РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 29 септември 2010 година
относно схема за държавна помощ C 4/09 (ex N 679/97), приведена в действие от Франция в полза на радиоразпространението
(нотифицирано под номер C(2010) 6483)
(само текстът на френски е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/147/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него (2),
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (3),
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 2 октомври 1997 г. Френската република уведоми Комисията за схемата за помощи N 679/97 - проект на наредба за изменение на вече съществуваща схема за помощи за радиоразпространението (4). С решение от 10 ноември 1997 г. (5) Комисията одобри подновяването на тази схема за подпомагане на радиоразпространението за срок от десет години.
(2)
С решение от 28 юли 2003 г. (6) е позволено изменение на разглежданата схема за помощ. Предложеното от френските власти изменение се отнася, наред с другото, до промяна в условията за финансиране на схемата за помощи (7). В горепосоченото решение Комисията заключи, че изменената схема за помощи е съвместима с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) от Договора за функционирането на Европейския съюз (наричан по-долу „ДФЕС“). Тази промяна влиза в сила от 1 януари 2003 г. за период от десет години.
(3)
На 22 декември 2008 г. Съдът на Европейския съюз обяви за невалидно решението на Комисията от 10 ноември 1997 г., отнасящо се за периода 1997-2002 г. Поради това Комисията предприе всички необходими мерки за поправяне на установената неправомерност и за преразглеждане на предоставената от френските власти информация (за подробно описание на тази процедура вж. раздел 3 „Основания за откриване на процедурата“).
(4)
С писмо от 11 февруари 2009 г. Комисията уведоми Френската република за решението си да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, по отношение на тази помощ.
(5)
Решението на Комисията да открие горепосочената процедура бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (8). Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си относно разглежданата помощ.
(6)
С писмо от 23 април 2009 г. Френската република представи мнението си относно мярката.
(7)
Комисията не получи други мнения по този въпрос от трети заинтересовани страни.
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
(8)
Въпросната мярка се изразява в схема за помощ за подпомагане на малките местни радиостанции във Франция, които изпълняват функция за социално общуване на местно равнище и чиито търговски приходи от реклама и спонсорство не надвишават 20 % от оборота.
(9)
Помощта се финансира чрез постъпленията от парафискална такса, начислявана върху приходите от реклама, която се разпространява чрез радиоразпръскване и телевизионно радиоразпръскване.
(10)
Компетентният орган, а именно Фондът за подпомагане на радиоразпространението (FSER), може да отпуска три вида помощи:
а)
субсидия за започване на дейност по радиоразпръскване на равнище сдружения (radios associatives), с новоиздадена лицензия от Висшия съвет по аудиовизия, която не може да надвишава определен по скала таван;
б)
субсидия за осъществяване на дейност в размер, определен по възходяща, а впоследствие по низходяща скала, определена от комисията, отговаряща за отпускането на субсидии, като субсидията може да се увеличава в определените граници и се вземат предвид положените от службата усилия в областта на вътрешното управление и дейностите в областите на образованието, сдруженията, културата или социалното общуване на местно равнище;
в)
помощ за оборудване, която допринася за увеличение с 50 % на финансирането за обновяване на оборудването на допустими радиостанции, която се отпуска на всеки пет години и не може да надвишава определения в скалата таван.
(11)
Схемата е въведена от 1989 г. и е претърпяла определен брой промени, като Комисията е уведомена за всички тях и те са одобрени от нея през 1990, 1992, 1997 и 2003 г.
2.1. Бенефициери на схемата за помощи
(12)
С проекта, предмет на уведомлението от френските власти, се прилага схемата за помощи, предвидена в член 80 от Закон № 86-1067 от 30 септември 1986 г. за свободата на съобщенията, изменен с член 25 от Закон № 89-25 от 17 януари 1989 г. и член 27 от Закон № 90-1170 от 29 декември 1990 г., който предвижда:
„Службите за звуково радиоразпръскване по ефирен път, чиито търговски приходи, произлизащи от излъчвани съобщения, имащи характер на търговска реклама или спонсорство, са по-малко от 20 % от общия им оборот, подлежат на подпомагане съгласно условия, определени с наредба на Държавния съвет.
Средствата за тази помощ се осигуряват чрез такса, начислявана върху приходите от реклама, излъчвана чрез радиоразпръскване и телевизионно радиоразпръскване.
Възнаграждението, получавано от службите за звуково радиоразпръскване по ефирен път при излъчване на съобщения с цел да се подпомогнат колективни действия или действия от общ интерес, не се взема предвид при определяне на прага, посочен в първата алинея от настоящия член.“
2.2. Режим на финансиране на схемата за помощ
(13)
Що се отнася до финансовата част на схемата за помощи, проектът, за който френските власти са подали уведомление на 2 октомври 1997 г., се превръща в Наредба № 97-1263 от 29 декември 1997 г. за създаване на парафискална такса в полза на Фонд за подпомагане на радиоразпространението (9), член 1 от която предвижда:
„Считано от 1 януари 1998 г. и за срок от пет години се установява парафискална такса върху рекламата, излъчвана чрез радиоразпръскване и телевизионно радиоразпръскване (наричана по-нататък „такса върху дейността на рекламните агенции“), която е предназначена да финансира фонд, който да подпомага притежателите на разрешение за предоставяне на услуги за честотно радиоразпръскване, чиито търговски приходи от излъчени в ефир съобщения с характер на реклама на марка или на спонсорство представляват по-малко от 20 % от общия им оборот. С тази такса се цели насърчаване на радиоразпространението.“
Член 2 от същата наредба предвижда:
„Таксата е на база сумите, без включена комисионна на агенцията и без данък добавена стойност, платени от рекламодателите за излъчването на техните рекламни съобщения, предназначени за територията на Франция. и се дължи от рекламните агенти.
Съвместна наредба на министрите, отговорни съответно за бюджета и за съобщенията, определя ставката на таксата, която се променя в зависимост от приходите за тримесечие на задължените да заплащат таксата лица, като се прилагат следните граници:
[…]“
В член 4 от същата наредба се уточнява, че таксата, посочена в член 2 от наредбата, се изчислява, плаща и събира от Главна данъчна дирекция от името на Фонда за подпомагане на радиоразпространението по същите правила, гаранции и санкции като предвидените за данъка върху добавената стойност.
(14)
Тези разпоредби са изменени във връзка с промяната на схемата за помощи, за която Комисията е била уведомена и която е одобрила с решението от 28 юли 2003 г. (10). Според новите правила парафискалната такса се начислява само за дейността на рекламните агенции, установени на френска територия.
3. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
(15)
През 1997 г. с решение N 679/97 Комисията одобри промяна в схемата за помощи, която се изразява в механизъм за финансиране чрез парафискална такса, начислявана върху рекламата, разпространявана чрез радиоразпръскване или телевизионно радиоразпръскване. Посоченото решение не съдържа никакъв анализ на метода на финансиране. Решението от 1997 г. беше в сила до 2003 г., когато е заменено от ново решение NN42/03 за одобряване на помощта (11).
(16)
На 3 август 2004 г. Régie Network, рекламно дъщерно дружество на голяма френска верига от радиостанции, а именно NRJ, оспори пред съда в Лион събраната през 2001 г. такса (152 524 EUR). Делото е било предмет на преюдициално запитване пред Съда за преценка на валидността на решението на Комисията от 10 ноември 1997 г. за одобряване на помощта.
(17)
С решение (12) на Съда от 22 декември 2008 г. решението от 1997 г. е обявено за недействително, тъй като Комисията е пропуснала да оцени метода на финансиране на разглежданата мярка.
(18)
Всъщност в точка 89 от решението си Съдът напомня, че когато разглежда дадена мярка за помощ Комисията трябва задължително да отчита и метода на финансиране на помощта, в случай че той е съставна част от мярката за помощ. В точка 99 от решението си Съдът уточнява, че таксата е съставна част от мярката за помощ, когато съществува задължителна връзка по предназначение между таксата и въпросната помощ по силата на разглежданата националната правна уредба, в смисъл че приходът от таксата е предназначен по необходимост за финансирането на помощта и влияе пряко върху размера на последната, а следователно и върху преценката за съвместимостта на тази помощ с вътрешния пазар.
(19)
След като е проверил дали в настоящия случай всички тези условия са изпълнени, в точка 112 от решението си Съдът установи, че таксата върху дейността на рекламните агенции е съставна част от схемата за помощи за радиоразпространението, за чието финансиране е предназначена. Следователно когато разглежда въпросната мярка за помощ, Комисията трябва задължително да вземе под внимание посочената такса, което тя е пропуснала да направи в решение NN 42/03.
(20)
След решението на Съда за обявяване на решението ѝ от 10 ноември 1997 г. за недействително Комисията предприе всички необходими мерки за поправяне на установената неправомерност и за преразглеждане на предоставената от френските власти информация. Вследствие това на 11 февруари 2009 г. Комисията откри официална процедура по разследване съгласно член 108, параграф 2 от ДФЕС под номер на процедурата C4/2009 (13).
4. МНЕНИЕ НА ФРАНЦИЯ
(21)
С писмо от 23 април 2009 г. френските власти изпратиха на Комисията следното мнение:
а)
Размерът на събраните и изплатени средства за съответния период годишно е средно 20 милиона EUR, разпределени между повече от 500 бенефициери.
б)
Не се оспорва фактът, че чуждестранни оператори, предоставящи услуги по радиоразпръскване във Франция от радиостанции или рекламни агенции, намиращи се в други държави-членки, също са платили тази парафискална такса, но не е възможно те да бъдат определени.
в)
Помощта не подлежи на възстановяване основно по две причини: първо, Комисията неколкократно е била уведомена за и е одобрила схемата за помощи, което е породило оправдани правни очаквания от страна на бенефициерите. Второ, поради финансовото състояние на бенефициерите в настоящияте условия за френските власти би било невъзможно да възстановят платените суми.
5. ОЦЕНКА НА ПОМОЩТА
5.1. Правно основание за оценката
(22)
Оценката на въпросната схема за помощи се основава на член 107, параграф 3 от ДФЕС.
5.2. Наличие на помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(23)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи, че:
„Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(24)
Анализ на настоящия случай от гледна точка на условията, посочени в член 107, параграф 1 от ДФЕС.
а) Помощ, предоставена от държавата чрез държавни ресурси
Схемата за помощ се финансира посредством ресурси, произлизащи от парафискална такса, предвидена от законодателни и нормативни разпоредби, събирана от данъчната администрация и начислявана върху рекламата, излъчвана чрез радиоразпръскване и телевизионно радиоразпръскване.
Следователно помощите са отпускани посредством публични ресурси на френската държава.
б) Нарушаване или заплаха от нарушаване на конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки
Схемата за помощи е в полза само на службите за предоставяне на услуги за звуково радиоразпръскване в ефира. Бенефициери на схемата за помощи са доставчиците на услуги, чиито приходи от реклами съставляват по-малко от 20 % от общия им оборот. Тези служби са в положение на конкуренция по отношение на привличането на слушатели и приходите от реклама, по-специално с други служби за звуково радиоразпръскване на френска територия, чиито търговски приходи надвишават прага и които не се ползват от публично подпомагане по схемата за помощи.
Въпросните помощи нарушават или поне заплашват да нарушат конкуренцията между доставчиците на услуги, които са бенефицери на посочените помощи, и онези доставчици, които не получават такива помощи.
в) Засягане на търговията между държавите-членки
Службите за звуково радиоразпръскване по ефирен път от френска територия, и по-специално бенефициерите по схемата за помощи, могат да бъдат приемани и в други държави-членки, макар и само в трансгранични зони. Освен това, изглежда че предвидената от законодателните и нормативните разпоредби парафискална такса, предмет на уведомлението, може да бъде в ущърб и спрямо рекламните приходи от услуги, предоставяни от други държави-членки към френска територия.
Поради това съществува риск търговията между държавите-членки да бъде засегната от схемата за помощи, предмет на уведомлението.
г) Заключение относно наличието на помощ
При тези обстоятелства Комисията счита, че схемата за помощи за радиоразпространението, предмет на уведомлението от френските власти, попада в обхвата на разпоредбите на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Доколкото посочената схема представлява държавна помощ, Комисията следва да анализира нейната съвместимост с вътрешния пазар. В съответствие с горепосоченото решение по дело Régie Networks, таксата върху дейността на рекламните агенции, с която се финансира разглежданата помощ, следва да бъде взета предвид при разглеждането на съвместимостта на тази схема.
5.3. Съвместимост на помощта от гледна точка на член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС
(25)
От гледна точка на нейния предмет и приложното ѝ поле мярката за помощ, предмет на уведомлението, очевидно не изпълнява условията, предвидени в член 107, параграф 2 от ДФЕС, и член 107, параграф 3, букви а) и б) от ДФЕС.
(26)
Поради целта си за насърчаване на радиостанциите, предоставящи услуги за звуково радиоразпръскване по ефирен път на френска територия, и по-специално чрез подпомагане на тези, чиито рекламни приходи са по-ниски, схемата за помощ има за цел да гарантира многообразието на медиите на френска територия, което е легитимна цел от общ интерес. Поради това разглеждането на тази част на помощта за бенефициерите може да се извършва спрямо условията, посочени в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. В него се предвижда, че: „За съвместими с вътрешния пазар могат да се приемат: (…) помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес (…)“. В този случай Комисията трябва да прецени положителните ефекти на мярката спрямо отрицателните ѝ ефекти.
(27)
В предходните се решения Комисията е заключила, че въпросната схема за помощи има положителни ефекти и е съвместима с вътрешния пазар, по-специално поради факта, че тази схема за помощи допринася за ясно определена цел от общ интерес. Всъщност предназначението ѝ е да насърчи многообразието на радиостанциите, предоставящи услуги за звуково радиоразпръскване по ефирен път на френска територия. Подпомагането на малките радиостанции с местна аудитория, като се отчитат социалните, културните и местните интереси, представлява легитимна цел от общ интерес. Освен това евентуалното нарушаване на конкуренцията вследствие на схемата за помощи в полза на тези радиостанции за социално общуване е незначително и не се отразява отрицателно върху условията за търговия до степен, която противоречи на общия интерес. Предвид мисията и размера на посочените радиостанции нарушаването на конкуренцията между тях и доставчиците на същите видове услуги от друга държава-членка е изключително ограничено. Поради това вследствие на тази схема търговията е засегната изключително слабо.
(28)
При все това при разглеждането на членове 3 и 6 от Наредба № 97-1263 става ясно, че методът на финансиране на схемата за помощи посредством въпросната парафискална такса представлява съставна част от мярката, както вече е установил Съдът в решението си по дело Régie Networks (точки 99-112).
(29)
Всъщност, както се напомня в точка 89 от решението по дело Régie Networks: „Методът на финансиране на дадена държавна помощ може да доведе до несъвместимост на цялата финансирана по този начин схема за помощи с общия пазар. Ето защо дадена помощ не може да бъде разгледана без да се вземат предвид последиците от метода на финансирането ѝ. Напротив, когато разглежда дадена мярка за помощ Комисията трябва задължително да отчита и метода на финансиране на помощта, в случай че той е съставна част от мярката за помощ (вж. в тази връзка, а именно постановленията van Calster и др., горепосочената точка 49, както и от 15 юли 2004 г., Pearle и др., C-345/02, Recueil, стр. I-7139, точка 29)“.
(30)
В резултат от това Комисията следва да вземе предвид посочената по-горе такса при проучването на съвместимостта на схемата за помощи с вътрешния пазар. В това отношение таксата върху дейността на въпросните рекламни агенции е в противоречие с общия принцип, редовно утвърждаван от Комисията и потвърден от Съда в решението му от 25 юни 1970 г. по дело France/Commission (47/69, Сборник съдебна практика, стр. 487), според което внасяните продукти и услуги трябва да бъдат освободени от всякаква парафискална такса, предназначена за финансиране на схема за помощи, от които се ползват само националните предприятия. Съдът се позовава на този анализ в точка 115 от решението му по дело Régie Networks.
(31)
Комисията счита, че липсата на освобождаване на услуги за звуково радиоразпръскване по ефирен път, предоставяни във Франция от намиращи се в други държави-членки радиостанции, и които не могат да се ползват от помощи, отпуснати по схемата, предмет на уведомлението, нарушава условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес. Дори ако общата цел на такава помощ за бенефициерите, предвидена по схемата, предмет на уведомлението, е легитимна и може да бъде счетена за съвместима с вътрешния пазар, това не се отнася и за метода на финансиране на посочената схема.
6. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(32)
При тези обстоятелства Комисията заключава, че схемата за помощи може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар, по-специално спрямо критериите, посочени в член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Комисията обаче не може да одобри метода на финансиране на схемата.
(33)
В тази връзка Комисията отбелязва твърдението на френските власти в тяхното писмо от 23 април 2009 г., че е невъзможно да бъдат определени (измежду платците на парафискална такса за финансиране на схемата за помощи) чуждестранните оператори, предоставящи услуги за радиоразпръскване във Франция от радиостанции или рекламни агенции, разположени в други държави-членки по време на периода, обхванат от въпросната схема за помощи. Комисията може да приеме наличието на административни затруднения, които възпрепятстват определянето на тези оператори, като се има предвид, че фактите са се случили отдавна. Все пак въз основа на предоставени обяснения от страна на френските власти изтичането на определен период от време само по себе си не представлява непреодолимо препятствие за определянето на платците на таксата. От друга страна френските власти са посочили, че невинаги е възможно от данните, с които разполагат, да се определи дали платците са агенции, разпространяващи рекламни съобщения от френска територия или от друга държава-членка. В такъв случай френските власти са длъжни лично да информират платеца на таксата в срок от шест месеца, считано от датата на уведомлението за настоящото решение, за неговото специално право на възстановяване на платена такса, ако е излъчвал към Франция от друга държава-членка. Администрацията следва да използва всички налични средства за установяване на платците на таксата. При все това, тъй като не е сигурно, че френските власти могат да установят сами всички платци на тази такса, ще се наложи също така да се предприеме подходящо разгласяване на мерките за възстановяване на платени такси, така че засегнатите оператори да се отзоват на поканата.
(34)
В действителност няма пречка Франция да накара тези неизвестни оператори да упражнят правото си на възстановяване на неоснователно платени такси за периода 1997-2002 г. Франция би могла да поправи несъвместимостта на метода на финансиране на схемата за помощи чрез възстановяване на сумата на таксите, които са несъвместими с вътрешния пазар, като спази следните условия:
-
Франция отправя покана към засегнатите оператори и лично ги уведомява за специалното им право на възстановяване всеки път, когато френските власти могат да ги определят и посредством подходящо разгласяване, по-специално чрез публикации в специализирани списания в целия Европейски съюз (14);
-
платците разполагат със срок от 3 години, считано от подходящото разгласяване, за да подадат искане за възстановяване (15);
-
възстановяването се извършва в рамките на максимален срок от 6 месеца, считано от датата на подаване на искането (16);
-
възстановените суми се увеличават с действително начислените лихви, считано от датата на събиране на сумите до датата на действителното им възстановяване, изчислени с натрупване, въз основа на референтната целева ставка, сходна на съдържащата се в член 9 от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията от 21 април 2004 година за прилагането от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета относно определянето на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за създаване на Европейската общност (17);
-
френските власти приемат всяко разумно доказателство, предоставено от въпросните оператори, с което се доказва плащането на таксата;
-
правото на възстановяване не може да бъде предмет на други условия;
-
считано от датата на уведомлението за настоящото решение, френските власти изпращат до Комисията на всеки 6 месеца редовни доклади относно състоянието на процедурата по възстановяване,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Схемата за помощи, приведена в действие от Франция, е съвместима с вътрешния пазар съгласно предвидените в член 2 условия.
Член 2
С цел премахване на дискриминацията на чуждестранните разпространители, които са заплатили на френската държава такси върху дейността на рекламните агенции, без да се ползват от схемата за помощи, френските власти възстановяват парафискалните такси, платени от чуждестранни оператори за периода 1997-2002 г. В срок от шест месеца, считано от датата на уведомлението за настоящото решение, те информират всички подлежащи на облагане с таксите оператори за възстановяването при всеки случай, в който те могат да ги определят и отправят покана чрез подходящо разгласяване, с цел засегнатите оператори да се отзоват на поканата в срок от три години за подаване на искане за възстановяване на такси (18). След тази покана и въз основа на предоставени от въпросните оператори доказателства, Франция, в максимален срок от 6 месеца, считано от датата на подаване на искането за възстановяване, възстановява сумата на таксите, които са несъвместими с вътрешния пазар, увеличени с действително начислени лихви, изчислени с натрупване, въз основа на референтната целева ставка, сходна на съдържащата се в член 9 от Регламент (ЕО) № 794/2004.
Член 3
Франция уведомява Комисията в срок от два месеца от датата на уведомлението за настоящото решение за мерките, предприети за неговото спазване.
Тя изпраща до Комисията на всеки шест месеца редовни доклади относно състоянието на процедурата по възстановяване, считано от датата на уведомлението за настоящото решение, относно състоянието на предвидената в член 2 процедура по възстановяване, до изтичане на срока от три години, считано от най-скорошните мерки за подходящо разгласяване, посочени в член 2.
Член 4
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 29 септември 2010 година.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 29 september 2010
om den stödordning C 4/09 (f.d. N 679/97) som Frankrike har genomfört till förmån för radioutsändningar
[delgivet med nr K(2010) 6483]
(Endast den franska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(2011/147/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket (1),
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a (2),
efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (3), och
av följande skäl:
1. FÖRFARANDE
(1)
Genom en skrivelse av den 2 oktober 1997 anmälde Frankrike till kommissionen stödordning N 679/97 - ett förslag till dekret som syftar till att ändra en befintlig stödordning för radioutsändningar (4). Genom ett beslut av den 10 november 1997 (5) godkände kommissionen en tioårig förlängning av denna stödordning till förmån för radioutsändningar.
(2)
En ändring av nämnda stödordning godkändes genom kommissionens beslut av den 28 juli 2003 (6). De franska myndigheternas förslag till ändring avsåg bland annat stödordningens finansieringsvillkor (7). I detta beslut drog kommissionen slutsatsen att den härigenom ändrade stödordningen var förenlig med den inre marknaden enligt artikel 107.3 c i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget). Ändringen trädde i kraft den 1 januari 2003 och gäller för en period av tio år.
(3)
Den 22 december 2008 ogiltigförklarade EG-domstolen kommissionens beslut av den 10 november 1997 avseende perioden 1997-2002. Kommissionen har sedan dess vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att åtgärda den konstaterade lagstridigheten och genomfört en ny granskning av uppgifterna från de franska myndigheterna (för en ingående beskrivning av detta förfarande hänvisas till avsnitt 3: ”Skäl till att förfarandet inletts”).
(4)
Genom en skrivelse av den 11 februari 2009 underrättade kommissionen Frankrike om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 108.2 i EUF-fördraget avseende detta stöd.
(5)
Kommissionens beslut om att inleda förfarandet har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning (8). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med synpunkter på stödet i fråga.
(6)
Genom en skrivelse av den 23 april 2009 översände Frankrike sina synpunkter på åtgärden.
(7)
Kommissionen har inte mottagit några andra synpunkter från berörda parter.
2. NÄRMARE BESKRIVNING AV STÖDET
(8)
Åtgärden i fråga består av en stödordning för att stödja små lokala franska radiostationer som har betydelse för den sociala kommunikationen i grannskapsområdet och vars kommersiella intäkter från radiomeddelanden av varumärkes- eller sponsorreklam understiger 20 procent av deras totala omsättning.
(9)
Stödet finansierades med hjälp av en skatteliknande avgift på intäkter från radio- och tv-reklam.
(10)
Den behöriga myndigheten, FSER - Fonds de soutien à l'expression radiophonique (fonden till förmån för radioutsändningar), kan bevilja följande tre typer av stöd:
a)
Ett etableringsstöd för mindre franska radiostationer med lokala lyssnare, så kallade radios associatives (medborgarradiostationer), som nyligen blivit godkända av Conseil supérieur de l'audiovisuel. Stödet får inte överskrida ett tak som fastställs enligt en tabell.
b)
Ett driftsstöd som utgår enligt en tabell som först är progressiv och därefter degressiv och som upprättas av den kommitté som har till uppgift att bevilja stödet. Denna kan höja driftsstödet inom vissa fastställda ramar och ska då beakta de ansträngningar företaget har gjort i fråga om administration och insatser inom området för utbildning, föreningsliv och kultur samt social kommunikation i grannskapsområdet.
c)
Ett utrustningsstöd som uppgår till 50 procent av kostnaden för att modernisera stödberättigade radiostationers utrustning. Stödet får inte beviljas oftare än vart femte år och får inte överskrida ett tak som fastställs enligt en tabell.
(11)
Stödordningen inrättades 1989 och har genomgått ett antal ändringar som samtliga har anmälts till kommissionen och som godkändes av kommissionen år 1990, 1992, 1997 och 2003.
2.1 Stödmottagare
(12)
Genom det förslag som anmälts av de franska myndigheterna tillämpas den stödordning som föreskrivs i artikel 80 i lag nr 86-1067 av den 30 september 1986 avseende kommunikationsfrihet, ändrad genom artikel 25 i lag nr 89-25 av den 17 januari 1989 och artikel 27 i lag nr 90-1170 av den 29 december 1990, som föreskriver följande:
”Ljudradioföretag vars kommersiella intäkter från radiomeddelanden av varumärkes- eller sponsorreklam understiger 20 procent av deras totala omsättning beviljas stöd på det sätt som fastställs i dekretet i Conseil d'État.
För att finansiera detta stöd uttas en avgift på intäkter från reklammeddelanden som sänds via ljudradio och tv.
Ersättning som erhålls för ljudradiotjänster i samband med sändningar till stöd för kollektiva eller allmännyttiga åtgärder beaktas inte vid fastställandet av den övre gräns som anges i det första stycket i denna artikel.”
2.2 Stödordningens finansiering
(13)
När det gäller finansieringen av stödordningen föreskrivs följande i artikel 1 i det förslag som anmälts av de franska myndigheterna, senare dekret nr 97-1263 av den 29 december 1997 om införandet av en skatteliknande avgift och inrättandet av en fond till förmån för radioutsändningar (9):
”Med verkan från den 1 januari 1998 införs en skatteliknande avgift på reklammeddelanden som sänds via ljudradio och tv för en tid av fem år för att finansiera en fond till stöd för innehavare av tillstånd att sända ljudradiotjänster och vars kommersiella intäkter från radiomeddelanden av varumärkes- eller sponsorsreklam understiger 20 procent av deras totala omsättning.”
I artikel 2 i samma dekret föreskrivs följande:
”Avgiften beräknas på grundval av de summor, exklusive provision till reklambyrå och exklusive mervärdesskatt, som annonsörer betalar för att deras reklammeddelanden ska sändas i Frankrike.
Personer som ombesörjer sändningar av reklammeddelanden är avgiftsskyldiga.
Genom ett gemensamt dekret från den minister som är ansvarig för budget och kommunikation föreskrivs avgiftsnivåer i förhållande till de avgiftsskyldigas inkomst per kvartal, varvid följande övre gränser gäller:
[…]”
Enligt artikel 4 i samma dekret ska den avgift som nämns i dekretets artikel 2 beräknas, fastställas och uttas av skattemyndigheten till förmån för stödfonden enligt de bestämmelser och med de garantier och påföljder som gäller för mervärdesskatt.
(14)
Dessa bestämmelser ändrades i samband med den ändring av stödordningen som anmäldes till kommissionen och som kommissionen godkände genom sitt beslut av den 28 juli 2003 (10). Enligt de nya bestämmelserna ska den skatteliknande avgiften endast gälla företag etablerade i Frankrike.
3. SKÄL TILL ATT FÖRFARANDET INLETTS
(15)
År 1997 godkände kommissionen genom sitt beslut N 679/97 en ändring av stödordningen som bestod i att en finansieringsmekanism infördes genom en skatteliknande avgift på reklam som sänds via radio eller tv. Beslutet innehåller ingen analys av finansieringen. Beslutet från 1997 gällde fram till 2003, då det ersattes av ett nytt godkännandebeslut, NN 42/03 (11).
(16)
Den 3 augusti 2004 bestred Régie Networks, ett reklamföretag knutet till en stor fransk radiostation, NRJ, inför domstolen i Lyon den avgift företaget hade betalat 2001 (152 524 euro). Ärendet hänsköts till EG-domstolen med en begäran om förhandsavgörande för att bedöma huruvida kommissionens beslut om att godkänna stödet av den 10 november 1997 var giltigt.
(17)
Domstolen förklarade i sin dom (12) som avkunnades den 22 december 2008 att 1997 års beslut var ogiltigt då kommissionen hade underlåtit att bedöma finansieringen för den granskade åtgärden.
(18)
I punkt 89 i domen erinrar domstolen om att kommissionens prövning av en stödåtgärd med nödvändighet också måste omfatta finansieringsmetoden om den utgör en integrerad del av stödåtgärden. I punkt 99 i domen påpekar domstolen att det för att en avgift ska anses utgöra en integrerad del av en stödåtgärd måste föreligga ett tvingande samband mellan ändamålet med avgiften och stödet i fråga enligt relevanta nationella bestämmelser, i den meningen att intäkterna från avgiften måste användas för att finansiera stödet och direkt inverkar på stödets storlek och, följaktligen, på bedömningen av huruvida stödet är förenligt med den inre marknaden.
(19)
Efter att ha kontrollerat att alla villkor var uppfyllda i det förevarande fallet konstaterar domstolen i punkt 112 i sin dom att avgiften för reklamföretag ingår som en integrerad del i ordningen för de stöd till radiosändningar som denna avgift finansierar. Kommissionen var därför skyldig att beakta denna avgift vid granskningen av stödordningen i fråga, vilket kommissionen underlät att göra i sitt beslut NN 42/03.
(20)
Efter domen om ogiltigförklaring av kommissionens beslut av den 10 november 1997 har kommissionen vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att avhjälpa den konstaterade lagstridigheten och genomfört en ny granskning av de franska myndigheternas uppgifter. Följaktligen inledde kommissionen den 11 februari 2009 det formella granskningsförfarandet enligt artikel 108.2 i EUF-fördraget med förfarandenummer C4/2009 (13).
4. KOMMENTARER FRÅN FRANKRIKE
(21)
Genom en skrivelse av den 23 april 2009 översände de franska myndigheterna följande synpunkter till kommissionen:
a)
Insamlade och utbetalade medel under den berörda perioden uppgår årligen till i genomsnitt 20 miljarder euro, fördelat på mer än 500 stödmottagare.
b)
Man bestrider inte att även utländska aktörer som tillhandahåller radiosändningstjänster i Frankrike från radiostationer eller radioföretag i andra medlemsstater har betalat denna skatteliknande avgift, men det är inte möjligt att identifiera dessa.
c)
Det finns i huvudsak två skäl till att stödet inte kan återkrävas. För det första har stödordningen i vederbörlig ordning anmälts till och godkänts av kommissionen vid flera tillfällen, vilket har givit upphov till berättigade förväntningar hos stödmottagarna. För det andra är det omöjligt för de franska myndigheterna att återkräva det utbetalade stödet i dagens ekonomiska läge och med tanke på stödmottagarnas finansiella situation.
5. BEDÖMNING AV STÖDET
5.1 Rättslig grund för bedömningen
(22)
Bedömningen av stödordningen i fråga grundar sig på artikel 107.3 i EUF-fördraget.
5.2 Förekomst av stöd enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget
(23)
I artikel 107.1 i EUF-fördraget föreskrivs följande:
”Om inte annat föreskrivs i fördragen, är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.”
(24)
Nedan följer en analys av det aktuella fallet med avseende på de villkor som nämns i artikel 107.1 i EUF-fördraget.
a) Stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel
Stödordningen finansieras med hjälp av intäkterna från en skatteliknande avgift på reklam som sänds via ljudradio och teve. Denna avgift föreskrivs i lagar och bestämmelser och tas ut av skattemyndigheten.
Stödet beviljas följaktligen med hjälp av den franska statens offentliga medel.
b) Stöd som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion
Stödordningen gynnar enbart tillhandahållandet av ljudradiotjänster. Stödordningens mottagare tillhandahåller sådana tjänster för vilka reklamintäkterna understiger 20 procent av företagets totala omsättning. Dessa tjänster konkurrerar om lyssnarsiffror och reklamintäkter, och då framför allt med andra typer av ljudradiotjänster i Frankrike för vilka de kommersiella intäkterna överstiger det tillåtna taket, med följd att de inte åtnjuter något statligt stöd enligt nämnda stödordning.
Stödet i fråga snedvrider därmed, eller riskerar åtminstone att snedvrida, konkurrensen mellan de tjänsteföretag som mottar respektive de som inte mottar nämnda stöd.
c) Stöd som påverkar handeln mellan medlemsstaterna
Ljudradiotjänster som tillhandahålls från Frankrike, i första hand av de företag som gynnas av stödordningen, kan avlyssnas i andra medlemsstater, om så bara i gränsregioner. Det tycks också som att den skatteliknande avgift som föreskrivs i de anmälda lagarna och bestämmelserna även tas ut på reklamintäkter för tjänster som tillhandahålls från andra medlemsstater och som riktas mot Frankrike.
Härav följer att handeln mellan medlemsstaterna påverkas eller riskerar att påverkas av den anmälda stödordningen.
d) Slutsats om förekomsten av statligt stöd
Under dessa omständigheter anser kommissionen att stödordningen för radioutsändningar, som är föremål för de franska myndigheternas anmälan, faller under bestämmelserna i artikel 107.1 i EUF-fördraget. Om nämnda stöd utgör statligt stöd är kommissionen skyldig att analysera om det är förenligt med den inre marknaden. I enlighet med ovan nämnda dom i Régie Networks-målet måste den avgift för reklamföretag som finansierar stödet i fråga beaktas vid granskningen av stödordningens förenlighet.
5.3 Stödets förenlighet mot bakgrund av artikel 107.2 och 107.3 i EUF-fördraget
(25)
Det är uppenbart att den anmälda stödåtgärdens mål och tillämpningsområde inte uppfyller villkoren i vare sig artikel 107.2 i EUF-fördraget eller i artikel 107.3 a och b i samma fördrag.
(26)
Stödordningen har som mål att främja radiostationer som tillhandahåller ljudradiotjänster i Frankrike, främst genom att stödja dem med lägst reklamintäkter, och att i Frankrike garantera mångfalden i mediautbudet, vilket är ett allmänt ekonomiskt rimligt mål. Stödåtgärden kan därför granskas mot bakgrund av villkoren i artikel 87.3 c i EG-fördraget. I den artikeln föreskrivs följande: ”Som förenligt med den inre marknaden kan anses: (…) stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset (…)”. Kommissionen måste i det fallet väga åtgärdens positiva och negativa effekter mot varandra.
(27)
Kommissionen har i sina tidigare beslut dragit slutsatsen att stödordningen i fråga har positiva effekter och är förenlig med den inre marknaden, främst på grund av att den bidrar till ett klart definierat allmännyttigt mål. Stödet syftar nämligen till att främja en mångfald av radiostationer som tillhandahåller ljudradiotjänster i Frankrike. Stödet främjar små radiostationer med lokala lyssnare och beaktar sociala, kulturella och lokala intressen, vilket är ett rimligt allmänt mål. Den eventuella konkurrenssnedvridning som stödet till dessa radiostationer i grannskapet kan orsaka är dessutom liten och påverkar inte handeln på ett sätt som strider mot det gemensamma intresset. Med tanke på dessa stationers syfte och storlek är snedvridningen av konkurrensen mellan dem och tjänsteföretag av samma typ i en annan medlemsstat synnerligen begränsad. Stödordningens påverkan på handeln är därför synnerligen liten.
(28)
Av granskningen av dekret nr 97-1263, artiklarna 3 och 6, framgår emellertid att finansieringen av stödordningen med hjälp av den skatteliknande avgiften är en integrerad del av åtgärden, såsom domstolen redan har konstaterat i sin dom i Régie Networks-målet (punkterna 99-112).
(29)
Domstolen gör följande påpekande i punkt 89 i nämnda dom: ”Domstolen har funnit att finansieringsmetoden för ett stöd kan medföra att hela det stödprogram som finansieras på detta sätt blir oförenligt med den gemensamma marknaden. Följaktligen kan prövningen av en stödåtgärd inte ske utan att verkningarna av dess finansieringsmetod beaktas. Tvärtom måste kommissionens prövning av en stödåtgärd med nödvändighet också omfatta finansieringsmetoden om den utgör en integrerad del av stödåtgärden (se, för ett liknande resonemang, domen i de ovannämnda målen Van Calster m.fl., punkt 49, och dom av den 15 juli 2004 i mål C-345/02, Pearle m.fl., REG 2004, s. I-7139, punkt 29)”.
(30)
Härav följer att kommissionen måste beakta nämnda avgift vid sin granskning av stödordningens förenlighet med den inre marknaden. Den ifrågavarande avgiften på reklamföretag förefaller att strida mot en allmän princip som med jämna mellanrum har bekräftats av kommissionen och som domstolen etablerade i sin dom av den 25 juni 1970 i mål 47/69, Frankrike mot kommissionen (REG 1970, s. 487), enligt vilken importerade varor eller tjänster ska vara undantagna från skatteliknande avgifter som syftar till att finansiera en stödordning enligt vilken endast nationella företag kan beviljas stöd. Domstolen hänvisar till den analysen i punkt 115 i sin dom i Régie Networks-målet.
(31)
Kommissionen anser att det faktum att man inte avgiftsbefriar ljudradiotjänster som tillhandahålls i Frankrike från radiostationer i andra medlemsstater och som därför inte kan komma i åtnjutande av stöd som beviljas enligt den anmälda stödordningen, påverkar handeln i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Även om den anmälda stödordningens allmänna mål är berättigat och kan anses vara förenligt med den inre marknaden kan inte samma sak sägas om ordningens finansiering.
6. SLUTSATS
(32)
Under dessa förhållanden drog kommissionen slutsatsen att stödordningen kan förklaras förenlig med den inre marknaden, främst med beaktande av kriterierna i artikel 107.3 c i EUF-fördraget. Kommissionen kan däremot inte godkänna stödordningens finansiering.
(33)
Kommissionen har i det avseendet noterat att de franska myndigheterna i sin skrivelse av den 23 april 2009 hävdar att det är omöjligt att bland dem som betalat in den skatteliknande avgiften som finansierar stödordningen identifiera utländska aktörer som tillhandahållit ljudradiotjänster i Frankrike från stationer eller företag i andra medlemsstater under den period som omfattas av ifrågavarande stödordning. Kommissionen kan godta att det finns administrativa svårigheter som reser hinder för en sådan identifiering, med tanke på att händelserna går långt tillbaka i tiden. Utifrån de förklaringar de franska myndigheterna har lämnat verkar dock tidsaspekten i det aktuella fallet inte i sig utgöra ett oöverstigligt hinder för identifieringen av betalningsskyldiga stationer och företag. De franska myndigheterna har i gengäld påpekat att det inte alltid var möjligt att utifrån de uppgifter de förfogade över avgöra om de betalningsskyldiga var företag som sände från Frankrike eller från en annan medlemsstat. I det fallet åligger det myndigheterna att inom sex månader räknat från den dag detta beslut meddelades informera alla betalningsskyldiga, genom att kontakta dem var och en för sig, om att de har rätt till återbetalning av avgiften om de har bedrivit sändningsverksamhet riktad mot Frankrike från en annan medlemsstat. Myndigheterna bör använda sig av alla tillgängliga medel för att identifiera de betalningsskyldiga. Det är emellertid inte säkert att de franska myndigheterna själva kan identifiera samtliga betalningsskyldiga företag och stationer varför det också åligger dem att ge tillräcklig offentlighet åt möjligheten att begära återbetalning, på sådant sätt att berörda aktörer själva kan ge sig till känna.
(34)
Det är nämligen ingenting som hindrar att Frankrike ger dessa okända aktörer möjlighet att hävda sin rätt till återbetalning av oriktigt inbetalade avgifter under perioden 1997-2002. Frankrike kan åtgärda den oförenliga finansieringen av stödordningen genom att återbetala avgifter som är oförenliga med den inre marknaden och då uppfylla följande villkor:
-
Frankrike måste ta kontakt med berörda aktörer genom att meddela var och en av dessa att de har en specifik rätt till återbetalning av avgiften i samtliga fall där de franska myndigheterna kan identifiera dessa aktörer. Dessutom måste Frankrike ge tillräcklig offentlighet åt informationen, bland annat genom publicering i branschtidskrifter inom hela EU (14).
-
Betalningsskyldiga ska förfoga över en tidsfrist på tre år räknat från den dag då informationen gavs tillräcklig offentlighet för att ansöka om återbetalning (15).
-
Återbetalningen ska ske inom högst sex månader räknat från den dag då ansökan inlämnades (16).
-
Beloppet ska återbetalas jämte faktiskt upplupen ränta från den dag då avgiften togs ut fram till den dag återbetalningen skedde, i form av sammansatt ränta som ska fastställas utifrån en målsats, analogt den som anges i artikel 9 i kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 av den 21 april 2004 om genomförande av rådets förordning (EG) nr 659/1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (17).
-
De franska myndigheterna ska godta alla rimliga bevis som ifrågavarande aktörer inlämnar för att visa att de har betalat avgiften.
-
Rätten att omfattas av återbetalning får inte villkoras på annat sätt.
-
De franska myndigheterna ska var sjätte månad räknat från den dag då detta beslut meddelades fortlöpande rapportera till kommissionen om hur återbetalningsförfarandet framskrider.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Det statliga stöd som Frankrike har genomfört är förenligt med den inre marknaden på de villkor som föreskrivs i artikel 2.
Artikel 2
För att undanröja diskrimineringen av utländska radioföretag som har betalat reklamavgifter till den franska staten utan att kunna komma i åtnjutande av stödordningen, ska de franska myndigheterna återbetala de skatteliknande avgifter som påförts utländska aktörer under perioden 1997-2002. Myndigheterna ska inom sex månader räknat från den dag detta beslut meddelades informera samtliga betalningsskyldiga aktörer om återbetalningen av avgiften i samtliga fall där myndigheterna kan identifiera dessa aktörer samt genom lämpliga åtgärder för offentliggörande försöka komma i kontakt med dem så att de kan ge sig till känna, varvid aktörerna ska förfoga över en tidsfrist på tre år för att ansöka om återbetalning (18). Efter ett sådant förfarande och på grundval av de bevis som lämnats av aktörerna i fråga ska Frankrike inom högst sex månader räknat från den dag då ansökan inlämnades återbetala de avgifter som är oförenliga med den inre marknaden, jämte faktiskt upplupen ränta från den dag då avgiften togs ut fram till den dag då återbetalningen skedde, i form av sammansatt ränta, som ska fastställas utifrån en målsats, analogt den som anges i artikel 9 i förordning (EG) nr 794/2004.
Artikel 3
Frankrike ska inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta kommissionen om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa beslutet.
De franska myndigheterna ska var sjätte månad räknat från den dag då detta beslut meddelades fortlöpande rapportera till kommissionen om hur återbetalningsförfarandet framskrider, till dess att en treårig tidsfrist löper ut räknat från de senaste åtgärderna för offentliggörande av informationen om aktörers återbetalningsrätt, såsom nämns i artikel 2.
Artikel 4
Detta beslut riktar sig till Republiken Frankrike.
Utfärdat i Bryssel den 29 september 2010.