalningen av de frivilliga obligatoriska avgifterna får, om de kan tillhandahålla bevis för att avgifterna har påförts importerade produkter, inom en tidsfrist som fastställs i enlighet med nationell rätt, men under alla omständigheter inom sex månader räknat från dagen för anmälan av det här beslutet, kräva återbetalning av en proportionell andel av intäkterna från den avgift som var avsedd att finansiera åtgärder som uteslutande gynnat nationella produkter.
b)
Frankrike ska fastställa den eventuella diskriminering som förekommit mot importerade produkter. Frankrike ska därför under en referensperiod göra en ekonomisk jämförelse mellan å ena sidan intäkterna från avgiften på nationella produkter och å andra sidan de fördelar som dessa produkter är ensamma om att få.
c)
Återbetalning ska ske inom sex månader från och med den dag då ansökan lämnas in.
d)
De återbetalade beloppen ska uppdateras med räntan från och med den dag då avgifterna togs ut fram till den faktiska återbetalningen. Räntan ska beräknas på grundval av den referensräntesats som kommissionen fastställer med hjälp av metoden för fastställande av referens- och diskonteringsränta.
e)
De franska myndigheterna ska godta alla rimliga bevis från dem som erlagt avgiften som visar den del av den erlagda avgiften som har tagits ut på produkter från andra medlemsstater.
f)
För rätten till återbetalning får inga andra villkor ställas, särskilt inte att avgiften inte får ha övervältrats.
g)
I det fall den avgiftsskyldige inte ännu har betalat avgiften ska de franska myndigheterna avstå från att driva in den proportionella andel av avgiften som gäller importerade produkter från andra medlemsstater för vilken det har visats att avgiften ska användas för att finansiera den del av stödet som uteslutande främjar nationella produkter. De ska också avstå från att driva in eventuell förseningsränta för de avgifterna.
h)
I det fall kommissionen så begär ska Frankrike lämna in en fullständig rapport som visar att återbetalningarna genomförts på ett tillfredsställande sätt.
i)
Om en liknande avgift har tagits ut i en annan medlemsstat på samma produkter som har påförts en avgift i Frankrike, ska de franska myndigheterna till de avgiftsskyldiga återbetala den del av avgiften som har tagits ut på produkterna från den andra medlemsstaten.
j)
Frankrike ska informera alla potentiella avgiftsskyldiga om detta beslut.
Artikel 2
Frankrike ska inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa beslutet.
Artikel 3
Detta beslut riktar sig till Republiken Frankrike.
Utfärdat i Bryssel den 13 juli 2011.