ДИРЕКТИВА 2010/76/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 24 ноември 2010 година
за изменение на директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО по отношение на капиталовите изисквания за търговските портфейли и за пресекюритизация и на надзорния преглед на политиките за възнагражденията
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 53, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
като взеха предвид становището на Европейската централна банка (1),
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
Прекомерното и неразумно поемане на риск в банковия сектор доведе до фалит на отделни финансови институции и до проблеми във финансовата система на някои държави-членки и в целия свят. Въпреки че причините за подобно поемане на риск са многобройни и сложни, съществува съгласие сред надзорните и регулаторни органи, включително Г20 и Комитета на европейските банкови надзорници (КЕБН), че неподходящите структури за възнаграждения на някои финансови институции са допринесли за това. Политиките за възнагражденията, които предлагат стимули за поемане от институцията на рискове, надхвърлящи общото ниво на риск, допускано от институцията, могат да затруднят разумното и ефективно управление на риска и да засилят склонността към прекомерно поемане на риск. Ето защо особено важни в тази връзка са международно приетите и въведени Принципи на Съвета за финансова стабилност (принципи на СФС) относно разумни практики за възнагражденията.
(2)
Съгласно Директива 2006/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно предприемането и осъществяването на дейност от кредитните институции (4), от кредитните институции се изисква да имат правила и мерки, стратегии, процеси и механизми за управление на рисковете, на които са изложени. По силата на Директива 2006/49/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 14 юни 2006 г. относно капиталовата адекватност на инвестиционните посредници и кредитните институции (5), това изискване се прилага към инвестиционни посредници по смисъла на Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно пазарите на финансови инструменти (6). Директива 2006/48/ЕО изисква компетентните власти да извършват преглед на тези правила и мерки, стратегии, процеси и механизми и да преценят дали собствените средства на съответната кредитната институция или инвестиционен посредник осигуряват разумно управление и покритие на рисковете, на които институцията или посредника са или могат да бъдат изложени. Този надзор се извършва на консолидирана основа по отношение на банкови групи и включва финансови холдингови дружества и свързани финансови институции във всички юрисдикции.
(3)
За да се предотврати потенциално отрицателния ефект, който неподходящи структури за възнаграждения могат да имат върху разумното управление на риска и върху контрола по отношение на склонността на отделни лица да поемат риск, изискванията на Директива 2006/48/ЕО следва да бъдат допълнени от изрично задължение за кредитните институции и инвестиционните посредници да създадат и поддържат за категориите персонал, чиито професионални дейности имат съществено въздействие върху техния рисков профил, политики и практики за възнагражденията, които са в съответствие с ефективното управление на риска. Тези категории персонал следва да включват най-малко висшето ръководство, служителите, поемащи рискове, служителите с контролни функциии и всички служители, чието общо възнаграждение, включително пенсионните обезщетения по преценка на работодателя, ги поставя в същата категория възнаграждения като висшето ръководство и служителите, поемащи риск.
(4)
Тъй като прекомерното и неразумно поемане на риск може да наруши финансовата стабилност на финансовите институции или инвестиционните посредници и да дестабилизира банковата система, е важно новото задължение относно политиките и практиките за възнагражденията да се прилага последователно и следва да обхваща всички аспекти на възнагражденията, включително заплати, пенсионни обезщетения по преценка на работодателя и други подобни. В този контекст пенсионни обезщетения по преценка на работодателя означават плащания по преценка на кредитна институция или инвестиционен посредник, отпускани на служител на индивидуална основа във връзка с или в очакване на пенсиониране, които могат да бъдат приравнени към променливи възнаграждения. Затова е уместно да се конкретизират ясни принципи за разумно възнаграждение, с които да се гарантира, че структурата на възнагражденията не поощрява поемането от отделни лица на прекомерен риск или риск поради безотговорност и е съобразена със склонността към поемане на риск, ценностната система и дългосрочните интереси на кредитната институция или инвестиционния посредник. Възнагражденията следва също да бъдат съобразени с ролята на финансовия сектор като механизъм, чрез който финансовите ресурси се разпределят ефективно в икономиката. По-специално тези принципи следва да гарантират, че при формулирането на политиките за променливи възнаграждения се гарантира, че стимулите съответстват на дългосрочните интереси на кредитната институция или инвестиционния посредник и че методите на заплащане укрепват капиталовата ѝ/му база. Обвързаните с постигнатите резултати елементи на възнаграждението следва също да спомагат за постигане на по-голяма справедливост в рамките на структурите на възнаграждения на кредитната институция или инвестиционния посредник. Принципите следва да са съобразени с факта, че кредитните институции и инвестиционните посредници могат да прилагат разпоредбите по различен начин в зависимост от своя размер, вътрешна организация и естеството, обхвата и сложността на своята дейност и по-специално, че може да се окаже несъразмерно за инвестиционните посредници, посочени в член 20, параграфи 2 и 3 от Директива 2006/49/ЕО, да спазват всички принципи. За да се гарантира, че формулирането на политиките за възнаграждения е част от управлението на риска на кредитната институция или инвестиционния посредник, управителният орган на всяка кредитна институция или инвестиционен посредник, в изпълнение на своите надзорни функции, следва да приеме и периодично да подлага на преглед принципите, които да се прилагат. Във връзка с това управителният орган, при изпълнението на своите надзорни функции, би могъл да се разглежда като надзорен съвет, когато това е приложимо и в зависимост от националното дружествено право.
(5)
От кредитните институции и инвестиционните посредници, които са значими от гледна точка на техния размер, вътрешна организация и естеството, обхвата и сложността на тяхната дейност, следва да се изисква да създадат комитет по възнагражденията, като неделима част от тяхната управленска структура и организация.
(6)
До 1 април 2013 г. Комисията следва да направи преглед на принципите на политиката за възнагражденията, като обърне специално внимание на тяхната ефективност, изпълнение и осигуряване прилагането им, като взема предвид тенденциите в международен план, включително по-нататъшни предложения на СФС и прилагането на принципите СФС и в други юрисдикции, в това число връзката между определянето на променливи възнаграждения и поведението, свързано с поемане на прекомерен риск.
(7)
Политиката за възнаграждения следва да е насочена към обвързване на личните цели на членовете на персонала с дългосрочните интереси на съответната кредитна институция или инвестиционен посредник. Оценката на елементите от възнаграждението, обвързани с резултатите от дейността, следва да се базира на дългосрочните резултати и да отчита основните рискове, свързани с дейността. Оценката на резултатите следва да се осъществява за период от най-малко три до пет години, за да се гарантира, че процесът на оценяване се основава на дългосрочните резултати и че фактическото плащане на елементите от възнаграждението, обвързани с резултатите от дейността, е разпределено през бизнес цикъла на кредитната институция или инвестиционния посредник. За да се приведат още повече в съответствие стимулите, значителна част от променливите възнаграждения на всички служители, обхванати от тези изисквания, следва да се състои от акции, свързани с акции инструменти на кредитната институция или инвестиционния посредник, в зависимост от правната структура на съответната кредитна институция или инвестиционен посредник или в случай на други равностойни непарични инструменти и когато е подходящо, други дългосрочни финансови инструменти, които адекватно отразяват кредитното качество на кредитната институция или инвестиционния посредник. Инструментите биха могли да включват капиталови инструменти, които при сериозни финансови проблеми на институцията се превръщат в акции или се обезценяват по друг начин. В случаи, когато съответната кредитна институция не е емитирала дългосрочни финансови инструменти, следва да ѝ се разреши да емитира значителна част от променливите възнаграждения под формата на акции, свързани с акции инструменти и други подобни непарични инструменти. Държавите-членки или техните компетентни власти следва да могат да наложат ограничения по отношение на вида и формата на тези инструменти или да забранят определени инструменти, по целесъобразност.
(8)
За да се сведат до минимум стимулите за прекомерно поемане на риск, променливото възнаграждение следва да представлява балансиран дял от общото възнаграждение. От съществено значение е фиксираната заплата на даден служител да представлява достатъчно висок дял от общото му възнаграждение, за да позволява прилагането на напълно гъвкава политика по отношение на променливите възнаграждения, включително възможността да не се изплащат променливи възнаграждения. За да се гарантира последователност на практиките за възнагражденията в целия сектор, е подходящо да бъдат определени ясни изисквания. Гарантираните променливи възнаграждения не са съвместими нито с разумното управление на риска, нито с принципа за заплащане според резултатите и като общо правило следва да бъдат забранени.
(9)
Получаването на съществена част от променливия елемент на възнагражденията, например между 40 и 60 %, следва да бъде отложено за подходящ период от време. Тази част следва да се увеличава значително, успоредно с повишаването на ранга или отговорността на лицето, което получава възнаграждението. Освен това съществена част от променливия елемент на възнагражденията следва да се състои от акции, свързани с акции инструменти на кредитната институция или инвестиционния посредник, в зависимост от правната структура на съответната кредитна институция или инвестиционен посредник, или в случай на некотирана на фондовата борса кредитна институция или инвестиционен посредник - други равностойни непарични инструменти и, когато е подходящо, други дългосрочни финансови инструменти, които адекватно отразяват кредитното качество на кредитната институция или инвестиционния посредник. В тази връзка принципът на пропорционалност е от голямо значение, тъй като е възможно прилагането на тези изисквания да не е винаги подходящо за малки кредитни институции или инвестиционни посредници. Като се вземат предвид ограниченията по отношение на размера на променливото възнаграждение, платимо авансово в брой, размерът на променливото възнаграждение, което може да се плаща с пари в брой или парични еквиваленти и не подлежи на отлагане, следва да се ограничи, с оглед допълнително привеждане на личните цели на служителите в съответствие с дългосрочните интереси на кредитната институция или инвестиционния посредник.
(10)
Кредитните институции и инвестиционните посредници следва да гарантират, че общият размер на променливите възнаграждения не ограничава способността им да укрепват своята капиталова база. Размерът на подлежащия на натрупване капитал следва да зависи от настоящата капиталова позиция на кредитната институция или инвестиционния посредник. В тази връзка компетентните власти на държавите-членки следва да имат правомощието да ограничават, inter alia, променливите възнаграждения като процент от общите нетни приходи, когато те са несъвместими с поддържането на разумна капиталова база.
(11)
Кредитните институции и инвестиционните посредници следва да изискват от своите служители да се ангажират да не използват лични стратегии за хеджиране или застраховане, за да не се нарушава ефектът на отчитане на риска, заложен в механизмите им на възнаграждение.
(12)
Образувания, които ползват извънредна държавна помощ, следва приоритетно да укрепят своята капиталова база и да вземат мерки за връщане на помощите, получени от данъкоплатците. Всички плащания на променливи възнаграждения следва да отразяват тези приоритети.
(13)
Принципите за разумна политика за възнагражденията, установени с Препоръката на Комисията от 30 април 2009 г. относно политиката на възнаграждения в сектора на финансовите услуги (7), са в съответствие с принципите, заложени в настоящата директива, и ги допълват.
(14)
Разпоредбите за възнагражденията следва да не засягат пълното упражняване на основните права, гарантирани от Договорите, и по-специално член 153, параграф 5 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), общите принципи на националното договорно и трудово право, законодателството относно правата и участието на акционерите и общите отговорности на административните и надзорните органи на съответната институция, както и правата, ако са приложими, на социалните партньори да сключват и прилагат колективни трудови договори, в съответствие с националното право и обичаи.
(15)
С цел да се гарантира бързо и ефективно правоприлагане, компетентните власти следва да имат също правомощията да налагат финансови или нефинансови санкции или други мерки за неспазване на изискване съгласно Директива 2006/48/ЕО, включително на изискването за политики за възнаграждения, съответстващи на разумното и ефективно управление на риска. Тези мерки и санкции следва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи. С цел гарантиране на съгласуваност и равни условия, Комисията следва да направи преглед на приемането и прилагането от държавите-членки на тези правомощия за налагане на санкции и други мерки на обща основа по отношение на съгласуваността им на територията на Съюза.
(16)
С цел да се гарантира ефективен надзор над рисковете, породени от неподходящи структури на възнаграждения, приетите от кредитните институции и инвестиционните посредници политики и практики за възнагражденията следва да бъдат включени в обхвата на надзорния преглед съгласно Директива 2006/48/ЕО. В хода на този преглед надзорните органи следва да оценяват дали тези политики и практики насърчават прекомерното поемане на риск от съответния персонал. В допълнение, КЕБН следва да гарантира наличието на насоки за оценка на пригодността на лицата, които ефективно ръководят стопанската дейност на кредитната институция.
(17)
В Зелената книга на Комисията от 2 юни 2010 г. относно корпоративното управление на финансовите институции и политиките за възнагражденията се посочват редица грешки в корпоративното управление на кредитните институции и инвестиционните посредници, които следва да бъдат отстранени. Сред намерените решения Комисията посочва необходимостта от значително завишаване на изискванията, свързани с лицата, които ефективно ръководят стопанската дейност на кредитната институция, които следва да имат достатъчно добра репутация и подходящ опит, като следва да бъде оценена тяхната способност да изпълняват професионалните си задължения. В Зелената книга също се подчертава необходимостта от увеличаване на участието на акционерите в одобряването на политиките за възнагражденията. Европейският парламент и Съвета отбелязват намерението на Комисията като последваща мярка, да изготви законодателни предложения по тези въпроси, когато това е подходящо.
(18)
С цел постигане на още по-голяма прозрачност по отношение на практиките за възнагражденията на кредитните институции и инвестиционните посредници, компетентните власти на държавите-членки следва да събират информация за възнагражденията, за да се осигури база за сравнение за тенденциите в развитието на възнагражденията, в съответствие с категориите количествена информация, които кредитните институции и инвестиционните посредници са задължени да оповестяват съгласно настоящата директива. Компетентните власти следва да предоставят тази информация на КЕБН, за да може той да извърши подобна оценка на равнището на Съюза.
(19)
С цел да се насърчи уеднаквяването на надзорните практики при оценяване на политиките и практиките за възнагражденията и да се улесни събирането на информация и съгласуваното прилагане на принципите за възнагражденията в банковия сектор, КЕБН следва да изготви насоки за разумни политики за възнаграждения в банковия сектор. Европейският комитет на регулаторите на ценни книжа следва да съдейства за изготвянето на такива насоки, тъй като те са приложими и за политиките за възнагражденията на лицата, участващи в предоставянето на инвестиционни услуги и упражняването на инвестиционни дейности от кредитни институции и инвестиционни посредници по смисъла на Директива 2004/39/ЕО. КЕБН следва да провежда открити публични консултации във връзка с техническите стандарти и да извършва анализ на потенциално свързаните с тях разходи и ползи. Комисията следва да може да прави законодателни предложения, възлагащи на Европейския надзорен орган, отговарящ за банковите въпроси, и доколкото е подходящо, на Европейския надзорен орган, отговарящ за пазарите и ценните книжа, както беше определено в съответствие с процеса дьо Ларозиер за финансовия надзор, изготвянето на проекти за технически регулаторни стандарти и стандарти за изпълнение, за да се улесни събирането на информация и последователното изпълнение на принципите за възнагражденията в банковия сектор, които да бъдат приети от Комисията.
(20)
Тъй като неподходящите политики за възнаграждения и схеми за стимулиране могат да увеличат в недопустими размери риска, на който са изложени кредитните институции и инвестиционните посредници, следва да бъдат предприети незабавни коригиращи действия и, ако е необходимо, да бъдат взети подходящи коригиращи мерки. Следователно е уместно да се гарантира, че компетентните власти разполагат с правомощията да налагат качествени или количествени мерки на съответните образувания, които имат за цел да отстранят установените по време на надзорния преглед по Стълб II проблеми по отношение на политиките за възнагражденията. Качествените мерки, с които разполагат компетентните власти, включват изискване кредитните институции и инвестиционните посредници да намалят риска, присъщ на техните дейности, продукти или системи, включително като внесат промени в своята структура на възнагражденията или замразят променливите елементи на възнагражденията, до степента, до която те са в несъответствие с ефективното управление на риска. Количествените мерки включват изискване за набиране на допълнителен собствен капитал.
(21)
Структурите за добро управление, прозрачността и разкриването на информация са от съществено значение за прилагането на разумни политики за възнагражденията. С цел да се гарантира адекватна пазарна прозрачност по отношение на техните структури на възнаграждение и на свързания с това риск, кредитните институции и инвестиционните посредници следва да оповестяват подробна информация относно своите политики и практики за възнагражденията и от съображения за поверителност - общата сума на възнагражденията за членовете на персонала, чиито професионални дейности имат съществено въздействие върху рисковия профил на кредитната институция и инвестиционния посредник. Достъп до тази информация следва да се предоставя на всички заинтересовани лица (акционерите, служителите и широката общественост). Това задължение обаче не следва да засяга Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (8).
(22)
За да се гарантира пълната им ефективност и с цел избягване на всякаква дискриминация при тяхното прилагане, разпоредбите за възнагражденията, посочени в настоящата директива, следва да се прилагат към дължимото възнаграждение въз основа на договори, сключени преди датата на тяхното ефективно изпълнение им във всяка държава-членка и възложени или изплатени след тази дата. Освен това, за да се гарантира постигането на целите на настоящата директива, по-специално ефективното управление на риска, по отношение на периодите, които все още се характеризират с висока степен на финансова нестабилност, и за да се избегне всякакъв риск от заобикаляне на разпоредбите за възнагражденията, установени в настоящата директива за периода преди изпълнението им, е необходимо тези разпоредби да се прилагат за начислените, но все още неизплатени възнаграждения преди датата на тяхното ефективно изпълнение във всяка държава-членка, за услуги, предоставени през 2010 г.
(23)
Прегледът на рисковете, на които може да бъде изложена кредитната институция, следва да води до ефективни надзорни мерки. Затова е необходимо да се постигне още по-голямо сближаване в подкрепа на съвместни решения от надзорните органи и за осигуряване на еднакви условия за конкуренция в рамките на Съюза.
(24)
Кредитни институции, които инвестират в пресекюритизации, са задължени съгласно Директива 2006/48/ЕО да извършват предварителни проверки по отношение на базисните секюритизации и на съответните първични базисни несекюритизирани експозиции. Кредитните институции следва да преценят дали експозициите в рамките на програми от търговски книжа, покрити с активи, представляват пресекюритизирани експозиции, включително в рамките на програми, при които се придобиват първостепенни траншове от отделни групи от цели заеми, при което нито един от тези заеми не е секюритизирана или пресекюритизирана експозиция, а защитата срещу „първа загуба“ за всяка инвестиция се осигурява от продавача на заема. При втората ситуация специфичното за дадена група ликвидно улеснение по правило не следва да бъде считано за пресекюритизирана експозиция, тъй като то представлява транш от еднородна група активи (т.е. приложимата група от цели заеми), който не съдържа секюритизирани експозиции. За разлика от това, кредитното подобрение за цяла програма, което покрива само някои от загубите над осигурената от продавача защита в различните групи, по принцип представлява разделяне на траншове на риска от дадена група разнородни активи, съдържаща поне една секюритизирана експозиция, и поради това се разглежда като пресекюритизирана експозиция. Въпреки това, ако подобна програма се финансира изцяло посредством единичен клас от търговски книжа и ако кредитното подобрение за цялата програма не е пресекюритизация или ако търговските книжа се обезпечават изцяло от кредитната институция спонсор, като по този начин инвеститорът в търговските книжа на практика е изложен на риск от неизпълнение от страна на спонсора, а не от страна на базисните групи или активи, то въпросните търговски книжа по правило не следва да се считат за пресекюритизирана експозиция.
(25)
Разпоредбите за достоверна оценка в Директива 2006/49/ЕО следва да се прилагат за всички инструменти, оценени по справедлива стойност, независимо дали са в търговския или в нетърговския портфейл на институциите. Следва да се уточни, че когато прилагането на достоверна оценка би довело до по-ниска балансова стойност от действително признатата при счетоводното отчитане, абсолютната стойност на разликата следва да се приспадне от собствения капитал.
(26)
Институциите следва да имат избор дали да прилагат капиталово изискване към секюритизационните позиции, които получават 1 250 % рисково тегло съгласно настоящата директива, или да ги приспаднат от собствения си капитал, независимо дали позициите са в търговския или в нетърговския портфейл.
(27)
Капиталовите изисквания за сетълмънт рисковете следва също да се прилагат към нетърговския портфейл.
(28)
Кредитни институции инициатори или кредитни институции спонсори следва да не могат да избягват забраната за непряка подкрепа, като използват своите търговски портфейли, за да осигуряват такава подкрепа.
(29)
Без да се засягат оповестяванията, изисквани изрично от настоящата директива, целта на изискванията за оповестяване следва да бъде предоставянето на вярна и задълбочена информация на участниците на пазара относно рисковия профил на отделните институции. Поради това от институциите следва да се изисква да оповестяват допълнителна информация, която не е изрично описана в настоящата директива, ако такова оповестяване е необходимо за постигане на тази цел.
(30)
С цел да се създадат условия за съгласуваното изпълнение в целия Съюз на Директива 2006/48/ЕО, Комисията и КЕБН създадоха работна група (Група за транспониране на Директивата за капиталовите изисквания - CRDTG) през 2006 г., на която беше възложена задачата да обсъжда и разрешава въпроси, свързани с изпълнението на същата директива. Според CRDTG някои технически разпоредби на Директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО се нуждаят от допълнително поясняване. Следователно е уместно тези разпоредби да бъдат конкретизирани.
(31)
Когато във външна кредитна оценка за секюритизационна позиция се включва ефектът от кредитната защита, осигурявана от самата институция, извършваща инвестицията, институцията следва да не може да извлича ползи от по-ниското рисково тегло в резултат на тази защита. Това не следва да води до приспадане на секюритизацията от капитала, ако съществуват други начини за определяне на рисковото тегло в съответствие с действителния риск на позицията, без да се взима предвид такава кредитна защита.
(32)
В областта на секюритизацията следва значително да се повишат изискванията за оповестявания от страна на институциите. По-специално те следва да отчитат рисковете на секюритизационните позиции в търговския портфейл. Освен това, за да се гарантира достатъчна прозрачност по отношение естеството на секюритизационните дейности, оповестяването следва да отразява степента, до която институцията спонсорира секюритизационни дружества със специална цел и участието на някои свързани образувания, тъй като тясно обвързаните лица могат да породят текущи рискове за въпросната институция.
(33)
Конкретното капиталово изискване във връзка с риска на секюритизационните позиции следва да отговаря на капиталовите изисквания за банковия портфейл, тъй като последните предвиждат по-диференцирано и обвързано с риска третиране на секюритизационните позиции.
(34)
Имайки предвид последните им слаби резултати, стандартите за вътрешните модели за изчисляване на капиталовите изисквания за пазарен риск следва да станат по-строги. По-специално, отчитането на риска чрез тях следва да се допълни по отношение на кредитните рискове в търговския портфейл. Освен това, капиталовите изисквания следва да включват елемент, който отговаря на условията на стрес, за да се засилят капиталовите изисквания при влошаващи се пазарни условия и за да се намали възможността за проциклично развитие. Институциите следва също така да провеждат обратни стрес тестове, за да проучат какъв сценарий би могъл да представлява предизвикателство пред устойчивостта на дадена институция, освен ако институцията може да докаже, че подобен тест е излишен. С оглед на неотдавнашните особени трудности при третиране на секюритизационни позиции с помощта на подходи на базата на вътрешни модели, способността на институциите да моделират рисковете, свързани със секюритизацията, в търговския портфейл следа да се ограничи и да се изисква като правило стандартизирано капиталово изискване за секюритизационните позиции в търговския портфейл.
(35)
Настоящата директива определя ограничен брой изключения за някои дейности на корелационно търгуване, при които надзорният орган може да разреши на дадена институция да начислява цялостно капиталово изискване, при спазването на строги минимални изисквания. В такива случаи от институцията ще се изисква да прилага към тези дейности капиталово изискване, равняващо се на по-високото капиталово изискване от това, в съответствие с вътрешно разработения подход и 8 % от капиталовото изискване за специфичен риск съгласно стандартизирания метод на измерване. За тези експозиции няма да се изисква прилагането на „изискването за допълнителен риск“, но те следва да бъдат включени както в мярката за стойност под риск, така и мярката за стрес стойността под риск.
(36)
Член 152 от Директива 2006/48/ЕО изисква от определени кредитни институции да осигурят собствен капитал, който е най-малкото равен на определени минимални суми за трите 12-месечни периода между 31 декември 2006 г. и 31 декември 2009 г. Предвид настоящата ситуация в банковия сектор и удължаването на срока на действие на преходните разпоредби за минимален капитал, приети от Базелския комитет за банков надзор, е подходящо това изискване да бъде подновено за ограничен период от време до 31 декември 2011 г.
(37)
За да не бъдат обезкуражени кредитните институции от вътрешно- рейтинговия подход (IRB подход) или усъвършенстваните подходи за измерване при изчисляването на капиталовите изисквания през преходния период поради прекомерни и непропорционални разходи, свързани с тяхното въвеждане, кредитните институции, които преминават към вътрешно-рейтингов подход или усъвършенствани подходи за измерване от 1 януари 2010 г. и които преди това са изчислявали своите капиталови изисквания чрез други по-прости подходи, следва да могат, след одобрение от надзорния орган, да използват тези по-прости подходи като база за изчисляване на преходните прагови стойности. Компетентните власти следва да наблюдават отблизо пазарите и да осигуряват равни условия в рамките на всички пазари и пазарни сегменти, за които отговарят, като избягват изкривяване на вътрешния пазар.
(38)
В съответствие с точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество (9) държавите-членки се насърчават да съставят за себе си и в интерес на Съюза таблици, илюстриращи, доколкото е възможно, съответствието между настоящата директива и мерките за транспониране и да ги направят обществено достояние.
(39)
Разпоредбите на настоящата директива представляват стъпки напред в процеса на реформи в отговор на финансовата криза. Съгласно заключенията на Г-20, СФС и Базелския комитет за банков надзор може да се наложи извършването на допълнителни реформи, в това число създаване на антициклични буфери, „динамично провизиране“, обосновка за изчисляване на капиталовите изисквания в Директива 2006/48/ЕО и допълнителни мерки към основаните на риск изисквания за кредитните институции, с цел ограничаване натрупването на ливъридж в банковата система. За да бъде осигурен подходящ демократичен контрол върху процеса, Европейският парламент и Съветът следва да бъдат включени своевременно и ефективно в него.
(40)
Комисията следва да направи преглед на прилагането на директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО, за да гарантира, че техните разпоредби се прилагат еднакво и не водят до различно третиране на кредитните институции въз основа на тяхната правна структура или модел на собственост.
(41)
Комисията следва да бъде оправомощена да приема делегирани актове в съответствие с член 290 ДФЕС по отношение на техническите корекции на Директива 2006/48/ЕО за разясняване на определенията с оглед гарантиране на еднакво прилагане на посочената директива или с оглед отчитане на промените на финансовите пазари; за уеднаквяване на терминологията и определенията в съответствие с последващи релевантни актове; за разширяване на съдържанието или коригиране на списъка с дейности, подлежащи на взаимно признаване съгласно посочената директива с оглед отчитане на промените на финансовите пазари; за адаптиране на областите в които компетентните власти се изисква да обменят информация; за коригиране на разпоредбите на посочената директива относно собствения капитал с оглед отчитане на промените в счетоводните стандарти или законодателството на Съюза или с оглед сближаването на надзорните практики; за разширяване на списъка на класовете експозиции за целите на стандартизирания или вътрешно-рейтинговия подход с оглед отчитане на промените на финансовите пазари; за коригиране на някои стойности от значение за тези класове експозиции с оглед отчитане на последиците от инфлацията; за коригиране на списъка и класификацията на задбалансовите позиции; и за коригиране на конкретни разпоредби и технически критерии относно третирането на кредитния риск на контрагента, организацията и третирането на риска, стандартизирания и вътрешно-рейтинговия подход, смекчаване на кредитния риск, секюритизация, операционен риск, преглед и оценка от компетентните власти и оповестяване с оглед отчитане на промените на финансовите пазари или в счетоводните стандарти или законодателството на Съюза или с оглед сближаването на надзорните практики. Комисията следва също така да бъде оправомощена да приема делегирани актове в съответствие с член 290 ДФЕС по отношение на мерките за определяне на размера на внезапна и неочаквана промяна на лихвени проценти, релевантен за целите на осъществяваните от компетентните власти съгласно Директива 2008/46/ЕО преглед и оценка на лихвения риск от нетърговски дейности; да предписва временно намаление на минималното ниво на собствения капитал или на рисковите тегла, предвидено в посочената директива, с оглед отчитането на особените обстоятелства; да дава разяснения във връзка с освобождаването на някои експозиции от разпоредбите на директивата относно големите експозиции; да адаптира критериите за оценка от страна на надзорните органи на пригодността на лицата, предлагащи да придобият кредитна институция, и на финансовата надеждност на предложенията за придобиване.
(42)
Комисията следва също така да бъде оправомощена да приема делегирани актове в съответствие с член 290 ДФЕС по отношение на техническите корекции на Директива 2006/49/ЕО за разясняване на определенията с цел осигуряване еднаквото прилагане на посочената директива с оглед развитието на финансовите пазари; да адаптира размера на първоначалния капитал, изискуем от някои разпоредби на директивата и различните размери, които се вземат предвид при изчисляване на капиталовите изисквания за търговския портфейл, с цел да се отчете развитието в икономическата и паричната област; да адаптира категориите инвестиционни посредници, които могат да се ползват от някои дерогации във връзка с изискуемите минимални нива на собствен капитал, с цел да се отчете развитието на финансовите пазари; да разясни изискването към инвестиционните посредници да притежават собствени средства равни на една четвърт от фиксираните разходи за предходната година с оглед осигуряване на еднаквото прилагане на настоящата директива; да приведе термините и определенията съответствие с приеманите впоследствие относими актове; да адаптира техническите разпоредби на посочената директива относно изчисляването на капиталовите изисквания за различните класове рискове и големи експозиции, използването на вътрешни модели за изчисляване на капиталовите изисквания и за търговия, с цел да се отчете развитието на финансовите пазари, измерването на риска, счетоводните стандарти или законодателството на Съюза, или във връзка със сближаването на практиките за надзор, както и с цел да се отчетат резултатите от прегледа на различните въпроси, попадащи в приложното поле на Директива 2004/39/ЕО.
(43)
Европейският парламент и Съветът следва да разполагат със срок от три месеца, считано от датата на нотификацията, за представяне на възражения срещу делегиран акт. По инициатива на Европейския парламент или на Съвета този срок също така следва да може да бъде удължен с три месеца. Европейският парламент и Съветът следва да могат да уведомят другите институции, че не възнамеряват да правят възражения. Одобрението на делегирани актове на ранен етап се налага по-специално в случаите, когато е необходимо спазването на срокове, например когато в основния акт да предвидени срокове в рамките на които Комисията да приеме делегирани актове.
(44)
В съответствие с Декларация 39 по член 290 от Договора за функционирането на Европейския съюз, приложена към Заключителния акт на Междуправителствената конференция, на която беше приет Договорът от Лисабон, подписан на 13 декември 2007 г., Конференцията отбеляза намерението на Комисията при изготвяне на проектите на делегирани актове в областта на финансовите услуги да продължи да се консултира с определените от държавите-членки експерти в съответствие с нейната установена практика.
(45)
Доколкото целите на настоящата директива, а именно изиска кредитните институции и инвестиционните посредници да установят политики за възнагражденията, които са съвместими с ефективното управление на риска и да адаптират някои капиталови изисквания, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки и поради мащаба и последиците на действието могат да бъдат по-добре постигнати на равнище Съюз, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на тези цели.
(46)
Следователно Директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО следва да бъдат съответно изменени,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Изменения на Директива 2006/48/ЕО
Директива 2006/48/ЕО се изменя, както следва:
(1)
Член 4 се изменя както следва:
а)
вмъкват се следните точки:
„(40a)
„пресекюритизация“ означава секюритизация, при която рискът, свързан с базисна група от експозиции, е разделен на траншове, като поне една от базисните експозиции е секюритизационна позиция;
(40б)
„пресекюритизационна позиция“ означава експозиция към пресекюритизация;
б)
добавя се следната точка:
„(49)
„пенсионни обезщетения по преценка на работодателя“ са по-големи пенсионни обезщетения, предоставяни по преценка от кредитна институция на служител, като част от пакета на променливото му възнаграждение, което не включва натрупаните обезщетения, предоставяни на служителите при условията на пенсионната схема на дружеството.“
(2)
В член 11, параграф 1 се добавя следната алинея:
„Комитетът на европейските банкови надзорници гарантира наличието на насоки за оценка на пригодността на лицата, които ефективно ръководят стопанската дейност на кредитната институция.“
(3)
Член 22 се изменя, както следва:
а)
параграф 1 се заменя със следното:
„1. Компетентните власти на държавата-членка по произход изискват всяка кредитна институция да разполага с надеждни управленски правила и мерки, включващи ясна организационна структура с добре определена, прозрачна и последователна йерархия на отговорностите, ефективни процеси за установяване, управление, наблюдение и докладване на рисковете, на които тя е изложена или може да бъде изложена, адекватни механизми за вътрешен контрол, включващи разумни административни и счетоводни процедури, и политики и практики за възнагражденията, които отговарят и насърчават разумно и ефективно управление на риска.“;
б)
добавят се следните параграфи:
„3. Компетентните власти на държавата-членка по произход използват събраната информация в съответствие с критериите за оповестяване на информация, посочени в приложение XII, част 2, точка 15, буква е), с цел сравняване тенденциите и практиките за възнагражденията. Компетентните власти предоставя тази информация на Комитета на европейските банкови надзорници.
4. Комитетът на европейските банкови надзорници гарантира наличието на насоки за разумни политики за възнагражденията, които са в съответствие с принципите, посочени в приложение V, точки 23 и 24. Насоките отразяват принципите за разумна политика за възнагражденията, посочени в препоръката на Комисията от 30 април 2009 г. относно политиката на възнаграждения в сектора на финансовите услуги (10).
Европейският комитет на регулаторите на ценни книжа, inter alia, гарантира наличието на насоки за:
а)
набор от специфични критерии за определяне на подходящото съотношение между фиксирания и променливия елемент на общото възнаграждение по смисъла на точка 23, параграф 1 от приложение V;
б)
определяне на инструментите, които.отговарят на изискванията за инструменти по смисъла на точка 23, параграф о), подточка ii) от приложение V, които адекватно отразяват кредитното качество на кредитната институция по смисъла на точка 23, буква о) от посоченото приложение.
Европейският комитет на регулаторите на ценни книжа си сътрудничи тясно с Комитета на европейските банкови надзорници за гарантиране наличието на насоки за политиките за възнагражденията на категориите персонал, участващ в предоставянето на инвестиционни услуги и дейности по смисъла на член 4, параграф 1, точка 2 от Директива 2004/39/ЕО.
Комитетът на европейските банкови надзорници използва информацията, получена от компетентните власти в съответствие с параграф 3, за сравняване на тенденциите и практиките за възнагражденията на равнище Съюз.
5. Компетентните власти на държавата-членка по произход събират информация за броя на лицата за съответната кредитна институция, получаващи възнаграждения, равняващи се на най-малко 1 милион евро, включително съответната сфера на дейност и основните елементи на заплатата, премиите, дългосрочните облаги и пенсионните вноски. Тази информация се изпраща на Комитета на европейските банкови надзорници, който я оповестява общо за всички държави-членки по произход, с еднакъв формат на отчитане. Комитетът на европейските банкови надзорници може да разработи насоки за улесняване на изпълнението на настоящия параграф и за осигуряване на съгласуваност на събраната информация.“
(4)
В член 54 се добавя следната алинея:
„Държавите-членки гарантират, че за целите на първа алинея, техните съответни компетентни власти разполагат с правомощия да налагат или прилагат финансови и нефинансови санкции или други мерки. Тези санкции или мерки са ефективни, пропорционални и възпиращи.“
(5)
В първа алинея на член 57 буква с) се заменя със следното:
„с)
стойността на експозицията на секюритизационни позиции, които получават рисково тегло 1 250 % съгласно настоящата директива, и стойността на експозицията на секюритизационни позиции в търговския портфейл, които биха получили рисково тегло 1 250 %, ако бяха част от нетърговския портфейл на същите кредитни институции.
(6)
В член 64 се добавя следният параграф:
„5. Кредитните институции прилагат изискванията на част Б от приложение VII към Директива 2006/49/ЕО спрямо всички свои активи, измервани по справедлива стойност, когато изчисляват размера на собствения капитал и изваждат от разликата на общата стойност по член 57, букви а) - ва) минус букви и) - к) сумата на всички необходими допълнителни корекции на стойността. Комитетът на европейските банкови надзорници изготвя насоки относно подробностите по прилагането на настоящата разпоредба.“
(7)
Член 66, параграф 2 се заменя със следното:
„2. Половината от общата стойност на позициите по член 57, букви л) - с) се изважда от общата стойност на позициите по букви а) - ва) минус букви и) - к) на същия член, и половината от общия размер на позициите по букви г) - з) на същия член, след прилагането на лимитите, предвидени в параграф 1 от настоящия член. Доколкото тази половина от общата стойност на позициите от букви л) - с) надвишава общата стойност на позициите в член 57, букви г) - з), превишението следва да се приспада от общата стойност на позициите от букви а) - ва) минус букви и) - к) на същия член.
Позициите в член 57, буква с) не се приспадат, ако са включени в изчисленията на размера на рисково претегленият размер на експозициите за целите на член 75, както е указано в настоящата директива, или в изчисленията на капиталовите изисквания, както е посочено в приложение I или V към Директива 2006/49/ЕО.“
(8)
Член 75, букви б) и в) се заменят със следното:
„б)
по отношение на дейността им в търговския портфейл, за позиционен риск и риск от контрагента и доколкото е позволено да се превишават лимитите, предвидени в членове 111 - 117 за големи експозиции, превишаващи тези лимити, капиталовите изисквания, определени в съответствие с член 18 и членове 28 -32 от Директива 2006/49/ЕО;
в)
по отношение на цялостната им стопанска дейност, за валутен риск, за сетълмент риск и за стоков риск, капиталовите изисквания, определени в съответствие с член 18 от Директива 2006/49/ЕО;“.
(9)
Член 101, параграф 1 се заменя със следното:
„1. Кредитна институция спонсор или кредитна институция инициатор, която по отношение на дадена секюритизация е приложила член 95 при изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции или е продала инструменти от търговския си портфейл на секюритизационно дружество със специална цел, в резултат на което от нея вече не се изисква да държи собствен капитал срещу риска от тези инструменти, не осигурява с оглед на намаляване на потенциалните или реални загуби на инвеститорите подкрепа на секюритизацията, която излиза извън договорните ѝ задължения.“
(10)
Член 136 се изменя както следва:
а)
в параграф 1, втора алинея се добавят следните букви:
„е)
изискване към кредитните институции да ограничат променливите възнаграждения като процент от общите нетни приходи, когато това е несъвместимо с поддържането на разумна капиталова база;
ж)
изискване към кредитните институции да използват нетната печалба за укрепване на капиталовата база.“;
б)
в параграф 2 се добавя следната алинея:
„За целите на определяне на подходящото равнище на собствен капитал въз основа на прегледа и оценката, извършени в съответствие с член 124, компетентните власти оценяват дали следва да се наложи конкретно изискване за собствен капитал в допълнение към минималното равнище, за да се отчетат рисковете, на които е изложена или може да бъде изложена кредитната институция, като вземат предвид следното:
а)
количествените и качествените аспекти в процеса на оценка на кредитната институция, посочен в член 123;
б)
посочените в член 22 управленски правила и мерки, процеси и механизми на кредитните институции;
в)
резултатите от прегледа и оценката, извършени в съответствие с член 124.“
(11)
Член 145, параграф 3 се заменя със следното:
„3. Кредитните институции приемат официална политика с цел спазване на предвидените в параграфи 1 и 2 изисквания за оповестяване и разполагат с политики за оценка на уместността на извършваните от тях оповестявания, включително за тяхната проверка и честотата, с която се извършват. Кредитните институции разполагат и с политика за оценка дали извършваните от тях оповестявания предоставят достатъчно информация на участниците на пазара относно рисковия профил на институциите.
Когато тези оповестявания не предоставят достатъчно информация на участниците на пазара относно рисковия профил на институциите, кредитните институции публично оповестяват необходимата информация в допълнение към тази, изисквана съгласно параграф 1. Те разкриват обаче само информация, която е съществена и не представлява търговска тайна или не е поверителна съгласно техническите критерии, посочени в приложение ХII, част 1.“
(12)
Заглавието на глава VI се заменя със следното:
„ДЕЛЕГИРАНИ АКТОВЕ И ИЗПЪЛНИТЕЛНИ ПРАВОМОЩИЯ“.
(13)
Член 150 се изменя както следва:
а)
параграф 1 се заменя със следното:
„1. По отношение на собствения капитал, без това да засяга изискването Комисията да представи предложение съгласно член 62, техническите корекции в следните сфери се приемат чрез делегирани актове съгласно член 151а, и при условията на членове 151б и 151в:
а)
поясняване на определенията с оглед еднаквото прилагане на настоящата директива;
б)
поясняване на определенията с оглед отчитане промените на финансовите пазари при прилагането на настоящата директива;
в)
уеднаквяване на терминологията и определенията в съответствие с последващи закони за кредитните институции и други свързани с тях въпроси;
г)
разширяване на съдържанието на списъка, посочен в членове 23 и 24 и предвиден в приложение I, или адаптиране на терминологията, използвана в този списък, с оглед отчитане на промените на финансовите пазари;
д)
областите, в които компетентните власти обменят информацията, посочена в член 42;
е)
технически корекции в членове 56 - 67 и в член 74 в резултат на промените в счетоводните стандарти или изискванията, за да се отчете законодателството на Съюза или във връзка с хармонизирането на надзорните практики;
и)
промяна на списъка на класовете експозиции в членове 79 и 86 с оглед отчитане на промените на финансовите пазари;
й)
сумата, посочена в член 79, параграф 2, буква в), член 86, параграф 4, буква а), приложение VII, част 1, точка 5 и приложение VII, част 2, точка 15, с оглед отчитане на последиците от инфлацията;
к)
списъка и класификацията на задбалансовите позиции в приложения II и IV;
л)
коригиране на разпоредбите на приложение III и приложения V - ХII, за да се отчетат промените на финансовите пазари (по-специално нови финансови продукти), или в счетоводните стандарти или изисквания, които отчитат законодателството на Съюза, или във връзка с хармонизирането на надзорните практики.
1а. Следните мерки се приемат в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 151, параграф 2а:
г)
технически корекции на списъка в член 2;
д)
промяна на размера на първоначалния капитал, предвиден в член 9, с оглед промените в икономическата и паричната област;“;
б)
параграф 2 се изменя както следва:
i)
в първата алинея, уводната част се заменя със следното:
„Комисията може да приеме следните мерки:“;
ii)
втората алинея се заменя със следното:
„Мерките, посочени в първа алинея, букви а), б), в) и е), се приемат чрез делегирани актове в съответствие с член 151а, и при условията на членове 151б и 151в. Мерките, посочени в първа алинея, букви г) и д) се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 151, параграф 2а.“
(14)
Член 151, параграфи 2 и 3 се заличават.
(15)
Вмъкват се следните членове:
„Член 151а
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегираните актове, посочени в член 150, параграф 1 и член 150, параграф 2, втора алинея, първо изречение се предоставят на Комисията за срок от четири години считано от 15 декември 2010 г. Комисията изготвя доклад относно делегираното правомощия най-късно шест месеца преди края на четиригодишния срок. Делегирането на правомощието се подновява автоматично за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не го оттеглят в съответствие с член 151б.
2. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира едновременно Европейския парламент и Съвета за него.
3. Правомощието да приема делегирани актове се предоставят на Комисията при условията, предвидени в член 151б и член 151в.“
Член 151б
Отмяна на делегирането
1. Делегирането на правомощието, посочено в член 150, параграф 1 и член 150, параграф 2, втора алинея, първо изречение може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета.
2. Институцията, започнала вътрешна процедура за вземане на решение дали да оттегли делегирането на правомощия, полага усилия да информира другата институция и Комисията в разумен срок преди да вземе окончателното решение, като посочва делегираното правомощие, което може да бъде оттеглено.
3. С решението за оттегляне се прекратява делегирането на правомощието, посочено в същото решение. То поражда действие незабавно или на посочена в него по-късна дата. Решението за оттегляне не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила. То се публикува в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 151в
Възражения срещу делегираните актове
1. Европейският парламент или Съветът могат да възразят срещу делегиран акт в срок от три месеца от датата на нотификацията. По инициатива на Европейския парламент или на Съвета този срок се удължава с три месеца.
2. Ако към момента на изтичането на посочения в параграф 1 срок нито Европейският парламент, нито Съветът не е възразил срещу делегирания акт, той се публикува в Официален вестник на Европейския съюз и влиза в сила на посочената в него дата. Делегираният акт може да се публикува в Официален вестник на Европейския съюз и да влезе в сила преди изтичането на посочения срок, ако и Европейският парламент и Съветът са информирали Комисията за намерението им да не правят възражения.
3. Ако Европейският парламент или Съветът възразят срещу делегиран акт в рамките на предвидения в параграф 1 срок, то той не влиза в сила. В съответствие с член 296 от ДФЕС институцията, която възразява срещу делегирания акт, посочва основанията за това.“
(16)
В член 152 се добавят следните параграфи:
„5а. До 31 декември 2011 г. кредитните институции, изчисляващи размера на рисково претеглената експозиция съгласно членове 84-89, осигуряват собствен капитал, който е при всички случаи по-голям или равен на стойността, посочена в параграф 5в или параграф 5г, ако е приложимо.
5б. До 31 декември 2011 г. кредитните институции, използващи усъвършенстваните подходи за измерване, посочени в член 105, при изчисляването на своите капиталови изисквания за операционен риск осигуряват собствен капитал, който при всички случаи е по-голям или равен на стойността, посочена в параграфи 5в или 5г, ако е приложимо.
5в. Посочената в параграфи 5а и 5б стойност е 80 % от общия минимален размер на собствения капитал, който кредитните институции са задължени да поддържат съгласно член 4 от Директива 93/6/ЕИО и Директива 2000/12/ЕО за периода преди 1 януари 2007 г.
5г. При условие че бъде одобрено от компетентните власти, за кредитните институции, посочени в параграф 5д, определената в параграфи 5а и 5б стойност може да бъде до 80 % от общия минимален размер на собствения капитал, който кредитните институции са задължени да поддържат съгласно членове 78-83, 103 или 104 и Директива 2006/49/ЕО за периода преди 1 януари 2011 г.
5д. Кредитна институция може да прилага параграф 5г, единствено ако е започнала да използва вътрешно-рейтингов подход или усъвършенствания подход на измерване при изчислението на своите капиталови изисквания на 1 януари 2010 г. или след това.“
(17)
В член 154, параграф 5 се заменя със следното:
„5. До 31 декември 2012 г. претеглената по експозициите загуба при неизпълнение за всички експозиции на дребно, обезпечени с жилищни имоти, без да се ползват гаранции от централни правителства, не може да бъде по-ниска от 10 %.“
(18)
В член 156, след трета алинея се вмъкват следните алинеи:
„До 1 април 2013 г. Комисията прави преглед и докладва относно разпоредбите за възнагражденията, включително тези, посочени в приложения V и XII, по-специално във връзка с тяхната ефективност, прилагане и изпълнение, като взема предвид тенденциите в международен план. При този преглед се установяват евентуални пропуски, свързани с прилагането на принципа на пропорционалност по отношение на тези разпоредби. Комисията предоставя този доклад на Европейския парламент и на Съвета, заедно с подходящи предложения.
За осигуряване на съгласуваност и равни условия Комисията прави преглед на изпълнението на член 54, с цел установяване на степента на съгласуваност на санкциите и другите мерки, налагани в рамките на Съюза и, при необходимост, изготвя предложения.
Периодичният преглед на Комисията по отношение на прилагането на настоящата директива гарантира, че начинът на нейното прилагане не води до явна дискриминация между кредитните институции въз основа на тяхната правна структура или модел на собственост.
За да се гарантира съгласуваност на разумния подход към капитала, Комисията прави преглед на относимостта на позоваването на актове по смисъла на член 66, параграф 1а, буква а) в приложение V, точка 23, буква о), подточка ii) веднага след като поеме инициатива за преглед на определението за капиталови инструменти, както е предвидено в членове 56-67.“
(19)
Вмъква се следният член:
„Член 156а
До 31 декември 2011 г. Комисията извършва преглед и докладва относно целесъобразността от извършването на промени за привеждане в съответствие на приложение IX от настоящата директива, като взема под внимание международните споразумения относно капиталовите изисквания към кредитните институции за секюритизационните позиции. Комисията представя този доклад на Европейския парламент и на Съвета, заедно с подходящи законодателни предложения.“
(20)
Приложенията се изменят, както е посочено в приложение I към настоящата директива.
Член 2
Изменения на Директива 2006/49/ЕО
Директива 2006/49/ЕО се изменя, както следва:
(1)
В член 3, параграф 1, първа алинея се добавя следната буква:
„у)
„секюритизационна позиция“ и „пресекюритизационна позиция“ означават съответно секюритизационна позиция и пресекюритизационна позиция според определението в Директива 2006/48/ЕО.“
(2)
В член 17, параграф 1, първа алинея уводната част се заменя със следното:
„Когато институцията изчислява размера на рисково претеглената експозиция за целите на приложение II към настоящата директива в съответствие с членове 84-89 от Директива 2006/48/ЕО, тогава за целите на изчислението, предвидено в приложение VII, част 1, точка 36 от Директива 2006/48/ЕО, се прилагат следните правила:“.
(3)
Член 18, параграф 1, буква а) се заменя със следното:
„а)
капиталовите изисквания, изчислени в съответствие с методите и вариантите, предвидени в членове 28-32 и в приложения I, II и VI, и, когато е приложимо, в приложение V, за дейността си в търговския портфейл и в точки 1-4 от приложение II за дейността си в нетърговския портфейл.“
(4)
Заглавието на Раздел 2 от Глава VIII се заменя със следното:
„Делегирани актове и изпълнителни правомощия“.
(5)
Член 41, параграф 2 се заменя със следното:
„2. Мерките, посочени в параграф 1, се приемат чрез делегирани актове в съответствие с член 42а, и при условията на членове 42б и 42в.“
(6)
Член 42, параграф 2 се заличава.
(7)
Вмъкват се следните членове:
„Член 42а
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегираните актове, посочени в член 41 се предоставят на Комисията за срок от четири години считано от 15 декември 2010 г. Комисията изготвя доклад относно делегираното правомощие най-късно шест месеца преди края на четиригодишния срок. Делегирането на правомощието се подновява автоматично за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не го оттеглят в съответствие с член 42б.
2. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира едновременно Европейския парламент и Съвета за него.
3. Правомощието да приема делегирани актове се предоставят на Комисията при условията, предвидени в членове 42б и 42в.
Член 42б
Оттегляне на делегирането
1. Делегирането на правомощието, посочено в член 41 може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета.
2. Институцията, започнала вътрешна процедура за вземане на решение дали да оттегли делегиране на правомощиe, полага усилия да информира другата институция и Комисията в разумен срок преди да вземе окончателното решение, като посочва делегираното правомощие, което може да бъде оттеглено.
3. С решението за оттегляне се прекратява делегирането на правомощието, посочено в същото решение. То поражда действие незабавно или на посочена в него по-късна дата. Решението за оттегляне не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила. То се публикува в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 42в
Възражения срещу делегираните актове
1. Европейският парламент или Съветът могат да възразят срещу делегиран акт в срок от три месеца от датата на нотификацията. По инициатива на Европейския парламент или на Съвета този срок се удължава с три месеца.
2. Ако към момента на изтичането на посочения в параграф 1 срок нито Европейският парламент, нито Съветът не е възразил срещу делегирания акт, той се публикува в Официален вестник на Европейския съюз и влиза в сила на посочената в него дата. Делегираният акт може да се публикува в Официален вестник на Европейския съюз и да влезе в сила преди изтичането на посочения срок, ако Европейският парламент и Съветът са информирали Комисията за намерението си да не правят възражения.
3. Ако Европейският парламент или Съветът възразят срещу делегиран акт в рамките на посочения в параграф 1 срок, то той не влиза в сила. В съответствие с член 296 от Договора за функционирането на Европейския съюз Институцията, която възразява срещу делегирания акт, посочва основанията за това.“
(8)
Член 47 се заменя със следното:
„До 30 декември 2011 г. или по-ранна дата, определена от компетентните власти на индивидуална основа, институциите, които са получили признаване на модела за специфичен риск преди 1 януари 2007 г. в съответствие с приложение V, точка 1, могат по отношение на това съществуващо признаване да прилагат точки 4 и 8 от приложение VIII към Директива 93/6/ЕИО съгласно тяхното състояние преди 1 януари 2007 г.“
(9)
Приложенията се изменят, както е посочено в приложение II към настоящата директива.
Член 3
Транспониране
1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за да се съобразят с:
а)
член 1, точки 3, 4, 16 и 17 и приложение I, точка 1, точка 2, буква в), точка 3, и точка 5, буква б), подточка iii) най-късно до 1 януари 2011 г.; и
б)
разпоредбите на настоящата директива, различни от посочените в буква а) до 31 декември 2011 г.
Когато държавите-членки приемат мерките посочени в настоящия параграф, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с приложение I, точка 1 изискват от кредитните институции да прилагат установените там принципи по отношение на
i)
дължимите възнаграждения въз основа на договори, сключени преди дата на действително изпълнение във всяка държава-членка и начислени или изплатени след тази дата; и
ii)
начислените, но все още неизплатени вънаграждения преди датата на действително изпълнение във всяка държава-членка за услуги предоставени през 2010 г.
3. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 4
Доклад
Предвид международния характер на Базелската рамка и рисковете, свързани с неедновеременното изпълнение на промените в тази рамка в основните юрисдикции, Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета до 31 декември 2010 г. относно постигнатия напредък в международното изпълнение на измененията на рамката за капиталовата адекватност, като отправя подходящи предложения.
Член 5
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила в деня след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 6
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Съставено в Страсбург на 24 ноември 2010 година.
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV 2010/76/EU
av den 24 november 2010
om ändring av direktiv 2006/48/EG och 2006/49/EG vad gäller kapitalkrav för handelslager, värdepapperisering och samlad tillsynsbedömning av ersättningspolitik
(Text av betydelse för EES)
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 53.1,
med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande (1),
med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2),
i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (3), och
av följande skäl:
(1)
Överdrivet och oförsiktigt risktagande inom banksektorn har lett till fallissemang i enskilda finansiella institut och till problem som påverkar hela det finansiella systemet i medlemsstaterna och även globalt. Orsakerna till detta risktagande är många och komplexa, men det råder enighet bland tillsynsmyndigheter och reglerande organ, däribland G20-gruppen och Europeiska banktillsynskommittén (Committee of European Banking Supervisors, CEBS) att olämpliga ersättningsstrukturer i vissa finansiella institut har varit en bidragande faktor. En ersättningspolitik som ger incitament till att ta risker som går utöver den allmänna risknivå som institutet tolererar kan underminera en sund och effektiv riskhantering och ytterligare förvärra en överdriven tendens till risktagande. De internationellt överenskomna och godkända principer som fastställts av organet för finansiell stabilitet (Financial Stability Board, FSB) för sund ersättningspraxis (”FSB-principerna”) är därför särskilt viktiga.
(2)
Enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/48/EG av den 14 juni 2006 om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut ska kreditinstitut ha styrformer, strategier, metoder och mekanismer för att hantera de risker de är exponerade för. I enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/49/EG av den 14 juni 2006 om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut ska detta krav tillämpas på värdepappersföretag enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/39/EG av den 21 april 2004 om marknader för finansiella instrument (4). Genom direktiv 2006/48/EG föreskrivs att de behöriga myndigheterna ska granska dessa styrformer, strategier, metoder och mekanismer och avgöra om kapitalbasen i kreditinstitut och värdepappersföretag säkerställer en sund hantering och täckning av de risker för vilka varje granskat kreditinstitut eller värdepappersföretag är, eller kan komma att bli, exponerat. För bankgrupper ska denna tillsyn vara gruppbaserad och omfatta finansiella holdingföretag och underställda finansiella institut inom alla jurisdiktioner.
(3)
För att åtgärda de negativa effekter som otillfredsställande utformade ersättningsstrukturer kan ge när det gäller sundheten i riskhanteringen och kontrollen av enskilda personers risktagande bör kraven i direktiv 2006/48/EG kompletteras med en uttrycklig skyldighet för kreditinstitut och värdepappersföretag att upprätta och vidmakthålla en ersättningspolitik och ersättningspraxis som är förenlig med en effektiv riskhantering när det gäller personalkategorier som i tjänsten utövar ett väsentligt inflytande på företagens riskprofil. Dessa personalkategorier bör omfatta åtminstone den högsta ledningen, risktagare och personal som utövar kontrollfunktioner samt anställda vars totala ersättning inklusive diskretionära pensionsförmånsavsättningar gör att de hamnar i samma ersättningsklass som den högsta ledningen och risktagare.
(4)
Överdrivet och oförsiktigt risktagande kan underminera kreditinstitutens eller värdepappersföretagens finansiella sundhet och banksystemets stabilitet, och det är därför viktigt att den nya skyldigheten i fråga om ersättningspolitik och ersättningspraxis genomförs konsekvent och att den täcker alla aspekter av ersättning, inbegripet löner, diskretionära pensionsförmåner och liknande förmåner. I detta sammanhang bör diskretionära pensionsförmåner innebära extra betalningar som ett kreditinstitut eller värdepappersföretag beviljar en anställd på individuell basis med anledning av pensionering eller förväntad pensionering och som kan jämställas med rörlig ersättning. Det är därför lämpligt att närmare ange klara principer för sund ersättning som säkerställer att ersättningsstrukturen inte främjar överdrivet risktagande från enskilda personers sida eller ”moralisk risk” och att den står i samklang med kreditinstitutets eller värdepappersföretagets riskbenägenhet, värderingar och långsiktiga intressen. Ersättningen bör stå i samklang med den finansiella sektorns roll som den mekanism genom vilken finansiella resurser allokeras effektivt i ekonomin. Dessa principer bör särskilt innebära att en policy för rörliga ersättningar utformas på ett sätt som säkerställer att incitamenten bringas i samklang med kreditinstitutets eller värdepappersföretagets långsiktiga intressen och att utbetalningsmetoderna stärker institutets kapitalbas. Resultatbaserade ersättningskomponenter bör också bidra till att öka rättvisan i kreditinstitutets eller värdepappersföretagets ersättningsstruktur. Principerna bör innebära att kreditinstitut och värdepappersföretag får tillämpa bestämmelserna på olika sätt beroende på deras storlek och interna organisation samt deras verksamheters art, omfattning och komplexitetsgrad. Särskilt för värdepappersföretag enligt artikel 20.2 och 20.3 i direktiv 2006/49/EG kan det vara orimligt att följa alla principer. För att säkerställa att utformningen av ersättningspolitiken är en del av kreditinstitutets eller värdepappersföretagets riskhantering bör ledningsorganet i sin tillsynsfunktion i varje kreditinstitut eller värdepappersföretag anta och regelbundet se över de principer som ska tillämpas. I detta sammanhang bör det vara möjligt att ledningsorganet, i tillämpliga fall och beroende på nationell bolagsrätt, i sin tillsynsfunktion betraktas som styrelse.
(5)
Det bör krävas att kreditinstitut och värdepappersföretag som är betydande i fråga om sin storlek och interna organisation samt sina verksamheters art, omfattning och komplexitetsgrad inrättar en ersättningskommitté som en integrerad del i sin styrstruktur och organisation.
(6)
Kommissionen bör senast den 1 april 2013 se över principerna för ersättningspolitiken och därvid särskilt ta hänsyn till principernas effektivitet, genomförande och tillämpning, med beaktande av den internationella utvecklingen, inklusive eventuella ytterligare förslag från FSB och genomförandet av FSB-principerna i andra jurisdiktioner, inbegripet kopplingen mellan den rörliga ersättningens utformning och överdrivet risktagande.
(7)
Ersättningspolicyn bör syfta till att koppla de anställdas individuella mål till respektive kreditinstituts eller värdepappersföretags långsiktiga intressen. Bedömningen av de resultatbaserade delarna av ersättningen bör avse resultat på längre sikt med beaktande av de risker resultatet är förenat med. Resultatbedömningen bör göras i ett flerårigt perspektiv, på minst tre till fem år, för att säkerställa att bedömningen baseras på långsiktiga resultat och att den faktiska utbetalningen av de resultatbaserade delarna av ersättningen fördelas över kreditinstitutets eller värdepappersföretagets konjunkturcykel. För att ytterligare anpassa incitamenten bör en betydande del av den rörliga ersättningen till all personal som omfattas av dessa krav bestå av kreditinstitutets eller värdepappersföretagets aktier eller instrument som är kopplade till dess aktier, beroende på kreditinstitutets eller värdepappersföretagets rättsliga struktur eller, för icke-börsnoterade kreditinstitut eller värdepappersföretag, andra likvärdiga icke-kontanta instrument och i förekommande fall andra finansiella instrument med lång löptid som på ett adekvat sätt återspeglar kreditinstitutets eller värdepappersföretagets kreditvärdighet. Sådana instrument bör kunna inkludera ett kapitalinstrument som i händelse av allvarliga finansiella problem för instituten skulle omvandlas till aktiekapital eller på annat sätt skrivas ned. När det berörda kreditinstitutet inte emitterar några finansiella instrument med lång löptid bör institutet tillåtas att emittera denna betydande del av den rörliga ersättningen i aktier och instrument som är kopplade till aktier eller andra likvärdiga icke-kontanta instrument. Medlemsstaterna eller deras behöriga myndigheter bör kunna sätta begränsningar för typen och utformningen av dessa instrument eller förbjuda vissa instrument om så anses vara lämpligt.
(8)
För att minimera incitamenten för överdrivet risktagande bör andelen av den rörliga ersättningen vara väl avvägd i förhållande till den totala ersättningen. Det är mycket viktigt att en anställds fasta lön står för en tillräckligt stor andel av den totala ersättningen för att möjliggöra att en fullt flexibel policy för rörlig ersättning, också möjligheten att inte ge någon rörlig ersättning, ska kunna genomföras. För att garantera en konsekvent ersättningspraxis i hela sektorn är det lämpligt att närmare ange vissa tydliga krav. Garanterad rörlig ersättning är inte förenlig med en sund riskhantering eller principen om resultatlön och bör som regel vara förbjuden.
(9)
En betydande del av den rörliga ersättningskomponenten, t.ex. 40-60 %, bör skjutas upp över en lämplig tidsperiod. Denna del bör öka betydligt med tjänstgöringstiden eller ansvaret. Dessutom bör en betydande del av den rörliga ersättningskomponenten bestå av kreditinstitutets eller värdepappersföretagets aktier eller instrument som är kopplade till dess aktier, beroende på kreditinstitutets eller värdepappersföretagets rättsliga struktur eller, för icke-börsnoterade kreditinstitut eller värdepappersföretag, andra likvärdiga icke-kontanta instrument och i förekommande fall andra finansiella instrument med lång löptid som på ett adekvat sätt återspeglar kreditinstitutets eller värdepappersföretagets kreditvärdighet. I detta sammanhang är proportionalitetsprincipen av stor betydelse eftersom det inte alltid är lämpligt att tillämpa dessa krav på små kreditinstitut och värdepappersföretag. Det belopp som avser rörlig ersättning och som kan betalas i kontanter eller motsvarande och som inte omfattas av bestämmelserna om uppskjutande bör, med beaktande av restriktionerna för det belopp av den rörliga ersättningen som ska betalas kontant och direkt, begränsas så att de anställdas personliga mål i högre grad anpassas till kreditinstitutets eller värdepappersföretagets långsiktiga intressen.
(10)
Kreditinstitut och värdepappersföretag bör se till att den totala rörliga ersättningen inte begränsar deras förmåga att stärka sin kapitalbas. Ett kreditinstituts eller värdepappersföretags aktuella kapitalsituation bör avgöra i vilken omfattning kapitalet behöver byggas upp. I detta sammanhang bör de nationella behöriga myndigheterna ha befogenhet att begränsa den rörliga ersättningen, bland annat som en procentandel av de totala nettointäkterna, när denna inte är förenlig med upprätthållandet av en sund kapitalbas.
(11)
Kreditinstitut och värdepappersföretag bör kräva att deras personal förbinder sig att inte använda personliga risksäkringsstrategier eller försäkringar för att motverka de riskanpassningseffekter som ingår i deras ersättningssystem.
(12)
För de institut som åtnjuter exceptionellt statsstöd ska prioriteringen vara att bygga upp sin kapitalbas och se till att stödet från skattebetalarna återbetalas. Alla betalningar av rörlig ersättning bör återspegla denna prioritering.
(13)
De principer om en sund ersättningspolicy som anges i kommissionens rekommendation av den 30 april 2009 om ersättningspolicy inom finanstjänstesektorn (5) är förenliga med och kompletterar principerna i detta direktiv.
(14)
Bestämmelserna om ersättning ska inte påverka det fulla utövandet av grundläggande rättigheter som är garanterade i fördragen, särskilt i artikel 153.5 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), allmänna principer i nationell avtalsrätt och arbetsrätt, lagstiftning om aktieägarnas rättigheter och deltagande och allmänna skyldigheter hos det berörda institutets administrativa organ och tillsynsorgan samt i tillämpliga fall arbetsmarknadsparternas rätt att ingå och tillämpa kollektivavtal i enlighet med nationell lagstiftning och sedvana.
(15)
För att bestämmelserna ska bli snabbt och effektivt genomförda bör de behöriga myndigheterna även ha befogenhet att ålägga eller tillämpa såväl ekonomiska eller icke-ekonomiska sanktioner respektive åtgärder vid bristande uppfyllelse av krav enligt direktiv 2006/48/EG, däribland även kravet att ha en ersättningspolitik som är förenlig med sund och effektiv riskhantering. Åtgärderna och sanktionerna bör vara effektiva, proportionerliga och avskräckande. För att säkerställa samstämmighet och lika konkurrensvillkor inom hela unionen bör kommissionen kartlägga och se över hur medlemsstaterna antar och tillämpar sådana åtgärder och sanktioner på en aggregerad nivå med avseende på följdriktighet inom unionen.
(16)
För att säkerställa effektiv tillsyn över riskerna med olämpliga ersättningsstrukturer bör ersättningspolitik och ersättningspraxis som antas av kreditinstitut och värdepappersföretag omfattas av tillsyn enligt direktiv 2006/48/EG. Därvid bör tillsynsorganen bedöma huruvida denna politik och dessa genomförandeformer kan antas främja överdrivet risktagande bland dem som berörs. Dessutom bör CEBS se till att det finns riktlinjer för bedömningen av lämpligheten hos de personer som i praktiken leder verksamheten i kreditinstitutet.
(17)
Kommissionens grönbok av den av 2 juni 2010 om företagsstyrning och ersättningspolitik i finansiella institut visar på ett antal svagheter i kreditinstituts och värdepappersföretags bolagsstyrning som måste åtgärdas. Bland möjliga lösningar nämner kommissionen behovet att avsevärt skärpa kraven på personer som i praktiken leder kreditinstitutets verksamhet och som måste ha tillräckligt gott anseende och lämplig erfarenhet och också ha genomgått en bedömning avseende deras lämplighet att utöva sin yrkesverksamhet. Grönboken betonar också behovet att göra aktieägarna mer delaktiga när det gäller att godkänna ersättningspolitiken. Europaparlamentet och rådet noterar kommissionens avsikt att följa upp detta och vid behov lägga fram lagstiftningsförslag om dessa frågor.
(18)
För att ytterligare öka transparensen vad avser kreditinstituts och värdepappersföretags ersättningspolitik bör medlemsstaternas behöriga myndigheter samla in information om ersättningar för att kunna göra jämförelser mellan ersättningstrender på grundval av de kategorier av kvantitativ information som dessa kreditinstitut och värdepappersföretag är ålagda att offentliggöra enligt detta direktiv. De behöriga myndigheterna bör förse CEBS med denna information så att CEBS kan göra liknande utvärderingar på unionsnivå.
(19)
För att främja konsekvens i bedömningen av ersättningspolitik och ersättningspraxis och för att underlätta informationsinsamling och ett enhetligt genomförande av ersättningsprinciperna inom banksektorn bör CEBS utarbeta riktlinjer för sund ersättningspolitik inom banksektorn. Europeiska värdepapperstillsynskommittén (CESR) bör bistå vid utarbetandet av sådana riktlinjer i den utsträckning som de också ska tillämpas på personer som medverkar vid tillhandahållande av investeringstjänster och i kreditinstituts och värdepappersföretags investeringsverksamhet i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/39/EG. CEBS bör genomföra öppna offentliga samråd om de tekniska standarderna och analysera de möjliga kostnaderna och fördelarna. Kommissionen bör kunna lägga fram lagstiftningsförslag där det uppdras åt den europeiska tillsynsmyndigheten för bankverksamhet, och i den utsträckning som anses lämpligt, den europeiska tillsynsmyndigheten för värdepapper och marknader, etablerade inom ramen för de-Larosière-processen för finansiell tillsyn, att utarbeta förslag till tekniska reglerings- och genomförandestandarder för att underlätta informationsinsamling och ett enhetligt genomförande av de ersättningsprinciper inom banksektorn som ska antas av kommissionen.
(20)
Eftersom otillfredsställande utformade modeller för ersättningspolitik och ersättningspraxis i oacceptabel utsträckning kan öka nivån på de risker som kreditinstitut och värdepappersföretag är exponerade för, bör snabba motåtgärder och vid behov lämpliga korrigerande åtgärder vidtas. Följaktligen är det lämpligt att se till att de behöriga myndigheterna har befogenheter att, om problem avseende ersättningspolitiken identifieras vid tillsyn inom andra pelaren, ålägga berörda företag att genomföra kvalitativa eller kvantitativa åtgärder för att hantera dessa. De kvalitativa åtgärder som de behöriga myndigheterna kan föreskriva omfattar krav på kreditinstitut och värdepappersföretag att minska de inneboende riskerna i sina verksamheter, produkter eller system, däribland att införa ändringar av ersättningsstrukturen eller att frysa de rörliga ersättningsdelarna, i den utsträckning som dessa är oförenliga med en sund riskhantering. Kvantitativa åtgärder omfattar krav på ytterligare avsättningar av kapital.
(21)
Goda styrelseformer, transparens och offentliggörande är avgörande för en sund ersättningspolitik. Kreditinstitut och värdepappersföretag bör, för att säkerställa att deras ersättningsstrukturer och de risker de är förenade med i tillfredsställande grad kan överblickas av marknaden, offentliggöra detaljerade uppgifter om sin ersättningspolitik och ersättningspraxis och, av sekretesskäl, sammanlagda belopp för medarbetare som under sitt tjänsteutövande väsentligt kan påverka kreditinstitutets eller värdepappersföretagets riskprofil. Dessa uppgifter bör vara tillgängliga för alla intressenter (aktieägare, anställda och allmänheten). Denna skyldighet bör dock inte påverka tillämpningen av Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (6).
(22)
För att garantera att bestämmelserna i detta direktiv verkligen blir verkningsfulla och att deras tillämpning inte leder till diskriminerande effekter bör de tillämpas på ersättning som grundar sig på avtal som ingåtts före dagen för det faktiska ikraftträdandet i varje medlemsstat och som beviljats eller betalas ut efter denna dag. För att värna om de mål som eftersträvas i detta direktiv, särskilt en effektiv riskhantering, under en period som fortfarande präglas av en hög grad av finansiell instabilitet, och i syfte att undvika eventuella risker för att bestämmelserna om ersättning i detta direktiv kringgås under perioden innan de genomförs, är det nödvändigt att tillämpa sådana bestämmelser på ersättning som beviljats men ännu inte betalats före dagen för det faktiska ikraftträdandet i varje medlemsstat för tjänster som utförts under 2010.
(23)
Översynen av de risker som ett kreditinstitut kan vara exponerat för bör leda till effektiva tillsynsåtgärder. Det är därför nödvändigt att uppnå ytterligare konvergens i avsikt att ge stöd åt gemensamma beslut av tillsynsorgan och säkerställa jämlika konkurrensvillkor inom unionen.
(24)
Enligt direktiv 2006/48/EG ska kreditinstitut som placerar i återvärdepapperiseringar genomföra noggrann förhandskontroll (”due diligence”) även beträffande underliggande värdepapperiseringar och de exponeringar som inte är värdepapperiseringar och som ytterst är underliggande instrument för dessa underliggande värdepapperiseringar. Kreditinstituten bör bedöma om exponeringar i samband med program för tillgångsbaserade företagscertifikat utgör återvärdepapperiseringsexponeringar, inbegripet exponeringar i samband med program genom vilka man förvärvar högt rangordnade trancher av separata grupper av hela lån där inget av dessa lån är en värdepapperiseringsexponering eller återvärdepapperiseringsexponering och där förstaförlustskyddet med avseende på varje investering tillhandahålls av säljaren av lånen. I den sistnämnda situationen bör i allmänhet en gruppspecifik likviditetsfacilitet inte betraktas vara en återvärdepapperiseringsexponering, eftersom den utgör en tranch i en enskild tillgångsgrupp (dvs. den tillämpliga gruppen av hela lån) som inte innehåller några värdepapperiseringsexponeringar. Däremot skulle en kreditförstärkning för hela programmet som endast täcker en del av förlusterna utöver det av säljaren tillhandahållna skyddet i de olika grupperna i allmänhet utgöra en uppdelning på trancher av risken när det gäller grupper av flera tillgångar som innehåller minst en värdepapperiseringsexponering och skulle därför vara en återvärdepapperiseringsexponering. Om ett sådant program emellertid finansierar sig självt med en enda kategori av företagscertifikat och om antingen kreditförstärkningen för hela programmet inte är en återvärdepapperisering eller företagscertifikatet till fullo stöds av det medverkande kreditinstitutet, vilket gör att investeraren i företagscertifikatet blir reellt exponerad för det medverkande kreditinstitutets kreditrisk i stället för de underliggande grupperna eller de underliggande tillgångarna, bör detta företagscertifikat i allmänhet inte betraktas som en återvärdepapperiseringsexponering.
(25)
Bestämmelserna om försiktig värdering i direktiv 2006/49/EG bör tillämpas på alla instrument som tas upp till verkligt värde, såväl inom handelslagret som i institutens övriga verksamhet. Det bör klargöras att i de fall då en försiktig värdering skulle leda till redovisning av ett lägre värde än vad som faktiskt bokförts bör skillnaden i absoluta tal dras från kapitalbasen.
(26)
För värdepapperiseringspositioner som enligt detta direktiv ska tilldelas riskvikten 1 250 % bör instituten kunna välja att antingen tillämpa ett kapitalkrav eller dra av dem från kapitalbasen, oberoende av om positionerna avser handelslagret eller övrig verksamhet.
(27)
Kapitalkrav för avvecklingsrisker bör även tillämpas på poster i övrig verksamhet.
(28)
Originatorer eller medverkande institut bör inte kunna kringgå förbudet mot implicit stöd genom att utnyttja sina handelslager för sådant stöd.
(29)
Utan att det påverkar det offentliggörande som uttryckligen krävs genom detta direktiv bör syftet med informationskraven vara att ge marknadsaktörerna korrekt och fullständig information om de enskilda institutens riskprofiler. Det bör därför kunna krävas att instituten ska offentliggöra ytterligare information som inte uttryckligen nämns i detta direktiv, om ett sådant offentliggörande behövs för att uppfylla nämnda syfte.
(30)
För att säkerställa att direktiv 2006/48/EG genomförs på ett enhetligt sätt inom hela unionen inrättade kommissionen och CEBS under år 2006 en arbetsgrupp (”Capital Requirements Directive Transposition Group”, nedan kallad CRDTG) med uppdrag att diskutera och finna lösningar på frågor i samband med genomförandet av det direktivet. Enligt CRDTG behöver vissa tekniska bestämmelser i direktiv 2006/48/EG och 2006/49/EG utformas närmare. Det är därför lämpligt att närmare utforma dessa bestämmelser.
(31)
Om det i en extern kreditvärdering av en värdepapperiseringsposition tas hänsyn till effekten av ett kreditskydd som det investerande institutet självt tillhandahåller, bör institutet inte få utnyttja den lägre riskvikt som tilldelas med beaktande av detta skydd. Detta bör inte leda till att värdepapperiseringen dras av från kapitalet om det finns andra sätt att fastställa en riskvikt som överensstämmer med den faktiska risk som är förenad med positionen utan att beakta kreditskyddet.
(32)
När det gäller värdepapperisering bör de informationskrav som ställs på instituten skärpas betydligt. De bör särskilt även ta hänsyn till de risker som är förenade med värdepapperiseringspositioner i handelslagret. Dessutom bör informationen, för att säkerställa att ett instituts värdepapperiseringsverksamhet är tillräckligt transparent, visa i vilken omfattning institutet stöder specialföretag för värdepapperisering och vissa anknutna enheters medverkan, eftersom nära anknutna parter kan innebära fortlöpande risker för det berörda institutet.
(33)
De specifika kraven för risker som är förenade med värdepapperiseringspositioner bör anpassas till de kapitalkrav som gäller för verksamheten utanför handelslagret, eftersom dessa leder till en mer differentierad och riskkänslig behandling av värdepapperiseringspositionerna.
(34)
Med hänsyn till den låga kvaliteten på de nyligen registrerade resultaten bör normerna skärpas för interna modeller för beräkning av kapitalkrav för marknadsrisker. Modellernas risktäckning bör särskilt kompletteras i fråga om kreditrisker i handelslagret. Dessutom bör det i beräkningen av kapitalkraven även ingå en komponent som täcker stressituationer för att skärpa kapitalkraven med hänsyn till möjligheten av försämrade marknadsförhållanden och minska möjligheterna till konjunkturförstärkande effekter. Kreditinstitut bör också genomföra omvända stresstest för att utröna vilka scenarier som skulle kunna hota kreditinstitutens livskraft, såvida de inte kan visa att ett sådant test är inte behövs. Mot bakgrund av de särskilda svårigheter som nyligen framkommit när det gäller att behandla värdepapperiseringspositioner med metoder som bygger på interna modeller bör institutens möjligheter att utarbeta modeller för värdepapperiseringsrisker i handelslagret begränsas och ett standardiserat kapitalkrav bör gälla för dessa värdepapperiseringar om inte annat föreskrivs.
(35)
I detta direktiv fastställs begränsade undantag för viss korrelationshandel där bankerna kan tillåtas av sina tillsynsmyndigheter att beräkna ett samlat kapitalkrav med beaktande av strikta minimikrav. I sådana fall bör instituten åläggas att för denna handel åsätta ett kapitalkrav som är lika med det högre av kapitalkravet som beräknats enligt denna internt utvecklade metod och 8 % av kapitalkravet för den specifika risken enligt schablonmetoden. Institutet bör inte ha skyldighet att låta dessa exponeringar omfattas av kapitalkravet för ökad risk, men de bör tas med i både VaR-värden (value-at-risk) och stressjusterade VaR-värden.
(36)
Enligt artikel 152 i direktiv 2006/48/EG krävs det att vissa kreditinstitut ska kunna redovisa en kapitalbas som minst uppgår till vissa angivna minimibelopp för de tre tolvmånadersperioderna mellan den 31 december 2006 och den 31 december 2009. Mot bakgrund av den nuvarande situationen inom banksektorn och den förlängning av de övergångsregler för minimikapital som antagits av Baselkommittén för banktillsyn är det lämpligt att förlänga detta krav under en begränsad tidsperiod till och med den 31 december 2011.
(37)
För att inte avskräcka kreditinstitut från att övergå till den metod som bygger på intern riskklassificering (”internmetoden” eller ”IRB”) eller avancerade mätmetoder (”internmätningsmetoden”) för beräkning av kapitalkraven under övergångsperioden på grund av orimliga och oproportionerliga kostnader för genomförandet bör de kreditinstitut som har övergått till IRB eller internmätningsmetoden sedan den 1 januari 2010 och som tidigare har beräknat sina kapitalkrav enligt mindre avancerade metoder kunna använda de mindre avancerade metoderna som grundval för beräkningen av det golv som övergångsvis ska gälla, under förutsättning att tillsynsmyndigheterna ger sitt godkännande. De behöriga myndigheterna bör noga övervaka sina marknader och säkerställa lika konkurrensvillkor inom alla sina marknader och marknadssegment samt motverka snedvridningar på den inre marknaden.
(38)
I enlighet med punkt 34 i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning (7) uppmuntras medlemsstaterna att för egen del och i unionens intresse upprätta egna tabeller som så vitt det är möjligt visar överensstämmelsen mellan detta direktiv och införlivandeåtgärderna samt att offentliggöra dessa tabeller.
(39)
Bestämmelserna i detta direktiv utgör olika steg i reformprocessen till följd av finanskrisen. Slutsatserna från G20, FSB och Baselkommittén för banktillsyn visar att ytterligare reformer kan behövas, inklusive behovet att skapa kontracykliska buffertar, ”dynamiska avsättningar”, argumenten bakom beräkningen av kapitalkrav i direktiv 2006/48/EG och ytterligare åtgärder för riskbaserade krav för kreditinstitut. För att säkerställa en lämplig demokratisk kontroll över processen bör Europaparlamentet och rådet involveras i god tid och på ett effektivt sätt.
(40)
Kommissionen bör se över tillämpningen av direktiven 2006/48/EG och 2006/49/EG för att säkerställa att bestämmelserna däri tillämpas på ett rättvist sätt som inte leder till diskriminering mellan kreditinstitut med anledning av deras rättsliga struktur eller ägarmodell.
(41)
Kommissionen bör ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget vad gäller tekniska anpassningar av direktiv 2006/48/EG för att förtydliga definitionerna i syfte att säkerställa en enhetlig tillämpning av det direktivet eller ta hänsyn till utvecklingen på de finansiella marknaderna, anpassa terminologin och definitionerna till senare relevanta akter, utvidga innehållet i den förteckning över verksamheter som omfattas av ömsesidigt erkännande i enlighet med det direktivet, eller anpassningar av den terminologi som använts i den förteckningen, allt i den mån detta är motiverat av utvecklingen på de finansiella marknaderna, för att anpassa de områden inom vilka behöriga myndigheter ska utbyta information, anpassa bestämmelserna i det direktivet om kapitalbas för att ta hänsyn till utvecklingen av redovisningsstandarderna eller unionslagstiftningen eller med tanke på ökad samstämmighet i tillsynspraxis, utöka förteckningarna över exponeringsklasser för schablonmetoden eller internmetoden i syfte att beakta utvecklingen på de finansiella marknaderna, anpassa vissa belopp som är relevanta för dessa exponeringsklasser i syfte att beakta inflationseffekter, anpassa förteckningen över och klassificeringen av poster utanför balansräkningen, och att anpassa särskilda bestämmelser och tekniska kriterier avseende behandlingen av motpartskreditrisker, organiseringen och hanteringen av risker, schablonmetoden och internmetoden, reducering av kreditrisker, värdepapperisering, operativa risker, översyn och utvärdering av behöriga myndigheter och information i syfte att ta hänsyn till utvecklingen på de finansiella marknaderna eller utvecklingen av redovisningsstandarder eller unionslagstiftningen, eller med tanke på ökad samstämmighet i tillsynspraxis. Kommissionen bör också ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget vad gäller åtgärder avseende fastställande av storleken för plötsliga och oväntade förändringar av räntenivåer relevanta för översynen och utvärderingen av de behöriga myndigheterna enligt direktiv 2006/48/EG om ränterisker i samband med andra verksamheter än handel, föreskriva en tidsbegränsad minskning av lägsta nivån på kapitalbasen och av riskvikter som fastställs i det direktivet i syfte att särskilda omständigheter ska kunna beaktas, förtydliga undantaget för vissa exponeringar från tillämpningen av det direktivets bestämmelser om stora exponeringar, och anpassa kriterierna för tillsynsmyndigheternas utvärdering enligt det direktivet huruvida en föreslagen förvärvare av en kreditinstitution är lämplig och huruvida ett föreslaget förvärv är ekonomiskt sunt.
(42)
Kommissionen bör också ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget vad gäller tekniska anpassningar av direktiv 2006/49/EG för att förtydliga definitionerna i syfte att säkerställa en enhetlig tillämpning av det direktivet eller beakta utvecklingen på de finansiella marknaderna, anpassa storleken på startkapital som anges i vissa bestämmelser i det direktivet och särskilda belopp som är relevanta för beräkning av kapitalkraven för handelslagret i syfte att beakta utvecklingen på de ekonomiska och monetära områdena, anpassa kategorierna av värdepappersföretag som kan komma i fråga för vissa undantag angående föreskrivna miniminivåer vad gäller kapitalbasen i syfte att beakta utvecklingen på de finansiella marknaderna, förtydliga kravet att värdepappersföretag ska ha en kapitalbas som motsvarar en fjärdedel av de fasta omkostnaderna under föregående år i syfte att säkerställa en enhetlig tillämpning av det direktivet, anpassa terminologin och definitionerna till senare relevanta akter, anpassa de tekniska bestämmelserna i det direktivet om beräkning av kapitalkravet för olika klasser av risk och stora exponeringar, om användningen av interna modeller för beräkning av kapitalkraven och om handel i syfte att beakta utvecklingen på de finansiella marknaderna eller i riskmätning eller redovisningsstandarder, eller i unionslagstiftningen, eller som berör ökad samstämmighet i tillsynspraxis, och beakta resultatet av översynen av diverse frågor angående omfattningen av direktiv 2004/39/EG.
(43)
Europaparlamentet eller rådet bör kunna invända mot den delegerade akten inom en period på tre månader från delgivningsdagen. På Europaparlamentets eller rådets initiativ bör denna frist också kunna förlängas med tre månader. Europaparlamentet och rådet bör kunna underrätta de andra institutionerna om sina avsikter att inte invända. Detta tidiga godkännande av delegerade akter är särskilt lämpligt om en tidsfrist måste respekteras, till exempel för att respektera tidsplaner som fastställs i grundakten för kommissionens rätt att anta delegerade akter.
(44)
I enlighet med förklaring 39 om artikel 290 i EUF-fördraget, som fogats till slutakten från den regeringskonferens som antog Lissabonfördraget, undertecknat den 13 december 2007, noterade konferensen kommissionens avsikt att i enlighet med sin fasta praxis även i fortsättningen samråda med av medlemsstaterna utsedda experter vid utarbetandet av kommissionens utkast till delegerade akter på området finansiella tjänster.
(45)
Eftersom målen för detta direktiv, nämligen att ålägga ett krav för kreditinstitut och värdepappersföretag att skapa en ersättningspolitik som är förenlig med en effektiv riskhantering och att anpassa vissa kapitalkrav, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför på grund av åtgärdens omfattning och verkningar bättre kan uppnås på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.
(46)
Direktiven 2006/48/EU och 2006/49/EU bör därför ändras i enlighet härmed.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Ändringar av direktiv 2006/48/EG
Direktiv 2006/48/EG ska ändras på följande sätt:
1.
Artikel 4 ska ändras på följande sätt:
a)
Följande punkter ska införas:
”40a. återvärdepapperisering: värdepapperisering i vilken den risk som är förenad med en underliggande grupp av exponeringar delas upp i trancher och minst en av de underliggande exponeringarna är en värdepapperiseringsposition.
40b. återvärdepapperiseringsposition: exponering mot en återvärdepapperisering.”
b)
Följande punkt ska läggas till:
”49. diskretionära pensionsförmåner: extra pensionsförmåner som ett kreditinstitut på individuell basis beviljar en anställd som en del av dennes rörliga ersättning och som inte omfattar ackumulerade förmåner som en anställd tjänat in enligt villkoren i företagets pensionssystem.”
2.
I artikel 11.1 ska följande stycke läggas till:
”Europeiska banktillsynskommittén (CEBS) ska se till att det finns riktlinjer för bedömningen av lämpligheten hos de personer som i praktiken leder verksamheten i kreditinstitutet.”
3.
Artikel 22 ska ändras på följande sätt:
a)
Punkt 1 ska ersättas med följande:
”1. Hemmedlemsstaternas behöriga myndigheter ska kräva att varje kreditinstitut har effektiva styrformer, som bl.a. omfattar en tydlig organisationsstruktur med en väl definierad, transparent och konsekvent ansvarsfördelning, effektiva metoder för att identifiera, hantera, övervaka och rapportera de risker som kreditinstitutet är, eller skulle kunna bli, exponerat för och tillfredsställande rutiner för intern kontroll, däribland sunda förfaranden för administration och redovisning och ersättningspolitik och -praxis som är förenlig med och främjar en sund och effektiv riskhantering.”
b)
Följande punkter ska läggas till:
”3. De behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten ska använda den information som insamlats i enlighet med kriterierna för offentliggörande enligt punkt 15 f i del 2 i bilaga XII för att göra jämförelser mellan ersättningstrender. Den behöriga myndigheten ska förse CEBS med denna information.
4. CEBS ska se till att det finns riktlinjer om sund ersättningspolitik som följer de principer som anges i punkterna 23 och 24 i bilaga V. I riktlinjerna ska man även beakta de principer för en sund ersättningspolitik som anges i kommissionens rekommendation av den 30 april 2009 om ersättningspolicy inom finanstjänstesektorn (8).
CEBS ska bland annat säkerställa att det finns riktlinjer som
a)
bestämmer specifika kriterier för att fastställa det lämpliga förhållandet mellan de fasta och rörliga komponenterna av den totala ersättningen i den mening som avses i punkt 23 l i bilaga V,
b)
anger vilka instrument som kan vara instrument i den mening som avses i punkt 23 o ii i bilaga V, dvs. instrument som på ett adekvat sätt återspeglar kreditinstitutens kreditvärdighet i den mening som avses i punkt 23 o i nämnda bilaga.
Europeiska värdepapperstillsynskommittén (CESR) ska samarbeta nära med CEBS för att se till att det finns riktlinjer om ersättningspolitik för kategorier av medarbetare som medverkar i tillhandahållandet av investeringstjänster och investeringsverksamhet i den mening som avses i punkt 2 i artikel 4.1 i direktiv 2004/39/EG.
CEBS ska använda den information som den mottagit från behöriga myndigheter för att i enlighet med punkt 3 göra jämförelser av ersättningspraxis och -trender på unionsnivå.
5. Hemmedlemsstaternas behöriga myndigheter ska samla in information om antalet personer per kreditinstitut som erhåller en ersättning på minst 1 miljon EUR, vilket affärsområde det rör sig om samt ersättningens beståndsdelar såsom lön, rörlig ersättning, långsiktiga förmåner och pensionsavsättningar. Denna information ska vidarebefordras till CEBS som ska sammanställa informationen efter hemmedlemsstat och offentliggöra den i ett gemensamt rapporteringsformat. CEBS får utarbeta riktlinjer för att underlätta genomförandet av denna punkt och säkerställa samstämmighet i den information som insamlas.
4.
I artikel 54 ska följande stycke läggas till:
”Medlemsstaterna ska se till att deras respektive behöriga myndigheter för tillämpningen av första stycket har befogenhet att ålägga eller tillämpa ekonomiska och icke-ekonomiska sanktioner eller andra åtgärder. Dessa sanktioner respektive åtgärder ska vara effektiva, proportionerliga och avskräckande.”
5.
I artikel 57 första stycket ska led r ersättas med följande:
”r)
Beloppet för exponeringar genom värdepapperiseringspositioner som enligt detta direktiv ges en riskvikt på 1 250 % och beloppet för exponeringar genom värdepapperiseringspositioner i handelslagret som skulle ges riskvikten 1 250 % om de fanns i samma kreditinstituts övriga verksamhet.”
6.
I artikel 64 ska följande punkt läggas till:
”5. Kreditinstitut ska tillämpa kraven i del B i bilaga VII till direktiv 2006/49/EG på samtliga sina tillgångar som är bokförda till verkligt värde, när de beräknar beloppet för kapitalbasen, och ska dra det ytterligare belopp som är nödvändigt för värdereglering från summan av posterna a-ca minus posterna i-k i artikel 57. CEBS ska utarbeta riktlinjer avseende detaljerna för tillämpningen av denna bestämmelse.”
7.
I artikel 66 ska punkt 2 ersättas med följande:
”2. Halva summan av posterna i artikel 57 l-r ska dras ifrån summan av posterna i artikel 57 a-ca minus posterna i punkterna i-k, och till hälften ifrån summan av posterna i artikel 57 d-h, efter det att de gränser som fastställs i punkt 1 i denna artikel tillämpats. Om hälften av summan av posterna i punkterna l-r överskrider summan av posterna i artikel 57 d-h ska det överskridande beloppet dras av från summan av posterna i punkterna a-ca minus posterna i punkterna i-k i den artikeln.
Posterna i artikel 57 r ska inte dras ifrån om de vid tillämpningen av artikel 75 har tagits med vid beräkningen av riskvägda exponeringsbelopp enligt detta direktiv eller av kapitalkrav enligt bilaga I eller V till direktiv 2006/49/EG.”
8.
Artikel 75 b och c ska ersättas med följande:
”b)
För positionsrisk och motpartsrisk samt, om medgivande att överskrida de gränser som anges i artiklarna 111-117 har erhållits, stora exponeringar utöver dessa gränser i samband med institutets verksamhet i handelslagret: kapitalkrav som bestäms i enlighet med artikel 18 och artiklarna 28-32 i direktiv 2006/49/EG.
c)
För valutarisk, avvecklingsrisk och råvarurisk i samband med all affärsverksamhet i institutet: kapitalkrav som bestäms i enlighet med artikel 18 i direktiv 2006/49/EG.”
9.
I artikel 101 ska punkt 1 ersättas med följande:
”1. Ett medverkande kreditinstitut, eller ett kreditinstitut som är originator och som avseende en värdepapperisering har tillämpat artikel 95 vid beräkningen av riskvägda exponeringsbelopp eller sålt instrument från sitt handelslager till ett specialföretag för värdepapperisering (SPV) så att följden av detta blivit att det inte längre behöver inneha en kapitalbas för den risk som är förenad med dessa instrument, får inte, i syfte att minska potentiella eller faktiska förluster för investerare, ge stöd till värdepapperiseringen utöver sina avtalsmässiga förpliktelser.”
10.
Artikel 136 ska ändras enligt följande:
a)
I punkt 1 andra stycket ska följande led läggas till:
”f)
Att kräva att kreditinstitut begränsar den rörliga ersättningen som en procentandel av de totala nettointäkterna när denna är oförenlig med upprätthållandet av en sund kapitalbas.
g)
Att kräva att kreditinstitut utnyttjar nettovinsten till att stärka kapitalbasen.”
b)
I punkt 2 ska följande stycke läggas till:
”Vid fastställandet av lämplig nivå på kapitalbasen på grundval av den översyn och utvärdering som ska göras enligt artikel 124 ska de behöriga myndigheterna bedöma om något specifikt kapitalbaskrav utöver miniminivån ska påföras för att täcka risker som ett kreditinstitut är eller kan vara exponerat för, med beaktande av följande:
a)
Kvantitativa och kvalitativa aspekter av kreditinstitutens bedömningsprocess enligt artikel 123.
b)
Kreditinstitutets styrformer, metoder och mekanismer enligt artikel 22.
c)
Resultatet av den översyn och utvärdering som genomförts enligt artikel 124.”
11.
I artikel 145 ska punkt 3 ersättas med följande:
”3. Kreditinstituten ska anta en formell policy för uppfyllandet av upplysningskraven i punkterna 1-2 och ha utarbetade riktlinjer för bedömningen av huruvida deras information är tillfredsställande, även i fråga om kontroll och frekvens. Kreditinstituten ska även ha riktlinjer för bedömningen av om de upplysningar de meddelar ger marknadsaktörerna en heltäckande bild av deras riskprofiler.
Om upplysningarna inte ger en sådan heltäckande bild ska de offentliggöra den ytterligare information som är nödvändig utöver vad som krävs i enlighet med punkt 1. De ska dock endast vara skyldiga att offentliggöra väsentliga upplysningar som inte utgör företagshemligheter eller konfidentiell information enligt de tekniska kriterierna i del 1 av bilaga XII.”
12.
Rubriken på avdelning VI ska ersättas med följande:
”DELEGERADE AKTER OCH VERKSTÄLLANDE BEFOGENHETER”
13.
Artikel 150 ska ändras på följande sätt:
a)
Punkt 1 ska ersättas med följande:
”1. Utan att det påverkar tillämpningen, vad gäller kapitalbasen, av det förslag som kommissionen ska överlämna enligt artikel 62, ska tekniska anpassningar i följande avseenden antas genom delegerade akter i enlighet med artikel 151a och på de villkor som anges i artiklarna 151b och 151c:
a)
Förtydligande av definitionerna i syfte att säkerställa en enhetlig tillämpning av detta direktiv.
b)
Förtydligande av definitionerna för att vid tillämpningen av detta direktiv beakta utvecklingen på de finansiella marknaderna.
c)
Anpassning av terminologin och definitionerna till senare rättsakter angående kreditinstitut och därmed sammanhängande frågor.
d)
Utvidgning av innehållet i den förteckning som avses i artiklarna 23 och 24 och som är intagen i bilaga I, eller anpassningar av den terminologi som använts i förteckningen, allt i den mån detta är motiverat av utvecklingen inom de finansiella marknaderna.
e)
Områden inom vilka behöriga myndigheter ska utbyta information som anges i artikel 42.
f)
Tekniska anpassningar av artiklarna 56-67 och 74 för att ta hänsyn till utvecklingen av redovisningsstandarderna eller av kraven i unionslagstiftningen eller med tanke på ökad samstämmighet i tillsynspraxis.
g)
Ändringar av förteckningen över exponeringsklasser i artiklarna 79 och 86, för att utvecklingen på de finansiella marknaderna ska kunna beaktas.
h)
Det belopp som anges i artikel 79.2 c, artikel 86.4 a och punkt 5 i del 1 i bilaga VII, och i punkt 15 i del 2 i bilaga VII för att beakta inflationseffekter.
i)
Förteckningarna över och klassificeringen av poster utanför balansräkningen i bilagorna II och IV.
j)
Anpassningar av bestämmelserna i bilagorna III och V-XII för att ta hänsyn till utvecklingen på de finansiella marknaderna, särskilt i fråga om nya finansiella produkter, eller utvecklingen av redovisningsstandarder och krav som tar hänsyn till unionslagstiftningen, eller med tanke på ökad samstämmighet i tillsynspraxis.
1a. Följande åtgärder ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 151.2a:
a)
Tekniska anpassningar av förteckningen i artikel 2.
b)
Ändringar av storleken på startkapital som anges i artikel 9, betingade av utvecklingen på de ekonomiska och monetära områdena.”
b)
Punkt 2 ska ändras enligt följande:
i)
I första stycket ska inledningen ersättas med följande:
”Kommissionen får anta följande bestämmelser:”
ii)
Andra stycket ska ersättas med följande:
”De åtgärder som avses i leden a, b, c och f i första stycket ska antas med hjälp av delegerade akter i enlighet med artikel 151a, och med förbehåll för de villkor som anges i artiklarna 151b och 151c. De åtgärder som avses i leden d och e i första stycket ska antas i enlighet med det föreskrivande förfarande som avses i artikel 151.2a.”
14.
I artikel 151 ska punkterna 2 och 3 utgå.
15.
Följande artiklar ska införas:
”Artikel 151a
Utövande av delegering
1. Rätten att anta de akter som nämns i artikel 150.1 och 150.2 andra stycket första meningen delegeras till kommissionen för en period på fyra år från och med den 15 december 2010. Kommissionen ska utarbeta en rapport om de delegerade befogenheterna senast sex månader innan perioden på fyra månader löpt ut. Delegeringen av befogenhet ska automatiskt förlängas för en period av samma längd, såvida inte Europaparlamentet eller rådet återkallar den i enlighet med artikel 151b.
2. När kommissionen antagit en delegerad akt ska den samtidigt underrätta Europaparlamentet och rådet.
3. Kommissionens rätt att anta delegerade akter gäller på de villkor som fastställs i artiklarna 151b och 151c.
Artikel 151b
Återkallande av delegering
1. Den delegering av befogenhet som avses i artikel 150.1 och i 150.2 andra stycket första meningen får när som helst återkallas av Europaparlamentet eller rådet.
2. Den institution som inlett ett internt förfarande för att besluta om återkallande av delegering av befogenhet ska underrätta den andra institutionen och kommissionen inom rimlig tid innan ett slutligt beslut fattas, och ange vilka delegerade befogenheter som kan komma att återkallas.
3. Beslutet om återkallande avslutar delegeringen av de befogenheter som anges i beslutet. Beslutet får verkan omedelbart, eller vid ett senare angivet datum. Beslutet påverkar inte sådana delegerade akter som redan trätt i kraft. Det ska offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning.
Artikel 151c
Invändning mot delegerade akter
1. Europaparlamentet eller rådet får invända mot en delegerad akt inom en period på tre månader från delgivningsdagen. På Europaparlamentets eller rådets initiativ ska denna period förlängas med tre månader.
2. Om varken Europaparlamentet eller rådet vid utgången av den frist som avses i punkt 1 invänt mot den delegerade akten ska den offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning och träda i kraft det datum som anges i akten. Den delegerade akten får offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning och träda i kraft före utgången av denna period om både Europaparlamentet och rådet har underrättat kommissionen om att de har beslutat att inte invända.
3. Om Europaparlamentet eller rådet invänder mot en delegerad akt inom den frist som anges i punkt 1, ska den inte träda i kraft. I enlighet med artikel 296 i EUF-fördraget ska den institution som gör invändningar ange skälen till sina invändningar mot den delegerade akten.”
16.
I artikel 152 ska följande punkter läggas till:
”5a. Kreditinstitut ska vid beräkningen av riskvägda exponeringsbelopp i enlighet med artiklarna 84-89 fram till och med den 31 december 2011 i tillämpliga fall kunna redovisa en kapitalbas som alltid uppgår till eller överstiger det belopp som anges i punkt 5c eller 5d.
5b. Kreditinstitut som använder sådana internmätningsmetoder som anges i artikel 105 vid beräkning av sina kapitalkrav för operativ risk ska fram till och med den 31 december 2011 i tillämpliga fall kunna redovisa en kapitalbas som vid varje tillfälle är minst lika med det belopp som anges i punkt 5c eller 5d.
5c. Det belopp som avses i punkterna 5a och 5b ska vara 80 % av det totala minimibelopp för kapitalbasen som kreditinstituten skulle ha varit skyldiga att inneha enligt artikel 4 i direktiv 93/6/EEG och direktiv 2000/12/EG så som dessa direktiv tillämpades före den 1 januari 2007.
5d. Om de behöriga myndigheterna medger det, får när det gäller de kreditinstitut som avses i punkt 5e det belopp som avses i punkterna 5a och 5b vara 80 % av det totala minimibelopp för kapitalbasen som kreditinstituten skulle ha varit skyldiga att inneha enligt någon av artiklarna 78-83, 103 eller 104 och direktiv 2006/49/EG så som dessa artiklar och detta direktiv tillämpades före den 1 januari 2007.
5e. Ett kreditinstitut får tillämpa punkt 5d endast om det började använda intern riskklassificering (’internmetoden’) eller internmätningsmetoden vid beräkningen av sina kapitalkrav den 1 januari 2010 eller efter denna tidpunkt.”
17.
Artikel 154.5 ska ersättas med följande:
”5. Till och med den 31 december 2012 får det genomsnittliga exponeringsvägda LGD-värdet för alla hushållsexponeringar mot säkerhet i bostadsfastigheter utan statliga garantier inte understiga 10 %”.
18.
I artikel 156 ska följande stycken läggas till efter tredje stycket:
”Kommissionen ska senast i april 2013 se över och rapportera om ersättningsbestämmelserna, inbegripet bestämmelserna i bilagorna V och XII, och därvid ta särskild hänsyn till deras effektivitet, genomförande och tillämpning, med beaktande av den internationella utvecklingen. Genom denna översyn ska eventuella luckor till följd av proportionalitetsprincipens tillämpning på dessa bestämmelser identifieras. Kommissionen ska översända denna rapport till Europaparlamentet och rådet tillsammans med eventuella förslag.
För att säkerställa samstämmighet och lika konkurrensvillkor ska kommissionen se över genomförandet av artikel 54 vad avser de i unionen ålagda och tillämpade sanktionernas respektive åtgärdernas enhetlighet och vid behov lägga fram förslag.
Kommissionens regelbundna översyn av tillämpningen av detta direktiv ska säkerställa att tillämpningsmetoderna inte leder till uppenbar diskriminering mellan kreditinstitut med anledning av deras rättsliga struktur eller ägarmodell.
För att säkerställa samstämmighet i tillsynen vad avser kapital ska kommissionen, så snart den tar initiativ till att se över definitionen av kapitalbasinstrument enligt artiklarna 56-67, se över om hänvisningen till de instrument som avses i artikel 66.1a a i punkt 23.o ii i bilaga V till detta direktiv är relevant.”
19.
Följande artikel ska införas:
”Artikel 156a
Kommissionen ska före den 31 december 2010 se över och rapportera om önskvärdheten av ändringar för att anpassa bilaga IX med beaktande av internationella överenskommelser om kreditinstitutens kapitalkrav för positioner i värdepapperisering. Kommissionen ska översända rapporten till Europaparlamentet och rådet tillsammans med eventuella förslag.”
20.
Bilagorna ska ändras enligt bilaga I till detta direktiv.
Artikel 2
Ändringar av direktiv 2006/49/EG
Direktiv 2006/49/EG ska ändras på följande sätt:
1.
I artikel 3.1 första stycket ska följande led läggas till:
”t) värdepapperiseringsposition respektive återvärdepapperiseringsposition: värdepapperiseringsposition respektive återvärdepapperiseringsposition enligt definitionerna i direktiv 2006/48/EG.”
2.
I artikel 17.1 första stycket ska inledningen ersättas med följande:
”Om ett institut beräknar riskvägda exponeringsbelopp enligt bilaga II till detta direktiv i enlighet med artiklarna 84-89 i direktiv 2006/48/EG, ska följande gälla för den beräkning som avses i punkt 36 i del 1 av bilaga VII till direktiv 2006/48/EG:”
3.
I artikel 18.1 ska led a ersättas med följande:
”a)
För verksamhet som hänför sig till handelslagret, de kapitalkrav som beräknas i enlighet med de metoder och alternativ som anges i artiklarna 28-32 och bilagorna I, II och VI och, i tillämpliga fall, bilaga V, och för övrig verksamhet punkterna 1-4 i bilaga II.”
4.
Rubriken på avsnitt 2 i kapitel VIII ska ersättas med följande:
”Delegerade akter och verkställande befogenheter”
5.
Artikel 41.2 ska ersättas med följande:
”2. De åtgärder som nämns i punkt 1 ska antas genom delegerade akter i enlighet med artikel 42a, och på de villkor som anges i artiklarna 42b och 42c.”.
6.
Artikel 42.2 ska utgå.
7.
Följande artiklar ska införas:
”Artikel 42a
Utövande av delegering
1. Rätten att anta de akter som nämns i artikel 41 delegeras till kommissionen för en period på fyra år efter 15 december 2010. Kommissionen ska utarbeta en rapport om de delegerade befogenheterna senast sex månader innan perioden på fyra månader löpt ut. Delegeringen av befogenhet ska automatiskt förlängas för en period av samma längd, såvida inte Europaparlamentet eller rådet återkallar den i enlighet med artikel 42b.
2. När kommissionen antagit en delegerad akt ska den samtidigt underrätta Europaparlamentet och rådet.
3. Kommissionens rätt att anta delegerade akter gäller på de villkor som fastställs i artiklarna 42b och 42c.
Artikel 42b
Återkallande av delegering
1. Delegeringen av de befogenheter som avses i artikel 41 får när som helst återkallas av Europaparlamentet eller rådet.
2. Den institution som inlett ett internt förfarande för att besluta om återkallande av delegering ska underrätta den andra institutionen och kommissionen inom rimlig tid innan ett slutligt beslut fattas, och ange vilka delegerade befogenheter som kan komma att återkallas.
3. Beslutet om återkallande avslutar delegeringen av de befogenheter som anges i beslutet. Beslutet får verkan omedelbart, eller vid ett senare angivet datum. Beslutet påverkar inte sådana delegerade akter som redan trätt i kraft. Det ska offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning.
Artikel 42c
Invändning mot delegerade akter
1. Europaparlamentet eller rådet får invända mot en delegerad akt inom en period på tre månader från delgivningsdagen. På Europaparlamentets eller rådets initiativ ska denna period förlängas med tre månader.
2. Om varken Europaparlamentet eller rådet vid utgången av den frist som avses i punkt 1 invänt mot den delegerade akten ska den offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning och träda i kraft det datum som anges i akten. Den delegerade akten får offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning och träda i kraft före utgången av denna period om både Europaparlamentet och rådet har underrättat kommissionen om att de har beslutat att inte invända.
3. Om Europaparlamentet eller rådet invänder mot en delegerad akt inom den frist som anges i punkt 1, ska den inte träda i kraft. I enlighet med artikel 296 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska den institution som gör invändningar ange skälen till sina invändningar mot den delegerade akten.”
8.
Artikel 47 ska ersättas med följande:
”Fram till och med den 30 december 2011, eller ett tidigare datum som fastställs av de behöriga myndigheterna från fall till fall, får de institut som fått en specifik riskmodell godkänd före den 1 januari 2007 i enlighet med punkt 1 i bilaga V, för detta befintliga godkännande betrakta punkterna 4 och 8 i bilaga VIII till direktiv 93/6/EEG i den lydelse som dessa punkter hade före den 1 januari 2007.”
9.
Bilagorna ska ändras enligt bilaga II till det här direktivet.
Artikel 3
Införlivande
1. Medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa
a)
leden 3, 4, 16 och 17 i artikel 1, och leden 1, 2c, 3 och 5b iii i bilaga I senast den 1 januari 2011, samt
b)
de bestämmelser i detta direktiv som inte anges i led a, senast den 31 december 2011.
När en medlemsstat antar de bestämmelser som avses i denna punkt ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.
2. De bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa punkt 1 i bilaga I ska ålägga kreditinstituten att tillämpa principerna i dessa bestämmelser på
i)
ersättning på grundval av avtal som ingåtts före dagen för det faktiska ikraftträdandet i varje medlemsstat och som beviljats eller betalas ut efter denna dag, och på
ii)
ersättning som beviljats men ännu inte betalats före dagen för det faktiska ikraftträdandet i varje medlemsstat, beträffande tjänster som utförts under 2010.
3. Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.
Artikel 4
Rapportering
Med beaktande av Baselramverkets internationella karaktär och de risker som är förknippade med möjligheten att ändringarna i det ramverket inte genomförs vid samma tidpunkt i viktiga jurisdiktioner, ska kommissionen senast den 31 december 2010 rapportera till Europaparlamentet och rådet om hur det internationella genomförandet av ändringarna i kapitalkravsbestämmelserna framskrider, eventuellt tillsammans med lämpliga förslag.
Artikel 5
Ikraftträdande
Detta direktiv träder i kraft dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Artikel 6
Adressater
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.
Utfärdat i Strasbourg den 24 november 2010.