РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 12 юни 2012 година
относно мерките SA. 27420 (C 12/2009) (ex N 19/2009), прилагани от Финландия за Osuuskunta Karjaportti
(нотифицирано под номер C(2012) 3249)
(Само версиите на финландски и шведски език са автентични)
(текст от значение за ЕИП)
(2013/8/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
Като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално първата алинея от член 108, параграф 2 от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби и като взе предвид техните мнения (1),
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 15 януари 2009 г. Финландия уведоми Комисията за помощ за оздравяване, състояща се от гаранция и разсрочване на дълг в полза на Osuuskunta Karjaportti (наричано по-нататък „Karjaportti“; чието дружествено наименование към момента на уведомяването беше Järvi-Suomen Portti Osuuskunta). С писма от 5 февруари 2009 г., 11 февруари 2009 г., 16 февруари 2009 г. и 20 февруари 2009 г. Финландия предостави допълнителна информация на Комисията.
(2)
С писмо от 8 април 2009 г. Комисията уведоми Финландия за решението си да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) (2) по отношение на мерките, предмет на уведомлението, и няколко мерки, предоставени в миналото. След това решение за откриване на процедурата, Финландия предостави допълнителна информация на Комисията с писмо от 13 май 2009 г.
(3)
Решението на Комисията за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията покани заинтересованите страни да представят мненията си относно мерките за помощ.
(4)
Комисията получи мнения от една заинтересована страна. Тя ги препрати на Финландия, на която бе дадена възможност да изрази мнението си. Това мнение беше получено с писмо от 28 август 2009 г. Финландия предостави допълнителна информация по електронна поща на 3 ноември 2009 г.
(5)
С писмо от 15 декември 2009 г., Комисията уведоми Финландия за решението си да разшири обхвата на процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС по отношение на допълнителни мерки за помощ, предоставени в миналото. Финландия представи допълнителна информация с писмо от 12 февруари 2010 г.
(6)
Решението на Комисията за разширяване на обхвата на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4). Комисията покани заинтересованите страни да представят мненията си относно мерките за помощ. Комисията не получи допълнителни мнения от заинтересованите страни.
(7)
На 1 март 2010 г. Финландия уведоми службите на Комисията, че е оттеглила уведомлението относно гаранцията в полза на Karjaportti. С писмо от 26 март 2010 г. Комисията уведоми Финландия, че ще разгледа оттеглянето на уведомлението относно гаранцията в окончателното решение, заедно с другите мерки, които са предмет на оценката. Освен това Комисията отправи въпроси във Финландия, на които Финландия отговори с писмо от 22 април 2010 г. Комисията изпрати искане за информация до Финландия на 15 юли 2010 г., на което Финландия отговори на 20 август 2010 г. Друго искане за информация бе изпратено от Комисията на 28 септември 2010 г., на което Финландия отговори на 29 ноември 2010 г. На последно място, Комисията поиска допълнителна информация с писмо от 16 ноември 2011 г. Финландия представи тази информация на 16 декември 2011 г.
2. БЕНЕФИЦИЕР
2.1. Кооперацията Karjaportti
(8)
Karjaportti е кооперативно дружество, разположено в Mikkeli, с производствени мощности в Mikkeli и Kouvola, които се намират в Източна Финландия (Itä-Suomi) - регион, който отговаря на условията за регионална помощ съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Кооперативът първоначално е бил създаден през 1914 г. През 1950 г. той е бил наречен Osuusteurastamo Karjaportti, от 31 декември 2002 г. дружественото му наименование е било като Järvi-Suomen Portti Osuuskunta, а от 14 декември 2010 г. насам наименованието му е Karjaportti. Към днешна дата в Karjaportti работят 300 постоянни работници, както и допълнителни 100 -120 сезонни работници през пролетта и лятото.
(9)
Karjaportti осъществява дейност в сектора на производство на храни, а именно в областта на преработката на месо в продукти, като кюфтета и колбаси. Освен това кооперативът продава пакетирано месо, парчета месо и кланични трупове. Karjaportti изнася малки количества в други държави членки.
2.2. Финансово състояние на Karjaportti
(10)
От 1 декември 2004 г. Karjaportti е предмет на процедура по преструктуриране, надзиравана от съд съгласно Закона за преструктуриране на предприятия 47/1993 (5) (наричана по-нататък „процедура по преструктуриране, надзиравана от съд“. За по-подробна информация относно процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд вж. съображения 31-43).
(11)
Подробна информация относно финансовото състояние на Karjaportti преди и по време на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, е представена в следната таблица:
Таблица I
Основни финансови данни на Karjaportti в ЕВРО
Година
Оборот
Оперативен резултат
Нетен резултат (печалба/загуба)
Дефицит за предишни отчетни периоди
Акционерен капитал/резерви и непредвидени разходи
Баланс на собствения капитал
2000 г.
139 620 882
8 682
-1 169 091
7 681 411/ 10 247 107
8 893 097
2001 г.
139 748 861
2 082 662
549 865
7 812 809/ 9 078 473
9 442 963
2002 г.
135 781 234
2 259 488
14 382
7 783 428/ 9 559 942
17 357 751
2003 г.
128 354 480
-3 299 914
-6 009 055
7 585 778/ 9 506 525
11 083 248
2004 г.
125 849 631
-3 972 464
-10 686 420
7 234 608/ 3 497 953
46 141
2005 г.
101 507 619
-6 629 915
-9 235 908
-7 404 955
7 772 913/ 216 662
-8 651 289
2006 г.
99 802 293
-3 485 054
4 277 565
-16 640 864
8 141 610/ 216 662
-4 005 028
2007 г.
86 962 069
-8 916 539
-7 943 878
-12 363 299
6 244 277/ 216 662
-13 846 239
2008 г.
80 901 753
-3 791 985
-2 770 037
-20 307 178
5 768 185/ 216 662
-17 092 368
2009 г.
64 793 763
305 936
-2 124 435
-23 077 214
5 077 160/ 216 662
-19 907 828
(12)
През 2008 г. финландските данъчни органи на два пъти започват процедура по несъстоятелност срещу Karjaportti. При първата процедура на 7 октомври 2008 г. те са представили разпореждане за изплащане на 461 579 EUR. Заявлението за започване на процедура бе оттеглено след това от данъчните органи. На 1 декември 2008 г. за втори път е започнала процедура с разпореждане за изплащане на 981 658 EUR. Процедурата по несъстоятелност срещу Karjaportti е била прекратена през юни 2009 г., тъй като кооперативът е изплатил непогасения дълг на данъчните органи.
3. ОПИСАНИЕ НА МЕРКИТЕ
(13)
Разглежданите мерки се състоят от мерки, предоставени от община Mikkeli, в която е разположен Karjaportti, и мерки, предоставени от Finnvera Oyj (наричано по-нататък „Finnvera“). Finnvera е специализирано финансиращо дружество, собственост на Финландия, което е официалната агенция за експортно кредитиране на Финландия (6). Предоставените от община Mikkeli мерки първо са описани по-долу (раздел 3.1.), след което са описани мерките, предоставени от Finnvera (раздел 3.2.).
3.1. Мерки, предоставени от община Mikkeli
3.1.1. Гаранция, предоставена на 12 юни 2000 г. (мярка 1), и прехвърляне на земя (мярка 2)
(14)
Мярка 1: С решение от 12 юни 2000 г. общинският съвет на Mikkeli е предоставил абсолютна гаранция („takaus“) на Karjaportti, която покрива 100 % от бъдещия заем, възлизащ на 25 млн. FIM (приблизително 4,2 млн. EUR (7)). Заемът е бил предоставен на Karjaportti през септември 2000 г. при фиксиран лихвен процент от 5,35 % и за срок от 10 години от банката Tapiola Pankki Oy („Tapiola“). В същото време гаранцията е била приведена в действие от изпълнителния орган на община Mikkeli, с подписването на гаранционното споразумение. Гаранцията е била предоставена без гаранционна такса и като абсолютна гаранция, при която гарантът носи отговорност за главницата като за свой собствен дълг, което означава, че кредиторът може да поиска възстановяване на главницата от гаранта, когато главницата стане дължима. Гарантираният заем е бил предоставен за финансиране на изграждането на производствени съоръжения в окръг Tikkala в Mikkeli (8).
(15)
Гаранцията е била обезпечена посредством вече съществуващите ипотеки върху недвижими имоти с регистрирана стойност в размер на 7,5 млн. FIM (1 261 409 EUR) (9). При предоставянето на мярка 1 около 3 млн. FIM от ипотеките върху недвижими имоти са били в наличност като обезпечение. Освен това гаранцията е била обезпечена с ипотеки върху активи на дружеството (10) с регистрирана стойност съответно в размер на 25 млн. FIM и 30,5 млн. FIM за движими активи на Karjaportti.
(16)
При започването през декември 2004 г. на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, Tapiola е поискало изплащане на непогасените дългове на Karjaportti от община Mikkeli в рамките на гаранцията. След извършването на тези плащания към Tapiola, община Mikkeli е заела позицията на кредитор на Karjaportti на мястото на Tapiola (вж. съображение 34).
(17)
Мярка 2: Освен това през 2000 г. от селската област Mikkeli на Karjaportti е бил прехвърлен парцел за построяването на производствено съоръжение в Tikkala (11). Размерът на парцела е бил 152 366 m2 и община Mikkeli е предоставила този парцел безвъзмездно на Karjaportti, т.е. не е била платена никаква покупна цена. Освен това община Mikkeli е поела ангажимент за прехвърлянето на земята, подготвена за застрояване. За тази цел община Mikkeli е възстановила на Karjaportti разходите за изравняването на земята, в размер на 2 000 000 FIM (приблизително 336 376 EUR) (12).
(18)
На Karjaportti са били предоставени и други мерки за изграждането на производственото съоръжение в Tikkala. Finnvera е предоставило заеми и гаранции в размер на 20 000 000 FIM (приблизително 3 363 759 EUR), а Министерство на заетостта и икономиката (тогава: Министерство на търговията и промишлеността) е предоставило преки безвъзмездни средства, които възлизат на 15 000 000 FIM (приблизително 2 552 819 EUR).
(19)
Като цяло мерките, описани в съображения 14-18, които е трябвало да бъдат предоставени за изграждането на производственото съоръжение в Tikkala, са имали номинална стойност от 63 783 719 FIM (приблизително 10 757 652 EUR). Брутният еквивалент на помощта по предоставените мерки е възлизал на 3 617 143 EUR, съгласно информацията, предоставена в следната таблица:
Таблица II
Брутен еквивалент на помощта по предоставените мерки в евро
Мярка
Сума
Брутен еквивалент на помощта
Гаранция от община Mikkeli
4 204 698
345 786
Прехвърляне на земя от община Mikkeli
300 000
300 000
Изравняване на парцела, платено от община Mikkeli
336 376
336 376
Заем от Finnvera
1 681 879
82 162
Преки безвъзмездни средства от Министерство на търговията и промишлеността
2 552 819
2 552 819
ОБЩО
10 757 652
3 617 143
(20)
Брутният еквивалент на помощта на гаранцията, предоставена от община Mikkeli е бил изчислен от Финландия по следния начин: тя е сравнила пазарният лихвен процент за сходна гаранция (1,75 %) с гаранционната премия, която действително е начислена от община Mikkeli (0 %). Елементът на помощ при гаранцията е равен на разликата между двете премии, тоест на 1,75 %. Ако община Mikkeli е начислила премия при този лихвен процент, тя би събрала 2 406 250 FIM като премии по време на срока на валидност на гаранцията от десет години, което - сконтирано с лихвен процент от 5,7 % от датата, на която е била предоставена гаранцията, би възлизало на 1 055 949 FIM (около 345 786 EUR).
(21)
Брутният еквивалент на помощта за заема от Finnvera е бил изчислен от Финландия по следния начин: тя е сравнила лихвата, която Finnvera е начислила за заема (шестмесечен Euribor плюс 1,75 %) с референтния лихвен процент в съответствие с Известието на Комисията относно метода за определяне на референтните и сконтови лихвени проценти (13), който е бил валиден към момента на предоставяне на заема. Елементът на помощ е равен на разликата между двата лихвени процента през периода на продължителност на заема (10 години). Комисионната, която Karjaportti е трябвало да плати за заема (0,5 %), е била приспадната от резултата от изчислението. Сконтиран с лихвен процент от 5,7 % на датата, на която е била предоставена гаранцията, елементът на помощта е възлизал на 82 162 EUR.
(22)
Инвестиционни разходи, които отговарят на условията за допустимост, са били изчислени въз основа на разходите, свързани с цените на придобиване, съгласно разбивката, предоставена в следната таблица:
Таблица III
Разбивка на разходите по проекта, свързани с цените на придобиване, в евро
Земя и сгради
14 208 192
Машини и оборудване
11 155 379
Офис оборудване / софтуер
572 356
ОБЩО
25 935 928
(23)
Елементът на помощ в размер на 3 617 143 EUR съответства на интензитет на помощ от 13,95 % от общите допустими разходи в размер на 25 935 928 EUR.
(24)
Karjaportti е кандидатствало за предоставените от община Mikkeli мерки преди започването на работата по инвестиционния проект (14). Мерките са били предприети от Финландия за насърчаване на регионалното развитие. С новия производствен обект броят на работните места в региона следва да се повиши от около 400 до 550 или 600.
3.1.2. Покупка на земя (мярка 3)
(25)
На 28 февруари 2002 г. община Mikkeli е закупила шест имота и една сграда от Karjaportti, като съответните договори за наем са останали в сила спрямо нея. Заплатената покупна цена е била в размер на 6 646 787 EUR (15). Към датата на приключване на покупката на имоти от община Mikkeli, и - в случая на един имот - към датата, на която собствеността му е била прехвърлена на община Mikkeli, имотите са били освободени от ипотеки.
3.1.3. Гаранция, предоставена на 8 март 2004 г. (мярка 4)
(26)
С решение от 8 март 2004 г. общинският съвет на Mikkeli е предоставил гаранция, която покрива 100 % от заема в размер на 607 054 EUR, който се отпуска от Tapiola. На 14 април 2004 г. заемът е бил отпуснат при фиксиран лихвен процент от 4 % с продължителност от 10 години. Гаранцията е била предоставена без гаранционна такса и като абсолютна гаранция. Заемът и гаранцията съответно са били дадени, за да заменят отпуснат от Tapiola заем, за който община Mikkeli първоначално е предоставила гаранция с решение от 2 ноември 1992 г. Първоначалният заем е възлизал на 7,5 млн. FIM (1 261 409 EUR) и е бил предоставен при лихвен процент от 4,5 % за срок от 10 години
(27)
Гаранцията е била обезпечена посредством ипотеки върху недвижимостите, съставляващи производствения обект в Tikkala, които вече са били използвани като обезпечение по мярка 1. Освен това община Mikkeli е имала ипотека върху активи на дружеството на стойност от 25 млн. FIM, регистрирана в регистъра за ипотеки върху активи на дружеството. Тази ипотека върху активи на дружеството също е била вече използвана като обезпечение за мярка 1.
(28)
Когато през декември 2004 г. е започнала процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, Tapiola е поискала изплащане на непогасените дългове на Karjaportti от община Mikkeli в рамките на гаранцията. След като е извършила тези плащания, община Mikkeli е встъпила в правата на кредитор на Karjaportti на мястото на Tapiola (вж. съображение 34).
3.1.4. Гаранция, предоставена на 10 май 2004 г. (мярка 5)
(29)
С решение от 10 май 2004 г. общинският съвет на Mikkeli е предоставил абсолютна гаранция, която покрива 100 % от заема в размер на 1,7 млн. EUR, който се отпуска от Tapiola. Впоследствие на 8 юни 2004 г. Tapiola е решило да отпусне 3-годишен инвестиционен заем в размер на 1,7 млн. EUR при променлив лихвен процент от 12-месечен Euribor плюс фиксиран марж от 0,3 %. Гаранцията е била предоставена без гаранционна такса и като абсолютна гаранция. Гаранцията е била обезпечена посредством същата ипотека върху недвижимости, съставляващи производствения обект в Tikkala като мярка 1 и мярка 4 и същата ипотека върху активи на дружеството (16), притежавана от община Mikkeli. Освен това община Mikkeli е получила нов инструмент за ипотечно обезпечение с регистрирана стойност в размер на 1 135 268 EUR за производствения обект в Tikkala като особен залог.
(30)
При започването през декември 2004 г. на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, Tapiola е поискало изплащане на непогасените дългове на Karjaportti от община Mikkeli в рамките на гаранцията. След извършването на тези плащания, община Mikkeli е встъпила в правата на кредитор на Karjaportti на мястото на Tapiola (вж. съображение 34).
3.1.5. Мерки, предприети при процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд (мярка 6)
(31)
На 17 ноември 2004 г. Karjaportti, заедно с кредиторите Nordea Bank Finland Abp (наричано по-нататък „Nordea Bank“), Nordea Rahoitus Suomi Oy (наричано по-нататък „Nordea Financing“) и OKO Osuuspankkien Keskuspankki Oyj (от 1 март 2008 г. това дружество се нарича Pohjola Pankki Oyj; наричано по-нататък „OKO/Pohjola Bank“), са започнали процедура по преструктуриране, надзиравана от съд, в окръжния съд на Mikkeli. В съответствие с финландското право, такава процедура по преструктуриране може да бъде предприета с цел да се възстанови жизнеспособната дейност на длъжник в затруднение, да се осигури неговата трайна жизнеспособност и да се постигне уреждане на дълга (17). Процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, по отношение на Karjaportti е започнала с решение на Окръжния съд на Mikkeli на 1 декември 2004 г. По закон - от започването на процедурата длъжникът няма право да погасява дълговете, подлежащи на преструктуриране, или да предоставя гаранции за такива дългове (18). Дълговете, подлежащи на преструктуриране, са всички дългове, натрупани преди датата на започване на процедурата.
(32)
Впоследствие, на 23 юни 2005 г. пред окръжния съд е била представена програма за преструктуриране, а на 30 ноември 2005 г. - преразгледана програма за преструктуриране. Продължителността на програмата за преструктуриране, която е била одобрена от окръжния съд на 30 януари 2006 г., е десет години (до 1 юли 2015 г.). В периода между 2004 г. и 2008 г. Karjaportti е прекратило 372 трудови договора и е прехвърлило към подизпълнители някои свои дейности, като например дейности по закупуване, клане и транжиране.
(33)
Като цяло около [30-70] (19) C(2012)3249- % от дълговете, подлежащи на преструктуриране, които са предмет на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, са били дължими на частни кредитори. Частните кредитори, които имат най-големи дялове от тези дългове, са били горепосочените банки Nordea Bank и OKO/Pohjola Bank, както и Nordea Financing.
(34)
На 16 декември 2004 г. във връзка с тази процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, Tapiola е поискало от община Mikkeli изплащане на неизплатените суми по трите заема, гарантирани от община Mikkeli, описани в горепосочените точки 3.1.1, 3.1.3 и 3.1.4. След изплащането на сумите на Tapiola, община Mikkeli е станала кредитор на Karjaportti по отношение на общата сума от трите непогасени заема, която е била в размер на 5 356 895 EUR. Заемите са били гарантирани от обезпечението, описано в съображения 15, 27 и 29.
(35)
Освен това община Mikkeli е предявила иск за вземания в размер на 682 087 EUR в рамките на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, относно неплатените такси към службата за общинските имоти, отдела за управление на водите на Mikkeli и отдела за управление на отпадъците на Mikkeli. Тези вземания също са били гарантирани от обезпечението, описано в съображения15, 27 и 29.
(36)
Заемите и другите дългове (неплатени такси) към община Mikkeli са били отчетени като големи обезпечени дългове (20) при процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд. Другите големи обезпечени вземания са били притежавани от частни кредитори (Nordea Bank, Nordea Financing, OKO/Pohjola Bank), както и от Finnvera (21).
Таблица IV
Големи обезпечени дългове в евро
Кредитор на обезпечените големи дългове
Сума
Дял в %
Nordea Bank
[…](*)
[10-40] %
Nordea Financing
[…]
[0-20] %
OKO/Pohjola Bank
[…]
[10-40] %
Finnvera
[…]
[10-40] %
Община Mikkeli - заеми, дължими за задействани гаранции
[…]
[10-40] %
Община Mikkeli - други дългове (неплатени такси)
[…]
[0-20] %
ОБЩО
24 579 150
100 %
(37)
По отношение на заемите и другите дългове (неплатени такси) към община Mikkeli в програмата за преструктуриране са предвидени следните мерки:
(38)
Заемът от община Mikkeli в размер на 5 356 895 EUR е бил разглеждан като „обезпечен дълг“ и бе разделен на две части. Лихвените проценти и за двете части са били намалени в съответствие с програмата за преструктуриране: За част в размер на 4,0 млн. EUR лихвеният процент е възлизал на […] Euribor минус […] % (процентът обаче е трябвало да бъде не повече от […] % или не по-малко от […] %) до 31 декември 2010 г. След тази дата е бил начислен лихвен процент от […] Euribor. За останалата част в размер на 1 356 895 млн. EUR е бил начислен лихвен процент от […] Euribor (22). Както при заемите, неплатените такси в размер на 682 087 EUR са били разглеждани като „обезпечен дълг“ и лихвеният процент е бил намален до процент от […] Euribor (23).
(39)
Също така за обезпечените дългове на частните кредитори в програмата за преструктуриране е предвиден лихвен процент, която се равнява на […] Euribor. За определена сума за всеки кредитор с изключение на […] до 31 декември 2010 г. е бил предвиден намален лихвен процент, който се равнява на […] Euribor минус […] %; минимална лихва […] % и максимална лихва […] %. След 31 декември 2010 г. лихвеният процент за всички обезпечени дългове е бил […] Euribor.
Таблица V
Размер на лихвите за големи обезпечените дългове в евро
Кредитор по обезпечени големи дългове
Лихвен процент от […] Euribor минус […] % до 31 декември 2010 г.; след тази дата - лихвен процент от […] Euribor ще бъде начислен за сума в размер на
Лихвен процент от […] Euribor за сума в размер на
Nordea Bank and Nordea Financing
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
Община Mikkeli - заеми, дължими за задействани гаранции
[…]
[…]
Община Mikkeli - други дългове (неплатени такси)
[…]
(40)
Община Mikkeli се е съгласила да отсрочи плащанията по дълговете, споменати по-горе. Съгласно програмата за преструктуриране, възстановяването на обезпечените дългове на община Mikkeli е предвидено за 2015 г. Първият транш е трябвало да бъде платен на 1 юли 2009 г., от 2010 г. нататък са предвидени два транша годишно, а през 2015 г. трябва да бъде платена останалата по-голяма част от обезпечените дългове, което представлява съответно […] EUR за заеми, дължими за задействани гаранции и […] EUR за други дългове (неплатени такси).
(41)
Частните кредитори също са се съгласили да отсрочат плащанията на обезпечените дългове.
Таблица VI
Отсрочване на плащането в евро
Кредитор по обезпечените големи дългове
Дълг
Транш, дължим на 1.7.2009 г., 2.1.2010 г. и 1.7.2010 г.
% от общата сума на дълговете
Транш, дължим на 2.1.2011 г. и 1.7.2011 г.
% от общата сума на дълговете
Транш, дължим на всеки шест месеца, считано от 2.1.2012 г. до 2.1.2015 г.
% от общата сума на дълговете
Транш, дължим на 1.7.2015
% от общата сума на дълговете
Nordea Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nordea Financing
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Община Mikkeli
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Община Mikkeli
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Общо
24 579 150
500 000
2 %
1 000 000
4 %
1 500 000
6 %
10 579 150
43 %
(42)
Съгласно програмата за преструктуриране, възстановяването на заемите и неплатените такси на община Mikkeli следва да бъде осъществено до 2015 г., като основната част от неизплатената сума е дължима през 2015 г. Ако през 2015 г. Karjaportti не отговаря на определени икономически изисквания в края на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд (съотношението между пасивите и оперативния марж следва да е по-голямо от 4), община Mikkeli ще се опрости максимум [0 - 3] млн. EUR от непогасените дългове.
(43)
Също така вземанията на другите кредитори, ще бъдат намалени в края на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд. Nordea Bank ще се откаже от максимум [0 - 3] млн. EUR, а Nordea Financing ще се откаже от максимум [0 - 2] млн.EUR. Вземанията на Finnvera ще бъдат намалени с максимум [0 - 2] млн. EUR. Вземанията на […] няма да бъдат намалени. Съгласно програмата за преструктуриране, сумите, с които се намаляват обезпечените дългове, се базират на стойността на обезпеченията за обезпечени заеми в рамките на два различни сценария: при първия сценарий Karjaportti продължава своята дейност, а при втория - Karjaportti променя или прекратява своята дейност, което означава, че обезпеченията трябва да бъдат реализирани. Двете стойности са били определени от две независими оценки (24). Конкретната стойност, с която е бил намален обезпечения дълг, след това е била определена за всеки кредитор поотделно, като е бил отчетен редът на кредитора и са били сравнени стойностите в двата различни сценария.
3.1.6. Закупуване на акции от Karjaportti (мярка 7)
(44)
На 2 септември 2005 г. Karjaportti е продало 50 % от акциите на компанията за недвижими имоти Kiinteistö Oy Suksimäki на дружество, притежавано от община Mikkeli, за покупната цена от 860 000 EUR.
3.1.7. Преобразуване на неизплатените лихви в заеми (мярка 8)
(45)
Karjaportti не е платило дължимата лихва за обезпечените дългове на община Mikkeli, натрупана между 16 декември 2004 г. и 19 декември 2005 г. (25) Тези лихви са възлизали на 281 982 EUR и са били преобразувани в заем за заемен период до края на 2010 г. с решение на общинският съвет на Mikkeli от 19 декември 2005 г. Лихвеният процент на заема е тримесечен Euribor плюс 0,3 %. Погасяването е трябвало да започне през март 2009 г. и е включвало четири еднакви транша, които е трябвало да бъдат изплащани два пъти годишно, т.е. сумата от 144 991 EUR е следвало да бъде изплатена през 2009 г., а сумата от 144 991 EUR - през 2010 г. (26) Погасяването на дължимите суми е било поне частично отложено (вж. мярка 12).
(46)
Преобразуването на неизплатените лихви в заеми през 2005 г. по принцип е било посочено в програмата за преструктуриране. Съгласно програмата не само община Mikkeli, но и всички обезпечени кредитори в този контекст е трябвало да бъдат третирани по подобен начин. В съответствие с това, на 28 декември 2005 г. [един частен кредитор] е преобразувал лихвите в заем в размер на приблизително 1 623 000 EUR, като периодът на заема е бил до края на 2010 г. Лихвеният процент е бил тримесечен Euribor плюс 1,5 %. Погасяването е трябвало да започне през 2009 г. На 29 декември 2005 г. [друг частен кредитор] е преобразувал лихвите в заем в размер на приблизително 1 532 500 EUR, като периодът на заема е бил до края на 2010 г. Лихвеният процент е бил тримесечен Euribor плюс 2 %. Погасяването е трябвало да започне през 2009 г.
3.1.8. Отписване на дългове във финансовите отчети за 2006 г. (мярка 9)
(47)
С решение от 5 февруари 2007 г. изпълнителният орган на община Mikkeli е постигнал съгласие по отписването на вземане от Karjaportti в размер на 274 023 EUR от отчетите за 2006 г. Отписването на дълга в отчетите не е имало отражение върху правните взаимоотношения между кредитора и длъжника, и, следователно, община Mikkeli е продължила събирането на дълговете.
3.1.9. Отписване на дългове във финансовите отчети за 2008 г. (мярка 10)
(48)
Община Mikkeli е отписала несъбираемо вземане от Karjaportti в размер на 5,7 млн. EUR от финансовите отчети за 2008 г. Отписването на дълга в отчетите не е имало отражение върху правните взаимоотношения между кредитора и длъжника, и, следователно, община Mikkeli е продължила събирането на дълговете.
3.1.10. Неизпълнена гаранция, планирана за 2009 г. (мярка 11)
(49)
На 8 декември 2008 г. общинският съвет на Mikkeli е решил да предостави абсолютна гаранция, възлизаща на 2,75 млн. EUR, за покриване на бъдещ заем от страна на Tapiola към Karjaportti. Общинският съвет е упълномощил изпълнителния орган на общината да вземе решение относно подробните условия, свързани с абсолютната гаранция, за да бъде изпълнена гаранцията. Съгласно уведомлението заемът е трябвало да възлиза на 5 819 807 EUR при лихвен процент от 3,65 %. Като възнаграждение за гаранцията, в мярката, която е предмет на уведомлението, се предвижда еднократна такса в размер на 4 %, а гаранцията ще бъде предоставена за срок от 10 години (27).
(50)
Решението на общинския съвет на Mikkeli не е влязло в сила, тъй като в административния съд на Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) е била подадена жалба. Вследствие на тази жалба съдът е постановил на община Mikkeli да спре изпълнението на гаранцията и да потърси одобрение на помощта от страна на Комисията.
(51)
Тъй като решението на общинския съвет на Mikkeli за предоставяне на гаранция не е влязло в сила, Tapiola се е въздържала от отпускането на заема на Karjaportti. Накрая Финландия е оттеглила уведомлението за гаранцията през март 2010 г., тъй като Karjaportti е оттеглило заявлението си за гаранцията и на 22 февруари 2010 г. изпълнителният орган на общината е взел решение да не изпълни решението на общинския съвет.
3.1.11. Разсрочване на дългове след 2009 г. (мярка 12)
(52)
Отсрочване на изплащането на обезпечените дългове: Съгласно програмата за преструктуриране, одобрена от съда, Karjaportti е трябвало да възстанови […] EUR през 2009 г. и […] EUR през 2010 г. от неизплатената сума от обезпечените дългове (вж. таблица VI). Съгласно уведомлението, възстановяването на тези суми е трябвало да бъде отложено най-късно до 1 юли 2015 г.
(53)
Отсрочване на изплащането на заема, отпуснат през 2005 г. (преобразуване на неизплатените лихви): Karjaportti е трябвало да възстанови 140 991 EUR през 2009 г. и същата сума през 2010 г. от неизплатената сума от лихвите, превърнати в заем (вж. съображение 40). Съгласно уведомлението, възстановяването на тези суми е трябвало да бъдат отложено за периода 2011-2013 г. (28)
(54)
На 4 февруари 2009 г. административният съд на Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) е забранил изпълнението на решението на общинския съвет относно разсрочването на дълга. Изглежда обаче, че въпреки това е било извършено разсрочване на дългове. От май 2009 г. Karjaportti редовно е предлагало на община Mikkeli и други негови кредитори да отложи плащанията на дължимите дългове, за да се гарантира продължаването на дейността на кооперацията. (29) Тези предложения са били одобрени от изпълнителния орган на община Mikkeli.
3.2. Мерки, предоставени от Finnvera
(55)
Съгласно информацията, представена от Финландия, Finnvera е предоставило няколко заема и гаранции на Karjaportti за периода от 2004 г. до 2008 г.
(56)
Finnvera е специализирано финансово дружество, собственост на Финландия, което е официалната агенция за експортно кредитиране на Финландия. Дейността на Finnvera се определя от целите на политиката в областта на промишлеността и собствеността, определени от държавата. Тези цели включват: увеличаване на броя на новосъздадените предприятия; възможности за финансиране на МСП в процес на промени и насърчаване на растежа, интернационализацията и износа на предприятията. При изпълнението на своята дейност от Finnvera се очаква да се придържа към принципа на икономическата устойчивост. Финландия обаче покрива част от кредитните и гаранционните загуби на Finnvera. Държавата е пряко отговорна за националните гаранции и за гаранции за експортни кредити, предоставени от Finnvera, както и гаранциите за държавна безвъзмездна помощ за придобиването на средства от Finnvera. Тези държавни мерки, свързани с Finnvera, не попадат в обхвата на настоящото решение. Комисията си запазва правото те да бъдат оценени на по-късен етап. Finnvera е регулирано от Закона за административното производство 434/2003.
(57)
Що се отнася до корпоративното управление на Finnvera, Надзорният съвет, който осъществява надзор на управлението на дружеството от страна на Борда на директорите и генералния директор, представлява собственика на дружеството, който в случая на Finnvera е държавата. Членовете на Надзорния съвет се избират от парламентарните групи на политическите партии въз основа на тяхното представителство във финландския парламент. Освен това Надзорният съвет на Finnvera включва представители на организации в съответствие с целите на политиката в областта на индустрията. Бордът на директорите, който е съставен от 6-9 членове и 2 заместник-членове, утвърждава стратегията на дружеството, одобрява финансовите отчети и междинния доклад, насърчава развитието на дружеството и гарантира, че дейностите са в съответствие със закона и с поставените от собственика цели. Четирима от членовете на борда и двамата заместник-членове се избират измежду кандидатите, посочени от различни министерства. Генералният директор отговаря за управлението на дружеството.
(58)
Finnvera е освободено от плащане на данък върху дохода от 25 септември 2007 г. Комисията е одобрила това освобождаване. Решението за одобрение се основава на факта, че финландските власти са поели ангажимент, че Finnvera ще ограничи своите дейности само до управление на схемите за държавна помощ (30).
3.2.1. Гаранция, предоставена на 17 март 2004 г. (мярка 13)
(59)
На 17 март 2004 г. Finnvera е предоставило 100 % гаранция за заем в размер на 91 000 EUR, с гаранционна такса от 3 % годишно. Заемът с продължителност от 3 години е бил отпуснат от Tapiola при фиксиран лихвен процент от [2 - 5] % годишно. Заемът и гаранцията съответно са били предоставени, за да заменят заем, отпуснат от Tapiola през 1992 г.
3.2.2. Заем, отпуснат на 12 януари 2006 г. (мярка 14)
(60)
На 12 януари 2006 г. Finnvera е отпуснало заем в размер на 180 000 EUR при лихвен процент шестмесечен Euribor плюс 2 % годишно. Заемът е свързан лихви, натрупани по време на процеса на преструктуриране между 2 декември 2004 г. и 28 февруари 2008 г., които са били преобразувани в нов кредитен инструмент. Заемът е бил обезпечен с ипотеки на недвижими имоти, разположени в Tikkala, Lappeenranta и Kouvolаи, както и с акции в […]. Продължителността на заема е била до края на 2010 г. и възстановяването е трябвало да започне през 2009 г. На 23 ноември 2011 г. […] EUR от капитала все още не са били изплатени. В същото време частните кредитори […] и […] са преобразували лихвите в заеми.
(61)
На 28 декември 2005 г. [един частен кредитор] е преобразувал лихвите в заем в размер на приблизително 1 623 000 EUR, като периодът на заема е бил до края на 2010 г. Лихвеният процент е бил тримесечен Euribor плюс 1,5 %. Погасяването е трябвало да започне през 2009 г.
(62)
На 29 декември 2005 г. [друг частен кредитор] е преобразувал лихвите в заем в размер на приблизително 1 532 500 EUR, като периодът на заема е бил до края на 2010 г. Лихвеният процент е бил тримесечен Euribor плюс 2 %. Погасяването е трябвало да започне през 2009 г.
3.2.3. Гаранция, предоставена на 14 септември 2006 г. (мярка 15)
(63)
На 14 септември 2006 г. Finnvera е предоставило насрещна гаранция на […] в размер на 300 000 EUR с гаранционна такса от 1,65 % годишно, платени от Karjaportti. […] от своя страна е предоставил гаранция на Karjaportti за същата сума при лихвен процент в размер на 1,25 %. Тази гаранция, както и насрещната гаранция, е покрила 16,7 % от 1,8 млн. EUR, свързани със споразумението за подизпълнение между […] и Karjaportti. Продължителността на гаранцията на Finnvera е била 8 месеца. Останалата част от споразумението за подизпълнение е била покрита от гаранции от […] и […] (съответно 825 000 EUR и 675 000 EUR), които са начислили гаранционна такса в размер на 1,75 %. Finnvera не е участвало в предоставянето на тези гаранции, т.е. по тях не е имало насрещна гаранция. Срокът на насрещната гаранция на Finnvera е изтекъл на 30 юни 2007 г., без тя да е била използвана. В съответствие с това за Finnvera не са възникнали никакви задължения за плащане въз основа на тази гаранция.
3.2.4. Заем, отпуснат на 6 юли 2007 г. (мярка 16)
(64)
На 6 юли 2007 г. Finnvera е отпуснало заем в размер на 250 000 EUR при лихвен процент шестмесечен Euribor плюс 2,5 % годишно. Заемът е бил с продължителност от шест месеца и е трябвало да бъде възстановен до 15 януари 2008 г. Досега само част от заема е била възстановена (неизплатени суми на 23 ноември 2011 г.: […]).
(65)
Същевременно частните кредитори […] и […] са отпуснали заеми на стойност съответно на 800 000 EUR и 650 000 EUR също за срок от шест месеца. Лихвеният процент за тези заеми е бил едномесечен Euribor плюс 2 %. Възстановяването на техните заеми също е било забавено (неизплатени суми на 23 ноември 2011 г.: […] EUR и […] EUR).
(66)
За тези два заема и за заема, отпуснат от Finnvera, Karjaportti е предоставило следното обезпечение: ипотека върху активи на дружеството с регистрираната стойност в размер на 1 850 067 EUR, акции в дружеството […] и банкова сметка. Тези обезпечения са били разпределени между Finnvera, […] и […] в зависимост от техните рискове,свързани със заемите. В действителност тримата кредитори са били от един и същ ред и са разделили обезпечението под формата на дял от проценти (Finnvera: [0-30] %; [първият частен кредитор]: [10-50] %; [вторият частен кредитор]: [10-50] %).
3.2.5. Гаранция, предоставена на 9 март 2008 г. (мярка 17)
(67)
На 9 януари 2008 г. Finnvera е предоставило насрещна гаранция на […] в размер на 280 000 EUR с гаранционна такса от 2,5 % годишно, платени от Karjaportti. Насрещната гаранция е покрила 80 % от гаранцията, предоставена от […] на Karjaportti на 11 януари 2008 г. в размер на 350 000 EUR, свързани със споразумението за подизпълнение между […] и […]. […] е начислил гаранционна такса в размер на [0-3] %. Finnvera е имало достъп до обезпечение под формата на дялово участие в Karjaportti в […]. Според оценките, извършени от Finnvera на 8 януари 2008 г., в момента на предоставяне на насрещната гаранция за Finnvera тези акции са имали гаранционна стойност в размер на […] EUR. Срокът на насрещната гаранция е изтекъл на 28 февруари 2011 г. и по нея не са извършени никакви плащания.
4. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
(68)
Както е описано в съображения 2, 3 и 6, на 8 април 2009 г. Комисията реши да открие процедура по официално разследване (наричана по-нататък „първото решение за откриване на процедурата“). На 15 декември 2009 г. обхватът на тази официална процедура по разследване бе разширен, за да включи няколко допълнителни мерки (наричана по-долу „второто решение за откриване на процедурата“).
4.1. Мерки, предоставени от община Mikkeli
4.1.1. Гаранция, предоставена на 12 юни 2000 г. (мярка 1)
(69)
В първото си решение за откриване на процедурата Комисията изрази съмнение, че въпросната мярка е в съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика. На първо място, в съответствие с Известието на Комисията относно прилагането на членове 87 и 88 от Договора за ЕО по отношение на държавните помощи под формата на гаранции (31) („Известие за гаранциите от 2000 г.“), което е било в сила по времето, когато мярката е била предоставена, мярката може да представлява държавна помощ, тъй като гаранцията покрива 100 % от въпросния заем. Това заключение няма да бъде променено с Известието относно гаранциите от 2008 г., което е в сила понастоящем (32). Освен това предоставянето на гаранцията без комисионна такса, което представлява поемане на финансов риск без quid-pro-quo, не може да бъде определено като поведениe на пазарен участник.
(70)
По отношение на съвместимостта на мярката, Комисията има съмнения, че гаранцията би могла да отговаря на изискванията за изключение съгласно член 107, параграф 3 от ДФЕС. Според предварителна оценка условията от Насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднено положение (33) (наричани по-нататък „Насоките за О&П от 1999 г.“) изглежда не са били изпълнени.
4.1.2. Прехвърляне на земя (мярка 2)
(71)
Във второто решение за откриване на процедура Комисията изрази съмнения, че продажбата е била извършена в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика, тъй като изискванията от Съобщението на Комисията относно елементите на държавна помощ при продажба на земя и сгради от публични органи (34) не са били спазени. Беше отчетено, че не е била платена никаква пазарна цена, тъй като земята е била прехвърлена на Karjaportti безвъзмездно. Освен това, Karjaportti не е трябвало да поеме разходите за изравняване на парцела.
4.1.3. Покупка на земя (мярка 3)
(72)
Във второто решение за откриване на процедура Комисията изрази съмнения, че условията на покупка са били в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика, тъй като Финландия не е представила доказателства, че закупуването на имоти е било извършено при пазарни условия, като например оценка на имотите от независим експерт.
4.1.4. Гаранция, предоставена на 8 март 2004 г. (мярка 4)
(73)
Във второто решение за откриване на процедура Комисията изрази съмнение, че въпросната мярка е в съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика. На първо място, в съответствие с Известието относно гаранциите от 2000 г., което е било в сила към момента на предоставянето, мярката може да представлява държавна помощ, тъй като на гаранцията е покрила 100 % от въпросния заем. Това заключение няма да бъде променено с Известието относно гаранциите от 2008 г., което е в сила понастоящем. Освен това предоставянето на гаранцията без комисионна такса, което представлява поемане на финансов риск без quid-pro-quo, не може да бъде определено като поведение на пазарен участник, особено когато дружеството вече е било в затруднено положение.
(74)
По отношение на съвместимостта на мярката, на Комисията не е била предоставена достатъчно информация, която да ѝ позволи да определи дали изискванията, посочени в Насоките за О&П от 1999 г., са били изпълнени.
4.1.5. Гаранция, предоставена на 10 май 2004 г. (мярка 5)
(75)
Комисията имаше подобни съмнения за гаранцията, предоставена на 8 март 2004 г.
4.1.6. Споразумение относно процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд (мярка 6)
(76)
В първото решение за откриване на процедура Комисията изрази съмнение, че мерките, предприети по време на преструктурирането, са в съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика.
(77)
На първо място, община Mikkeli се е съгласила да намали лихвените проценти за обезпечените дългове, което е довело до начислени лихвени проценти значително под референтната ставка за Финландия по това време. Тъй като референтният лихвен процент се счита за пазарният лихвен процент за предприятия в добро състояние, и тъй като Karjaportti е било в затруднено положение по това време, Комисията установи, че е малко вероятно частен кредитор да отпусне заеми при такъв нисък лихвен процент.
(78)
По отношение на съвместимостта на мерките, в момента на откриването на процедурата Комисията имаше само ограничена информация относно мерките за преструктуриране, предприети от Karjaportti от 2004 г. насам. Беше счетено, че непрекъснатото преструктуриране не е било успешно, тъй като през декември 2008 г.данъчните органи са започнали процедура по несъстоятелност срещу Karjaportti. Поради това Комисията изрази съмнения, че дългосрочната жизнеспособност на дружеството би могла да бъде постигната чрез предприетите мерки за преструктуриране. Що се отнася до останалите критерии за помощ за преструктуриране съгласно Насоките за О&П от 2004 г. (35), при липсата на уведомление и на план за преструктуриране Комисията не би могла да прецени дали другите изисквания от Насоките за О&П от 2004 г., са били изпълнени.
4.1.7. Закупуване на акции от Karjaportti (мярка 7)
(79)
Във второто решение за откриване на процедура Комисията изрази съмнение, че въпросната мярка е в съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, тъй като Финландия не е предоставила доказателства, че покупката на акции е била извършена при пазарни условия.
4.1.8. Преобразуване на неизплатените лихви в заеми (мярка 8)
(80)
По отношение на преобразуването на неплатените лихви в заем, община Mikkeli се е съгласила да начислява много нисък лихвен процент за заема. В действителност частните кредитори, които са преобразували своите неизплатени лихви, са договорили по-високи лихвени проценти, поради което Комисията се съмнява дали подобен подход би могъл да бъде в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика.
4.1.9. Отписване на дългове от финансовите отчети през 2006 г. и през 2008 г. (мярка 9 и мярка 10)
(81)
Във второто решение за откриване на процедура Комисията счете, че ако отписването на дългове от финансовите отчети през 2006 г. и 2008 г. е включвало също така правно задължение, което е отпаднало, отписването е предоставило предимство на Karjaportti. Според Комисията е спорно дали един частен пазарен инвеститор би действал по същия начин.
4.1.10. Неизпълнена гаранция, планирана за 2009 г. (мярка 11)
(82)
В първото решение за откриване на процедура Комисията изрази съмнение, че община Mikkeli е действала като частен инвеститор в условията на пазарна икономика при предоставянето на гаранцията и изказа предварително становище, че гаранцията е включвала държавна помощ. По отношение на съвместимостта на мярката Комисията имаше съмнения дали гаранцията е в съответствие с Насоките за О&П от 2004 г., тъй като принципът за еднократната помощ изглежда не е бил спазен. Освен това гаранционната такса и лихвеният процент за заема са били твърде ниски, за да отговарят на точка 25, буква а) от Насоките, а гаранцията не е била в съответствие с точка 25, буква в) от Насоките, тъй като не е била ограничена до шест месеца.
4.1.11. Разсрочване на дългове от 2009 г. насам (мярка 12)
(83)
В първото решение за откриване на процедура Комисията изрази съмнение, че община Mikkeli е действала като частен кредитор, когато е дала съгласие за разсрочване на дълговете, и изказа предварително становище, че мярката е включвала държавна помощ. По отношение на съвместимостта на мярката Комисията имаше съмнения дали разсрочването на дълга е в съответствие с Насоките за О&П от 2004 г., тъй като принципът за еднократната помощ изглежда не е бил спазен. Освен това разсрочването на дълга не е отговаряло на условията за помощ за оздравяване. Мярката не е била ограничена до шест месеца и следователно не е била в съответствие с точка 25, буква в) от Насоките.
4.2. Мерки, предоставени от Finnvera (мерки 13-17)
(84)
Във второто решение за откриване на процедура Комисията счете, че мерките са били предоставени чрез държавни ресурси и могат да бъдат приписани на държавата, тъй като Финландия притежава 100 % от Finnvera. По отношение на заемите Комисията изрази съмнение, че начисленият лихвеният процент е превишил съответните референтни лихвени проценти. Освен това тя не е разполагала с достатъчно информация, за да прецени дали мерките са били предоставени заедно с частните инвеститори и при равни условия с тях. По отношение на гаранциите Комисията изрази съмнение дали те са били предоставени в рамките на съществуващите схеми, тъй като гаранциите, предоставени на голямо предприятие в затруднено положение, не попадат в обхвата на тези схеми. Ако мерките са били предоставени извън рамките на съществуваща схема за помощ, Комисията изрази съмнение, че те са в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика.
5. МНЕНИЯ, ИЗРАЗЕНИ ОТ ФИНЛАНДИЯ
5.1. Мерки, предоставени от община Mikkeli
5.1.1. Гаранция, предоставена на 12 юни 2000 г. (мярка 1)
(85)
Финландия твърди, че гаранцията не следва да бъде разглеждана като държавна помощ, тъй като Karjaportti вероятно е могла да получи гаранция от частните капиталови пазари. Финландия се позовава на факта, че Tapiola е отпуснало заема, който е бил гарантиран от въпросната гаранция като част от финансов пакет в размер на 25 млн. EUR за инвестиции в производствения обект в Tikkala. Във финансирането са участвали и други икономически оператори. Държавната подкрепа за инвестицията е включвала прехвърляне на земя и поемане на разходите за изравняването на парцела от община Mikkeli (вж. съображения 89 и 90), заеми и гаранции, предоставени от Finnvera, както и пряка безвъзмездна помощ, отпусната от Министерството на търговията и промишлеността.
(86)
Освен това Финландия твърди, че община Mikkeli е прилагала равни условия по отношение на всички дружества, които са кандидатствали за гаранции.
(87)
Ако мярката следва да бъде разглеждана като държавна помощ, Финландия е на мнение, че такава помощ би била съвместима с вътрешния пазар, тъй като е била предоставена в съответствие с Насоките за националната регионална помощ (36) („ННРП от 1998 г.“). Големите дружества са отговаряли на условията за допустимост относно мерките за регионална помощ съгласно член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС, ако не са надвишили сумата от 24 % от допустимите нетни разходи. Тези условия са били изпълнени. По-специално, Финландия представи изчисление, съгласно което брутният еквивалент на помощта ще продължи да бъде под 24 %, ако се отчете цялата държавна подкрепа за инвестициите.
5.1.2. Прехвърляне на земя (мярка 2)
(88)
Финландия твърди, че текущата балансова стойност на участъка не е съпоставим показател за определяне на стойността на участъка по времето на прехвърлянето. Община Mikkeli оценява пазарната стойност на земята в момента на прехвърлянето на 300 000 EUR. Според Финландия разходите за изравняване на парцела са възлизали на 2 млн. FIM (336 376 EUR)
(89)
Финландия смята, че прехвърлянето на парцела и поемането на разходите за изравняване е било в съответствие с ННРП от 1998 г. (вж. съображение 87).
5.1.3. Покупка на земя (мярка 3)
(90)
Според Финландия закупуването на имоти през 2002 г.е било свързано със строителния проект на производственото съоръжение в Tikkala, за което Karjaportti е имало нужда от финансиране. Финландия твърди, че имотите са били закупени на пазарна цена. В оценката се отчита, че имотите са били закупени, за да бъдат използвани предимно за жилищни цели чрез промяна на плановете, като част от площта все пак е била използвана за бизнес цели. Освен това имотите са имали ипотеки, дадени на частните кредитори, и само един от шестте имота е имал ипотека в размер на приблизително 9,6 млн. EUR, което потвърждава, че стойността на собствеността е била по-висока от покупната цена. От това следва, че община Mikkeli е спазила принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика и закупуването не е включвало държавна помощ.
5.1.4. Гаранция, предоставена на 8 март 2004 г. (мярка 4)
(91)
Финландия посочва, че гарантираният заем е бил предоставен, за да се компенсира старият пенсионен заем, което е бил отпуснат през 1992 г. Като насрещно обезпечение община Mikkeli е получила ипотека на стойност от 7,5 млн. FIM (1 261 409 EUR) върху имот на Karjaportti. При издаването на гаранцията на 8 март 2004 г. община Mikkeli е запазила това обезпечение.
(92)
Финландия твърди, че първоначалната гаранция е била предоставена преди присъединяването на Финландия към ЕС. Когато община Mikkeli е предоставила новата гаранция на 8 март 2004 г., не е била предоставена нова помощ, тъй като съществуващата първоначална гаранция е била преобразувана в нова гаранция, като са били запазени достатъчно насрещни обезпечения. Освен това по същото време и други гаранти на първоначалния пенсионен заем от 1992 г. са отпуснали заеми на Karjaportti.
(93)
И накрая, Финландия оспорва това, че Karjaportti е било в затруднено положение през пролетта на 2004 г. по смисъла на Насоките за О&П от 1999 г. Според Финландия пазарните прогнози са били задоволителни през първата половина на 2004 г. и Karjaportti е реализирал печалба в размер на 3 млн. EUR за 2004 г. Освен това Karjaportti е получил заеми от частни заемодатели при относително ниски лихвени проценти през пролетта и лятото на 2004 г. И накрая, през декември 2004 г. Karjaportti е било определено като жизнеспособно предприятие, когато кредиторите му са одобрили преструктурирането, въпреки неговите продължителни финансови затруднения. В противен случай Karjaportti щеше да бъде обявено в несъстоятелност.
5.1.5. Гаранция, предоставена на 10 май 2004 г. (мярка 5)
(94)
Финландия смята, че гаранцията е продължение на финансирането, предоставено от община Mikkeli за инвестиции в производственото съоръжение в Tikkala през 2000 г. Гаранцията е била предоставена, за да се завърши първоначалния инвестиционен план, започнал през 2000 г. В момента на предоставяне на гаранцията Karjaportti не е било в затруднено положение по смисъла на Насоките за О&П от 1999 г., тъй както вече е била определена гаранция, предоставена през март 2004 г. (вж. съображение 93 по-горе).
(95)
Според Финландия, ако гаранцията е включвала държавна помощ, тя е била съвместима, защото е била в съответствие с Насоките за регионална помощ от 1998 г. Големите дружества са отговаряли на условията за допустимост относно мерките за регионална помощ съгласно член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС, ако не са надвишили сумата от 24 % от допустимите нетни разходи. Тези условия са били спазени, тъй като елементът на помощ при гаранцията е бил само в размер на 57 835 EUR, докато общите инвестиции на Karjaportti в Tikkala са възлизали на […] EUR.
5.1.6. Процедура по преструктуриране, надзиравана от съд (мярка 6)
(96)
Финландия твърди, че всички предприети мерки са били свързани със започването на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд. В съответствие със съдебната практика на Съда на Европейските общности законодателството, свързано със схемите за възстановяване и несъстоятелността, надзиравани от съда, само по себе си не обосновава определянето на това законодателство като помощ (37).
(97)
На второ място, не са били отпуснати нови заеми по време на процедурата, но изплащането на дългове, предоставено преди преструктурирането, е било разсрочено в съответствие с националното законодателство за преструктуриране на предприятия, в което към кредиторите се прилагат равни условия. В допълнение към вземанията на община Mikkeli, вземанията от частни дружества също са били прегрупирани по време на процедурата. Кредиторите на Karjaportti са били разделени на няколко групи. Вземанията на всяка група кредитори са били предмет на взаимно равнопоставени сходни условия. Финландия посочва, че това важи особено по отношение на обезпечените дългове на община Mikkeli. Следователно изглежда, че община Mikkeli е действала като частен инвеститор в условията на пазарна икономика като се е съгласила на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд,.
(98)
Освен това Финландия посочва, че община Mikkeli е отчела, че ще бъде по-печелившо да се разсрочат дълговете, отколкото да се позволи Karjaportti да изпадне в несъстоятелност и да бъде затворено окончателно, което е посочено също в баланса за ликвидация, приложен към програмата за преструктуриране.
(99)
По отношение на съвместимостта на мерките, включени в Насоките за О&П от 1999 г., Финландия твърди, че дружество, подлежащо на процедура по преструктуриране, по принцип следва да се счита за предприятие в затруднено положение по смисъла на Насоките. Финландия повтаря, че процедурата по преструктуриране не е включвала държавна помощ и че община Mikkeli не е осъществила подкрепящи мерки по време на процедурата по преструктуриране.
(100)
След това Финландия излага аргументи, свързани с всяка от предоставените мерки: По отношение на задействането на предоставената през 2000 г. гаранция за заем на община Mikkeli, Финландия твърди, че Mikkeli не е предоставила никакви нови заеми на Karjaportti, а просто е встъпила в правата на кредитор по искане на Tapiola в началото на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, което е било обикновена мярка в рамките на такава процедура по преструктуриране. По отношение на условията за изплащането на заема, Финландия посочва, че те са били определени в програмата за преструктуриране и че са били еднакви за всички кредитори в рамките на една и съща група кредитори.
(101)
По отношение на неизплатените такси, Финландия уточнява, че вземанията са дължими на службата за общинските имоти, отдела за управление на водите и отдела за управление на отпадъците на града. Вземанията включват неплатени такси преди началото на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд. От община Mikkeli не е била предоставена никаква гаранция за тези неизплатени суми, тъй като те са били вземания, дължими на общината. Следователно, при започването на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, те са били въведени в програмата за преструктуриране като една обща сума.
5.1.7. Закупуване на акции от Karjaportti (мярка 7)
(102)
Финландия твърди, че акциите на дружеството за недвижими имоти Kiinteistö Oy Suksimäki са били закупени на пазарна цена от Karjaportti. Финландия е представила отчет на независим оценител, според който стойността на акциите е възлизала на приблизително 1 млн. EUR въз основа на размера наемите към този момент. Тази стойност е била коригирана по отношение на действителния размер на наемите и акциите са били съответно закупени на цена от 860 000 EUR. Следователно прехвърлянето на собствеността не е включвало никакъв елемент на помощ.
5.1.8. Преобразуване на неизплатените лихви в заеми (мярка 8)
(103)
Относно превръщането на неизплатените лихви в заем, на първо място Финландия твърди, че неплащането на лихви е типична мярка при процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд. Превръщането на тези неплатени лихви в заеми, които ще получат по-добро класиране в сравнение с други заеми, е предвидено във финландското законодателство. Освен това Финландия смята, че превръщането на неизплатените лихви в заем е било извършено в съответствие с принципа на частния пазарен инвеститор, тъй като частните кредитори са преобразували неизплатените лихви по вземанията в заеми заедно с община Mikkeli.
5.1.9. Отписване на дългове от финансовите отчети за 2006 г. и за 2008 г. (мярка 9 и мярка 10)
(104)
Финландия потвърждава, че вписването на дълговете като загуби е просто счетоводна операция от страна на кредитора, извършена в съответствие с принципа на предпазливост и съответните разпоредби от Закона за счетоводството 1336/1997. Финландия твърди, че отписването на дълга не засяга правните отношения между кредитора и длъжника, т.е. дългове не са били опростени. Община Mikkeli потвърди, че не е опростила дълговете, вписани като загуби, и че продължава процедурата по събиране на вземането. Дългът е част от обезпечения дълг по силата на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд.
5.1.10. Неизпълнена гаранция, планирана за 2009 г. (мярка 11)
(105)
Преди оттеглянето на уведомлението за гаранцията през март 2010 г. Финландия твърди, че гаранцията е била съвместима съгласно Насоките за О&П от 2004 г. По отношение на оттеглянето на уведомлението, Финландия не е представила по-подробни аргументи.
5.1.11. Разсрочване на дългове от 2009 г. насам (мярка 12)
(106)
Финландия твърди, че разсрочването на дълговете е мярка, присъща на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, и че то не включва държавна помощ. Според Финландия, кредиторите на Karjaportti са били единодушни относно това, че разсрочването на дълга е подходяща алтернатива с цел защита на техните вземания. Тя уведоми Комисията, че разсрочването, което е предмет на уведомлението, никога не е било осъществено, тъй като административният съд на Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) е спрял извършването на разсрочването на дълга. Финландия обяснява, че дълговете на Karjaportti все пак са били разсрочени след няколко предложения от страна на Karjaportti през периода 2009-2011 г., които са били приети от община Mikkeli. Финландия твърди, че следващото разсрочване е било в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика, тъй като община Mikkeli и всички други кредитори са извършили разсрочването при равни условия.
5.2. Мерки, предоставени от Finnvera
5.2.1. Гаранция, предоставена на 17 март 2004 г. (мярка 13)
(107)
Финландия смята, че гаранцията е била предоставена в съответствие с Известието относно гаранциите от 2000 г. Във всеки случай, гаранцията не представлява държавна помощ. На първо място, рискът на Finnvera не се е увеличил, тъй като гаранцията е заменила предоставената от Finnvera по-рано (през 1992 г.) гаранция за пенсионен заем. Този заем е бил заменен с нов пенсионен заем през 2004 г., за който Finnvera е предоставило въпросната гаранция. Освен това двама частни кредитори са отпуснали кредитни инструменти на Karjaportti по същото време, за да се даде възможност за финансиране на отложените плащания от 2004 г. Освен това гаранцията е била подложена на висока такса и елементът на помощ при гаранцията е бил под минималния праг. И накрая, прогнозите за Karjaportti са били добри при предоставянето на гаранцията.
5.2.2. Заем, отпуснат на 12 януари 2006 г. (мярка 14)
(108)
Финландия смята, че отпуснатият през 2006 г. заем не представлява държавна помощ, тъй като Finnvera е действала като частен пазарен кредитор при превръщането на неизплатените лихви в нов заем в съответствие с програмата за преструктуриране. Освен това частните кредитори са превърнали своите неизплатени лихви в нови заеми малко преди Finnvera и са направили това при подобни условия.
5.2.3. Гаранция, предоставена на 14 септември 2006 г. (мярка 15)
(109)
Финландия смята, че гаранцията е била предоставена в съответствие с Известието относно гаранциите от 2000 г. Във всеки случай, гаранцията не включва държавна помощ, тъй като тя покрива само 16,7 % от 1,8 млн. EUR и частните кредитори са покрили останалата част от тази сума под формата на гаранции.
5.2.4. Заем, отпуснат на 6 юли 2007 г. (мярка 16)
(110)
Финландия смята, че отпуснатият през 2007 г. заем не представлява държавна помощ, тъй като Finnvera е действало заедно с двама частни кредитори, които са отпуснали нови заеми по едно и също време и при сходни условия. Освен това заемът е бил обезпечен чрез ценни ипотеки и ипотеки върху активи на дружеството.
5.2.5. Гаранция, предоставена на 9 януари 2008 г. (мярка 17)
(111)
Финландия смята, че насрещната гаранцията е била предоставена в съответствие с Известието относно гаранциите от 2000 г. Във всеки случай, тя не включва държавна помощ, тъй като другата участваща страна е била частен заемодател и гаранционната такса, наложена от Finnvera е била значително по-висока от гаранционната такса, наложена от частния заемодател.
6. МНЕНИЯ, ИЗРАЗЕНИ ОТ ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(112)
Заинтересованата страна е изразила мнения единствено по мерки 1, 2, 3, 5, 7, 9 и 10.
6.1.1. Гаранция, предоставена на 12 юни 2000 г. (мярка 1)
(113)
Заинтересованата страна посочва, че гаранцията е била предоставена с цел обезпечаване на заем в размер на 25 млн. FIM за инвестиция в нов производствен обект.
6.1.2. Прехвърляне на земя (мярка 2)
(114)
Заинтересованата страна твърди, че парцел земя е бил заделен за Karjaportti и община Mikkeli се е ангажирала да предостави услуги в областта на строителното инженерство и други необходими технически услуги, чиито разходи са в размер на 2,5 млн. FIM. Karjaportti е платило 1,2 млн. FIM за парцела. В счетоводните книги на Karjaportti парцелът е оценен на 403 000 EUR и заинтересованата страна иска да установи дали заделянето на земята не е могло да бъде държавна помощ.
6.1.3. Покупка на земя (мярка 3)
(115)
Заинтересованата страна твърди, че община Mikkeli е закупила шест изоставени производствени сгради в Mikkeli и е заплатила общо 6,7 млн. EUR за тях. Инвеститор, който действа в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика, не би закупил имоти на дадено дружество в голямо финансово затруднение на такава цена.
6.1.4. Гаранция, предоставена на 10 май 2004 г. (мярка 5)
(116)
Заинтересованата страна твърди, че Karjaportti е било в сериозни затруднения в момента на предоставяне на гаранцията. Дружеството е имало значителни дългове към община Mikkeli и групата дружества, собственост на община Mikkeli.
6.1.5. Закупуване на акции от Karjaportti (мярка 7)
(117)
Заинтересованата страна твърди, че цената, заплатена за акциите в дружеството за недвижими имоти, е била над балансовата стойност на акциите.
6.1.6. Отписване на дългове от финансовите отчети за 2006 г. и за 2008 г. (мярка 9 и мярка 10)
(118)
Заинтересованата страна е представила копие на протокол от заседание на изпълнителния орган на Mikkeli от 5 февруари 2007 г., на което е било взето решение за отписването на дълговете във финансовите отчети за 2006 г. Освен това заинтересованата страна изтъква, че е било най-малкото необичайно, че община Mikkeli е отписала милиони евро от дълговете на Karjaportti от финансовите си отчети през 2008 г. и иска да установи по-специално защо община Mikkeli същевременно е била готова да предостави допълнителни гаранции на Karjaportti.
7. ОЦЕНКА
(119)
В член 107, параграф 1 от ДФЕС се постановява, че всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на определени стоки и засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
(120)
Условията, определени в член 107, параграф 1 от ДФЕС, са кумулативни и поради това, за да бъде квалифицирана дадена мярка като държавна помощ, всички условия трябва да бъдат изпълнени едновременно.
(121)
Докато в член 107, параграф 1 от ДФЕС се предвижда обща забрана на държавната помощ в рамките на Съюза, в член 107, параграф 2 и член 107, параграф 3 от ДФЕС се предвиждат изключения от общото правило, че такава помощ е несъвместима с общия пазар, както е постановено в член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(122)
В следващите раздели Комисията оценява наличието на държавна помощ поотделно за всяка една от описаните мерки. Ако дадена мярка включва държавна помощ, Комисията оценява съвместимостта на мярката за помощ. Комисията прави разграничение между мерките, които са оттеглени, мерките, които са били предоставени от община Mikkeli, и мерките, които са били предоставени от Finnvera. На първо място се определя точно в кой момент Karjaportti е могло да се счита за дружество в затруднено положение.
7.1. Дружество в затруднено положение
(123)
Както по отношение на наличието на държавна помощ, така и по отношение на съвместимостта на въпросните мерки е от значение дали бенефициерът е бил в затруднено положение към момента на предоставяне на мерките. Това дали Karjaportti може да се счита за дружество в затруднено положение трябва да бъде оценено съгласно Насоките за О&П от 1999 г. до 9 октомври 2004 г., датата на изтичане на срока на действие на Насоките за О&П от 1999 г. (38) Насоките за О&П от 2004 г.се прилагат от 10 октомври 2004 г. (39)
(124)
Съгласно Насоките за О&П от 1999 г., едно дружество може да се счита в затруднено положение, когато отговаря на така наречените задължителни критерии, посочени в точка 5 от тези насоки, т.е. когато то е изгубило повече от половината от записания капитал или би могло да бъде обект на процедури по обявяване в несъстоятелност съгласно националното законодателство. Ако задължителните критерии не са спазени, дадено дружество все пак може да покаже „обичайните признаци на дружество, което е в затруднено положение“, съгласно точка 6 от Насоките за О&П от 1999 г., такива като нарастващи загуби, намаляващ оборот, увеличаваща се нереализирана продукция, свръхпроизводство, намаляващ паричен поток, нарастващи дългове, нарастващи лихвени проценти и намаляващи или нулеви нетни стойности на активите (така наречените незадължителни критерии). Насоките за О&П от 2004 г. включват подобни задължителни и незадължителни критерии в точки 10 и 11.
(125)
В този контекст Комисията отбелязва, че през 2000 г. Karjaportti не е загубило капитал, нито е показало „обичайните признаци“ на дружество, което е в затруднено положение. В действителност изглежда, че Karjaportti е било жизнеспособно дружество, което е записало голям оборот, положителен оперативен резултат, стабилен капиталов дял и резерви на сравнително високо равнище за периода между 2000 г. и 2002 г. (вж. също таблица I).
(126)
Ситуацията се е влошила през следващите години. Оборотът е намалявал и загубите са се увеличили значително в периода от 2003 г. до 2004 г. Дългът е нараствал и още в началото на 2004 г. бенефициерът е започнал да разсрочва дългове и е трябвало да поиска от кредиторите отлагане на дължими плащания (40). Също така изглежда, че Karjaportti е имало известен свръхкапацитет. Освен това трябва да се вземе предвид, че още през 2004 г. загубите на Karjaportti вече не са били покрити от Фонда за извънредни обстоятелства (вж. таблица I)
(127)
Според финансовите отчети на Karjaportti дружественият капитал на Karjaportti почти е изчезнал през 2004 г., тъй като е отбелязал рязък спад до по-малко от една десета от стойността си в сравнение с 2003 г. Впоследствие дружеството регистрира отрицателен собствен капитал, който има тенденции към увеличаване през последните години. С изключение на 2006 г., от 2003 г. насам Karjaportti натрупва загуби. Реализираната през 2006 г. печалба не може да се възприеме като признак за възстановяване на дружеството, тъй като тя не е била в резултат на основната дейност на дружеството. Оперативната печалба на Karjaportti е останала отрицателна, подобно на предходните и следващите години. Печалбата през 2006 г. не е била достатъчна, за да се компенсира размерът на дефицита, натрупан през последните отчетни периоди, нито за да се компенсира отрицателният капитал. Като цяло финансовото състояние на Karjaportti е останало доста неблагоприятно. През 2008 г. срещу Karjaportti два пъти е било обявявано производство по несъстоятелност от страна на данъчните органи.
(128)
С оглед на фактите, представени в съображения 125-127, може да се заключи, че Karjaportti отговаря на критериите за дружество в затруднено положение съгласно точка 5 от Насоките за О&П от 1999 г. и точка 11 от Насоките за О&П от 2004 г. от началото на 2004 г. През 2008 г., когато Karjaportti е било предмет на производство по несъстоятелност, то е било определено и като предприятие в затруднено положение по смисъла на точка 10, буква в) от Насоките за О&П от 2004 г.
7.2. Мерки, които са оттеглени
7.2.1. Неизпълнена гаранция, планирана за 2009 г. (мярка 11)
(129)
В съответствие с член 8 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора (41) („Процедурен регламент“), държава членка може да оттегли уведомлението след откриването на официалната процедура по разследване в разумен срок преди Комисията да е взела решение относно естеството на помощта на мярката, предмет на уведомлението. В такъв случай Комисията решава да прекрати тази процедура поради нейната безпредметност.
(130)
Тъй като решението на общинския съвет на Mikkeli да предостави гаранция на Karjaportti не е влязло в сила и през февруари 2010 г. изпълнителният орган е решил да не изпълни гаранцията, Финландия е оттеглила уведомлението за гаранцията през март 2010 г. Поради това, що се отнася до гаранцията, разследването е безпредметно.
7.3. Мерки, предоставени от община Mikkeli
7.3.1. Гаранция, предоставена на 12 юни 2000 г. (мярка 1), и прехвърляне на земя (мярка 2)
(131)
Гаранция (мярка 1): Както е посочено в съображения (14)-(16), община Mikkeli е предоставила гаранция през юни 2000 г. и е извършила плащания в рамките на гаранцията през декември 2004 г. След като община Mikkeli е станала кредитор на Karjaportti, условията за заема са били променяни в рамките на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд (за подробности вж. съображения 34-39).
(132)
В съответствие с това трябва да бъдат разграничени няколко етапа. Въпреки че помощта е отпусната в момента на предоставяне на държавна гаранция, плащанията от държавата, съгласно условията на гаранцията, не се считат за държавна помощ (42). От друга страна, промяната на условията на заема, след като държавата гарант е станала кредитор, може да включва държавна помощ. По-долу се проверява дали гаранцията, предоставена през юни 2000 г., представлява държавна помощ. Въпросът дали промените в условията по заема могат да включват държавна помощ се разглежда като част от мярка 6 (вж. съображения 188-195).
(133)
Гаранцията е била предоставена от община Mikkeli и съответно включва държавни средства и може да бъде вменена в отговорност на държавата.
(134)
За да включва държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, мярката трябва да предоставя предимство, което предприятието не би получило при нормални пазарни условия. За да извърши тази оценка, Комисията ще се позовава на Известието относно гаранциите от 2000 г. Известието относно гаранциите от 2000 г. е било в сила в момента на предоставяне на мярката. Въпреки това, както ясно се посочва от съдебната практика на Съда на Европейските общности, „въпросът дали определена помощ представлява държавна помощ по смисъла на Договора трябва да се разреши въз основа на обективни дадености, които се преценяват към момента, в който Комисията приема своето решение.“ (43) В съответствие с това, относно оценката в конкретния случай Комисията ще се позовава на Известието относно гаранциите от 2008 г.
(135)
Съгласно точка 3.2 от Известието относно гаранциите от 2008 г. съществуването на държавна помощ в рамките на индивидуална държавна гаранция може да се изключи, ако са изпълнени четири кумулативни условия.(вж. съображение 135): "а) заемополучателят не е във финансово затруднение […]; б), размерът на гаранцията може да бъде надлежно изчислен в момента на предоставянето, […]; в), гаранцията не покрива повече от 80 % от непогасения заем или от друго финансово задължение […]; г) за гаранцията е платена цена, ориентирана спрямо пазара. […].“
(136)
В конкретния случай заемополучателят не е бил във финансово затруднение в момента на предоставянето (вж. съображения 123-128). Въпреки това, гаранцията, която е предмет на оценката, покрива 100 % от заема.
(137)
Освен това гаранцията е била предоставена без гаранционна такса, въпреки че самият предоставящ орган е отчел това за голям риск (44). Въпреки че Финландия твърди, че Karjaportti е можело да получи подобна гаранция на пазара, Комисията е на мнение, че гаранционна премия с нулева стойност не може да се разглежда като близка до пазарната премия, приложима към момента на предоставянето. Гаранцията е покривала 100 % от въпросния заем, т.е. предоставящият орган е носел сам риска от неизпълнение от страна на бенефициера и гаранцията е била предоставена като абсолютна гаранция, т.е. гарантът е носил отговорност за главницата като за свой собствен дълг и кредиторът е могъл да поиска погасяване на главницата от гаранта, когато главницата стане дължима.
(138)
В съответствие с това, противно на становището на Финландия, Комисията счита, че мярката не може да бъде разглеждана като мярка, която не включва държавна помощ.
(139)
Аргументът на Финландия, че тази мярка е била предоставена заедно с други страни може да бъде отхвърлен, тъй като според предоставената от Финландия информация другите страни, които участват в инвестицията, също са били собственост на държавата. В съответствие с това, че мярката предоставя предимство на Karjaportti.
(140)
За да бъде разглеждана като държавна помощ, дадена мярка трябва да бъде специфична или избирателна, поставяйки в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на определени стоки. Мярката, която е предмет на оценката, е предоставена на Karjaportti - едно конкретно дружество. Поради това Комисията счита, че предприетата мярка представлява избирателно предимство за бенефициера.
(141)
На последно място, Комисията трябва да прецени дали мярката, предприета от община Mikkeli в полза на Karjaportti има вероятност да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите членки, чрез предоставянето на това дружество на предимство спрямо (потенциалните) конкуренти, които не получават държавна подкрепа. Осъществява се търговия с месни продукти между държави членки - секторът на дейност на бенефициера. Според Финландия, Karjaportti изнася своите продукти главно в Русия, но също така и в държавите членки. Поради това Комисията счита, че предприетата мярка има вероятност да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите членки.
(142)
Въз основа на горепосоченото Комисията стига до заключението, че мярката представлява държавна помощ.
(143)
Прехвърляне на земя (мярка 2) Финландия не отрича, че мярката може да представлява държавна помощ. На бенефициера определено е било предоставено предимство, тъй като той не е трябвало да плаща нищо за прехвърлянето на земята. Освен това община Mikkeli е възстановила разходите на бенефициера за изравняване на парцела. В съответствие с това, Комисията счита, че мярката предоставя предимство на Karjaportti, което то не би получило на пазара.
(144)
Освен това мярката отговаря на всички други изисквания за наличието на държавна помощ. Както се посочва подробно в съображения 133, 140 и 141, прехвърлянето на земя също включва държавни средства, за него носи отговорност държавата, то е избирателно, нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите членки.
(145)
Въз основа на горепосоченото Комисията стига до заключението, че мярката представлява държавна помощ.
(146)
Финландия твърди, че гаранцията, заедно с прехвърлянето на земя за строеж на производствен обект в Tikkala, е съвместима като регионална помощ. По времето, когато мерки 1 и 2 са били отпуснати, това е през 2000 г., ННРП от 1998 г. са били в сила (45). Разглежданите мерки не са били отпуснати съгласно схема, а като индивидуално ad hoc плащане. Тъй като мерките са били отпуснати в сектор, към който се прилагат ННРП от 1998 г., те попадат по принцип в обхвата на ННРП от 1998 Г. По времето на предоставяне на мерките бенефициерът не е бил в затруднение, както се посочва в съображения 123 - 128 по-горе, и се е намирал в Itä-Suomen, регион, отговарящ на изискванията за регионална помощ съгласно член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС. Ето защо Комисията е оценила проекта съгласно ННРП от 1998 г. Тази оценка е довела до следните наблюдения:
(147)
Съгласно раздел 2 от ННРП от 1998 г. регионална помощ може да е съвместима само ако има баланс между нейното нарушаващо въздействие и нейното предимство относно развитието на по-малко облагодетелстван регион. В този контекст Комисията отбелязва, че от въпросния инвестиционен проект се е очаквало да има положително въздействие върху регионалното развитие. Той е допринесъл за по-нататъшното развитие на икономическата дейност и за създаването на нови и непреки работни места. Всъщност, както се посочва в съображение 24, новият производствен обект следва да увеличи броя на работните места в региона от 400 на 550-600.
(148)
Раздел 4 от ННРП от 1998 г. определя условията за предоставяне на съвместима регионална помощ.
(149)
Първо, съгласно точка 4.1 от ННРП от 1998 г., целта на регионалната помощ е да осигури или продуктивна инвестиция (първоначална инвестиция), или създаване на работни места, свързано с инвестицията. Първоначална инвестиция означава съгласно точка 4.4 от ННРП от 1998 г. инвестиция в дълготрайни активи, свързани със създаването на нов обект, разширяването на съществуващ обект, или започването на дейност, изискваща основна промяна на продукта или производствения процес на съществуващ обект. Разглежданите мерки са били използвани за строеж на нов производствен обект, което е първоначална инвестиция по смисъла на точка 4.4 от ННРП от 1998 г.
(150)
Второ, интензитетът на помощта трябва да бъде под тавана на регионална помощ от 24 % (46). С цел да бъде изчислен интензитета на помощта, трябва се определи стойността на елемента на инвестицията и елемента на помощта, включени в разглежданите мерки.
а)
Относно стойността на инвестицията съгласно точка 4.5 от ННРП от 1998 г. допустимите разходи в този контекст могат да включват разходи за земя, за строеж на предприятия и за машини. В случай на покупка се вземат предвид само разходите за закупуване на тези активи. Всъщност Финландия е изчислила допустимите разходи съгласно тези разпоредби като възлизащи на 25 935 928 EUR (вж. съображение 22 и таблица III).
б)
Относно елемента на помощ Финландия е предоставила изчисление, чиято правдоподобност е проверена от Комисията. За мярка 1, гаранцията, предоставена от община Mikkeli, може да се използва Известието относно гаранциите от 2000 г. за определяне на количеството на елемента на помощ. Предвидени са три метода за определяне количеството на елемента на помощ, единият от които е то да се изчислява "по всеки друг обективно оправдан и общоприет метод" (раздел 3.2 от Известието относно гаранциите от 2000 г.). Финландия е сравнила пазарната цена за сравнима гаранция с платената на община Mikkeli действителна премия за гаранцията, което изглежда фактически като обективно оправдан и общоприет метод. За мярка 2 елемента на помощта се състои от стойността на земята плюс разходите за изравняване на парцела, което също е допустимо. Що се отнася до финансирането от Finnvera и Министерството на търговията и промишлеността, което не е предмет на настоящето решение, ако бъде счетено, че то включва държавна помощ, елементът на помощ също трябва да бъде взет предвид. Финландия е предоставила изчисление за елемента на помощ, включен във заема от Finnvera, което се счита за правдободобно. За преките безвъзмездни средства от Министерството на търговията и промишлеността цялата сума е била взета предвид. Като цяло взимайки предвид елемента на помощ, включен в мерките, отпуснати от община Mikkeli, Finnvera и Министерството на търговията и промишлеността, елементът на помощ (изчислен като брутен еквивалент на безвъзмездните средства) е 3 617 143 EUR (вж. таблица II).
(151)
Елементът на помощ от 3 617 143 EUR съответства на интензитета на помощ от 13,95 % от общите допустими разходи от 25 935 928 EUR. Интензитетът на помощ е следователно под прага от 24 %.
(152)
Трето, съгласно точка 4.10 от ННРП от 1998 г., помощта за първоначалната инвестиция трябва да бъде поставена в зависимост от поддържането на въпросната инвестиция за минимален период от пет години. Финландия е потвърдила, че въпросната инвестиция ще бъде поддържана за минимален период от пет години.
(153)
Четвърто, съгласно точка 4.2 от ННРП от 1998 г., приносът на бенефициера към финансирането на инвестицията трябва да бъде най-малко 25 %. Финландия е потвърдила, че това е случаят.
(154)
Пето, Комисията отбелязва, че в съответствие с точка 4.2 от ННРП от 1998 г. заявлението за помощ е било подадено преди да бъде започната работа по проекта, правилата за кумулиране на помощта са спазени, както е предвидено в точка 4.18 от ННРП от 1998 г., и таванът на регионалната помощ не е превишен.
(155)
С оглед на изложените по-горе съображения Комисията стига до заключението, че мерки 1 и 2 спазват условията на ННРП от 1998 г. и следователно са съвместими.
7.3.2. Покупка на земя (мярка 3)
(156)
Поначало принципът на инвеститор в условията на пазарна икономика е също приложим за покупка на земя или други активи от държавата. Такава покупка би могла да включва държавна помощ, ако не може да се разглежда като обичайна търговска трансакция. Дори ако държавен орган купува стоки и услуги на пазарна цена, независимо от това може да е налице държавна помощ, ако се окаже, че държавата не е имала действителна нужда от въпросните земи или активи (47).
(157)
Съответно Комисията трябва да оцени дали покупката на земя може да се разглежда като обичайна търговска трансакция. За тази цел трябва да се разгледа дали цената, платена от община Mikkeli отразява стойността на купените имоти и сграда.
(158)
Според заинтересованата страна един частен пазарен инвеститор не би искал да плати 6,7 милиона евро за промишлени сгради, които община Mikkeli е закупила на тази цена.
(159)
Финландия, от друга страна, е предоставила на Комисията индикация за стойността на имотите. Според Финландия частна банка […] e имала ипотека на стойност 7,5 милиона евро върху един от продадените имоти по време на покупката (48).
(160)
Финландия е уведомила Комисията, че не съществува оценка на земята. Комисията счита, че стойността на ипотеката, притежавана от една частна банка би могла да даде индикация за стойността на имота. Всъщност преди да приеме обезпечения една банка оценява стойността на въпросния имот, така че ако длъжникът не може да изплати своя дълг банката да може да се удовлетвори от цената на ипотекирания имот.
(161)
За въросните имоти община Mikkeli e платила покупна цена от 6 646 787 EUR, което е под регистрирания размер на ипотеката, която един частен субект е имал върху един от имотите преди приключването на процедурата по продажбата. Освен този имот още пет други имота и една сграда са били продадени на община Mikkeli. В допълнение Комисията отбелязва, че община Mikkeli е купила имотите с оглед превръщане на земята в жилищен район чрез извършване на промени в местните планове; имотите са били разположени близо до градския център и в привлекателен жилищен район.
(162)
На основание на гореизложеното съмненията, изразени от Комисията в решението за откриване на процедурата относно цената платена за имотите и сградите, се разсейват. Счита се, че община Mikkeli купи имотите и сградата на цена, която отразява тяхната стойност, и че тестът за пазарния инвеститор е издържан. Поради тази причина Комисията стига до заключението, че тази мярка не включва държавна помощ.
7.3.3. Гаранция, предоставена на 8 март 2004 г. (мярка 4) и гаранция, предоставена на 10 май (мярка 5)
(163)
Що се касае до гаранцията, предоставена през юни 200 г., няколко етапа трябва да бъдат разграничени (предоставяне на гаранцията; плащане съгласно гаранцията; промяна на условията по заема сравни съображение 132. Следователно по-долу се проверява дали гаранциите, предоставени през март 2004 г. и май 2004 г. представляват държавна помощ. Въпросът дали промените в условията по заема биха довели до държавна помощ се разглежда като част от мярка 6 (вж. съображения 188-195).
(164)
Мярка 4: Противно на доводите на Финландия, представени в съображение (92), Комисията счита, че, преобразуването на съществуващи задължения в нова гаранция може да представлява държавна помощ. В този контекст трябва да се прави разграничение между съществуваща и нова помощ. Определението за съществуваща помощ изисква индивидуалните мерки на помощ да са били приложени преди влизането в сила на Договора (член 1, буква б) от Процедурния регламент). Нова помощ, обратното, е "всяка помощ […]която не е съществуваща помощ, включително измененията на съществуваща помощ" (член 1, буква в) от Процедурния регламент). Съгласно Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията от 21 април 2004 г. за прилагане на Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета (49), промяна е "всяко изменение, различно от промени от чисто формален или административен характер, което не оказва влияние върху оценката на съвместимостта на мярката за помощ с общия пазар".
(165)
Всъщност община Mikkeli е предоставила държавна помощ на 8 март 2004 г., която е обезпечавала нов заем, предоставен от Tapiola на 14 април 2004 г. Новата гаранция не може да бъде разглеждана като продължение на старата гаранция, защото тя е дадена за нов заем с нови условия. Обстоятелството, че този заем е заменил заем, предоставен през 1992 г. от Tapiola, който вече е бил гарантиран от община Mikkeli, не променя становището на Комисията. Докато е вярно, че новият заем е бил в размер на дължимата главница по стария заем, и лихвеният процент е бил по-изгоден за Karjaportti (4,5 % годишно за стария заем; 4 % годишно за новия заем), имало е промяна в периода на заема (старият заем е следвало да бъде погасен десет години след предоставянето му, тоест през ноември 2002 г.; новият заем е позволявал погасяване до 2014 г). Като цяло размерът на новия заем (главница плюс лихва за периода 2004 г. - 2014 г.) е по-висок от размера на стария заем. Следователно с предоставянето на новата гаранция рискът за община Mikkeli, а оттам и размерът на мярката, се е увеличил в сравнение със старата гаранция. Предоставянето на новата гаранция трябва да се разглежда като промяна на старата гаранция, която позволява класифицирането на новата гаранция като нова помощ. Следователно доводът на Финландия, че старата гаранция е била предоставена преди присъединяването на Финландия и по тази причина може да се разглежда като съществуваща помощ, и че новата гаранция не може да се разглежда като включваща предоставяне на нова помощ, може да бъде отхвърлен.
(166)
Въпросът дали гаранцията дава предимство на бенефициера може да бъде оценен на базата на Известието относно гаранциите от 2008 г. По времето на предоставяне на мярката Известието относно гаранциите от 2000 г. е било в сила. Обаче, както е обяснено в съображение (134), Комисията ще се позовава на Известието относно гаранциите от 2008 г. при оценката на мярката. Съгласно точка 3.2 от Известието относно гаранциите от 2008 г. съществуването на държавна помощ в рамките на индивидуална държавна гаранция може да се изключи, ако са изпълнени четири кумулативни условия (вж. съображение 135). Гаранцията, която се оценява, покрива 100 % от заема. Това е достатъчно, за да се каже, че съществуването на държавна помощ не може да бъде изключено на основание на точка 3.2 от Известието относно гаранциите от 2008 г. В допълнение и противно на доводите на Финландия, Комисията счита,че Karjaportti е бил в затруднение по смисъла на Насоките за О&П от 1999 г. още през март 2004 г. (вж. съображения 123-128), което е още една причина гаранцията да не може да попадне в приложното поле на точка 3.2 от Известието относно гаранциите от 2008 г.
(167)
В допълнение гаранцията е била предоставена без каквато и да била такса за гаранция, независимо че дружеството е изпитвало затруднение и риска за община Mikkeli е можел да се разглежда като значителен. Гаранцията е покривала 100 % от въпросния заем, т.е. че предоставящият орган е носел сам риска от неизпълнение на бенефициера и че гаранцията се предоставя като абсолютна гаранция, тоест гарантът отговаря за основния дълг, като че ли той би бил негов собствен и кредиторът може да иска погасяване на основния дълг от гаранта, когато основният дълг е станал изискуем.
(168)
В допълнение Финландия вярва, че мярката е в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика, по-специално поради участието на частни кредитори. Този довод може да бъде отхвърлен. Съгласно информацията, предоставена от Финландия, първо, частните кредитори не са предоставили гаранции, а заеми на бенефициера. Второ, заемите от частни кредитори не са били предоставени по същото време като гарантираните пенсионни заеми. Трето, лихвеният процент, искан от поне един от частните кредитори за заем е бил по-висок от лихвения процент за пенсионния заем. Нещо повече, частните кредитори са се съгласили само за краткосрочни заеми за период от няколко месеца, докато гаранцията предоставена от община Mikkeli е обезпечавала заем за период от десет години.
(169)
С оглед на гореизложеното се счита, че мярката предоставя предимство на Karjaportti. В допълнение, мярка 4 отговаря на всички изисквания за съществуването на държавна помощ. Както се посочва подробно в съображения 133, 140 и 141, тази гаранция също се състои от държавни ресурси, за нея носи отговорност държавата, тя е избирателна, нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите-членки.
(170)
Мярка 5: Доводът на Финландия, че мярката е била предоставена, за да се продължи инвестицията, започната през 2000 г., може да се отхвърли, защото гаранцията очевидно е нова мярка.
(171)
Съгласно точка 3.2 от Известието относно гаранциите от 2008 г. съществуването на държавна помощ в рамките на индивидуална държавна гаранция може да се изключи, ако са изпълнени четири кумулативни условия (вж. съображение 135). Както мярка 4, оценяваната мярка обезпечава 100 % от заема и Karjaportti вече е било в затруднение по смисъла на Насоките за О&П от 1999 г. (вж. съображения 123-128). Съответно гаранцията не може да попадне в приложното поле на точка 3.2 от Известието относно гаранциите от 2008 г.
(172)
В допълнение, и подобно на мярка 4, гаранцията беше предоставена без каквато и да била такса за гаранция, независимо че дружеството е изпитвало затруднение и риска за община Mikkeli е можел да се разглежда като значителен. Гаранцията е обезпечавала 100 % от въпросния заем и е била предоставена като абсолютна гаранция. Съответно в конкретния случай, противно на становището на Финландия, Комисията счита, че мярката предоставя предимство на Karjaportti.
(173)
В допълнение, мярка 5 отговаря на всички изисквания за съществуването на държавна помощ. Както се посочва подробно в съображения 133, 140 и 141, тази гаранция също се състои от държавни средства, за нея носи отговорност държавата, тя е избирателна, нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите-членки.
(174)
На основание на гореизложеното Комисията прави заключението, че мерки 4 и 5 представляват държавна помощ.
(175)
Финландия не е привела никакви доводи относно съвместимостта на мярка 4. За мярка 5 Финландия се позовава на член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС и ННРП от 1998 г. (вж. съображение 95). ННРП от 1998 г. не могат обаче да служат като основание за съвместимост, защото Karjaportti е била в затруднение към момента на предоставяне на двете гаранции (вж. съображения 123-128). Съгласно ННРП от 1998 г. помощта за предприятия в затруднение трябва да се оценява в съответствие с Насоките за оздравяване и преструктуриране (50). Поради това Комисията първо оценява дали мерки 4 и 5 са съвместими като помощ за оздравяване и преструктуриране съгласно Насоките за О&П. Към момента на предоставяне на гаранцията са се прилагали Насоките за О&П от 1999 г. (51)
(176)
Съгласно Насоките за О&П от 1999 г. помощта за оздравяване трябва да отговаря на определени изисквания, които не са изпълнени от разглежданата мярка.
а)
Първо, докато мерките се състоят в подкрепа на ликвидността под формата на гаранция (точка 23, буква а) от Насоките за О&П от 1999 г.), заемите, обезпечени със съответните гаранции, не са били предоставени при лихвен процент, най-малкото сравним с тези, наблюдавани при заеми за стабилни предприятия (референтен лихвен процент за Финландия през март 2004 г.: 4,43 % плюс 100 базисни пункта; референтен лихвен процент за Финландия през май 2004 г.: 4,43 % плюс 100 базисни пункта).
б)
Второ, гаранциите не са били свързани със заем, който е следвало да бъде върнат за период от не повече от 12 месеца след изплащането на последния транш на предприятието (точка 23, буква б) от Насоките за О&П от 1999 г.).
в)
Трето, Финландия не е предоставила никаква информация, че помощта е била оправдана на основание сериозни социални затруднения и не е имало прекомерно неблагоприятни ефекти на разпространение на резултатите в другите държави-членки (точка 23, буква в) от Насоките за О&П от 1999 г.).
г)
Четвърто, нито гаранциите са били върнати в рамките на 6 месеца, нито е бил съставен план за преструктуриране по смисъла на Насоките за О&П от 1999 г. (точка 23, буква г) от Насоките за О&П от 1999 г.).
д)
Последно, няма индикации, че гаранциите са били ограничени до размер, необходим да се запази дейността на предприятието за периода, за който помощта е разрешена (точка 23, буква д) от Насоките за О&П от 1999 г.).
(177)
Мерки 4 и 5 не изпълняват също изискванията за помощ за преструктуриране, установени в Насоките за О&П от 1999 г.
а)
Първо, мерките не са били в зависимост от изпълнението на план за преструктуриране (точка 31 от Насоките за О&П от 1999 г.). Отбелязва се, че не е съставен план за преструктуриране по смисъла на точка 32 и следващите от Насоките за О&П от 1999 г.
б)
Второ, от получателите на помощта се очаква да дадат значителен принос към плана за реструктуриране от техните собствени средства (точка 40 от Насоките за О&П от 1999 г.), а за разглежданите мерки няма индикация за собствен принос на получятеля.
в)
Трето, с цел да се избегнат прекомерни нарушения на конкуренцията, трябва да бъдат взети компенсаторни мерки (точка 37 от Насоките за О&П от 1999 г.). Такива мерки не са били предвидени.
(178)
Съответно Комисията счита, че мерките не са предоставени с съответствие с Насоките за О&П от 1999 г.
(179)
Освен това, трябва да се разгледа дали мерки 4 и 5 биха могли да бъдат съвместими на основание на някое друго от изключенията, предвидени в член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС.
(180)
Изключенията по член 107, параграф 2 от ДФЕС не са приложими в настоящия случай, тъй като въпросните мерки нямат социален характер, не са предоставени на отделни потребители, не са предназначени за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия или други извънредни събития, и не са предоставени на икономиката в отделни региони на Федерална република Германия, засегнати от разделението на държавата.
(181)
Допълнителни изключения са предвидени в член 107, параграф 3 от ДФЕС.
(182)
Член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС гласи, че "помощите за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на непълна заетост" могат да бъдат обявени за съвместими с вътрешния пазар. Към момента на предоставяне на помощта Karjaportti се е намирало в такъв регион.
(183)
Към момента, когато мерки 4 и 5 бяха предоставени, съвместимостта на държавната помощ за региони, които получават подпомагане, беше уредена от ННРП от 1998 г. Съгласно тези Насоки предприятия в затруднения не отговарят на условията за предоставяне на регионална помощ. Съответно, с оглед на гореизложеното, Комисията стига до заключението, че помощта не отговаря на условията за дерогация, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС.
(184)
Член 107, параграф 3, буква б) от ДФЕС гласи, че "помощ за насърчаване изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес или за преодоляване на сериозно затруднение в икономиката на държава-членка" може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар. Комисията отбелязва, че въпросната помощ не е предназначена да насърчава изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес, както и че не е открила доказателства, че тя е предназначена за преодоляване на сериозно затруднение във финландската икономика. С оглед на гореизложеното, Комисията стига до заключението, че помощта не отговаря на условията за дерогация, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС.
(185)
Член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС определя, че помощ за насърчаване на култура и опазване на наследство, доколкото тази помощ не засяга условията на търговия и конкуренция в Общността в степен, противоречаща на общия интерес, може да бъде обявена за съвместима с ДФЕС. Този член очевидно е неприложим за настоящия случай.
(186)
Член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС предвижда разрешаване на държавни помощи, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия, до степен, която противоречи на общия интерес. Комисията е разработила няколко насоки и съобщения, за да обясни как ще прилага дерогацията, съдържаща се в този член. Комисията обаче счита, че е очевидно поради естеството и характеристиките на помощта, че изключенията съгласно тези насоки и съобщения не са приложими към настоящия случай.
(187)
На основание гореизложените доводи Комисията счита, че мерки 4 и 5, включват държавна помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар.
7.3.4. Процедура по преструктуриране, надзиравана от съд (мярка 6)
(188)
Основният довод на Финландия, както е посочено в съображения 96-98, е, че община Mikkeli не е била по-щедра отколкото други кредитори на дружеството, но че община Mikkeli е действала заедно с частни кредитори на бенефициера и при същите условия. Съответно, когато тя е дала съгласието си за програмата за преструктуриране, тя е действала като частен инвеститор в условията на пазарна икономика.
(189)
Първият въпрос, по който трябва да се направи проверка в този контекст, е дали тестът за оператор в условията на пазарна икономика е приложим, когато един или няколко публични организации, за чието поведение отговаря държавата, провеждат множество мерки по отношение на едно предприятие. Общият съд е разгледал този въпрос в BP Chemicals срещу Комисията (52). Според Съда самият факт, че публично предприятие, което е извършило вливания на капитал в дъщерно дружество, които са класифицирани като "помощ" не означава автоматично, че по-нататъшно вливане на капитал не може да бъде класифицирано като инвестиция, която издържа теста за частен инвеститор в условията на пазарна икономика. Комисията обаче трябва да определи дали множество мерки относно едно предприятие могат разумно да бъдат отделени една от друга и разгледани като независими мерки. В този контекст според Съда трябва да бъдат разгледани хронологията на въпросните мерки, тяхната цел и положението на дъщерното дружество към момента на вземане на всяко решение за вливане (53).
(190)
В конкретния случай комисията трябва да определи дали гаранциите, предоставени през март и май 2004 г. (мерки 4 и 5) могат да бъдат разделени от процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд (мярка 6). Докато е вярно, че решенията относно всичките три мерки са били взети в рамките на една година, Комисията отбелязва, че те са били предприети в различен контекст. Междувременно беше започната процедура по преструктуриране, надзиравана от съд, в която са участвали всички кредитори на дружеството. Целта на мярка 6 следователно не е била вече да се даде възможност на дружеството да се върне към жизнеспособност без несъстоятелност като получи нови финансови средства от частни банки. По-скоро община Mikkeli, като всички други кредитори, е целяла в своята роля на кредитор да максимизира удовлетворяването на своите несъбрани вземания в съответствие с ограниченията на националното право в областта на несъстоятелността. Поради тази причина Комисията счита, че мярка 6 може да бъде отделена от мерки 4 и 5.
(191)
Както е посочено в съображение 31, Karjaportti, заедно със своите частни кредитори, е поискало от Районен съд Mikkeli откриване на процедура по преструктуриране, надзиравана от съд, съгласно Закона за преструктуриране на предприятия 47/1993. На Съда е била представена програма за преструктуриране, включваща подробности относно оценяваните към днешна дата мерки. След като е проверил подробностите, Съдът е одобрил програмата за преструктуриране. Комисията отбелязва, че Karjaportti е било предмет на процедура по преструктуриране, надзиравана от съд съгласно финландското право. Всъщност целта на такава процедура по преструктуриране, надзиравана от съд, е да се възстанови жизнеспособната дейност на длъжник в затруднение, да се осигури неговата трайна жизнеспособност и да се постигне уреждане на дълга. Поради тази причина комисията счита, че мерките, предприети от община Mikkeli по време на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, могат да бъдат оценени съгласно принципа на инвеститор в условията пазарна икономика.
(192)
Съгласно съдебната практика след решението по делото Magefesa (54), ако държавата е по-щедра към дружеството, отколкото други кредитори, мерки по процедура по преструктуриране, надзиравана от съд, могат да представляват държавна помощ. Съответно Комисията проверява дали наистина частните и публичните кредитори са били третирани еднакво по време на процедурата по преструктуриране.
(193)
Първо, отбелязва се като цяло, че […] от преструктуриране на дългове (приблизително [30-70]% се дължи на частни кредитори. Основните частни кредитори са Nordea Bank, Pohjola Bank and Nordea Financing. Второ, трябва да се вземе предвид, че кредиторите на Karjaportti са били разделени на различни групи съгласно реда им. Заедно с частните кредитори Nordea Bank, OKO/Pohjola Bank и Nordea Financing, както и притежаваното от държавата специализирано финансово дружество Finnvera, община Mikkeli е принадлежала към групата кредитори по големи обезпечени дългове. Както може да бъде видяно в таблица IV, община Mikkeli има дял от [10-40]% по тези големи обезпечени дългове, докато частните кредитори заедно имат дял от [30-70]%. Finnvera има дял от [10-40]%.
(194)
По-надолу всяка от мерките, взети от община Mikkeli се оценява по-подробно.
(195)
Намаление на лихвените проценти за обезпечени дългове: Както може да бъде видяно в таблица V, лихвените проценти за заемите и други дългове (неизплатени такси), които са се считали за "големи обезпечени дългове, са били същите за частни и публични кредитори, с изключение на […]. Този кредитор получи лихвен процент от […] EURIBOR за всички неизплатени суми от започването на процедурата по преструктуриране, докато другите кредитори са получили за част от несъбраните суми само […] EURIBOR минус […]% до 2010 г. Разликата се е дължала на факта, че […] е бил пръв в реда на кредиторите по отношение на обезпеченията, предоставени от Karjaportti като гаранция. Счита се, че по-високият ред оправдава разликата в прилаганите лихвени проценти.
(196)
Разсрочване на заеми Вземанията на община Mikkeli са били отсрочени в същата степен както и вземанията на другите обезпечени длъжници. Както може да се види в таблица VI, Karjaportti трябва да плаща вноски на всички обезпечени кредитори от юли 2009 г. до 2015 г., когато най-голямата част от вноските става изискуема (43 % от главницата на всеки от обезпечените дългове). Всички вноски платими на всеки кредитор се намират в същата пропорция по отношение на цялата сума по вземането на съответния кредитор (2 % от неизплатената сума за първите три вноски). 4 % за следващите две вноски; 6 % за оставащата вноска). Последната вноска възлиза на 43 % от главницата за всеки от обезпечените кредитори. Следователно община Mikkeli не е била третирана по-малко благоприятно отколкото частните кредитори в подобна ситуация.
(197)
Опрощаване на дълг под условие Съгласно програмата за преструктуриране, както е посочено в съображения 42 и 45, сумите, които следва да бъдат опростени в края на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, ако определени икономически условия не са изпълнени, се основавават на сравнение между стойността на обезпечението, ако Karjaportti продължи своята дейност, и стойността на обезпечението в случай на неговото реализиране, определена за всеки от съответните кредитори, като се взима предвид техния съответен ред. Стойността на обезпечението в двата случая беше определена от двама независими оценители към момента на започване на програмата за преструктуриране въз основа на сравними цени и информация за наемите. В този контекст, […] не трябва да опрощава дългове в края на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, тъй като той е първият кредитор в реда за предпочтително удовлетворение. Сумите за другите кредитори са били също определени съгласно посочената методология, в резултат на което се е стигнало до сумите, посочени в съображение 43. Методологията, използвана за определяне на съответните суми може де се счита за достоверна, особено тъй като тя свързва съответния ред със стойността на съответното обезпечение в двата случая. На практика изчислението се е основавало на оценките на независим експерт и същите принципи са били приложени към всички кредитори при определянето на сумите, с които подлежащите на реструктуриране дългове могат да бъдат пределно намалени в края на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд. С оглед на това може да се счита, че всички кредитори са били третирани равноправно.
(198)
Като цяло, Комисията счита, че община Mikkeli не е била третирана по-малко благоприятно, отколкото частните кредитори по време на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд. Когато се е стигнало до различия в третирането на другите кредитори, те са били обосновани с различно качество на обезпеченията, с които разполагат съответните кредитори. Следователно, в светлината на гореизложеното следва да се заключи, че бенефициерът не е бил поставен в по-благоприятно положение по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС посредством процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд. Съмненията, изразени от Комисията в решението за откриване на процедурата, са разсеяни и мерките, описани в съображения 31-43, не представляват държавна помощ.
7.3.5. Покупка на акции (мярка 7)
(199)
Първо, Комисията отбелязва, че покупката на дялове не е част от процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд.
(200)
Финландия твърди, че община Mikkeli действала в съответствие с принципа на инвеститор в условията на пазарна икономика при закупуването на дяловете. Първо, следвайки логиката на решението по делото BP Chemicals (вж. съображения 189-191), трябва да се определи дали принципът на инвеститор в условията на пазарна икономика може да се приложи по отношение на мярка 7, тъй като община Mikkeli вече е отпускала помощи на Кarjaportti в миналото. В този контекст Комисията отбелязва, че мерки 4 и 5 са били предприети преди началото на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, докато покупката на дялове е била направена едва след това. В допълнение докато целта на мерки 4 и 5 беше да се позволи на бенефициера да продължи да има достъп до ликвидни средства, след началото на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, е било ясно, че тези нужди ще бъдат посрещнати в рамките на тази процедура. Поради това се счита, че мярка 7 може да бъде отделена от мерки 4 и 5, и че принципът на инвеститор в условията на пазарна икономика е по принцип приложим за мярка 7.
(201)
Както е посочено в съображение 156, принципът на инвеститор в условията на пазарна икономика е приложим за покупката на земя или други активи, извършена от държава. Финландия е представила оценка на стойността на дяловете, извършена от […] (55), агенция за управление на недвижими имоти със седалище в Хелзинки. Оценката от 29 март 2005 г. е оценила дяловете на дружеството за недвижими имоти на възлизащи в размер между 1 милион EUR и 1,1 млн. EUR. Оценката се е основавала на стойността на имуществото, притежавано от дружеството. Два метода са били приложени за определяне на стойността: Стойност на капитала при отдаване под наем на пазарни цени (след събиране на жилищна статистиката от Statistics Finland) и препродажната стойността (след запитване относно цените).
(202)
В момента, в който дяловете са били продадени, имуществото е било отдадено под наем под нивото на пазарните наемни цени. Съгласно оценката нивото на пазарните наемни цени може да бъде достигнато за две години с максималното годишно увеличение на наемните цени. Следователно стойността на имуществото е била коригирана в момента на покупката и накрая община Mikkeli е купила дялове на цена 860 000 EUR.
(203)
Оценката е била извършена от независим експерт. Използваната методология, както е описано по-горе, първо е трябвало да провери стойността на капитала при отдаване под наем на пазарни цени и след това препродажната стойност. И двете стойности са се основавали на данни за пазара, и двете стойности бяха използвани за определяне на стойността на дяловете, която също е била коригирана до нивото на наемните цени, преобладаващи към момента на покупката. Тази методология се счита за достоверна. Комисията стига до заключението, че дяловете на Kiinteistö Oy Suksimäki са закупени на пазарна цена и че мярката не предоставя предимство на Karjaportti.
(204)
Въз основа на гореизложеното съмненията, изразени от Комисията в решението за откриване на процедурата, се разсейват и се стига до заключението, че мярката не включва държавна помощ.
7.3.6. Преобразуване на неизплатени лихви в заеми (мярка 8)
(205)
Финландия твърди, че превръщането на неизплатените лихви в заеми е типичен мярка за процедура по преструктуриране, надзиравана от съд. Вярно е, че подобна мярка може да бъде разглеждана като присъща на процедура по преструктуриране, надзиравана от съд. В конкретния случай, превръщането на неизплатените лихви в заеми през 2005 г. е било по принцип вече предвидено в програмата за преструктуриране за всички кредитори по големи обезпечени дългове ([двама частни кредитори] и Finnvera). С оглед на това Комисията не счита, че сам по себе си фактът на преобразуване на неизплатените лихви в заем означава държавна помощ. Трябва обаче е да се провери дали лихвеният процент, който община Mikkeli e начислила на Karjaportti, предоставя предимство на последното.
(206)
В този контекст Финландия счита, че община Mikkeli е действала в съответствие с принципа на частния пазарен инвеститор, тъй като частните инвеститори заедно с община Mikkeli са преобразували неизплатените лихви в заеми. На първо място, по същия начин, както за процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, се счита, че по принцип принципа на частния пазарен инвеститор е приложим към мярка 8, тъй като тази мярка може да бъде отделена от мерки 4 и 5 (вж. съображения 189-191). Прилагайки принципа на частния пазарен инвеститор към конкретния случай, Комисията отбелязва следното: Докато е вярно, че не само община Mikkeli, но също и [частните кредитори] извършиха преобразуване на неизплатени лихви в заеми, лихвеният марж, начислен за заемите, не беше един и същ. Всъщност [един частен кредитор] поиска 3-месечния EURIBOR плюс 1,5 % и [друг частен кредитор] - 3-месечния EURIBOR плюс 2 %, докато община Mikkeli поиска само 3-месечния EURIBOR плюс 0,3 %. Следователно лихвеният процент, който община Mikkeli се е съгласила да начисли за заема е 1,2 % под лихвения процент, начислен от [един частен кредитор] и 1,7 % под лихвения процент, начислен от [други частен кредитор]. Следователно аргументът, че община Mikkeli е действала при равни условия с частните кредитори, може да се отхвърли. С оглед на разликата в лихвените проценти може да се изключи, че община Mikkeli е начислила за заема лихва на пазарно равнище. Следователно заемът, в който община Mikkeli е преобразувала неизплатените лихви, предоставя предимство на Karjaportti.
(207)
В допълнение, мярка 8 отговаря на всички изисквания за наличието на държавна помощ. Както се посочва подробно в съображения 133, 140 и 141, този заем се състои от държавни средства, за него носи отговорност държавата, той е избирателен, нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите-членки.
(208)
Въз основа на горепосоченото Комисията стига до заключението, че мярка 8 представлява държавна помощ.
(209)
Финландия не е привела никакви доводи относно съвместимостта на мярка 8. Тъй като Karjaportti е било в затруднение в момента на преобразуването на неизплатените лихви в заеми (вж. съображения 123-129), Комисията първо оценява дали мярка 8 е съвместима като помощ за оздравяване и преструктуриране съгласно Насоките за О&П. Към момента на предоставяне на гаранцията са се прилагали Насоките за О&П от 2004 г. (56)
(210)
Съгласно Насоките за О&П от 2004 г. помощта за оздравяване трябва да отговаря на определени изисквания, които не са изпълнени от въпросната мярка.
а)
Първо, докато мерките се състоят в подкрепа на ликвидността под формата на заем (точка 25, буква а) от Насоките за О&П от 2004 г.), начисленият лихвен процент не е поне сравним с лихвените проценти, наблюдавани при заеми за стабилни предприятия (референтен лихвен процент за Финландия през декември 2005 г.: 4,08 % плюс 100 базисни пункта; лихвеният процент, начислен за заема беше 3-месечния EURIBOR плюс 0,3 %, което на 19 декември 2005 г. представляваше 2,486 % плюс 30 базисни пункта.
б)
Второ, Финландия не се е задължила да предостави план за преструктуриране в рамките на шест месеца след разрешаването на помощта и продължителността на мярката не е била ограничена до шест месеца (точка 25, буква а) и буква в) от за О&П от 2004 г.).
в)
Трето, принципът на еднократната помощ (точка 25, буква д) от Насоките за О&П от 2004 г.) не е спазен, тъй като дружеството е получило несъвместима и неправомерна държавна помощ в моменти, когато то е било в затруднение преди.
(211)
Мярката също не отговаря на всичките изисквания за помощ за преструктуриране, определени в Насоките за О&П от 2004 г.
а)
Първо, мярката не била в зависимост от изпълнението на план за преструктуриране (точка 34 от Насоките за О&П от 2004 г.). Докато е вярно, че по време на процедурата за преструктуриране, надзиравана от съд беше съставена програма за преструктуриране за Karjaportti, последната не отговаря на изискванията на точка 35 от Насоките за О&П от 2004 г. (продължителност от 10 години, липса на анализ на чувствителността, липса на връщане към дълготрайна жизнеспособност в рамките на разумен период от време).
б)
Второ, от получателите на помощта се очаква да дадат значителен принос към плана за реструктуриране от техните собствени средства (точка 43 от Насоките за О&П от 2004 г.), а за разглежданите мерки няма индикация за собствен принос на бенефициера.
в)
Трето, мярката не спазва принципа за еднократната помощ, тъй като дружеството е получило несъвместима и неправомерна държавна помощ в моменти, когато то е било в затруднение преди.
(212)
Съответно Комисията счита, че мярката не е предоставена с съответствие с Насоките за О&П от 2004 г.
(213)
Освен това, трябва да се разгледа дали мерки 8 и 5 биха могли да бъдат съвместими на основание някое друго от изключенията, предвидени в член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС. Поради същите причини, изложени по-горе за мярка 4 и мярка 5 (вж. съображения 179-186), Комисията счита, че условията за нито едно от изключенията не са изпълнени. Поради това Комисията стига до заключението, че мярка 8 включва държавна помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар.
7.3.7. Отписване на дългове от финансовите отчети през 2006 г. и през 2008 г. (мярка 9 и мярка 10)
(214)
Първо, трябва да се провери дали тези отписвания на дългове биха могли да предоставят предимство на Кarjaportti. Такъв би бил случаят, ако община Mikkeli реши да не търси повече събирането на дълговете, тоест ако тя опрости въпросните дългове.
(215)
Както е описано в съображение 105, Финландия потвърди, че отписване на дългове е било само счетоводна мярка, която не засяга правните отношения между кредитора и длъжника, тоест че задълженията не са били опростени. Съгласно документите, предоставени от Финландия, община Mikkeli все още търси събиране на дълговете.
(216)
В съответствие с принципа на предпазливост съгласно добрата счетоводна практика и в съответствие със Закона за счетоводството 1336/1997 стойността на вземанията, вписани в счетоводния баланс, не може да превишава вероятната им стойност. Съответно, вземания, които вероятно не могат да бъдат събрани, се записват в отчета за приходите и разходите като разход.
(217)
Въз основа на горепосоченото Комисията счита, че отписването на дълг е било направено единствено във финансовите отчети на община Mikkeli в съответствие със счетоводните стандарти и събирането на съответните вземания все още се търси в рамките на процедурата за преструктуриране, надзиравана от съд.
(218)
Съмненията, изразени от Комисията в решението за откриване на процедурата, са разсеяни и може да се направи заключение, че мерките не предоставят предимство на Karjaportti. Поради това мерки 9 и 10 не включват държавна помощ.
7.3.8. Разсрочване на дългове от 2009 г. насам (мярка 12)
(219)
Доводът на Финландия, че мярката е присъща на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд и не включва държавна помощ може да бъде отхвърлен. Първо, разсрочването на дългове през 2009 г. не е било предвидено в първоначалната програма за преструктуриране и второ, фактът, че подобно преструктуриране би било предприето в съответствие с националното законодателство не е достатъчен за да се изключи наличието на държавна помощ (57).
(220)
По принцип също така мерки за намаляване на разходите, които обичайно са част от бюджета на дадено предприятие, могат да се считат за държавна помощ. Що се касае до разсрочване на дългове, Комисията оценява подобно поведение посредством критерия за частен кредитор (58). При този критерий държавата се разглежда по-скоро като публичен кредитор, който като частен кредитор, цели да възстанови дължими на нея суми, и който за тази цел сключва споразумения с длъжника, съгласно които натрупаните дългове трябва да бъде разсрочени или заплатени на вноски, за да се улесни тяхното връщане (59). По смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС има благоприятно третиране, ако дължимата сума може да бъде възстановена на публичния кредитор при по-благоприятни условия, отколкото би било позволено от частен кредитор. Комисията взема под внимание аргумента на Финландия, че разсрочването не е било осъществено, защото административният съд на Kuopio (Kuopion hallinto-oikeus) е забранил неговото осъществяване. Както обаче посочва Финландия графикът за изплащане на дълга е бил удължен независимо това, което води до отлагане на дължими плащания. В този контекст Комисията отбелязва, че действително осъщественото разсрочване се различава от разсрочването, за което е направено уведомление, по отношение на сумите и срокове. Размерът на дълга, разсрочен в действителност от община Mikkeli, е по-нисък от размера, за който първоначално е направено уведомление, и разсрочването е било разрешено само за по-кратки периоди отколкото периодите, за които първоначално е направено уведомление. С оглед на това се счита, че мярката, за която е направено уведомление, е изпълнена с модификации. Независимо от тези модификации Комисията отбелязва, че никой частен кредитор не би приел разсрочване на дългове в каквато и да е форма поради причините, изложени в това съображение.
(221)
Един частен кредитор обикновено ще събере по принудителен ред своите вземания, ако преди това е сключил споразумения относно разсрочване на дългове, които не са били спазени от кредитора (60). Община Mikkeli, напротив, се е съгласила на последващо разсрочване на дългове, след като Karjaportti не е спазила условията на разсрочването на дългове, относно което е било постигнато споразумение по време на процедурата за преструктуриране надзиравана от съд. В допълнение не съществуват специфични доводи срещу събиране на вземанията по принудителен ред, като например по-големи обезпечения, предоставени на община Mikkeli. На последно място, що се касае до перспективите за бъдеща рентабилност и жизнеспособност на дружеството, Комисията счита, че финансовото положение на дружеството беше такова, че не даваше повод да се вярва, че инвестициите биха достигнали приемливо ниво на рентабилност в разумен срок. По време на предоставянето на мярката Karjaportti се е намирало в процедура по несъстоятелност и в допълнение от 2004 г. дружеството вече се е намирало в процедура по преструктуриране, надзираван от съд. С оглед на това Комисията отбелязва, че един предполагаем частен кредитор в същото положение като община Mikkeli не би приел продължаване на разсрочването на дълговете.
(222)
При тези обстоятелства Финландия посочва, че община Mikkeli е действала при равни условия с другите кредитори на Karjaportti.
(223)
Всъщност, що се касае до разсрочването на дългове, за което е било направено уведомление, според Финландия съгласието на частните кредитори е било в зависимост от съгласието на община Mikkeli. На второ място, изглежда, че възнамеряваното разсрочване на дългове не е предвиждало същите условия за всички обезпечени кредитори. Докато община Mikkeli е щяла да отложи изплащането на непогасените дългове до 2011 г., частните кредитори са щели все пак да получат вноска през 2009 г. С оглед на това доводът, изтъкнат от Финландия може да бъде отхвърлен.
(224)
Въз основа на горепосоченото Комисията стига до заключението, че мярката не отговаря на критерия за частен кредитор и че тя предоставя предимство на Karjaportti.
(225)
Що се отнася до останалите изисквания за наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, Комисията отбелязва, община Mikkeli се е съгласила на разсрочването и то съответно се състои от държавни ресурси и може да бъде вменено в отговорност на държавата. Освен това, мярката може да се счита за избирателна. На последно място, тя нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите-членки, както е изложено подробно в съображения 133, 140 и 141.
(226)
Въз основа на горепосоченото Комисията стига до заключението, че мярката представлява държавна помощ.
(227)
Основният довод на Финландия е, че тази мярка не включва държавна помощ; тя обаче също е подала уведомление относно мярка 12 за помощ за оздравяване. Всъщност, когато община Mikkeli се е съгласила на разсрочване на дълговете, Karjaportti е било в затруднение по смисъла на точка 10, буква в) от Насоките за О&П от 2004 г. (вж. съображения 123-129). Следователно съвместимостта на въпросната мярка трябва да се разглежда въз основа на Насоките за О& П от 2004 г.
(228)
Съгласно Насоките за О&П от 2004 г. помощта за оздравяване трябва да отговаря на определени изисквания, не всички от които са изпълнени от въпросната мярка.
а)
Първо, мярката не се състои в подкрепа на ликвидността под формата на гаранции по заеми или заеми (точка 25, буква а) от Насоките за О&П от 2004 г., а в разсрочване на плащанията.
б)
Второ, Финландия не се е задължила да предостави план за преструктуриране в рамките на шест месеца след разрешаването на помощта и продължителността на мярката не е била ограничена до шест месеца (точка 25, буква а) и буква в) от Насоките за О&П от 2004 г.).
в)
Трето, принципът на еднократната помощ (точка 25, буква д) от Насоките за О&П от 2004 г.), не е спазен, тъй като дружеството е получило несъвместима и неправомерна държавна помощ в моменти, когато то е било в затруднение преди.
(229)
Мярката също не отговаря на всичките изисквания за помощ за преструктуриране, определени в Насоките за О&П от 2004 г.
а)
Първо, мярката не е в зависимост от изпълнението на план за преструктуриране (точка 34 от Насоките за О&П от 2004 г.). Следва да се отбележи, че не е бил съставен план за преструктуриране по смисъла на точка 35 от Насоките за О&П от 2004 г.
б)
Второ, от получателите на помощта се очаква да дадат значителен принос към плана за преструктуриране от техните собствени средства (точка 43 от Насоките за О&П от 2004 г.), а за разглежданите мерки няма индикация за собствен принос на бенефициера.
в)
Трето, с цел да се избегнат прекомерни нарушения на конкуренцията, трябва да бъдат взети компенсаторни мерки (точка 38 от Насоките за О&П от 2004 г.). Такива мерки не бяха предвидени.
г)
Четвърто, мярката не спазва принципа за еднократната помощ, тъй като дружеството е получило несъвместима и неправомерна държавна помощ в моменти, когато то е било в затруднение преди.
(230)
Съответно Комисията счита, че мярката не е предоставена с съответствие с Насоките за О&П от 2004 г.
(231)
Освен това, трябва да се разгледа дали мярка 12 би могла да бъде съвместима на основание някое друго от изключенията, предвидени в член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС.
(232)
(Изключенията по член 107, параграф 2 от ДФЕС не са приложими в настоящия случай, тъй като тази мярка няма социален характер, не е предоставена на отделни потребители, не е предназначена за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия или други извънредни събития, и не е предоставена на икономиката в отделни региони на Федерална република Германия, засегнати от разделението на държавата.
(233)
Допълнителни изключения са предвидени в член 107, параграф 3 от ДФЕС.
(234)
Член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС гласи, че "помощите за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на непълна заетост" могат да бъдат обявени за съвместими с вътрешния пазар. Към момента на предоставяне на помощта Karjaportti се е намирало в такъв регион.
(235)
Съвместимостта на държавна помощ за региони, които получават подпомагане, е уредена от ННРП от 1998 г. Съгласно тези насоки дружества, изпитващи затруднения, не отговарят на условията за предоставяне на регионална помощ. Съответно Комисията стига до заключението, че помощта не отговаря на критериите за дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС.
(236)
Член 107, параграф 3, буква б) от ДФЕС гласи, че "помощ за насърчаване изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес или за преодоляване на сериозно затруднение в икономиката на държава-членка" може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар. Комисията отбелязва, че въпросната помощ не е предназначена да насърчава изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес, както и че не е открила доказателства, че тя е предназначена за преодоляване на сериозно затруднение във финландската икономика. С оглед на гореизложеното, Комисията стига до заключението, че помощта не отговаря на условията за дерогацията, предвидена в член 107, параграф 3, буква б) от ДФЕС.
(237)
Член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС определя, че помощ за насърчаване на култура и опазване на наследство, доколкото тази помощ не засяга условията на търговия и конкуренция в Общността в степен, противоречаща на общия интерес, може да бъде обявена за съвместима с ДФЕС. Този член очевидно е неприложим за настоящия случай.
(238)
Член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС предвижда разрешаване на държавни помощи, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия, до степен, която противоречи на общия интерес. Комисията е разработила няколко насоки и съобщения, за да обясни как ще прилага дерогацията, съдържаща се в този член. Комисията обаче счита, че е очевидно поради естеството и характеристиките на помощта, че изключенията съгласно тези насоки и съобщения не са приложими към настоящия случай.
(239)
На основание гореизложените доводи Комисията счита, че мярка 12 включва държавна помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар.
7.4. Мерки, предоставени от Finnvera
(240)
Като предварителна забележка Комисията припомня, че Финландия, в контекста на решение за държавна помощ № 715/2006, е поела ангажимент, че дейностите на Finnvera ще бъдат ограничени до управление на схеми за държавна помощ. Въз основа на това Комисията реши на 25 септември 2007 г. (датата на решението на Комисията), че освобождаването от подоходен данък за Finnvera не представлява държавна помощ. Мерки 13-17 са били предоставени преди решението на Комисията по дело № 715/2006. Мярка 18 е била предоставена след приемането на решението на Комисията по дело № 715/2006. Комисията при оценката на мярка 18 следователно трябва да вземе предвид ангажимента, поет от финландските власти по това дело.
7.4.1. Гаранция, предоставена на 17 март 2004 г. (мярка 13)
(241)
За да се счита за държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, дадена мярка трябва да бъде предоставена пряко или косвено от държавни ресурси и тя трябва да може да бъде вменена в отговорност на държавата. Финландия не оспорва, че мерките, предприети от Finnvera се състоят от държавни средства и могат да бъдат вменени в отговорност на държавата. Според съдебната практика ресурси на едно предприятие следва да бъдат разглеждани като държавни ресурси, ако държавата е в състояние, като упражнява доминиращо влияние върху такива предприятия, да ръководи използването на техните ресурси (61). Мерки, предоставени от специална финансова институция, която може да се счита за орган от публичния сектор съгласно нейния устав, като цяло могат да бъдат вменени в отговорност на държавата (62). Съдът е обяснил по-подробно понятието за вменяване на отговорност в решението по делото Stardust Marine (63). Той е определил следните показатели за вменяване на отговорност на държавата: интегрираност на публичното предприятие в структурите на публичната администрация; естеството на неговата дейност и упражняването ѝ на пазара при нормални условия на конкуренция с частните оператори, правният статут на предприятието (дали е субект на публичното право или на общото дружествено право), интензивността на контрола, упражняван от публичната власт върху управлението на предприятието; интензивността на контрола, упражняван от публичната власт върху управлението на предприятието. В този контекст Комисията отбелязва, че действията на Finnvera са предмет на уредба на административното право, което показва, че то е тясно свързано с администрацията. Finnvera е специално финансово дружество, което е 100 % собственост на държавата, ползва се от държавна гаранция и предоставя основно държавни помощи и финансиране, което не е лесно достъпно на пазара, като например експортни кредити. Ето защо, въпреки че неговите дейности могат да се припокриват в ограничена степен с тези на търговските банки, то не извършва тези дейности в нормални условия на конкуренция с частните оператори. То е учредено съгласно общото дружествено право; същевременно държавата упражнява силен надзор: държавата назначава членовете на Надзорния съвет от парламентарните групи на политическите партии съобразно тяхната представеност във парламента на Финландия. Повечето от членовете на управителния съвет са избрани измежду кандидати, избрани от няколко министерства (вж. съображения 56 - 57). С оглед на това Комисията счита, че мерките, взети от Finnvera, се състоят от държавни ресурси и отговорността за тях може да бъде вменена на Финландия.
(242)
Що се касае до въпроса дали мярка 13 предоставя предимство на бенефициера, противоположно на становището на Финландия, мярката не е предоставена при еднакви условия заедно с тези на частните кредитори. Докато е вярно, че […] и […] и двамата са отпуснали заеми на Karjaportti през 2004 г., Комисията няма сведения, че тези банки също са предоставили и гаранции. Освен това заемите, отпуснати от двамата частни кредитори, са били отпуснати едва в 2004 г., тоест два месеца след като Finnvera е било предоставило мярка 13 и следователно не може да се счита, че Finnvera е действало „заедно“ с тях. Доводът на Финландия, че гаранцията е била предоставена в съответствие с Известието относно гаранциите 2004, може също да бъде отхвърлен. Първо, както беше обяснено по-горе, при оценката на мярката Комисията се основава на Известието относно гаранциите 2008. Съгласно точка 3.2 от Известието относно гаранциите 2008 наличието на държавна помощ в рамките на индивидуална държавна гаранция може да се изключи, ако заемополучателят не е във финансово затруднение. Тъй като Комисията счита, че Karjaportti вече е било в затруднение по смисъла на Насоките за О&П от 1999 г. през март 2004 г. (вж. съображения 123-128), приложението на Известието относно гаранциите може да се изключи. Финландия също изтъква, че гаранцията е подлежала на висока такса. С оглед обаче на финансовите затруднения на Karjaportti по времето на предоставянето на гаранцията се счита, че таксата за гаранцията, начислена от Finnvera не е пазарна такса. Всъщност бенефициерът е имал общи финансови разходи от [5-8]% за заема заедно с гаранцията, докато референтния лихвен процент по това време е бил 4.43 %, към който е следвало да се добавят 400 базисни пункта с оглед на финансовите затруднения на бенефициера. С оглед на гореизложеното се счита, че мярката предоставя предимство на Karjaportti.
(243)
Освен това за да бъде разглеждана като държавна помощ, дадена мярка трябва да бъде специфична или избирателна, поставяйки в по-благоприятно положение определени предприятия или производството на определени стоки. Мярка 13 е била предоставена на Karjaportti, едно специфично дружество. Следователно Комисията счита, че тя представлява избирателно предимство за бенефициера.
(244)
В допълнение, Комисията трябва да разгледа дали има вероятност мярката да наруши конкуренцията или засегне търговията между държавите-членки. В този контекст Финландия твърди, че елементът на помощ в гаранцията е под de minimis прага. Когато мярка 13 е била предоставена, се е прилагал Регламент (ЕО) № 69/2001 на Комисията от 12 януари 2001 г. относно прилагането на членове 87 и 88 от Договора за ЕО към помощта de minimis (64) (Регламента de minimis 2001) (65). Едно от изискванията за приложението на Регламента de minimis 2001 е общата de minimis помощ, предоставена на едно предприятие, да не превишава 100 000 EUR през всеки тригодишен период. Оценяваната гаранция е възлизала само на 91 000 EUR, тоест тя не би превишила тавана от 100 000 EUR, ако целият размер трябваше да се отчете като елемент на помощ. Трябва обаче да се определи дали мярка 13 трябва да се разглежда заедно с мярка 4, гаранция, предоставена от община Mikkeli през март 2004 г., само 9 дни преди предоставяне на мярка 13, гаранцията, предоставена от Finnvera. Докато двете гаранции са били предоставени от два различни правни субекта и са обезпечавали два отделни заема с различна продължителност, тези два заема са заместили един единствен заем, отпуснат от Tapiola през 1992 г. Следователно може да се счита, че мярка 4 и мярка 13 са били предоставени с една и съща цел, която е била да се позволи преобразуването на заема Tapiola, отпуснат през 1992 г. в нови заеми. С оглед на тази тясна връзка между двете мерки Комисията счита, че мярка 4 и мярка 13 трябва да се разглеждат като една мярка с цел приложение на тавана от 100 000 EUR на Регламента de minimis 2001. Като цяло елемента на помощ в тези две мерки превишава 100 000 EUR. Комисията следователно стига до заключението, че мярка 13 не попада в приложното поле на Регламента de minimis 2001.
(245)
На последно място, Финландия твърди, че мярка 13 е продължението на вече съществуващи задължения и следователно експозицията на Finnvera не е увеличена. Финландия приведе подобен довод относно мярка 4. На същото основание, както и за мярка 4, Комисията не счита, че мярка 13 е просто продължение на по-рано предоставена мярка (вж. съображения 164-165).
(246)
Въз основа на горепосоченото Комисията стига до заключението, че мярка 13 представлява държавна помощ.
(247)
Финландия не е привела никакви доводи по отношение на съвместимостта на мярка 13. Тъй като Karjaportti е била в затруднение, когато Finnvera е предоставила гаранцията (вж. съображения 123-128), Комисията първо оценява дали тя е съвместима като помощ за оздравяване и преструктуриране съгласно Насоките за О&П. Към момента на предоставяне на гаранцията са били приложими Насоките за О&П от 1999 г. (66)
(248)
Съгласно Насоките за О&П от 1999 г. помощта за оздравяване трябва да отговаря на определени изисквания, не всички от които са изпълнени от въпросната мярка.
а)
Първо, гаранцията не е свързана със заем, който следва да бъде върнат за период от не повече от дванадесет месеца след отпускането на последния транш на предприятието (точка 23, буква б) от Насоките за О&П от 1999 г.).
б)
Второ, Финландия не е предоставила никаква информация, че помощта е оправдана на основание сериозни социални затруднения и няма прекомерно неблагоприятни ефекти на разпространение на резултатите в другите държави-членки (точка 23, буква в) от Насоките за О&П от 1999 г.).
в)
Трето, нито гаранцията е била възстановена в рамките на 6 месеца, нито е бил съставен план за преструктуриране по смисъла на Насоките за О&П от 1999 г. (точка 23, буква г) от Насоките за О&П от 1999 г.).
г)
На последно място, няма индикации, че гаранцията е била ограничена до размера нужен за поддържане на дейността на предприятието за периода, за който помощта е разрешена (точка 23, буква д) от Насоките за О&П от 1999 г.).
(249)
По същите причини, изложени по-горе за мерки 4 и 5 (вж. съображения 177-178), Комисията счита, че мярка 13 не отговаря също на всички изисквания за помощ за преструктуриране, определени в Насоките за О&П от 1999 г. Съответно Комисията счита, че мярката не е предоставена с съответствие с Насоките за О&П от 1999 г.
(250)
Освен това, трябва да се разгледа дали мярка 13 би могла да бъде съвместима на основание някое друго от изключенията, предвидени в член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС. По същите причини, изложени по-горе за мерки 4 и 5 (вж. съображения 179-186), Комисията счита, че никое от изключенията не е налице. Поради това Комисията стига до заключението, че мярка 13 включва държавна помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар.
7.4.2. Заем, предоставен на 12 януари 2006 г. (мярка 14)
(251)
Финландия твърди, че мярката е предвидена в програмата за преструктуриране за процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, и че Finnvera е предприело мярката заедно с частни кредитори.
(252)
Вярно е, че мярката вече е била предвидена в програмата за преструктуриране както за частни, така и за публични кредитори на Karjaportti. Съгласно документите, предоставени от Финландия преобразуването на лихвите в заеми е било осъществено в края на 2005 г. и началото на 2006 г.Частни кредитори също са преобразували техните лихви в заеми.
(253)
Първо, следвайки логиката на решението по делото BP Chemicals (вж. съображения 189-191), трябва да се определи дали принципът на инвеститор при условия на пазарна икономика може да се приложи към мярка 14. В този контекст Комисията отбелязва, че мерки 4, 5 и 13 са били предприети преди началото на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, докато мярка 14 е била предприета по време на такава процедура. Поради причините, изложени в съображения 189-191 по-горе, Комисията счита, че мярка 13 може да бъде разделена от мерки 4, 5, и 13. В допълнение мярка 14 е била предвидена в самата програма за преструктуриране, която е имала целта да изправи дружеството на крака.
(254)
Второ, що се касае до приложението на принципа на инвеститор при условия на пазарна икономика, Комисията счита, че заемите отпуснати от частните кредитори […] и от […] са сравними със заема, отпуснат от Finnvera. Като обезпечени кредитори в процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, дружествата са в подобно положение. При положение, че заемите са били отпуснати при условия, подобни на тези, при които е бил отпуснат заема от Finnvera (същия период на заем, сравним период за връщане на заема), и че лихвеният процент, който Finnvera е поискала, е бил по-благоприятен за Finnvera (шестмесечен EURIBOR + 2 % e бил 4,643 % на 1 януари 2006 г.) отколкото процента на лихвата, получена от частните кредитори (на 1 януари 2006 г., тримесечен EURIBOR + 1,5 % е бил 3,988 %; тримесечен EURIBOR + 2 % е бил 4,488 %), Комисията стига до заключението, че мярката не предоставя предимство на Karjaportti.
(255)
Въз основа на горепосоченото се стига до заключението, че мярката не включва държавна помощ.
7.4.3. Насрещна гаранция, предоставена на 14 септември 2006 г. (мярка 15)
(256)
На първо място, Комисията счита, че бенефициерът на мярката е Karjaportti, въпреки че насрещната гаранция е отпусната на […]. Ниската такса, начислена от […] от Karjaportti показва, че […] само е предоставило гаранцията с оглед на гаранцията, предоставена от Finnvera. В действителност по същество Karjaportti, a не […] плаща гаранционната премия за насрещната гаранция на Finnvera.
(257)
Във всеки случай, Финландия смята, че Finnvera е действало при същите условия, при които частните кредитори […] и […] са действали. Вярно е, че […] и […] са били в подобна ситуация като Finnvera. Всичките три дружества са обезпечени кредитори в процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд. Всички те са предоставили заеми и гаранции на Кarjaportti преди ([…]).
(258)
На същото основание, както и за мярка 14, следвайки логиката на решението по делото BP Chemicals (вж. съображения 189 - 191), се счита, че принципът на инвеститор в условията на пазарна икономика може да се приложи по отношение на мярка 15, тъй като тази мярка може да бъде разделена от мерки 4, 5 и 13 (вж. съображение 253).
(259)
Що се касае до въпросната мярка, като цяло гарантираният заем възлиза на 1,8 млн. EUR. Finnvera е предоставила насрещна гаранция […] само за 16,7 % от тази сума (300 000 EUR). Остатъкът от заема е бил обезпечен с гаранции от […] и […] (EUR 825 000 EUR и 675 000 EUR съответно), относно които Finnvera не е предоставила насрещни гаранции. От гледна точка на бенефициера Karjaportti, общите разходи за насрещно гарантираната гаранция са били по-високи от тези за гаранциите, предоставени от […] и […]. Докато последните две са начислили гаранционна такса в размер на 1,75 % на Karjaportti, общите финансови разходи по насрещната гаранция за Karjaportti са били 2,9 % (1,65 % за […] гаранция плюс 1,25 % за насрещна гаранция). От това следва, че мярката, предприета от Finnvera не предоставя предимство на Karjaportti.
(260)
Въз основа на горепосоченото се стига до заключението, че мярката не включва държавна помощ.
7.4.4. Заем, предоставен на 6 юли 2007 г. (мярка 16)
(261)
Както е посочено в съображение 110, Финландия привежда довода, че заемът не включва държавна помощ, тъй като той е част от по-голяма мярка за финансиране, в която са взели участие също частни кредитори.
(262)
На същото основание, както и за мярка 14, следвайки логиката на решението по делото BP Chemicals (вж. съображения 189 - 191), се счита, че принципът на инвеститор в условията на пазарна икономика може да се приложи по отношение на мярка 16, (вж. съображение 253).
(263)
Както е изложено в съображение 254, Комисията счита, че […] и […], са в положение сравнимо с това на Finnvera. Що се касае до разглежданата специфична мярка, вярно е, че Finnvera е отпуснала заема, по едно и също време при сходни условия като […] и […]. Продължителността на заемите за всички кредитори е шест месеца; плащането по всички заеми е било отложено в същото съотношение (неизплатеното количество за всички кредитори е приблизително […]% от първоначалния размер). И трите заема са били обезпечени с едно и също обезпечение, както е посочено в съображение 66, а обезпечението се разделя между кредиторите в зависимост от степента на риск за съответния кредитор във връзка със заема, отпуснат от него. Що се касае до лихвения процент, изглежда, че лихвеният процент, поискан от Finnvera е бил дори по-благоприятен за Finnvera (6-месечен Euribor + 2,5 % е бил 6,847 % на 6 юли 2007 г.) от лихвения процент, който частните кредитори са получили (на 9 юли 2007 г., едномесечен Euribor + 2 % е бил 6,105 %). Следователно може да се счита, че заемът е в съответствие с принципа на инвеститор при условията на пазарна икономика и не води до държавна помощ.
(264)
Въз основа на горепосоченото се стига до заключението, че мярката не включва държавна помощ.
7.4.5. Гаранция, предоставена на 9 януари 2008 г. (мярка 17)
(265)
Първо, трябва да се определи кой субект се ползва от въпросната мярка, […] или Karjaportti Finnvera е предоставило насрещна гаранция на […], основната банка на Karjaportti. […], е предоставила от своя страна гаранция на Karjaportti. […] е начислило много ниска такса на Karjaportti за тази гаранция, което показва, че […] е предоставило само гаранцията на Karjaportti, тъй като е съществувало обезпечение под формата на насрещна гаранция от Finnvera. Комисията също така отбелязва, че не […], а Karjaportti плаща на Finnvera гаранционна премия за насрещната гаранция. С оглед на това Комисията счита, че бенефициерът на мярката е Karjaportti.
(266)
Второ, трябва да се прецени дали мярката предоставя предимство на Karjaportti. В този контекст, Финландия твърди, че насрещната гаранция не е свързана с предоставянето на държавна помощ, тъй като друг частноправен субект е участвал в споразумението. Този аргумент може да бъде отхвърлен, тъй като Finnvera е предоставила насрещна гаранция за гаранция на участващ частноправен субект, което означава, че Finnvera и частноправният субект изобщо не са били в сходно положение.
(267)
С оглед на това Комисията оценява мярката въз основа на Известието относно гаранциите 2008. Докато е вярно, че насрещната гаранция на Finnvera не обезпечава повече от 80 % от […] гаранцията, бенефициерът Karjaportti е бил в затруднение по време на предоставянето на гаранцията, както е посочено по-подробно в съображения 123-128. Съответно наличието на държавна помощ не може да се изключи на основание точка 3.2 от Известието относно гаранциите 2008.
(268)
Дори ако една гаранция не отговаря на всички изисквания на точка 3.2 от Известието относно гаранциите 2008 г., таксата, платена за една гаранция все пак може да обоснове заключението, че гаранцията не води до държавна помощ. Независимо от това, противно на становището на Финландия, Комисията счита, че мярката не може да бъде разглеждана като мярка, която не включва държавна помощ. Гаранцията е била предоставена срещу ниска гаранционна такса, въпреки че дружеството е изпитвало затруднения (вж. съображения 123 - 128) и рискът за Finnvera би могъл да се счита за значителен. Ето защо се счита, че мярката предоставя предимство на Karjaportti. Комисията отбелязва, че в тази връзка и Finnvera, в съответствие с ангажимента, поет от финландските власти в контекста на дело № 715/2006 г., не е получило разрешение да отпуска пазарно финансиране.
(269)
В допълнение, мярката отговаря на всички други изисквания за наличието на държавна помощ. Както е посочено в съображение 241, мерките, предоставени от Finnvera, се състоят от държавни ресурси и могат да бъдат вменени в отговорност на държавата. Мярка 17 е също избирателна, тъй като единственото дружество, което се ползва от нея е Karjaportti. На последно място, тя нарушава конкуренцията и засяга търговията между държавите-членки.
(270)
Въз основа на горепосоченото Комисията стига до заключението, че мярката представлява държавна помощ.
(271)
Финландия не привежда довода, че мярка 17 е съвместима с вътрешния пазар. Всъщност, когато Finnvera е предоставила мярката, Karjaportti е било в затруднение по смисъла на Насоките за О&П от 2004 г. (вж. съображения от 123-128). Съответно, мярката би могла да бъде съвместима единствено кат помощ за оздравяване и преструктуриране съгласно Насоките за О&П от 2004 г.
(272)
Съгласно Насоките за О&П от 2004 г. помощта за оздравяване трябва да отговаря на определени изисквания, не всички от които са изпълнени от разглежданата мярка.
а)
Първо, гаранцията не е изтекла в рамките на срок от не повече от шест месеца, считано от изплащането на първия транш (точка 25, буква а) от Насоките за О&П от 2004 г.).
б)
Второ, Финландия не е представила в срок от шест месеца, считано от първото прилагане на мярката, план за преструктуриране или план за ликвидация, или пък доказателство, че гаранцията е изтекла (точка 25, буква в) от Насоките за О&П от 2004 г.).
в)
Трето, принципът на еднократната помощ (точка 25, буква д) от Насоките за О&П от 2004 г.), не е спазен, тъй като дружеството е получило несъвместима и неправомерна държавна помощ в моменти, когато то е било в затруднение преди.
(273)
Мярката също не отговаря на всичките изисквания за помощ за преструктуриране, определени в Насоките за О&П от 2004 г.
а)
Първо, мярката не е в зависимост от изпълнението на план за преструктуриране (точка 34 от Насоките за О&П от 2004 г.). Забелязва се, че не е бил съставен план за преструктуриране по смисъла на точка 35 от Насоките за О&П от 2004 г.
б)
Второ, от получателите на помощта се очаква да дадат значителен принос към плана за преструктуриране от техните собствени средства (точка 43 от Насоките за О&П от 2004 г.), а за разглежданите мерки няма индикация за собствен принос на получателя.
в)
Трето, с цел да се избегнат прекомерни нарушения на конкуренцията, трябва да бъдат взети компенсаторни мерки (точка 38 от Насоките за О&П от 2004 г.). Такива мерки не са били предвидени.
г)
Четвърто, мярката не спазва принципа за еднократната помощ, тъй като дружеството е получило несъвместима и неправомерна държавна помощ в моменти, когато то е било в затруднение преди.
(274)
Съответно Комисията счита, че мярката не е предоставена с съответствие с Насоките за О&П от 2004 г.
(275)
Освен това, трябва да се разгледа дали мярка 17 би могла да бъде съвместима на основание някое друго от изключенията, предвидени в член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС. Поради същите причини, изложени по-горе за мярка 4 и мярка 5 (вж. съображения 179-186), Комисията счита, че условията за нито едно от изключенията не са изпълнени. Поради това Комисията стига до заключението, че мярка 17 включва държавна помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар.
8. ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ
(276)
В съответствие с ДФЕС и установената съдебна практика на Съда на Европейските общности, Комисията е компетентна да реши, че въпросната държава трябва да отмени или да измени помощта (67), когато Комисията установи, че помощта е несъвместима с вътрешния пазар. Съдът също така нееднократно е постановявал, че задължението на дадена държава да отмени помощ, счетена от Комисията за несъвместима с вътрешния пазар, цели да възстанови съществувалото преди това положение (68). В този контекст Съдът е постановил, че целта е постигната, когато получателят е изплатил сумите, предоставени чрез неправомерна помощ, като по този начин се е отказал от предимството, което е имал спрямо конкурентите си на пазара, и ситуацията отпреди плащането на помощта е възстановена (69).
(277)
В съответствие с тази съдебна практика член 14 от Процедурния регламент постановява, че "когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от бенефициера".
(278)
Следователно шестте мерки следва да се разглеждат като неправомерна и несъвместима помощ:
-
Гаранция, предоставена на 8 март 2004 г. от община Mikkeli (мярка 4);
-
Гаранция, предоставена на 10 март 2004 г. от община Mikkeli (мярка 5);
-
Преобразуване на неизплатените лихви в заеми (мярка 8);
-
Разсрочване на дълг след 2009 г. (мярка 12);
-
Гаранция, предоставена на 17 март 2004 г. от Finnvera (мярка 13);
-
Гаранция, предоставена на 9 януари 2008 г. от Finnvera (мярка 17);
(279)
(278) Следователно те трябва да бъдат възстановени, за да се да възстанови положението, което е съществувалото на пазара преди предоставянето на помощта. Следователно възстановяването следва да се извърши от момента, в който е възникнало предимството за бенефициера, т.е. откогато помощта е предоставена на разположение на бенефициера, за което се дължат и лихви за възстановяване до датата на ефективното възстановяване.
8.1. Възстановяване на мерките за помощ, предоставени под формата на гаранции,
(280)
Несъвместимият елемент на помощ на две гаранции, предоставени от град Mikkeli през 2004 г. (мярка 4 и мярка 5) и на гаранциите, предоставени от Finnvera през годините 2005 г. (мярка 13) и 2008 г. (мярка 17), се определя въз основа на следните принципи.
(281)
По принцип държавната гаранция би могла да представлява държавна помощ до общия размер на свързания с нея заем, ако бенефициерът не е в състояние да си осигури достъп до финансовите пазари със свои собствени сили (70). В разглеждания случай обаче Финландия е доказала, че Karjaportti все още е можело да си осигури достъп до финансовите пазари по времето на предоставянето на гаранциите през 2004 г., като е предоставила информация за заемите отпуснати от частни заемодатели на бенефициера (вж. съображение 93). Съществуват малко сведения относно това дали Karjaportti все още е имало достъп до пазарите през 2008 г., когато мярка 17 е била предоставена. В този контекст Комисията отбелязва, че насрещната гаранция, предоставена от Finnvera е обезпечавала само 80 % от гаранцията, предоставена от частен кредитор, което означава, че за 20 % частния кредитор е продължавал да носи риска. С оглед на това може да се счита, че дружеството все още е имало възможност да си осигури достъп до финансовите пазари без гаранцията от 2008 г.
(282)
Въпреки това, като се имат предвид финансовите затруднения на Karjaportti в момента на предоставянето на мерките, търговските банки биха начислили съответно по-висок лихвен процент от постигнатия с държавните гаранции, тъй като последните са допълнително обезпечение за банките. Поради това Комисията счита, че Karjaportti се е възползвало от ниските лихвени проценти, които е получило благодарение на гаранциите.
(283)
В съответствие с точка 4.2 от Известието относно гаранциите 2008, при липсата на сравнима пазарна премия за гаранция, общите финансови разходи за гарантирания заем (лихвен процент плюс премия за гаранция) следва да се сравнят с лихвения процент на пазара за подобен заем без държавна гаранция. В много случаи такъв пазарен лихвен процент не е наличен. Поради това Комисията е разработила в своето Съобщение относно преразглеждане на метода за определяне на референтните и сконтови лихвени проценти (71) ("Съобщението относно референтния лихвен процент 2008") финансова методология, която, поради причините, изложени в точка 4.2 от Известието относно гаранциите 2008, може да се използва като заместител на пазарния лихвен процент.
(284)
В настоящия случай няма данни за това какво Karjaportti би платило за подобен негарантиран заем. Още повече предоставянето на трите гаранции предхожда икономическата и финансова криза. Освен това Комисията е на мнение, че поради времето, което е изтекло от момента на предоставяне на мерките, изчисляването на „действителен“ пазарен лихвен процент за финландски производител на месо би било трудна задача. Поради това Комисията ще използва съответния референтен лихвен процент като заместител на пазарния лихвен процент.
8.1.1. Гаранция, предоставена на 8 март 2004 г. (мярка 4)
(285)
Що се касае до мярка 4, обезпечаването на заемите на Karjaportti би могло да се счита за нормално за целите на Съобщението относно референтния лихвен процент 2008. Karjaportti е учредило ипотека върху недвижим имот и ипотека върху други активи на дружеството. Трябва обаче да се вземе предвид, че същото обезпечение вече е било използвано за обезпечаване на други вземания на община Mikkeli (като например мярка 1), така че пълния размер на обезпечението не би бил наличен за въпросната мярка. Трябва също така да се вземе под внимание, че действителната стойност на ипотеката върху недвижимия имот, както и на ипотеката върху други активи на дружеството зависи от стойността на обремененото с тежести имущество и реда на предпочтително удовлетворение, от който се ползва община Mikkeli.
(286)
В този контекст следва да се отбележи, че Финландия не е могла да представи оценка на стойността на обезпеченията към момента на предоставяне на гаранцията. Тя е представила обаче две независими оценки на обезпечението като цяло, използвани за съставяне на програмата за преструктуриране, с дата 15 февруари 2005 г. (вж. съображение 43), която е доста близо до датата на предоставяне на гаранцията. В този контекст следва да се спомене, че предвид реда на предпочтително удовлетворение, от който се ползва община Mikkeli, ипотеката върху недвижимия имот би могла да е достатъчна за удовлетворение на нейните вземания, ако недвижимия имот се поддържа в експлоатация; ако Karjaportti бъде ликвидирано, стойността на недвижимия имот би могла да бъде прекалено ниска за удовлетворение на всички вземания на община Mikkeli. Ипотеката върху други активи на дружеството би могла да служи за удовлетворение само на част от вземанията на община Mikkeli. С оглед на това, изглежда правдоподобно предоставеното обезпечение да бъде разглеждано като обезпечение със нормално качество.
(287)
Следователно процента на лихвата, която е трябвало да плати Karjaportti за заем при пазарни условия без гаранция, е референтният лихвен процент от 4,43 % плюс рискова премия от 650 базисни пункта, което отразява рисковата премия, приложима за предприятие в затруднение, предоставящо нормално обезпечение. Размерът на помощта поради това следва да бъде изчислен като разликата между този теоретичен пазарен процент и лихвения процент, при който гарантираният заем е бил действително предоставен (4 %), след приспадане на действително платената за гаранцията цена, тоест 0 базисни пункта. Разликата между тези проценти се изчислява за периода, през който действително предоставеният процент е бил прилаган.
(288)
За помощта текат лихви по възстановаване, начислявани от момента, в който би била дължима разликата между теоретичните лихви и лихвата, при която заемът с гаранция е бил действително предоставен, до момента на ефективното възстановяване.
8.1.2. Гаранция, предоставена на 10 май 2004 г. (мярка 5)
(289)
Що се касае до мярка 5, обезпечаването би могло да се счита за нормално за целите на Съобщението относно референтния лихвен процент 2008. Karjaportti е предоставило същото обезпечение както и за мярка 4, тоест ипотека върху обекта за производство в Tikkala и ипотека върху други активи на дружеството. В допълнение е бил учреден „особен залог" върху обекта на производство в Tikkala е с регистрирана стойност от 1 135 268 EUR (вж. съображение 29). За всички тези обезпечения се прилага същата аргументация, изложена по-горе за мярка 4, и изглежда правдоподобно предоставеното обезпечение да бъде разглеждано като обезпечение със нормално качество.
(290)
Процента на лихвата, която е трябвало да плати Karjaportti за заем при пазарни условия без гаранция, е отново референтният лихвен процент от 4,43 % плюс рискова премия от 650 базисни пункта. Размерът на помощта поради това следва да бъде изчислен като разликата между този теоретичен пазарен процент и лихвения процент, при който гарантираният заем е бил действително предоставен (дванадесетмесечен EURIBOR плюс 0,3 %), след приспадане на действително платената за гаранцията цена, т.е. 0 базисни пункта. Разликата между тези проценти се изчислява за периода, през който действително предоставеният процент е бил прилаган.
(291)
За помощта текат лихви по възстановаване, начислявани от момента, в който би била дължима разликата между теоретичните лихви и лихвата, при която заемът с гаранция е бил действително предоставен, до момента на ефективното възстановяване.
8.1.3. Гаранция, предоставена на 17 март 2004 г. (мярка 13)
(292)
На Комисията не са известни подробности за обезпечаването на мярка 13, и следователно тя може да предостави само метода, по който възстановяването трябва да бъде извършено. Като първа стъпка, ако за мярка 13 наистина е предоставено обезпечение, съгласно Съобщението за референтните лихвени проценти следва да бъде определена стойността на такова обезпечение.
(293)
Процента на лихвата, която е трябвало да плати Karjaportti за заем при пазарни условия без гаранция, е отново референтният лихвен процент от 4,43 % плюс рискова премия, отразяваща стойността на обезпечението. Елементът на помощ следва да бъде изчислен като разликата между този теоретичен пазарен процент и лихвения процент, при който гарантираният заем е бил действително предоставен ([2 - 5]%), след приспадане на цената, действително платена за гаранцията, която е била 3 %. Разликата между тези проценти се изчислява за периода, през който действително предоставеният процент е бил прилаган.
(294)
За помощта текат лихви по възстановаване, начислявани от момента, в който би била дължима разликата между теоретичните лихви и лихвата, при която заемът с гаранция е бил действително предоставен, до момента на ефективното възстановяване.
8.1.4. Гаранция, предоставена на 9 януари 2008 г. (мярка 17)
(295)
Що се касае до мярка 17, обезпечаването би могло да се счита за нормално за целите на Съобщението относно референтния лихвен процент 2008. Karjaportti е предоставило обезпечение под формата на дялово участие в дружество, което по оценката на Finnvera има гаранционна стойност от […], както е посочено по-подробно в съображение 0. Процента на лихвата, която е трябвало да плати Karjaportti за заем при пазарни условия без гаранция, е отново референтният лихвен процент от 5,19 % плюс рискова премия от 650 базисни пункта. Размерът на помощта следва да бъде изчислен като разликата между този теоретичен пазарен процент и лихвения процент, при който гарантираният заем е бил действително предоставен ([0 - 3]%, плюс лихвен процент за неизплатени суми по споразумението за подизпълнение) след приспадане на цената, която е действително платена за гаранцията, т. е. 250 базисни пункта. Разликата между тези проценти се изчислява за периода, през който действително предоставеният процент е бил прилаган.
(296)
За помощта текат лихви по възстановаване, начислявани от момента, в който би била дължима разликата между теоретичните лихви и лихвата, при която заемът с гаранция е бил действително предоставен, до момента на ефективното възстановяване.
8.2. Възстановяване на помощта, която е предоставена под формата на преобразуване на неизплатени лихви в заеми (мярка 8)
(297)
Несъвместимият елемент на помощ в мярка 8, заем, отпуснат от община Mikkeli, трябва да бъде определен. Както е посочено в съображения 45 и 46, община Mikkeli е отпуснала заема при по-ниски лихвени проценти от тези, определени от частните кредитори на Karjaportti. По принцип за заем, елементът на помощта се изчислява като разликата между лихвения процент, при който заемът е бил действително отпуснат, и пазарния лихвен процент. В разглеждания случай частните кредитори са отпуснали заеми заедно с община Mikkeli. Лихвените проценти, начислени от частните кредитори, може да се разглеждат като показател за пазарния лихвен процент.
(298)
Размерът на помощта следва да бъде изчислен като разликата между средния лихвен процент, начислен за заемите, отпуснати от частните кредитори (3-месечния EURIBOR + 2 % и 3-месечния EURIBOR + 1,5 %) и лихвения процент, при който заемът е бил действително предоставен (3-месечния EURIBOR + 0,3 %).
(299)
Разликата между тези проценти се изчислява за периода, през който действително предоставеният процент е бил прилаган.
(300)
За помощта текат лихви по възстановаване, начислявани от момента, в който би била дължима разликата между теоретичните лихви и лихвата, при която заемът е бил действително предоставен, до момента на ефективното възстановяване.
8.3. Възстановяване на помощта, която е предоставена под формата на разсрочване на дългове от 2009 г. насам (12)
(301)
Несъвместимият елемент на помощ в мярка 12, разсрочване на дългове от община Mikkeli от 2009 г. насам, трябва да бъде установен. Както е посочено в съображения 219-226, разсрочването на дълга е било изпълнено с модификации. Тъй като Комисията не е запозната с подробностите относно действително изпълненото разсрочване, тя може само да предостави метода за осъществяване на възстановяването.
(302)
Помощта е била предоставена на разположение на дружеството от момента, в който Osuuskunta Karjaportti се е отклонила от графика на изплащане, договорен по време на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съда, през 2006 г. Комисията счита, че към момента на предоставяне на помощта, Karjaportti вече не е било способно да си осигури достъп до финансовите пазари. Следователно помощта е равна на сумата на разсрочения дълг. Сумите, които трябва да бъдат възстановени поради са равни на сумата от разсрочените дългове към община Mikkeli. Вече извършените плащания могат обаче да се приспаднат от сумите, подлежащи на възстановяване.
(303)
Върху помощта текат лихви от датата, на която помощта е била предоставена на разположение на дружеството, до датата на ефективното възстановяване.
9. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(304)
Комисията отбелязва, че официалното разследване по отношение на гаранцията от 2,75 млн. EUR, за която е отправено уведомление, което впоследствие е било оттеглено от Финландия, е станало безпредметно съгласно член 8 от Процедурния регламент.
(305)
По отношение на гаранцията, предоставена в 2000 г. и прехвърлянето на земя през същата година от община Mikkeli, Комисията счита, че тези мерки са държавна помощ, която е съвместима като помощ за инвестиции в съответствие с ННРП от 1998 г.
(306)
Покупката на земя на земя, предприета през 2002 г. от община Mikkeli се счита, че не води до държавна помощ, тъй като тя е била направена при пазарни условия.
(307)
Гаранциите, предоставени от община Mikkeli през март 2004 г. и май 2004 г., може да се разглеждат като държавни помощи, като се вземе предвид, че Karjaportti е било дружество в затруднено положение по смисъла на Насоките за О&П от 1999 г. към момента на предоставянето на гаранциите. Тези мерки не са съвместими с вътрешния пазар, тъй като нито една от разпоредбите на член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС, не е изпълнена.
(308)
Мерките, взети от община Mikkeli в рамките на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд, са били предоставени със сравними частни кредитори и при сходни условия. Съответно Комисията стига до заключението, че принципът на инвеститор в условията на пазарна икономика е изпълнен и мерките не включват държавна помощ.
(309)
Покупката на дялове от община Mikkeli и отписването на дългове от финансовите отчети през 2007 г. и 2008 г., могат да се считат за несъдържащи помощ.
(310)
Преобразуването на неизплатените лихви в заем от община Mikkeli през декември 2005 г., може да се разглежда като държавна помощ, като се вземе предвид, че Karjaportti е било дружество в затруднено положение по смисъла на Насоките за О&П от 2004 г. към момента на предоставянето на мярката. Тези мерки не са съвместими с вътрешния пазар, тъй като нито една от разпоредбите на член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС, не е изпълнена.
(311)
По отношение на разсрочването на дългове, договорено от община Mikkeli през 2009 г., се отбелязва, че то е било последващо разсрочване на дългове. С оглед на това Комисията счита, че частен кредитор не би се съгласил на такова разсрочване на дълг и че мярката представлява държавна помощ. Тъй като Karjaportti е било в затруднение по смисъла на Насоките за О&П от 2004 г. в момента на предоставянето на мярката, тя е можела да бъде съвместима само съгласно тези насоки. Тъй като не всички изисквания са изпълнени, се стига до заключението, че мярката представлява несъвместима държавна помощ.
(312)
Гаранцията, предоставена от Finnvera на 17 март 2004 г. също включва държавна помощ, която не е съвместима съгласно Насоките за О&П от 1999 г. Заемът, отпуснат от Finnvera на 12 януари 2006 г. не представлява държавна помощ, тъй като той е бил отпуснат заедно със сравними частни кредитори и при сходни условия. Същото важи за гаранцията, предоставена от Finnvera през септември 2006 г., и за заема, предоставен през юли 2007 г.
(313)
И накрая, гаранцията, предоставена на 9 януари 2008 г. от Finnvera, може да се разглежда като държавна помощ, като се вземе предвид, че Karjaportti е било в затруднение по смисъла на Насоките за О&П от 2004 г. към момента на предоставянето на гаранцията. Мярката не е съвместима с вътрешния пазар, тъй като нито една от разпоредбите на член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС, не е изпълнена.
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Официалната процедура по разследване съгласно член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз по отношение на гаранцията от 2,75 млн. EUR (мярка 11), за която е отправено уведомление, което обаче впоследствие е оттеглено от Финландия, се прекратява.
Член 2
Мерките, които Финландия е привела в действие в полза на Osuuskunta Karjaportti, състоящи се от:
-
Покупка на земя през 2002 г. (мярка 3),
-
мерките, предприети в рамките на процедурата по преструктуриране, надзиравана от съд (мярка 6),
-
покупката на акции от Osuuskunta Karjaportti (мярка 7),
-
отписването на дългове от финансовите отчети за 2006 г. и за 2008 г. (мярка 9 и мярка 10),
-
заема от Finnvera, отпуснат през юни 2006 г. (мярка 14),
-
насрещната гаранция от Finnvera, предоставена през септември 2006 г. (мярка 15) и
-
заема от Finnvera, отпуснат през юли 2007 г. (мярка 16),
не представляват помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 3
Мерките за държавна помощ, които Финландия е привела в действие в полза на Osuuskunta Karjaportti, състоящи се от:
-
гаранция, предоставена през юни 2000 г. (мярка 1) и
-
прехвърлянето на земя през същата година (мярка 2)
са съвместими с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3, буква а) от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 4
Мерките за държавна помощ, които Финландия е привела в действие в полза на Osuuskunta Karjaportti, състоящи се от:
-
Гаранция, предоставена на 8 март 2004 г. от община Mikkeli (мярка 4);
-
Гаранция, предоставена на 10 март 2004 г. от община Mikkeli (мярка 5);
-
Преобразуване на неизплатени лихви в заеми (мярка 8);
-
Гаранция, предоставена от Finnvera на 17 март 2004 г. (мярка 13);
-
Гаранция, предоставена на 9 януари 2008 г. от Finnvera (мярка 17);
-
Разсрочване на дълг от 2009 г. насам (мярка 12);
са били неправомерно приведени в действие от Финландия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз и са несъвместими с вътрешния пазар.
Член 5
1. Финландия си възстановява от бенефициера помощта, посочена в член 4.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, включват лихви от датата, на която са били предоставени на бенефициера, до действителното им възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията.
4. Финландия анулира всички останали плащания на помощта, посочена в член 4, считано от датата, на която е уведомена за настоящото решение.
Член 6
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 4, се извършва незабавно и ефективно.
2. Финландия прави необходимото настоящото решение да бъде изпълнено в срок от четири месеца от датата, на която е уведомена за него.
Член 7
1. В срок от два месеца след уведомяването за настоящото решение Финландия предоставя на Комисията следната информация:
а)
общата сума (главница и лихви по възстановяване), която бенефициерът трябва да възстанови;
б)
подробно описание на вече предприетите и планирани мерки за спазване на настоящото решение;
в)
документите, доказващи, че на бенефициера е наредено да възстанови помощта.
2. Финландия информира Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 4. При поискване от страна на Комисията тя незабавно предоставя информация за вече предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение. Тя предоставя също така подробна информация относно сумите на помощта и лихвите по възстановяване, които вече са възстановени от бенефициера.
Член 8
Адресат на настоящото решение е Република Финландия.
Съставено в Брюксел на 12 юни 2012 година.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 12 juni 2012
om de åtgärder SA. 27420 (C 12/2009) (f.d. N 19/2009) som Finland genomfört till förmån för Osuuskunta Karjaportti
[delgivet med nr C(2012) 3249]
(Endast de finska och svenska texterna är giltiga)
(Text av betydelse för EES)
(2013/8/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR BESLUTAT FÖLJANDE
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket,
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a,
efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (1), och
av följande skäl:
1. FÖRFARANDE
(1)
Genom en skrivelse av den 15 januari 2009 anmälde Finland ett undsättningsstöd bestående av en garanti och en skuldomläggning till Osuuskunta Karjaportti (nedan kallat Karjaportti), som när anmälan gjordes var känt som Järvi-Suomen Portti Osuuskunta). Finland har lämnat ytterligare upplysningar till kommissionen genom skrivelser av den 5 februari 2009, 11 februari 2009, 16 februari 2009 och 20 februari 2009.
(2)
Genom en skrivelse av den 8 april 2009 underrättade kommissionen Finland om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 108.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) (2) avseende de anmälda åtgärderna och flera åtgärder som har beviljats tidigare. Efter detta beslut om att inleda förfarandet lämnade Finland ytterligare upplysningar till kommissionen genom en skrivelse av den 13 maj 2009.
(3)
Kommissionens beslut att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (3). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med sina synpunkter på stödåtgärderna.
(4)
Kommissionen har mottagit synpunkter från en berörd part. Synpunkterna översändes till Finland, som gavs möjlighet att inkomma med sina synpunkter. Finland inkom med synpunkter genom en skrivelse av den 28 augusti 2009. Finland lämnade ytterligare upplysningar i ett e-postmeddelande av den 3 november 2009.
(5)
Genom en skrivelse av den 15 december 2009 underrättade kommissionen Finland om sitt beslut att utvidga förfarandet enligt artikel 108.2 i EUF-fördraget till att avse ytterligare stödåtgärder som beviljats tidigare. Finland lämnade ytterligare upplysningar genom en skrivelse av den 12 februari 2010.
(6)
Kommissionens beslut att utvidga förfarandet offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (4). Kommissionen har uppmanat berörda parter att inkomma med sina synpunkter på stödåtgärderna. Kommissionen har inte mottagit några ytterligare synpunkter från berörda parter.
(7)
Den 1 mars 2010 underrättade Finland kommissionen om att man hade dragit tillbaka sin anmälan om en garanti till förmån för Karjaportti. Genom en skrivelse av den 26 mars 2010 underrättade kommissionen Finland om att den skulle behandla tillbakadragandet av anmälningen i sitt slutliga beslut, tillsammans med övriga åtgärder som är föremål för bedömning. Dessutom ställde kommissionen frågor till Finland, som Finland besvarade genom en skrivelse av den 22 april 2010. Kommissionen sände en begäran om upplysningar till Finland den 15 juli 2010, som Finland besvarade den 20 augusti 2010. Kommissionen skickade ytterligare en begäran om upplysningar den 28 september 2010, som Finland besvarade den 29 november 2010. Slutligen begärde kommissionen ytterligare upplysningar genom en skrivelse av den 16 november 2011. Finland lämnade denna information den 16 december 2011.
2. STÖDMOTTAGARE
2.1. Kooperativet Karjaportti
(8)
Karjaportti är ett andelslag som ligger i S:t Michel och har produktionsanläggningar i S:t Michel och Kouvola i Östra Finland, en region berättigad till regionalstöd enligt artikel 107.3 c i EUF-fördraget. Kooperativet bildades ursprungligen 1914. År 1950 fick det namnet Osuusteurastamo Karjaportti, från den 31 december 2002 var det känt som Järvi-Suomen Portti Osuuskunta och sedan den 14 december 2010 har det varit känt som kooperativet Karjaportti. I nuläget har Karjaportti 300 fast anställda och ytterligare 100-120 säsongsarbetare under våren och sommaren.
(9)
Karjaportti är verksamt inom livsmedelstillverkning, närmare bestämt inom bearbetning av kött till t.ex. köttbullar och korv. Dessutom säljer andelslaget förpackat kött, köttbitar och slaktkroppar. Karjaportti exporterar endast i liten utsträckning till andra medlemsstater.
2.2. Karjaporttis ekonomiska situation
(10)
Sedan den 1 december 2004 är Karjaportti föremål för ett domstolsövervakat saneringsförfarande enligt lagen om företagssanering (1993/47) (5), (nedan kallat det domstolsövervakade saneringsförfarandet, se skälen 31-43 för närmare information om detta förfarande).
(11)
Uppgifter om den finansiella situationen för Karjaportti före och under det domstolsövervakade saneringsförfarandet ges i följande tabell:
Tabell I
Nyckeltal för Karjaportti (i EURO)
År
Omsättning
Rörelseresultat
Nettoresultat (vinst/förlust)
Underskott under tidigare redovisningsperioder
Aktiekapital / Reserver för oförutsedda utgifter
Eget kapital
2000
139 620 882
8 682
-1 169 091
7 681 411 /10 247 107
8 893 097
2001
139 748 861
2 082 662
549 865
7 812 809 /9 078 473
9 442 963
2002
135 781 234
2 259 488
14 382
7 783 428 /9 559 942
17 357 751
2003
128 354 480
-3 299 914
-6 009 055
7 585 778 /9 506 525
11 083 248
2004
125 849 631
-3 972 464
-10 686 420
7 234 608 /3 497 953
46 141
2005
101 507 619
-6 629 915
-9 235 908
-7 404 955
7 772 913 /216 662
-8 651 289
2006
99 802 293
-3 485 054
4 277 565
-16 640 864
8 141 610 /216 662
-4 005 028
2007
86 962 069
-8 916 539
-7 943 878
-12 363 299
6 244 277 /216 662
-13 846 239
2008
80 901 753
-3 791 985
-2 770 037
-20 307 178
5 768 185 /216 662
-17 092 368
2009
64 793 763
305 936
-2 124 435
-23 077 214
5 077 160 /216 662
-19 907 828
(12)
Under 2008 lämnade de finska skattemyndigheterna två gånger in en konkursansökan mot Karjaportti. I sin första konkursansökan den 7 oktober 2008 begärde skattemyndigheterna ett betalningsföreläggande på 461 579 euro. Skattemyndigheterna drog sedan tillbaka sin konkursansökan. En ny konkursansökan lämnades in den 1 december 2008 med en begäran om betalningsföreläggande på 981 658 euro. Konkursförfarandet mot Karjaportti har varit avslutat sedan juni 2009 eftersom andelslaget har betalat sin utestående skuld till skattemyndigheterna.
3. BESKRIVNING AV ÅTGÄRDERNA
(13)
De aktuella åtgärderna består av åtgärder som vidtagits av S:t Michels stad, där Karjaportti finns, och åtgärder som vidtagits av Finnvera Oyj (nedan kallat Finnvera). Finnvera är ett statsägt specialiserat finansbolag och det officiella exportkreditinstitutet i Finland (6). I det följande beskrivs först de åtgärder som vidtagits av S:t Michels stad (avsnitt 3.1) och därefter de åtgärder som vidtagits av Finnvera (avsnitt 3.2).
3.1. Åtgärder som vidtagits av S:t Michels stad
3.1.1. Garanti beviljad den 12 juni 2000 (åtgärd 1) och överlåtelse av mark (åtgärd 2)
(14)
Åtgärd 1: Genom beslut av den 12 juni 2000 beviljade stadsfullmäktige i S:t Michel en absolut garanti till Karjaportti som täckte 100 % av ett framtida lån på 25 miljoner finska mark (ca 4,2 miljoner euro (7)). Lånet beviljades Karjaportti i september 2000 till en fast räntesats på 5,35 % och med en löptid på tio år av banken Tapiola Pankki Oy (nedan kallad Tapiola). Samtidigt genomfördes garantin av S:t Michels stad, som undertecknade garantiavtalet. Garantin beviljades utan garantiavgift och i form av en absolut garanti, vilket innebär att garantigivaren är ansvarig för lånebeloppet på samma villkor som för ett eget lån. Det betyder att fordringsägaren kan begära att garantigivaren återbetalar lånebeloppet när lånet förfaller till betalning. Det garanterade lånet gavs för att finansiera byggandet av en produktionsanläggning i Tikkalaområdet i S:t Michel (8).
(15)
Som säkerhet för garantin ställdes befintliga hypotekslån för fast egendom till ett registrerat värde av 7,5 miljoner finska mark (1 261 409 euro) (9). När åtgärd 1 beviljades fanns ca 3 miljoner finska mark av hypotekslånet för den fasta egendomen tillgängliga som säkerhet. Som säkerhet för garantin ställdes dessutom inteckningar (10) till ett registrerat värde av 25 miljoner respektive 30,5 miljoner finska mark i Karjaporttis lösa egendom.
(16)
När det domstolsövervakade saneringsförfarandet inleddes i december 2004 krävde Tapiola att Karjaporttis utestående skulder skulle betalas av S:t Michels stad på grundval av garantin. Efter att ha betalat dessa skulder till Tapiola gick S:t Michels stad in som fordringsägare till Karjaportti i stället för Tapiola (se skäl 34).
(17)
Åtgärd 2: År 2000 tilldelades Karjaportti också en tomt för uppförande av produktionsanläggningen i Tikkala i S:t Michels landskommun (11). Tomten på 152 366 m2 överläts av S:t Michels stad utan krav på vederlag, dvs. ingen köpeskilling betalades. Dessutom åtog sig S:t Michels stad att överlåta marken i byggfärdigt skick. I det syftet ersatte S:t Michels stad Karjaportti för kostnaderna för arbetet med att jämna till tomten. Dessa kostnader uppgick till 2 000 000 finska mark (ca 336 376 euro) (12).
(18)
Dessutom vidtogs andra åtgärder till förmån för Karjaportti för uppförandet av produktionsanläggningen i Tikkala. Finnvera beviljade lån och garantier på 20 000 000 finska mark (cirka 3 363 759 euro) och arbets- och näringsministeriet (dåvarande handels- och industriministeriet) gav direkta bidrag på 15 000 000 finska mark (ca 2 552 819 euro).
(19)
Totalt hade det i skälen 14-18 beskrivna stödet för uppförande av produktionsanläggningen i Tikkala ett nominellt värde av 63 783 719 finska mark (ca 10 757 652 euro). Bruttobidragsekvivalenten för åtgärderna uppgick till 3 617 143 euro, i enlighet med översikten i följande tabell:
Tabell II
Bruttobidragsekvivalent för åtgärderna i EURO
Åtgärd
Belopp
Bruttobidragsekvivalent.
Garanti från S:t Michels stad
4 204 698
345 786
S:t Michels stads överlåtelse av mark
300 000
300 000
Tilljämning av tomten betald av S:t Michels stad
336 376
336 376
Lånet från Finnvera
1 681 879
82 162
Direkta bidrag från handels- och industriministeriet
2 552 819
2 552 819
TOTALT
10 757 652
3 617 143
(20)
Finland har beräknat bruttobidragsekvivalenten för garantin från S:t Michels stad på följande sätt: man jämförde marknadsräntan för en jämförbar garanti (1,75 %) med den garantipremie som faktiskt togs ut av S:t Michels stad (0 %). Stödinslaget i garantin motsvarar skillnaden mellan de två premierna, dvs. 1,75 %. Om S:t Michels stad hade tagit ut en premie med en sådan ränta skulle den ha inkasserat 2 406 250 finska mark i premier under garantins tioåriga löptid, vilket diskonterat med en skattesats på 5,7 % den dag då garantin beviljades skulle utgöra 1 055 949 finska mark (ca 345 786 euro).
(21)
Finland har beräknat bruttobidragsekvivalenten för lånet från Finnvera på följande sätt: Man jämförde den ränta som Finnvera tagit för lånet (6 månaders Euribor plus 1,75 %) med referensräntan i enlighet med kommissionens meddelande om metoden för att fastställa referens- och diskonteringsräntor (13) som gällde vid den tidpunkt då lånet beviljades. Stödinslaget motsvarar skillnaden mellan de två räntesatserna under lånets löptid (10 år). Den provision som Karjaportti måste betala för lånet (0,5 %) drogs från resultatet av beräkningen. Diskonterat med en skattesats på 5,7 % uppgick stödinslaget till 82 162 euro den dag då garantin beviljades.
(22)
De stödberättigande investeringskostnaderna beräknades på grundval av de kostnader som avser inköpspriser, i enlighet med fördelningen i följande tabell:
Tabell III
Fördelning av projektkostnaderna avseende inköpspriser i EURO
Mark och byggnader
14 208 192
Maskiner och utrustning
11 155 379
Kontorsutrustning/programvara
572 356
TOTALT
25 935 928
(23)
Stödinslaget på 3 617 143 euro motsvarar en stödnivå på 13,95 % av de totala stödberättigande kostnaderna på 25 935 928 euro.
(24)
Karjaportti hade ansökt om de åtgärder som S:t Michels stad beviljade innan arbetet med investeringsprojektet inleddes (14). Finland vidtog åtgärderna för att främja regional utveckling. Den nya produktionsanläggningen skulle öka antalet arbetstillfällen i regionen från omkring 400 till 550 eller 600.
3.1.2. Köp av mark (åtgärd 3)
(25)
Den 28 februari 2002 köpte S:t Michels stad sex fastigheter och en byggnad med åtföljande hyresavtal av Karjaportti. Köpeskillingen uppgick till 6 646 787 euro (15). Den dag när S:t Michels stads köp av fastigheterna avslutades, och i fråga om en fastighet, den dag när äganderätten fördes över på S:t Michels stad, var fastigheterna fria från inteckningar.
3.1.3. Garanti beviljad 8 mars 2004 (åtgärd 4)
(26)
Genom ett beslut av den 8 mars 2004 beviljade stadsfullmäktige i S:t Michel en garanti som täckte 100 % av ett lån på 607 054 euro som Tapiola skulle bevilja. Den 14 april 2004 beviljades lånet med en fast räntesats på 4 % och med en löptid på tio år. Garantin beviljades utan garantiavgift och som en absolut garanti. Lånet och garantin ersatte ett lån från Tapiola för vilket S:t Michels stad ursprungligen hade beviljat en garanti genom ett beslut av den 2 november 1992. Det ursprungliga lånet uppgick till 7,5 miljoner finska mark (1 261 409 euro) och beviljades med en räntesats på 4,5 % för en tioårsperiod.
(27)
Som säkerhet för garantin ställdes inteckningar i produktionsanläggningen i Tikkala som redan användes som säkerhet för åtgärd 1. Dessutom innehade S:t Michels stad en inteckning som i pantregistret hade ett registrerat värde på 25 miljoner finska mark. Även denna inteckning användes redan som säkerhet för åtgärd 1.
(28)
När det domstolsövervakade saneringsförfarandet inleddes i december 2004 krävde Tapiola att Karjaporttis utestående skulder skulle betalas av S:t Michels stad på grundval av garantin. Efter att ha betalat dessa skulder gick S:t Michels stad in som fordringsägare till Karjaportti i stället för Tapiola (se skäl 34).
3.1.4. Garanti beviljad den 10 maj 2004 (åtgärd 5)
(29)
Genom beslut av den 10 maj 2004 beviljade stadsfullmäktige i S:t Michel en absolut garanti som täckte 100 % av ett lån på 1,7 miljoner euro som skulle beviljas av Tapiola. Därefter, den 8 juni 2004, beslutade Tapiola beslut att bevilja ett treårigt investeringslån på 1,7 miljoner euro med en rörlig räntesats på 12 månaders Euribor plus en fast räntemarginal på 0,3 %. Garantin beviljades utan garantiavgift och som en absolut garanti. Som säkerhet för garantin ställdes samma fastighetsinteckning i produktionsanläggningen i Tikkala som i åtgärd 1 och åtgärd 4 och exakt samma företagsinteckning (16), som innehades av S:t Michels stad. Dessutom mottog S:t Michels stad ett nytt pantförskrivningsinstrument till ett registrerat värde av 1 135 268 euro på produktionsanläggningen i Tikkala som en särskild utfästelse.
(30)
När det domstolsövervakade saneringsförfarandet inleddes i december 2004 krävde Tapiola att Karjaporttis utestående skulder skulle betalas av S:t Michels stad på grundval av garantin. Efter att ha betalat dessa skulder gick S:t Michels stad in som fordringsägare till Karjaportti i stället för Tapiola (se skäl 34).
3.1.5. Åtgärder inom det domstolsövervakade saneringsförfarandet (åtgärd 6)
(31)
Den 17 november 2004 väckte Karjaportti, tillsammans med borgenärerna Nordea Bank Finland Abp (nedan kallad Nordea Bank), Nordea Rahoitus Suomi Oy (nedan kallat Nordea Financing) och OKO Osuuspankkien Keskuspankki Oyj (sedan den 1 mars 2008 heter detta företag Pohjola Pankki Oyj, nedan kallat OKO/Pohjola Bank) talan om inledning av ett domstolsövervakat saneringsförfarande hos tingsrätten i S:t Michel. Enligt finsk lag får ett sådant saneringsförfarande genomföras för att sanera livsduglig verksamhet som bedrivs av en gäldenär i ekonomiska svårigheter för att garantera verksamhetens fortbestånd och åstadkomma skuldreglering (17). Det domstolsövervakade saneringsförfarandet rörande Karjaportti inleddes genom ett beslut som S:t Michels tingsrätt fattade den 1 december 2004. Enligt lagen får gäldenären, när förfarandet inletts, inte betala tillbaka saneringsskulder eller ställa säkerhet för sådana skulder (18). Saneringsskulder är alla skulder som har uppkommit innan förfarandet inleddes.
(32)
Därefter lämnades ett saneringsprogram till tingsrätten den 23 juni 2005 och ett ändrat saneringsprogram den 30 november 2005. Saneringsprogrammet, som tingsrätten fastställde den 30 januari 2006, hade en löptid på tio år (t.o.m. den 1 juli 2015). Mellan 2004 och 2008 sade Karjaportti upp 372 anställda och lade ut en del av sin verksamhet (bl.a. inköp, slakt och styckning) på underleverantörer.
(33)
Sammanlagt cirka [30-70] (19) % av de saneringsskulder som omfattades av det domstolsövervakade saneringsförfarandet hade privata fordringsägare. De största privata fordringsägarna är bankerna Nordea Bank och OKO/Pohjola Bank samt Nordea Financing.
(34)
Den 16 december 2004 begärde Tapiola, i samband med det domstolsövervakade saneringsförfarandet, att S:t Michels stad skulle betala de utestående beloppen för de tre i avsnitt 3.1.1, 3.1.3 och 3.1.4 beskrivna lån som garanterats av S:t Michels stad. Efter att ha betalat Tapiola blev S:t Michels stad Karjaporttis fordringsägare vad gäller de tre utestående lånen, som totalt uppgick till 5 356 895 euro. Som säkerhet för lånen ställdes den säkerhet som beskrivs i skälen 15, 27 och 29.
(35)
Dessutom inkom S:t Michels stad med en fordran på 682 087 euro i samband med det domstolsövervakade saneringsförfarandet. Beloppet bestod av obetalda avgifter till stadens fastighetsförvaltning, vattenvårdsavdelning och avfallshanteringsavdelning. För denna fordran ställdes också den säkerhet som beskrivs i skälen 15, 27 och 29.
(36)
Dessa lån och andra skulder (obetalda avgifter) gentemot S:t Michels stad betraktades som stora säkerhetsskulder (20) i det domstolsövervakade saneringsförfarandet. De övriga säkerhetsskulderna innehades av privata parter (Nordea Bank, Nordea Financing, OKO/Pohjola Bank) samt Finnvera (21).
Tabell IV
Stora säkerhetsskulder i EURO
Gäldenär med anspråk på stora säkerhetsskulder
Belopp
Andel i %
Nordea Bank
[…]*
[10-40] %
Nordea Financing
[…]
[0-20] %
OKO/Pohjola Bank
[…]
[10-40] %
Finnvera
[…]
[10-40] %
S:t Michels stad - lån på grund av ianspråktagna garantier
[…]
[10-40] %
S:t Michels stad - andra skulder (obetalda avgifter)
[…]
[0-20] %
TOTALT
24 579 150
100 %
(37)
Vad gäller dessa lån och andra skulder (obetalda avgifter) gentemot S:t Michels stad omfattade saneringsprogrammet följande åtgärder:
(38)
S:t Michels stads lån på 5 356 895 euro behandlades som en ”säkerhetsskuld” och delades in i två delar. Räntorna för bägge delarna sänktes i enlighet med saneringsprogrammet: För lånedelen på 4,0 miljoner euro var räntan […] Euribor minus […] % (räntan skulle dock inte att vara högre än […] % eller lägre än […] %) t.o.m. den 31 december 2010. Efter detta datum har en ränta motsvarande […] Euribor tagits ut. För den återstående delen på 1 356 895 miljoner euro har en räntesats motsvarande […] Euribor tagits ut (22). De obetalda avgifterna på 682 087 euro behandlades liksom lånen som ”säkerhetsskuld” och räntan sänktes till […] Euribor (23).
(39)
Enligt saneringsprogrammet ska en ränta motsvarande […] Euribor uppbäras också för privata fordringsägares säkerhetsskulder. För en viss del av lånet för varje fordringsägare, utom […], tillämpas en sänkt räntesats motsvarande […] Euribor minus […] %, en lägsta ränta på […] % och en högsta ränta på […] % t.o.m. den 31 december 2010. Efter den 31 december 2010 har räntesatsen för alla säkerhetsskulder varit […] Euribor.
Tabell V
Räntebelopp för stora säkerhetsskulder (i EURO)
Gäldenär med anspråk på stora säkerhetsskulder
Ränta motsvarande […] Euribor minus […] % t.o.m. 31.12.2010. Efter detta datum tas en ränta motsvarande […] Euribor ut för ett belopp av
Ränta i form av […] Euribor till ett belopp av
Nordea Bank och Nordea Financing
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
S:t Michels stad - lån på grund av ianspråktagna garantier
[…]
[…]
S:t Michels stad - andra skulder (obetalda avgifter)
[…]
(40)
S:t Michels stad gick med på ett uppskov av betalningen av de skulder som nämns ovan. Enligt saneringsprogrammet är det tänkt att S:t Michels stads säkerhetsskulder ska återbetalas 2015. Den första delbetalningen skulle ha betalats den 1 juli 2009, från 2010 och framåt planerades två utbetalningar per år, och 2015 skulle den återstående största delen av säkerhetsskulderna betalas, dvs. […] euro för lånen på grund av ianspråktagna garantier respektive […] euro för andra skulder (obetalda avgifter).
(41)
Även de privata fordringsägarna gick med på ett uppskov med betalningen av deras säkerhetsskulder.
Tabell VI
Uppskov med återbetalningen (i EURO)
Gäldenär med anspråk på stora säkerhetsskulder
Skulder
Delbetalning som förfaller 1.7.2009 och 2.1.2010 och 1.7.2010
% av det totala skuldbeloppet
Delbetalning som förfaller 2.1.2011 och 1.7.2011
% av det totala skuldbeloppet
Delbetalning var sjätte månad fr.o.m. 2.1.2012 t.o.m. 2.1.2015
% av det totala skuldbeloppet
Delbetalning som förfaller 1.7.2015
% av det totala skuldbeloppet
Nordea Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nordea Financing
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
S:t Michels stad
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
S:t Michels stad
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Totalt
24 579 150
500 000
2 %
1 000 000
4 %
1 500 000
6 %
10 579 150
43 %
(42)
Enligt saneringsprogrammet skulle det utestående beloppet i form av lån och obetalda avgifter betalas tillbaka till S:t Michels stad senast 2015, till största delen under sistnämnda år. Om Karjaportti inte uppfyller vissa ekonomiska krav år 2015, i slutet av det domstolsövervakade saneringsförfarandet (förhållandet mellan skulder och rörelsemarginal större än 4), kommer S:t Michels stad att avstå från högst [0-3] miljoner euro av de utestående skulderna.
(43)
Också de övriga borgenärernas fordringar kommer att minska i slutet av det domstolsövervakade saneringsförfarandet. Nordea Bank kommer att efterskänka högst [0-3 miljoner] euro och Nordea Financing högst [0-2 miljoner] euro. Finnveras fordran kommer att reduceras med högst [0-2 miljoner] euro. […] fordran reduceras inte. Enligt saneringsprogrammet ska de belopp med vilka säkerhetsskulderna reduceras baseras på värdet av säkerheterna för de säkrade lånen i två olika scenarier: i det första scenariot fortsätter Karjaportti med sin verksamhet, i det andra scenariot ändras eller upphör Karjaporttis verksamhet, dvs. säkerheterna måste tas i anspråk. De två värdena fastställdes i två oberoende utvärderingar (24). Det belopp med vilket säkerhetsskulden minskades rent konkret fastställdes därefter för varje borgenär separat, med beaktande av borgenärens rankning och en jämförelse mellan värdena i de två olika scenarierna.
3.1.6. Köp av aktier från Karjaportti (åtgärd 7)
(44)
Den 2 september 2005 sålde Karjaportti 50 % av aktierna i fastighetsbolaget Kiinteistö Oy Suksimäki till ett företag som ägs av S:t Michels stad för en köpeskilling på 860 000 euro.
3.1.7. Omvandling av obetalda räntor till lån (åtgärd 8)
(45)
Karjaportti betalade ingen ränta för S:t Michels stads säkerhetsskulder för perioden 16 december 2004-19 december 2005 (25). Dessa räntor uppgick till 281 982 euro och omvandlades genom ett beslut som S:t Michels stadsfullmäktige fattade den 19 december 2005 till ett lån för en låneperiod som löpte till utgången av 2010. Räntan på lånet är 3 månaders Euribor plus 0,3 %. Karjaportti förväntades börja betala tillbaka lånet i mars 2009 i fyra lika stora delbetalningar som skulle betalas två gånger om året. Det betyder att företaget under 2009 skulle betala 144 991 euro under 2009 och 144 991 euro under 2010 (26). Återbetalningen av de utestående beloppen sköts upp åtminstone delvis (se åtgärd 12).
(46)
Det fastställdes i princip i saneringsprogrammet att obetalda räntor skulle omvandlas till lån 2005. Enligt programmet skulle alla fordringsägare med säkerhetsrätt, inte endast S:t Michels stad, behandlas på samma sätt i detta sammanhang. Den 28 december 2005 omvandlade [en privat fordringsägare] följaktligen räntor till ett lån på omkring 1 623 000 euro med en låneperiod som löpte till utgången av 2010. Räntan var 3 månaders Euribor plus 1,5 %. Karjaportti förväntades börja återbetala lånet under 2009. Den 29 december 2005 omvandlade [en annan privat fordringsägare] räntor till ett lån på omkring 1 532 500 euro med en låneperiod som löpte till utgången av 2010. Räntan var 3 månaders Euribor plus 2 %. Karjaportti förväntades börja återbetala lånet under 2009.
3.1.8. Avskrivning av skulder i bokslutet för 2006 (åtgärd 9)
(47)
Genom ett beslut av den 5 februari 2007 enades S:t Michels stadsstyrelse om att i bokslutet för 2006 skriva ned en fordran på Karjaportti på 274 023 euro. Nedskrivningen av fordran i bokslutet hade ingen effekt på det rättsliga förhållandet mellan borgenär och gäldenär, och följaktligen fortsatte S:t Michels stad att driva in sina fordringar.
3.1.9. Avskrivning av skulder i bokslutet för 2008 (åtgärd 10)
(48)
S:t Michels stad skrev ned en osäker fordran på Karjaportti på 5,7 miljoner euro i sitt bokslut för 2008. Nedskrivningen av fordran i bokslutet hade ingen effekt på det rättsliga förhållandet mellan borgenär och gäldenär, och följaktligen fortsatte S:t Michels stad att driva in sina fordringar.
3.1.10. Icke-genomförd garanti som planerats för 2009 (åtgärd 11)
(49)
Stadsfullmäktige i S:t Michel beslutade den 8 december 2008 att bevilja en absolut garanti på 2,75 miljoner euro som skulle täcka ett framtida lån från Tapiola till Karjaportti. Stadsfullmäktige gav stadsstyrelsen rätt att besluta om de närmare villkoren rörande den absoluta garantin, dvs. om genomförandet av garantin. Enligt anmälan skulle lånet ha uppgått till 5 819 807 euro med en ränta på 3,65 %. Som ersättning för garantin anges i den anmälda åtgärden en engångsavgift på 4 %. Garantin beviljas för tio år (27).
(50)
Stadsfullmäktiges beslut vann inte laga kraft, eftersom ett klagomål inlämnats till förvaltningsdomstolen i Kuopio (Kuopion hallinto-oikeus). Med anledning av detta klagomål beslutade domstolen att S:t Michels stad skulle avbryta genomförandet av garantin och ansöka om godkännande av stödet hos kommissionen.
(51)
Tapiola avstod från att bevilja lånet till Karjaportti, eftersom S:t Michels stadsfullmäktiges beslut att bevilja garantin inte vunnit laga kraft. Slutligen drog Finland tillbaka sin anmälan av garantin i mars 2010, efter det att Karjaportti dragit tillbaka sin garantiansökan och stadsstyrelsen den 22 februari 2010 beslutat att inte genomföra stadsfullmäktiges beslut.
3.1.11. Omläggning av skulder sedan 2009 (åtgärd 12)
(52)
Uppskov med återbetalningen av säkerhetsskulder: Enligt det domstolsövervakade saneringsprogrammet skulle Karjaportti betala tillbaka […] euro år 2009 och […] euro år 2010 av de utestående säkerhetsskulderna (se tabell VI). Enligt anmälan borde företaget ha fått uppskov med återbetalningen av dessa belopp, som längst till och med den 1 juli 2015.
(53)
Uppskov med återbetalningen av det lån som beviljades 2005 (omvandling av obetalda räntor): Meningen var att Karjaportti skulle återbetala 140 991 euro år 2009 och ett lika stort belopp år 2010 av det utestående beloppet för de räntor som omvandlats till ett lån (se skäl 40). Enligt anmälan borde företaget ha fått uppskov med återbetalningen av dessa belopp till 2011-2013 (28).
(54)
Förvaltningsdomstolen i Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) förbjöd genomförandet av stadsfullmäktiges beslut om skuldomläggning den 4 februari 2009. En omläggning av skulder verkar emellertid ändå ha ägt rum. Med början i maj 2009 lade Karjaportti med jämna mellanrum fram förslag för S:t Michels stad och sina andra borgenärer om att skjuta upp betalningen av förfallna skulder för att säkerställa fortsatt drift av andelslaget (29). Dessa förslag godkändes av S:t Michels stadsstyrelse.
3.2. Åtgärder som beviljats av Finnvera
(55)
Enligt den information som lämnats av Finland beviljade Finnvera flera lån och garantier till Karjaportti under åren 2004-2008.
(56)
Finnvera är ett specialiserat finansieringsbolag ägt av Finland och det officiella exportkreditinstitutet i Finland. Finnveras verksamhet styrs av statens industripolitiska mål och de politiska mål som avser ägande. Dessa mål omfattar följande: att öka antalet nystartade företag, möjliggöra finansiering med anledning av förändringar som drabbar små och medelstora företag samt att främja företags tillväxt, internationalisering och export. I sin verksamhet förväntas Finnvera följa principen om ekonomisk självförsörjning. Finland täcker dock en del av Finnveras kredit- och garantiförluster. Staten är direkt ansvarig för inhemska garantier och exportkreditgarantier som beviljas av Finnvera och staten beviljar garantier för Finnveras förvärv av egna medel. Dessa statliga åtgärder gentemot Finnvera omfattas inte av detta beslut. Kommissionen förbehåller sig rätten att bedöma dem i ett senare skede. Finnvera omfattas av förvaltningslagen (2003/434).
(57)
Vad gäller själva styrningen av företaget Finnvera företräder förvaltningsrådet, som övervakar styrelsens och verkställande direktörens administration av företaget, företagets ägare, som i Finnveras fall är staten. Ledamöterna i förvaltningsrådet väljs bland de politiska partiernas riksdagsgrupper på grundval av deras representation i riksdagen. Dessutom omfattar Finnveras förvaltningsråd företrädare för organisationer i linje med företagets industripolitiska mål. Styrelsen, som har 6-9 medlemmar och 2 suppleanter, anger företagets strategi, godkänner boksluten och delårsrapporten, främjar företagets utveckling och ser till att verksamheten följer lagen och uppfyller de mål som fastställts av ägaren. Fyra av styrelsens ledamöter och de båda suppleanterna väljs bland kandidater som olika ministerier har utsett. Verkställande direktören är ansvarig för företagets administration.
(58)
Finnvera är befriat från inkomstskatt sedan den 25 september 2007. Kommissionen har godkänt denna befrielse. Beslutet om godkännande grundar sig på det faktum att Finland har lovat att Finnvera ska begränsa sig till att förvalta statliga stödordningar (30).
3.2.1. Garanti beviljad den 17 mars 2004 (åtgärd 13)
(59)
Den 17 mars 2004 beviljade Finnvera en garanti för 100 % av ett lån på 91 000 euro med en avgift på 3 % per år. Lånet, som hade en löptid på tre år, beviljades av Tapiola med en fast ränta på [2-5] % per år. Lånet och garantin ersatte ett lån som Tapiola beviljat år 1992.
3.2.2. Lån beviljat den 12 januari 2006 (åtgärd 14)
(60)
Den 12 januari 2006 beviljade Finnvera Karjaportti ett lån på 180 000 euro till en ränta på 6 månaders Euribor plus 2 % per år. Lånet hänger samman med ränta som upplöpt under saneringsförfarandet mellan den 2 december 2004 och den 28 februari 2008 och som senare omvandlades till en ny kreditfacilitet. För lånet ställdes säkerhet genom inteckningar i fastigheter i Tikkala, Villmanstrand och Kouvola samt genom aktier i […]. Lånet löpte till utgången av 2010 och borde ha börjat betalas tillbaka 2009. Den 23 november 2011 var […] euro av kapitalet fortfarande obetalt. De privata fordringsägarna […] och […] omvandlade vid samma tidpunkt räntorna till lån.
(61)
Den 28 december 2005 omvandlade [en privat fordringsägare] räntor till ett lån på omkring 1 623 000 euro med en låneperiod som löpte till utgången av 2010. Räntan är 3 månaders Euribor plus 1,5 %. Karjaportti förväntades börja återbetala lånet under 2009.
(62)
Den 29 december 2005 omvandlade [en annan privat fordringsägare] räntor till ett lån på omkring 1 532 500 euro med en låneperiod som löpte till utgången av 2010. Räntan var 3 månaders Euribor plus 2 %. Karjaportti förväntades börja återbetala lånet under 2009.
3.2.3. Garanti beviljad den 14 september 2006 (åtgärd 15)
(63)
Den 14 september 2006 beviljade Finnvera […] en motgaranti på 300 000 euro med en avgift på 1,65 % per år som betalades av Karjaportti. […] beviljade i sin tur Karjaportti en garanti för samma belopp, med en ränta på 1,25 %. Denna garanti och motgarantin täckte 16,7 % av ett belopp på 1,8 miljoner euro som avsåg ett underleverantörsavtal mellan […] och Karjaportti. Finnveras garanti hade en giltighetstid på åtta månader. Resten av underleverantörsavtalet täcktes av garantier från […] (825 000 euro) och […] (675 000 euro), som tog ut en avgift på 1,75 %. Finnvera deltog inte i beviljandet av dessa garantier, dvs. ingen motgaranti gavs. Finnveras motgaranti löpte ut den 30 juni 2007 utan att ha tagits i anspråk. Finnvera ådrog sig således inga betalningsskyldigheter på grundval av denna garanti.
3.2.4. Lån beviljat den 6 juli 2007 (åtgärd 16)
(64)
Den 6 juli 2007 beviljade Finnvera Karjaportti ett lån på 250 000 euro till en ränta på 6 månaders Euribor plus 2,5 % per år. Lånet hade en löptid på sex månader och det borde ha betalats tillbaka senast den 15 januari 2008. Hittills har endast en del av lånet betalats tillbaka (utestående belopp 23 november 2011: […]).
(65)
Samtidigt beviljade de privata fordringsägarna […] och […] lån på 800 000 euro respektive 650 000 euro, också med en löptid på sex månader. Räntan på dessa lån är 1 månads Euribor plus 2 %. Återbetalningen av deras lån har också försenats (utestående belopp per den 23 november 2011: […] euro respektive […] euro).
(66)
För dessa två lån och det lån som beviljats av Finnvera lämnade Karjaportti följande säkerhet: En företagsinteckning med ett registrerat värde av 1 850 067 euro, aktier i företaget […] samt ett bankkonto. Dessa säkerheter fördelades mellan Finnvera, […] och […] enligt deras risker i samband med lånen. De tre borgenärerna hade samma rangordning och delade på säkerheten genom procentandelar (Finnvera: [0-30] %, [den första privata fordringsägaren]: [10-50] % och [den andra privata fordringsägaren]: [10-50] %).
3.2.5. Garanti beviljad den 9 januari 2008 (åtgärd 17)
(67)
Den 9 januari 2008 beviljade Finnvera […] en motgaranti på 280 000 euro med en avgift på 2,5 % per år som betalades av Karjaportti. Motgarantin täckte 80 % av en garanti på 350 000 euro som […] beviljade Karjaportti den 11 januari 2008 och som gällde ett underleverantörsavtal mellan […] och […]. […] tog ut en avgift på [0-3] %. Finnvera hade tillgång till en säkerhet i form av en aktiepost som Karjaportti innehade i […]. Enligt en beräkning daterad den 8 januari 2008 som gjorts av Finnvera hade dessa aktier vid den tidpunkt då motgarantin beviljades ett säkerhetsvärde på […] euro för Finnvera. Motgarantin löpte ut den 28 februari 2011, och inga betalningar gjordes på grundval av den.
4. SKÄL TILL ATT INLEDA FÖRFARANDET
(68)
Såsom anges i skälen 2, 3 och 6 beslutade kommissionen den 8 april 2009 att inleda ett formellt granskningsförfarande (nedan kallat det första beslutet om att inleda förfarandet). Detta formella granskningsförfarande utsträcktes den 15 december 2009 till att omfatta flera ytterligare åtgärder (nedan kallat det andra beslutet om att inleda förfarandet).
4.1. Åtgärder som vidtagits av S:t Michels stad
4.1.1. Garanti beviljad den 12 juni 2000 (åtgärd 1)
(69)
I sitt första beslut om att inleda förfarandet betvivlade kommissionen att åtgärden i fråga är förenlig med principen om en privat investerare i en marknadsekonomi. För det första kan åtgärden, i enlighet med kommissionens tillkännagivande om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd i form av garantier (31) (nedan kallat 2000 års tillkännagivande om garantier), som gällde vid den tidpunkt då åtgärden beviljades, utgöra statligt stöd eftersom garantin täckte 100 % av lånet i fråga. Denna slutsats påverkas inte av det nu gällande tillkännagivandet om statliga garantier från 2008 (32). Att bevilja garantin utan avgift, dvs. att i praktiken ta en finansiell risk utan att få något tillbaka, är inte något som en privat marknadsaktör skulle göra.
(70)
Vad gäller förenligheten betvivlade kommissionen att garantin skulle kunna uppfylla villkoren för ett undantag enligt artikel 107.3 i EUF-fördraget. Enligt en preliminär bedömning föreföll villkoren i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter (33) (nedan kallade 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer) inte ha varit uppfyllda.
4.1.2. Överlåtelse av mark (åtgärd 2)
(71)
I det andra beslutet om att inleda förfarandet ställde sig kommissionen tveksam till om försäljningen genomförts enligt principen om en privat investerare i en marknadsekonomi, eftersom villkoren i kommissionens meddelande om inslag av stöd vid statliga myndigheters försäljning av mark och byggnader (34) inte var uppfyllda. Det ansågs att inget marknadspris betalades, eftersom marken överläts till Karjaportti utan villkor. Dessutom behövde Karjaportti inte bära kostnaderna för att jämna till marken.
4.1.3. Förvärv av mark (åtgärd 3)
(72)
I det andra beslutet om att inleda förfarandet ställde sig kommissionen tveksam till om köpevillkoren var förenliga med principen om en privat investerare i en marknadsekonomi, eftersom Finland inte lagt fram några bevis för att förvärvet av fastigheterna skett på marknadsvillkor, t.ex. genom att fastigheterna värderats av en oberoende expert.
4.1.4. Garanti beviljad den 8 mars 2004 (åtgärd 4)
(73)
I sitt andra beslut om att inleda förfarandet ställde sig kommissionen tveksam till om åtgärden i fråga var förenlig med principen om en privat investerare i en marknadsekonomi. För det första kan åtgärden, enligt 2000 års tillkännagivande om statliga garantier som gällde vid tidpunkten för beviljandet, utgöra statligt stöd eftersom garantin täckte 100 % av lånet i fråga. Denna slutsats påverkas inte av det nu gällande tillkännagivandet om statliga garantier från 2008. Att bevilja garantin utan avgift, dvs. att i praktiken ta en finansiell risk utan att få något i gengäld, är dessutom inte något som en privat marknadsaktör skulle göra, särskilt inte i en situation där företaget redan var i svårigheter.
(74)
Vad gäller åtgärdens förenlighet med den inre marknaden fick kommissionen inte tillräckligt med information för att kunna avgöra om kraven i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer var uppfyllda.
4.1.5. Garanti beviljad den 10 maj 2004 (åtgärd 5)
(75)
Kommissionen hade liknande tvivel vad gäller den garanti som beviljades den 8 mars 2004.
4.1.6. Samtycke till det domstolsövervakade saneringsförfarandet (åtgärd 6)
(76)
I sitt första beslut om att inleda förfarandet ställde sig kommissionen tveksam till om de åtgärder som vidtas i samband med saneringen är förenliga med principen om en privat investerare i en marknadsekonomi.
(77)
För det första gick S:t Michels stad med på att sänka räntorna på säkerhetsskulderna, vilket resulterade i att de räntor som togs ut låg långt under referensräntan för Finland vid den tidpunkten. Eftersom referensräntan anses vara marknadsräntan för sunda företag och eftersom Karjaportti var i svårigheter vid den tidpunkten, fann kommissionen det osannolikt att en privat fordringsägare skulle ha beviljat lånen till en så låg ränta.
(78)
Vad gäller åtgärdernas förenlighet med den inre marknaden hade kommissionen när förfarandet inleddes endast begränsat med information om de saneringsåtgärder som Karjaportti vidtagit sedan 2004. Kommissionen ansåg att den fortlöpande saneringen inte föreföll ha lyckats så bra, eftersom skattemyndigheterna lämnat in en konkursansökan rörande Karjaportti i december 2008. Kommissionen tvivlade därför på att en långsiktig lönsamhet för företaget skulle kunna uppnås genom de omstruktureringsåtgärder som vidtagits. Kommissionen kunde inte bedöma om övriga villkor för stöd till omstrukturering enligt 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer (35) var uppfyllda, eftersom det inte gjorts någon anmälan eller lagts fram någon saneringsplan.
4.1.7. Köp av aktier från Karjaportti (åtgärd 7)
(79)
I det andra beslutet om att inleda förfarandet ställde sig kommissionen tveksam till om åtgärden i fråga var förenlig med principen om en privat investerare i en marknadsekonomi, eftersom Finland inte lagt fram några bevis för att aktieköpet skett på marknadsvillkor.
4.1.8. Omvandling av obetalda räntor till lån (åtgärd 8)
(80)
Vad gäller omvandlingen av de obetalda räntorna till ett lån gick S:t Michels stad med på att debitera en mycket låg ränta för lånet. Privata fordringsägare som omvandlar obetalda räntor till lån förhandlade sig till högre räntor, vilket föranledde kommissionen att ifrågasätta om ett sådant tillvägagångssätt var förenligt med principen om en privat investerare i en marknadsekonomi.
4.1.9. Avskrivning av skulder i boksluten för 2006 och 2008 (åtgärd 9 och åtgärd 10)
(81)
I det andra beslutet om att inleda förfarandet ansåg kommissionen att om avskrivningen av skulder i boksluten för 2006 och 2008 också omfattade att den juridiska skyldigheten att betala tillbaka skulden upphörde, skulle avskrivningen medföra en fördel för Karjaportti. Enligt kommissionen kunde det ifrågasättas om en privat investerare hade agerat på samma sätt.
4.1.10. Icke-genomförd garanti som planerats för 2009 (åtgärd 11)
(82)
I det första beslutet om att inleda förfarandet ställde sig kommissionen tveksam till om S:t Michels stad agerat som en privat investerare när den beviljade garantin och ansåg preliminärt att garantin omfattade statligt stöd. När det gäller förenligheten med den inre marknaden betvivlade kommissionen att garantin var förenlig med 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer, eftersom principen om att ett stöd får beviljas bara en gång inte verkade ha följts. Dessutom var avgiften och räntan på lånet för låga för att uppfylla villkoret i punkt 25 a i riktlinjerna, och garantin var inte förenlig med punkt 25 c i riktlinjerna eftersom den inte var begränsad till sex månader.
4.1.11. Omläggning av skulder sedan 2009 (åtgärd 12)
(83)
I det första beslutet om att inleda förfarandet ställde sig kommissionen tveksam till om S:t Michels stad agerade som en privat fordringsägare när den gick med på att lägga om skulder och ansåg preliminärt att garantin omfattade statligt stöd. När det gäller förenligheten med den inre marknaden betvivlade kommissionen att omläggningen av skulder var förenlig med 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer, eftersom principen om att ett stöd får beviljas bara en gång inte verkade ha följts. Dessutom uppfyllde omläggningen av skulder inte villkoren för undsättningsstöd. Åtgärden var inte begränsad till sex månader och var alltså inte förenlig med punkt 25 c i riktlinjerna.
4.2. Åtgärder som beviljats av Finnvera (åtgärderna 13-17)
(84)
I det andra beslutet om att inleda ett förfarande ansåg kommissionen att åtgärderna bestod av statliga medel och kunde tillskrivas staten, eftersom finska staten äger 100 % av Finnvera. Vad lånen beträffar betvivlade kommissionen att den ränta som togs ut översteg de tillämpliga referensräntorna. Dessutom hade kommissionen inte tillräckligt med information för att kunna avgöra om åtgärderna beviljats tillsammans och på samma villkor med privata investerare. Vad gäller garantierna betvivlade kommissionen att de beviljades på grundval av befintliga ordningar, eftersom garantier som beviljas ett stort företag i svårigheter inte skulle omfattas av sådana ordningar. Om åtgärderna beviljades utanför en befintlig stödordning var det enligt kommissionen tveksamt om de var förenliga med principen om en privat investerare i en marknadsekonomi.
5. KOMMENTARER FRÅN FINLAND
5.1. Åtgärder som vidtagits av S:t Michels stad
5.1.1. Garanti beviljad den 12 juni 2000 (åtgärd 1)
(85)
Finland hävdar att garantin inte bör betraktas som statligt stöd, eftersom Karjaportti troligen skulle ha kunnat få en sådan garanti från privata kapitalmarknader. Finland hänvisar till att Tapiola beviljade lånet, för vilket säkerhet ställts genom garantin i fråga, som en del av ett finansieringspaket på 25 miljoner euro för investeringar i produktionsanläggningen i Tikkala. Även andra parter bidrog till finansieringen. Staten stödde investeringen genom att överlåta marken och bära kostnaderna för tilljämningen av marken, vilken sköttes av S:t Michels stad (se skälen 89 och 90), genom de lån och garantier som beviljades av Finnvera och genom de direkta bidrag som handels- och industriministeriet beviljade.
(86)
Dessutom gör Finland gällande att S:t Michels stad behandlade alla garantisökande företag på lika villkor.
(87)
Om åtgärden ska betraktas som statligt stöd anser Finland att stödet måste vara förenligt med den inre marknaden, eftersom det beviljades i enlighet med riktlinjerna för statligt stöd för regionala ändamål (36) (1998 års regionalstödsriktlinjer). Stora företag var berättigade till regionalstödsåtgärder på grundval av artikel 107.3 a i EUF-fördraget om de inte överskred 24 % av de stödberättigande nettokostnaderna. Dessa villkor var uppfyllda. Framför allt tillhandahöll Finland en beräkning enligt vilken bruttobidragsekvivalenten fortfarande vore under 24 % även om allt statligt stöd för investeringen togs med i beräkningen.
5.1.2. Överlåtelse av mark (åtgärd 2)
(88)
Finland hävdar att tomtens nuvarande bokförda värde inte är en lämplig indikator för att fastställa vad tomten var värd när den överläts. S:t Michels stad uppskattar att tomten hade ett marknadsvärde på 300 000 euro vid tidpunkten för överlåtelsen. Enligt Finland uppgick kostnaderna för att jämna till marken till 2 miljoner finska mark (336 376 euro).
(89)
Finland anser att överlåtelsen av tomten och bärandet av kostnaderna för att jämna till marken stämmer överens med 1998 års regionalstödsriktlinjer (se skäl 87).
5.1.3. Förvärv av mark (åtgärd 3)
(90)
Enligt Finland hängde köpet av fastigheterna 2002 samman med byggandet av produktionsanläggningen i Tikkala som Karjaportti behövde medel till. Finland hävdar att fastigheterna köptes till marknadspris. I utvärderingen beaktades att fastigheterna i huvudsak köptes för att omvandlas till bostäder genom en ändring av detaljplanen, medan en del av området fortsatte att användas i kommersiellt syfte. Dessutom belastades fastigheterna av inteckningar som getts till privata fordringsägare, och en av de sex fastigheterna hade ensam inteckningar på totalt 9,6 miljoner euro, vilket bekräftar att fastigheternas värde översteg köpeskillingen. S:t Michels stad följde således principen om en privat investerare i en marknadsekonomi och köpet omfattade inte statligt stöd.
5.1.4. Garanti beviljad den 8 mars 2004 (åtgärd 4)
(91)
Finland uppger att det garanterade lånet beviljades för att täcka ett gammalt pensionslån som beviljades 1992. S:t Michels stad hade garanterat pensionslånet tillsammans med Finnvera och […]. Som motsäkerhet hade S:t Michels stad fått en inteckning värd 7,5 miljoner finska mark (1 261 409 euro) på en fastighet tillhörande Karjaportti. S:t Michels stad behöll denna säkerhet när den utfärdade garantin den 8 mars 2004.
(92)
Finland hävdar att den ursprungliga garantin beviljades före Finlands anslutning till EU. När S:t Michels stad beviljade den nya garantin den 8 mars 2004 beviljades inget nytt stöd, eftersom den befintliga ursprungliga garantin omvandlades till en ny garanti samtidigt som tillräckliga motsäkerheter bibehölls. Dessutom beviljade också andra garantigivare, som garanterat det gamla pensionslånet, lån till Karjaportti.
(93)
Finland bestrider dessutom att Karjaportti våren 2004 var i svårigheter i den mening som avses i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer. Enligt Finland var marknadsprognoserna tillfredsställande under första halvåret 2004 och Karjaportti hade budgeterat en vinst på 3 miljoner euro för 2004. Vidare kunde Karjaportti få lån från privata långivare med relativt låg ränta våren och sommaren 2004. I december 2004 betraktades Karjaportti som ett livsdugligt företag när dess fordringsägare godkände saneringen trots företagets långvariga ekonomiska svårigheter. Annars hade Karjaportti förklarats i konkurs.
5.1.5. Garanti beviljad den 10 maj 2004 (åtgärd 5)
(94)
Finland anser att denna garanti utgör en fortsättning på den finansiering som produktionsanläggningen i Tikkala fick av S:t Michels stad år 2000. Garantin beviljades i syfte att slutföra den ursprungliga investeringsplanen som inleddes år 2000. Vid den tidpunkt då garantin beviljades befann sig Karjaportti inte i svårigheter i den mening som avses i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer, vilket hävdades redan i fråga om den garanti som beviljades i mars 2004 (se skäl 93).
(95)
Enligt Finland var garantin förenlig med den inre marknaden även om den omfattade statligt stöd, eftersom den låg i linje med 1998 års regionalstödsriktlinjer. Stora företag var berättigade till regionalstödsåtgärder på grundval av artikel 107.3 a i EUF-fördraget om de inte överskred 24 % av de stödberättigande nettokostnaderna. Dessa villkor var uppfyllda, eftersom stödinslaget i garantin var endast 57 835 euro medan Karjaporttis sammanlagda investeringar i Tikkala uppgick till […] euro.
5.1.6. Domstolsövervakat saneringsförfarande (åtgärd 6)
(96)
Finland gör gällande att samtliga åtgärder som vidtagits hängde samman med att det domstolsövervakade saneringsförfarandet inleddes. Enligt EU-domstolens rättspraxis berättigar inte tillämpningen av ackords- och konkurslagstiftning i sig till att behandla sådan lagstiftning som stöd (37).
(97)
För det andra beviljades inga nya lån medan förfarandet pågick, utan betalningen av skulder som beviljats före omstruktureringen lades om enligt den nationella lagstiftningen om företagssanering, och fordringsägarna behandlades lika. Förutom S:t Michels stads fordringar arrangerades även privata aktörers fordringar om under förfarandets gång. Karjaporttis fordringsägare delades in i flera kategorier. Fordringarna omfattades av lika och likvärdiga villkor inom varje kategori av fordringsägare. Finland påpekar att detta stämmer särskilt för S:t Michels stads säkerhetsskulder. S:t Michels stad verkar således ha agerat som en privat investerare i en marknadsekonomi när den samtyckte till det domstolsövervakade saneringsförfarandet.
(98)
Dessutom påpekar Finland att S:t Michels stad ansåg att det var mer lönsamt att lägga om skulderna än att låta Karjaportti gå i konkurs och läggas ner permanent, vilket också framgår av en likvidationsbalans som bifogats saneringsprogrammet.
(99)
Vad gäller åtgärdernas förenlighet med 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer hävdar Finland att ett företag som omfattas av ett omstruktureringsförfarande i allmänhet bör betraktas som ett företag i svårigheter i den mening som avses i riktlinjerna. De upprepar att saneringsförfarandet inte omfattade statligt stöd och att S:t Michels stad inte genomförde stödåtgärder i samband med saneringsförfarandet.
(100)
Finland anför därefter argument för var och en av åtgärderna: Vad gäller ianspråktagandet av S:t Michels garanti för det lån som beviljades år 2000 hävdar Finland att S:t Michel inte beviljat Karjaportti några nya lån, utan bara gått in som fordringsägare på Tapiolas begäran i början av det domstolsövervakade saneringsförfarandet, vilket var en sedvanlig åtgärd i ett sådant saneringsförfarande. Vad gäller villkoren för återbetalning av lånet påpekar Finland att de angetts i saneringsprogrammet och var desamma för alla fordringsägare inom samma kategori.
(101)
Vad de obetalda avgifterna beträffar klargör Finland att fordringsägare är stadens fastighetsförvaltning, vattenvårdsavdelning och avfallshanteringsavdelning. Fordringarna består av obetalda avgifter som uppstått innan det domstolsövervakade saneringsförfarandet inleddes. S:t Michels stad beviljade ingen garanti för dessa utestående belopp, eftersom staden var fordringsägare. Därför fördes de in i saneringsprogrammet som en summa när det domstolsövervakade saneringsprogrammet inleddes.
5.1.7. Köp av aktier från Karjaportti (åtgärd 7)
(102)
Finland hävdar att aktierna i fastighetsbolaget Kiinteistö Oy Suksimäki köptes till marknadspris från Karjaportti. Finland översände en oberoende värderingsmans uppskattning enligt vilken aktierna skulle varit värda cirka 1 miljon euro vid dåtida hyresnivå. Detta värde anpassades på grundval av den faktiska hyresnivån, vilket ledde till att aktierna köptes för 860 000 euro. Fastighetstransaktionen omfattade således inget stödinslag.
5.1.8. Omvandling av obetalda räntor till lån (åtgärd 8)
(103)
Vad gäller omvandlingen av de obetalda räntorna till ett lån hävdar Finland för det första att utebliven räntebetalning är en typisk åtgärd i samband med ett domstolsövervakat saneringsförfarande. Omvandlingen av sådana obetalda räntor till lån, som rankas bättre än andra lån, regleras i finsk lagstiftning. Dessutom anser Finland att omvandlingen av de obetalda räntorna till ett lån gjordes i enlighet med principen om en privat investerare i en marknadsekonomi, eftersom privata fordringsägare tillsammans med S:t Michels stad omvandlade obetalda fordringar i form av räntor till lån.
5.1.9. Avskrivning av skulder i boksluten för 2006 och 2008 (åtgärd 9 och åtgärd 10)
(104)
Finland bekräftar att registreringen av skulderna som förlust är en ren bokföringsåtgärd från borgenärens sida i enlighet med försiktighetsprincipen och motsvarande bestämmelser i bokföringslagen (1336/1997). Finland hävdar att nedskrivningen av skulderna inte påverkar det rättsliga förhållandet mellan borgenär och gäldenär, dvs. skulderna efterskänktes inte. S:t Michels stad har bekräftat att man inte har efterskänkt de skulder som bokförts som förlust och att den fortsätter att driva in dem. Skulden är en del av säkerhetsskulden i det domstolsövervakade saneringsförfarandet.
5.1.10. Icke-genomförd garanti som planerats för 2009 (åtgärd 11)
(105)
Innan anmälningen av garantin drogs tillbaka i mars 2010 hävdade Finland att garantin var förenlig med den inre marknaden enligt 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer. Eftersom anmälan dragits tillbaka presenteras Finlands argument inte närmare.
5.1.11. Omläggning av skulder sedan 2009 (åtgärd 12)
(106)
Finland hävdar att omläggningen av skulder är en åtgärd som hör till ett domstolsövervakat saneringsförfarande och att det inte omfattar statligt stöd. Enligt Finland var Karjaporttis borgenärer ense om att omläggningen av skulderna var ett rimligt alternativ för att skydda deras fordringar. Finland har underrättat kommissionen om att den anmälda omläggningen aldrig genomfördes, eftersom förvaltningsdomstolen i Kuopio avbröt genomförandet. Finland förklarar att Karjaporttis skulder icke desto mindre lades om, efter flera förslag från Karjaportti om detta under perioden 2009-2011, förslag som godkändes av S:t Michels stad. Finland hävdar att denna senare omläggning låg i linje med den marknadsekonomiska investerarprincipen, eftersom S:t Michels stad och övriga borgenärer genomförde omläggningen på lika villkor.
5.2. Åtgärder som beviljats av Finnvera
5.2.1. Garanti beviljad den 17 mars 2004 (åtgärd 13)
(107)
Finland anser att garantin beviljades i enlighet med 2000 års tillkännagivande om statliga garantier. I alla händelser omfattade garantin inget statligt stöd. För det första ökade inte Finnveras risk, eftersom garantin ersatte en garanti som Finnvera beviljat tidigare (1992) för ett pensionslån. Detta lån ersattes av ett nytt pensionslån 2004, för vilket Finnvera beviljade garantin i fråga. Dessutom beviljade två privata fordringsägare samtidigt kreditfaciliteter till Karjaportti för att finansiera uppskovet med 2004 års betalningar. Vidare togs en hög avgift ut för garantin, och stödinslaget i garantin låg under tröskelvärdet för stöd av mindre betydelse. Slutligen var prognoserna för Karjaportti goda när garantin beviljades.
5.2.2. Lån beviljat den 12 januari 2006 (åtgärd 14)
(108)
Finland anser att det lån som beviljades 2006 inte omfattade statligt stöd, eftersom Finnvera agerade som en privat investerare när det omvandlade de obetalda räntorna till ett nytt lån i överensstämmelse med saneringsprogrammet. Dessutom omvandlade privata fordringsägare sina obetalda räntor till nya lån strax innan Finnvera gjorde det och på motsvarande villkor.
5.2.3. Garanti beviljad den 14 september 2006 (åtgärd 15)
(109)
Finland anser att garantin beviljades i enlighet med 2000 års tillkännagivande om statliga garantier. I alla händelser omfattar garantin inte statligt stöd eftersom den endast täcker 16,7 % av 1,8 miljoner euro och privata fordringsägare täckte resten av beloppet med garantier.
5.2.4. Lån beviljat den 6 juli 2007 (åtgärd 16)
(110)
Finland anser att det lån som beviljades 2007 inte omfattade statligt stöd eftersom Finnvera agerade tillsammans med privata fordringsägare som beviljade nya lån samtidigt och på motsvarande villkor. Dessutom ställdes säkerhet för lånet genom värdefulla inteckningar och företagsinteckningar.
5.2.5. Garanti beviljad den 9 januari 2008 (åtgärd 17)
(111)
Finland anser att motgarantin beviljades i enlighet med 2000 års tillkännagivande om statliga garantier. I alla händelser omfattar den inte statligt stöd eftersom den andra berörda parten var en privat långivare och den avgift som togs ut av Finnvera var betydligt högre än den avgift som togs ut av den privata långivaren.
6. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER
(112)
Den berörda parten lämnade endast synpunkter på åtgärderna 1, 2, 3, 5, 7, 9 och 10.
6.1.1. Garanti beviljad den 12 juni 2000 (åtgärd 1)
(113)
Enligt den berörda parten beviljades garantin för att säkra ett lån på 25 miljoner finska mark för investeringen i en ny produktionsanläggning.
6.1.2. Överlåtelse av mark (åtgärd 2)
(114)
Den berörda parten hävdar att Karjaportti tilldelades en tomt och att S:t Michels stad åtog sig att tillhandahålla kommunalteknik och andra nödvändiga tekniska arbeten, till en kostnad på totalt 2,5 miljoner finska mark. Karjaportti betalade 1,2 miljoner finska mark för tomten. I Karjaporttis bokföring värderas tomten till 403 000 euro och den berörda parten undrar om tilldelningen av tomten skulle ha kunnat utgöra statligt stöd.
6.1.3. Förvärv av mark (åtgärd 3)
(115)
Enligt den berörda parten köpte S:t Michels stad sex övergivna fabriksbyggnader i S:t Michel och betalade sammanlagt 6,7 miljoner euro för dem. En investerare som agerar enligt principen om en privat investerare i en marknadsekonomi skulle inte ha köpt fastigheter av ett företag i allvarliga ekonomiska svårigheter till ett sådant pris.
6.1.4. Garanti beviljad den 10 maj 2004 (åtgärd 5)
(116)
Den berörda parten gör gällande att Karjaportti var i allvarliga svårigheter när garantin beviljades. Företaget hade redan stora skulder till S:t Michels stad och den företagsgrupp som ägdes av staden.
6.1.5. Köp av aktier från Karjaportti (åtgärd 7)
(117)
Den berörda parten hävdar att det pris som betalades för aktierna i fastighetsbolaget var högre än deras bokförda värde.
6.1.6. Nedskrivning av skulder i boksluten för 2006 och 2008 (åtgärd 9 och åtgärd 10)
(118)
Den berörda parten översände en kopia av protokollet från S:t Michels stadsfullmäktiges möte den 5 februari 2007. Vid detta möte beslutade man att skriva ned skulden i bokslutet för 2006. Den berörda parten påpekar vidare att det åtminstone var ovanligt att S:t Michels stad skrev ned Karjaporttis skulder med flera miljoner euro i sitt bokslut för 2008, och ifrågasätter i synnerhet varför S:t Michels stad samtidigt var beredd att bevilja Karjaportti ytterligare garantier.
7. BEDÖMNING
(119)
Enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(120)
Villkoren i artikel 107.1 i EUF-fördraget är kumulativa och för att en åtgärd ska betraktas som statligt stöd måste således alla villkor uppfyllas samtidigt.
(121)
Artikel 107.1 i EUF-fördraget innehåller ett allmänt förbud mot statligt stöd inom EU, men artikel 107.2 och 107.3 möjliggör undantag från den allmänna regeln i artikel 107.1 om att sådant stöd är oförenligt med den inre marknaden.
(122)
I de följande avsnitten bedömer kommissionen förekomsten av statligt stöd separat för varje åtgärd som beskrivits. Om kommissionen konstaterar att en åtgärd omfattar statligt stöd gör den en bedömning av stödåtgärdens förenlighet med den inre marknaden. Kommissionen skiljer mellan åtgärder som har dragits tillbaka, åtgärder som har beviljats av S:t Michels stad och åtgärder som har beviljats av Finnvera. Inledningsvis undersöks det vid vilken tidpunkt Karjaportti kan anses ha varit ett företag i svårigheter.
7.1. Företag i svårigheter
(123)
Både när det gäller förekomsten av statligt stöd och åtgärdernas förenlighet med den inre marknaden är det relevant huruvida stödmottagaren var i svårigheter vid den tidpunkt då åtgärderna vidtogs. Huruvida Karjaportti kan anses vara ett företag i svårigheter måste bedömas på grundval av 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer till och med den 9 oktober 2004, dvs. den dag då de upphörde att gälla (38). 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer gäller från och med den 10 oktober 2004 (39).
(124)
Enligt 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer kan ett företag anses vara i svårigheter om det uppfyller de s.k. hårda kriterierna i punkt 5 i riktlinjerna, dvs. när företaget förlorat mer än hälften av sitt bokföringsmässigt egna kapital eller skulle kunna bli föremål för ett kollektivt insolvensförfarande enligt nationell lag. Om de hårda kriterierna inte är uppfyllda kan ett företag fortfarande visa de ”vanliga tecknen på ett företag i svårigheter” enligt punkt 6 i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer, t.ex. ökande förluster, sjunkande omsättning, växande lager, överkapacitet, minskande kassaflöde, stigande skuldsättningsgrad och finansiella kostnader samt ett sjunkande värde, som kan gå ner till noll, på nettotillgångarna värde (s.k. mjuka kriterier). Punkterna 10 och 11 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer innehåller motsvarande hårda och mjuka kriterier.
(125)
Mot denna bakgrund konstaterar kommissionen att Karjaportti inte hade förlorat kapital eller uppvisat de ”vanliga tecknen” på ett företag i svårigheter under år 2000. I själva verket ser Karjaportti ut att vara ett sunt företag som under perioden 2000-2002 bokförde en hög omsättning, ett positivt rörelseresultat, ett stabilt aktiekapital och reserver på relativt höga nivåer (se även tabell I).
(126)
Situationen såg mörkare ut under de följande åren. Omsättningen minskade och förlusterna ökade kraftigt från 2003 till 2004. Skulderna ökade och redan i början av 2004 började stödmottagaren lägga om skulder och måste be långivarna om uppskov med förfallna betalningar (40). Det förefaller också som om Karjaportti hade en viss överkapacitet. Det måste dessutom beaktas att Karjaporttis skulder så tidigt som 2004 inte längre täcktes av reserven för oförutsedda utgifter (se tabell I).
(127)
Enligt Karjaporttis årsredovisningshandlingar hade företagets aktiekapital nästan försvunnit under 2004, då det minskade kraftigt till mindre än en tiondedel av sitt värde jämfört med 2003. Sedan dess har företaget noterat ett negativt eget kapital som tenderat att förvärras under de senaste åren. Sedan 2003 har Karjaportti gått med förlust alla år utom 2006. Den vinst som gjordes 2006 kan inte ses som ett tecken på återhämtning för företaget eftersom vinsten inte härrörde från företagets kärnverksamhet. Karjaporttis rörelseresultat förblev negativt, i likhet med de föregående och efterföljande åren. Vinsten under 2006 var inte tillräcklig för att kompensera för det underskott som ackumulerats under tidigare räkenskapsperioder eller för de negativa egna kapitalet. På det hela taget förblev Karjaporttis ekonomiska situation väsentligt ogynnsam. Under 2008 inledde skattemyndigheterna två gånger ett konkursförfarande mot Karjaportti.
(128)
Mot bakgrund av de uppgifter som lagts fram i skälen 125-127 kan slutsatsen dras att Karjaportti sedan början av 2004 uppfyller villkoren för ett företag i svårigheter enligt punkt 5 i 1999 års och punkt 11 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer. År 2008, då Karjaportti var föremål för konkursförfaranden, uppfyllde det också villkoren för ett företag i svårigheter enligt punkt 10 c i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
7.2. Åtgärder som har dragits tillbaka
7.2.1. Icke-genomförd garanti som planerats för 2009 (åtgärd 11)
(129)
Enligt artikel 8 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (41) (procedurförordningen) får en medlemsstat efter att det formella granskningsförfarandet har inletts återkalla anmälan om det sker i god tid innan kommissionen har fattat beslut om huruvida den anmälda åtgärden har karaktären av statligt stöd. I ett sådant fall avslutar kommissionen granskningsförfarandet med motiveringen att det har förlorat sitt syfte.
(130)
Eftersom S:t Michels stadsfullmäktiges beslut att ge Karjaportti en garanti inte vann laga kraft, och stadsstyrelsen i februari 2010 beslutade att inte genomföra garantin, återkallade Finland anmälan om garantin i mars 2010. Vad garantin beträffar förlorade granskningsförfarandet således sitt syfte.
7.3. Åtgärder som beviljats av S:t Michels stad
7.3.1. Garanti beviljad den 12 juni 2000 (åtgärd 1) och överlåtelse av mark (åtgärd 2)
(131)
Garanti (åtgärd 1): Såsom beskrivs i skäl 14-16 beviljade S:t Michels stad garantin i juni 2000 och gjorde utbetalningar på grundval av garantin i december 2004. Efter det att S:t Michels stad hade blivit borgenär till Karjaportti ändrades villkoren för lånet inom ramen för det domstolsövervakade saneringsförfarandet (se skäl 34-39).
(132)
Flera stadier måste därför särskiljas. Om stödet beviljas vid den tidpunkt då en statlig garanti ges, ska inga betalningar som staten gör enligt villkoren i garantin betraktas som beviljande av statligt stöd (42). Å andra sidan kan de förändrade lånevillkoren efter det att den statliga garantigivaren har blivit fordringsägare innefatta statligt stöd. I det följande undersöks om den garanti som gavs i juni 2000 utgör statligt stöd. Frågan huruvida ändringarna av lånevillkoren skulle kunna innefatta statligt stöd bedöms som en del av åtgärd 6 (se skäl 188-195).
(133)
Garantin beviljades av S:t Michels stad, och består följaktligen av statliga medel och kan tillskrivas staten.
(134)
För att åtgärd ska omfatta statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget måste den ge en fördel som företaget inte skulle ha fått på normala marknadsvillkor. För att utföra denna bedömning kommer kommissionen att förlita sig på 2000 års tillkännagivande om garantier. Vid den tidpunkt då åtgärden beviljades gällde det tillkännagivandet. I domstolens rättspraxis anges dock klart att frågan huruvida ett stöd utgör ett statligt stöd enligt fördraget ska avgöras på grundval av en ”objektiv situation som ska bedömas vid den tidpunkt då kommissionen fattar sitt beslut (43)”. Kommissionen grundar därför sin bedömning i det aktuella ärendet på 2008 års tillkännagivande om garantier.
(135)
Enligt punkt 3.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier kan förekomst av statligt stöd i en enskild statlig garanti uteslutas om fyra kumulativa villkor är uppfyllda: ”a) låntagaren är inte i ekonomiska svårigheter […], b) garantins omfattning kan mätas korrekt när den beviljas, […] c) garantin täcker högst 80 % av det utestående lånet eller någon annan finansiell förpliktelse […], d) ett marknadsorienterat pris betalas för garantin […].”
(136)
I det aktuella fallet befann sig låntagaren inte i ekonomiska svårigheter när garantin beviljades (se skälen 123-128). Ändå täcker den garanti som är föremål för bedömning 100 % av lånet.
(137)
Dessutom beviljades garantin utan avgift, trots att den myndighet som beviljade den själv ansåg att den var förknippad med en stor risk (44). Finland hävdar att Karjaportti skulle ha kunnat få en liknande garanti på marknaden, men kommissionen anser att en avgift på noll inte kan anses ligga nära den marknadsmässiga avgift som gällde vid den tidpunkt då garantin beviljades. Garantin täckte 100 % av lånet i fråga. Med andra ord bar den beviljande myndigheten hela risken för betalningsförsummelse från stödmottagarens sida, och garantin beviljades som en absolut garanti, vilket innebär att garantigivaren är ansvarig för lånebeloppet på samma villkor som för ett eget lån och fordringsägaren kan begära att garantigivaren återbetalar lånebeloppet när lånet förfaller till betalning.
(138)
Därför anser kommissionen i motsats till Finland i detta fall att åtgärden inte kan anses vara fri från stöd.
(139)
Finlands påstående att åtgärden beviljades Karjaportti tillsammans med andra parter kan tillbakavisas, eftersom de övriga parterna som deltog i investeringen - enligt de uppgifter som lämnas av Finland - också var statsägda. Följaktligen anser kommissionen att åtgärden medför en fördel för Karjaportti.
(140)
En åtgärd betraktas som statligt stöd om den är specifik eller selektiv, dvs. gynnar endast vissa företag eller viss produktion. Den aktuella åtgärden beviljades Karjaportti, ett specifikt företag. Kommissionen anser därför att åtgärden utgör en selektiv fördel för stödmottagaren.
(141)
Slutligen måste kommissionen undersöka om den åtgärd som S:t Michels stad vidtagit till förmån för Karjaportti sannolikt kommer att snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna genom att ge detta företag en fördel i förhållande till (potentiella) konkurrenter som inte får statligt stöd. Det förekommer handel med köttprodukter mellan medlemsstaterna, det område där stödmottagaren är verksam. Enligt Finland exporterar Karjaportti sina produkter främst till Ryssland, men även till medlemsstater. Kommissionen anser därför att åtgärden sannolikt snedvrider konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(142)
På grundval av ovanstående drar kommissionen slutsatsen att åtgärden utgör statligt stöd.
(143)
Överlåtelse av mark (åtgärd 2): Finland förnekar inte att åtgärden skulle kunna utgöra statligt stöd. Stödmottagaren fick en klar fördel genom att inte behöva erlägga någon betalning för marköverlåtelsen. Vidare ersatte S:t Michels stad stödmottagarens kostnader för arbetet med att jämna till tomten. Kommissionen anser därför att åtgärden medför en fördel för Karjaportti som företaget inte hade kunnat få på marknaden.
(144)
Åtgärden uppfyller dessutom alla andra villkor för förekomst av statligt stöd. Som beskrivs i detalj i skälen 133, 140 och 141 kan också överlåtelse av mark bestå av statliga medel och tillskrivas staten, vara selektiv, och snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna.
(145)
På grundval av ovanstående drar kommissionen slutsatsen att åtgärden utgör statligt stöd.
(146)
Finland hävdar att garantin, tillsammans med överlåtelsen av mark för att bygga produktionsanläggningen i Tikkala, utgör regionalstöd som är förenligt med den inre marknaden. När åtgärderna 1 och 2 beviljades, dvs. år 2000, gällde 1998 års regionalstödsriktlinjer (45). De aktuella åtgärderna beviljades inte inom ramen för en stödordning utan i form av en individuell utbetalning för ett särskilt ändamål. Eftersom åtgärderna beviljades i en sektor som omfattas av 1998 års regionalstödsriktlinjer faller de i princip inom tillämpningsområdet för dessa. Vid tidpunkten för beviljandet var det stödmottagande företaget inte i svårigheter (se skälen 123-128), och det låg i Östra Finland, en region som är berättigad till regionalstöd enligt artikel 107.3 a i EUF-fördraget. Därför har kommissionen bedömt projektet på grundval av 1998 års regionalstödsriktlinjer. Bedömningen tyder på följande:
(147)
Enligt avsnitt 2 i 1998 års regionalstödsriktlinjer kan regionalstöd vara förenligt med den inre marknaden endast om det råder jämvikt mellan stödets snedvridande effekt och dess fördelar för utvecklingen av en mindre gynnad region. I detta sammanhang noterar kommissionen att investeringsprojektet i fråga skulle ha en positiv inverkan på den regionala utvecklingen. Det bidrog till vidareutvecklingen av den ekonomiska verksamheten och till skapandet av nya arbetstillfällen, även indirekt. Faktum är (se beskrivning i skäl 24) att den nya produktionsanläggningen bör öka antalet arbetstillfällen i regionen från 400 till 550-600.
(148)
I avsnitt 4 i 1998 års regionalstödsriktlinjer fastställs villkoren för beviljande av regionalstöd som är förenligt med den inre marknaden.
(149)
För det första är regionalstöd, enligt punkt 4.1 i 1998 års regionalstödsriktlinjer, avsett att användas antingen för produktiva investeringar (nyinvesteringar) eller för skapande av sysselsättning som har samband med investeringen. Med nyinvestering avses enligt punkt 4.4 i 1998 års regionalstödsriktlinjer en investering i anläggningstillgångar i samband med etablering av en ny anläggning, utökning av kapaciteten i en befintlig anläggning, eller igångsättande av en verksamhet som medför en genomgripande förändring av en produkt eller en produktionsprocess i en befintlig anläggning. De aktuella åtgärderna användes för att bygga en ny produktionsanläggning, vilket är en nyinvestering i den mening som avses i punkt 4.4 i 1998 års regionalstödsriktlinjer.
(150)
För det andra måste stödnivån vara lägre än regionalstödstaket på 24 % (46). För att beräkna stödnivån måste investeringens värde och stödinslaget i de aktuella åtgärderna fastställas.
(a)
Vad gäller investeringens värde kan de stödberättigande kostnaderna i detta sammanhang, enligt punkt 4.5 i 1998 års regionalstödsriktlinjer, omfatta utgifter för mark, byggnader, anläggningar och maskiner. Vid övertagande ska endast kostnaderna för anskaffningen av dessa tillgångar beaktas. Finland har faktiskt beräknat de stödberättigande kostnaderna i enlighet med dessa bestämmelser, vilket resulterat i ett belopp på 25 935 928 euro (se skäl 22 och tabell III).
(b)
Vad gäller det berörda stödinslaget har Finland tillhandahållit en beräkning som har dubbelkollats av kommissionen. För åtgärd 1, dvs. den garanti som beviljats av S:t Michels stad, kan 2000 års tillkännagivande om garantier användas för att kvantifiera stödinslaget. Det finns tre metoder för att kvantifiera stödinslaget, varav en innebär att man beräknar det ”med någon annan objektivt berättigad och allmänt accepterad metod” (punkt 3.2 i 2000 års tillkännagivande om garantier). Finland har jämfört marknadspriset för en garanti som är jämförbar med den avgift som faktiskt betalats av S:t Michels stad, vilket förefaller vara en objektivt berättigad och allmänt accepterad metod. För åtgärd 2 består stödinslaget av värdet på marken plus kostnaderna för att jämna till området, vilket också är godtagbart. Vad gäller finansieringen från Finnvera och handels- och industriministeriet, som inte omfattas av detta beslut, skulle stödinslaget också behöva beaktas om finansieringen skulle anses innefatta statligt stöd. Finland har tillhandahållit en beräkning av stödinslaget i lånet från Finnvera, vilken anses vara trovärdig. Vad gäller de direkta bidragen från handels- och industriministeriet beaktades hela beloppet. Med beaktande av stödinslagen i de åtgärder som har beviljats av S:t Michels stad, Finnvera och handels- och industriministeriet är stödinslaget (beräknat som bruttobidragsekvivalent) 3 617 143 euro (se tabell II).
(151)
Stödinslaget på 3 617 143 euro motsvarar en stödnivå på 13,95 % av de totala stödberättigande kostnaderna på 25 935 928 euro. Stödnivån ligger således under tröskelvärdet på 24 %.
(152)
För det tredje måste stöd till nyinvesteringar, enligt punkt 4.10 i 1998 års regionalstödsriktlinjer, förenas med villkoret att investeringen upprätthålls under minst fem år. Finland har bekräftat att investeringen skulle upprätthållas under en period av minst fem år.
(153)
För det fjärde måste stödmottagaren, enligt punkt 4.2 i 1998 års regionalstödsriktlinjer, bidra med minst 25 % av finansieringen av investeringen, Finland har bekräftat att så var fallet.
(154)
För det femte konstaterar kommissionen att stödansökan, i enlighet med punkt 4.2 i 1998 års regionalstödsriktlinjer, har lämnats in innan arbetet med projektet inleddes, att reglerna om kumulering av stöd följs, som anges i punkt 4.18 i 1998 års regionalstödsriktlinjer, och att det regionala stödtaket inte överskridits.
(155)
På grundval av ovanstående argument anser kommissionen att åtgärderna 1 och 2 uppfyller villkoren i 1998 års regionalstödsriktlinjer och därför är förenliga med den inre marknaden.
7.3.2. Förvärv av mark (åtgärd 3)
(156)
Principen om en privat investerare i en marknadsekonomi är i princip även tillämplig på statliga förvärv av mark och andra tillgångar. Statliga förvärv av detta slag kan innefatta statligt stöd om de inte kan anses utgöra en normal affärstransaktion. Även i det fall en myndighet förvärvar varor och tjänster till marknadspris kan det ändå vara fråga om statligt stöd om det skulle visa sig att staten inte hade ett faktiskt behov av marken eller tillgångarna i fråga (47).
(157)
Följaktligen måste kommissionen bedöma om markförvärvet kan anses utgöra en normal affärstransaktion. Det måste därför utredas om det pris som S:t Michels stad betalade motsvarade värdet på de fastigheter och den byggnad som köptes.
(158)
Enligt den berörda parten skulle en privat investerare i en marknadsekonomi inte ha varit villig att betala 6,7 miljoner euro för de fabriksbyggnader som S:t Michels stad köpte till detta pris.
(159)
Finland lämnade för sin del en uppgift om fastigheternas värde till kommissionen. Enligt Finland hade den privata banken […] en inteckning på 7,5 miljoner euro i en av de fastigheter som såldes vid tidpunkten för förvärvet (48).
(160)
Finland meddelade kommissionen att ingen värdering av marken hade gjorts. Kommissionen anser att värdet på en inteckning som innehas av en privat bank kan ge en antydan om fastighetens värde. Innan banken kan godkänna säkerheter värderar banken den fastighet som berörs, så att den kan få sina pengar tillbaka genom att realisera inteckningen om gäldenären inte kan betala sin skuld.
(161)
För de berörda fastigheterna betalade S:t Michels stad en köpeskilling på 6 646 787 euro, vilket ligger under det registrerade beloppet för den inteckning som en privat part innehade i en av fastigheterna innan försäljningsförfarandet avslutades. Utöver denna fastighet såldes fem andra fastigheter och en byggnad till S:t Michels stad. Dessutom noterar kommissionen att S:t Michels stad köpte fastigheterna i syfte att omvandla marken till ett bostadsområde genom ändringar i detaljplanen. Fastigheterna låg nära stadskärnan och i ett attraktivt bostadsområde.
(162)
Mot bakgrund av ovanstående har de tvivel som kommissionen gav uttryck för i beslutet om att inleda förfarandet skingrats när det gäller det pris som betalades för fastigheterna och byggnaderna. S:t Michels stad anses ha köpt fastigheterna och byggnaden till ett pris som motsvarade deras värde och kriteriet avseende en investerare i en marknadsekonomi anses uppfyllt. Kommissionen drar därför slutsatsen att åtgärden inte omfattar statligt stöd.
7.3.3. Garanti som beviljades den 8 mars 2004 (åtgärd 4) och garanti som beviljades den 10 maj 2004 (åtgärd 5)
(163)
När det gäller den garanti som beviljades i juni 2000 måste flera steg särskiljas (beviljandet av garantin, betalningarna på grundval av garantin, de förändrade lånevillkoren, jämför skäl 132). I det följande kommer det följaktligen att undersökas om de garantier som beviljades i mars 2004 och maj 2004 utgör statligt stöd. Frågan huruvida ändringarna av lånevillkoren skulle kunna innefatta statligt stöd bedöms som en del av åtgärd 6 (se skälen 188-195).
(164)
Åtgärd 4: I motsats till de argument som Finland anfört (se skäl 92) anser kommissionen att omvandling av befintliga fordringar till en ny garanti kan utgöra statligt stöd. I detta sammanhang bör en åtskillnad göras mellan befintligt stöd och nytt stöd. Definitionen av befintligt stöd inbegriper enskilda stödåtgärder som hade genomförts innan fördraget trädde i kraft (artikel 1 b i procedurförordningen). Nytt stöd är däremot ”[…] allt stöd som inte är befintligt stöd, inbegripet ändringar av befintligt stöd” (artikel 1 c i procedurförordningen). Enligt kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 av den 21 april 2004 om genomförande av rådets förordning (EG) nr 659/1999 (49) ska en ändring vara ”varje ändring, utom ändringar av rent formell eller administrativ art som inte kan påverka bedömningen av stödåtgärdens förenlighet med den gemensamma marknaden”.
(165)
I själva verket beviljade S:t Michels stad en ny garanti den 8 mars 2004 som säkerhet för ett nytt lån som beviljades av Tapiola den 14 april 2004. Den nya garantin kan inte ses som en fortsättning på den gamla garantin, eftersom den beviljades för ett nytt lån med nya villkor. Det faktum att detta lån ersatte ett lån som beviljats av Tapiola 1992 som redan hade garanterats av S:t Michels stad ändrar inte kommissionens åsikt. Det är visserligen sant att det nya lånet uppgick till det utestående kapitalet av det gamla lånet och att räntesatsen var mer gynnsam för Karjaportti (4,5 % per år för det gamla lånet, 4 % per år för det nya lånet), men det hade skett en förändring i lånets löptid (det gamla lånet borde ha återbetalas tio år efter beviljandet, dvs. i november 2002, medan det nya lånet tillät återbetalning fram till 2014). Totalt sett är det nya lånet (kapital plus ränta för åren 2004-2014) större än det gamla. Genom beviljandet av den nya garantin ökade således risken för S:t Michels stad och därmed beloppet för åtgärden jämfört med den gamla garantin. Beviljandet av den nya garantin ska ses som en ändring av den gamla garantin som gör det möjligt att klassificera den nya garantin som nytt stöd. Finlands argument att den gamla garantin beviljades före Finlands anslutning till EU och därför kan betraktas som befintligt stöd och att den nya garantin inte kan anses innefatta beviljande av nytt stöd kan följaktligen avfärdas.
(166)
Frågan om garantin medförde en fördel för mottagaren kan bedömas på grundval av 2008 års tillkännagivande om garantier. Vid den tidpunkt då åtgärden beviljades gällde tillkännagivandet om garantier av år 2000. Kommissionen kommer dock, såsom förklaras i skäl 134, att grunda sin bedömning av åtgärden på 2008 års tillkännagivande om garantier. Enligt punkt 3.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier kan förekomsten av statligt stöd i en enskild statlig garanti uteslutas om fyra kumulativa villkor är uppfyllda (se skäl 135). Den garanti som är föremål för analys täcker 100 % av lånet. Det är tillräckligt för att konstatera att förekomst av statligt stöd inte kan uteslutas på grundval av punkt 3.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier. Kommissionen anser dessutom, i motsats till vad Finland framhållit, att Karjaportti redan i mars 2004 befann sig i svårigheter i den mening som avses i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer (se skälen 123-128), vilket är ytterligare en orsak till att garantin inte kan anses falla under punkt 3.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier.
(167)
Dessutom beviljades garantin utan avgift, trots att företaget befann sig i svårigheter och risken för S:t Michels stad kunde betraktas som avsevärd. Garantin täckte 100 % av lånet i fråga. Med andra ord bar den beviljande myndigheten hela risken för en eventuell betalningsförsummelse från stödmottagarens sida, och garantin beviljades som en absolut garanti, vilket innebär att garantigivaren är ansvarig för lånebeloppet på samma villkor som för ett eget lån och fordringsägaren kan begära att garantigivaren återbetalar lånebeloppet när lånet förfaller till betalning.
(168)
Finland är av uppfattningen att åtgärden är förenlig med principen om en investerare i en marknadsekonomi, särskilt eftersom privata aktörer var inblandade. Detta argument kan tillbakavisas. Enligt de uppgifter som har lämnats av Finland beviljade de privata aktörerna för det första inte garantier utan lån till stödmottagaren. För det andra beviljades lånen av de privata aktörerna inte samtidigt som de garanterade pensionslånen. För det tredje var den räntesats som minst en av de privata aktörerna begärde för ett lån redan högre än räntesatsen för pensionslånet. Ännu mer betydelsefullt är här att de privata aktörerna endast kom överens om kortfristiga lån, med en löptid på flera månader, medan den garanti som beviljades av S:t Michels stad täckte ett lån med en löptid på tio år.
(169)
Mot bakgrund av det ovan anförda anser kommissionen att åtgärden medför en fördel för Karjaportti. Åtgärd 4 uppfyller dessutom alla andra villkor för förekomst av statligt stöd. Som beskrivs i detalj i skälen 133, 140 och 141 består också denna garanti av statliga medel och kan tillskrivas staten och den är selektiv samt snedvrider konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(170)
Åtgärd 5: Finlands argument att åtgärden beviljades för att fortsätta den investering som inletts 2000 kan tillbakavisas, eftersom garantin helt klart utgjorde en ny åtgärd.
(171)
Enligt punkt 3.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier kan förekomsten av statligt stöd i en enskild statlig garanti uteslutas om fyra kumulativa villkor är uppfyllda (se skäl 135). I likhet med åtgärd 4 täcker garantin i fråga 100 % av lånet, och Karjaportti var redan i maj 2004 i svårigheter i den mening som avses i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer (se skälen 123-128). Garantin kan följaktligen inte omfattas av punkt 3.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier.
(172)
Dessutom, och i likhet med åtgärd 4, beviljades garantin utan avgift, trots att företaget befann sig i svårigheter och risken för S:t Michels stad kunde betraktas som avsevärd. Garantin täckte 100 % av lånet i fråga och beviljades som en absolut garanti. Kommissionen anser därför i detta fall, till skillnad från Finland, att åtgärden medför en fördel för Karjaportti.
(173)
Åtgärd 5 uppfyller dessutom alla andra villkor för förekomst av statligt stöd. Som beskrivs i detalj i skälen 133, 140 och 141 består också denna garanti av statliga medel och kan tillskrivas staten och den är selektiv samt snedvrider konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(174)
På grundval av ovanstående drar kommissionen slutsatsen att åtgärd 4 och åtgärd 5 utgör statligt stöd.
(175)
Finland har inte framfört några argument för att åtgärd 4 är förenlig med den inre marknaden. För åtgärd 5 har Finland åberopat artikel 107.3 a i EUF-fördraget och 1998 års regionalstödsriktlinjer (se skäl 95). 1998 års regionalstödsriktlinjer kan dock inte fungera som grund för förenlighet eftersom Karjaportti var i svårigheter då de båda garantierna beviljades (se skälen 123-128). Enligt 1998 års regionalstödsriktlinjer måste stöd till företag i svårigheter bedömas enligt riktlinjerna för undsättning och omstrukturering (50). Därför undersöker kommissionen först om 4 och 5 är förenliga med den inre marknaden som undsättnings- och omstruktureringsstöd enligt undsättnings- och omstruktureringsriktlinjerna. Vid tidpunkten för beviljandet var 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer tillämpliga (51).
(176)
Enligt dessa riktlinjer måste ett undsättningsstöd uppfylla vissa krav, som inte alla uppfylls av den aktuella åtgärden.
(a)
För det första består åtgärderna av likviditetsstöd i form av en garanti (punkt 23 a i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer), men de lån som täcks av respektive garanti beviljades inte till en räntesats som minst motsvarar de räntor som gäller för lån till sunda företag (referensräntan för Finland i mars 2004: 4,43 % plus 100 räntepunkter), Referensränta för Finland i maj 2004: 4,43 % plus 100 räntepunkter).
(b)
För det andra var garantierna inte knutna till ett lån som ska återbetalas inom tolv månader från och med den sista låneutbetalningen till företaget (punkt 23 b i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(c)
För det tredje lämnade Finland inga uppgifter om att stödet gavs på grundval av allvarliga sociala problem och att det inte skapade allvarliga negativa spridningseffekter i andra medlemsstater (punkt 23 c i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(d)
För det fjärde återbetalades stödet inte inom sex månader och en omstruktureringsplan i enlighet med 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer hade inte heller utarbetats (punkt 23 d i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(e)
Slutligen finns det ingenting som tyder på att garantierna var begränsade till vad som var nödvändigt för att upprätthålla driften av företaget under den period för vilken stödet beviljats (punkt 23 e i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(177)
Åtgärderna 4 och 5 uppfyller inte heller alla de krav för omstruktureringsstöd som anges i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(a)
För det första var åtgärderna inte förenade med villkoret att en omstruktureringsplan ska genomföras (punkt 31 i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer). Det kan noteras att ingen omstruktureringsplan har utarbetats i enlighet med punkt 32 och följande i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(b)
För det andra ska stödmottagarna i väsentlig utsträckning bidra till omstruktureringen med egna medel (punkt 40 i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer) och vad gäller den aktuella åtgärden finns det ingenting som tyder på att stödmottagaren har egen finansiering.
(c)
För det tredje måste kompenserande åtgärder genomföras för att undvika snedvridande verkningar av stödet (punkt 37 i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer). Sådana åtgärder har inte planerats.
(178)
Kommissionen anser följaktligen att åtgärderna inte beviljades i överensstämmelse med 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(179)
Det måste övervägas om åtgärderna 4 och 5 kan anses vara förenliga med den inre marknaden på grundval av något annat av undantagen i artikel 107.2 och 107.3 i EUF-fördraget.
(180)
Undantagen i artikel 107.2 i EUF-fördraget är inte tillämpliga i det aktuella fallet eftersom åtgärderna i fråga inte utgör stöd av social karaktär, inte beviljats enskilda konsumenter, inte är avsedda att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser och inte getts till näringslivet i vissa av de områden i Förbundsrepubliken Tyskland som påverkats av Tysklands delning.
(181)
Ytterligare undantag föreskrivs i artikel 107.3 i EUF-fördraget.
(182)
I artikel 107.3 a i EUF-fördraget fastställs att ”stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning” kan anses förenligt med den inre marknaden. Karjaportti låg i ett sådant område vid den tidpunkt då stödet beviljades.
(183)
När åtgärderna 4 och 5 beviljades reglerades förenligheten av statligt stöd till stödmottagande områden av 1998 års regionalstödsriktlinjer. Enligt dessa riktlinjer är företag i svårigheter inte berättigade till regionalstöd. Mot bakgrund av det ovan anförda slår kommissionen därför fast att stödet inte omfattas av det undantag som anges i artikel 107.3 a i EUF-fördraget.
(184)
Enligt artikel 107.3 b i EUF-fördraget kan ”stöd för att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse eller för att avhjälpa en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi” anses förenligt med den inre marknaden. Kommissionen anmärker att det aktuella stödet inte är tänkt att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse och kommissionen har inte heller funnit bevis för att det varit avsett att avhjälpa en allvarlig störning i Finlands ekonomi. Mot bakgrund av det ovan anförda drar kommissionen slutsatsen att stödet inte omfattas av det undantag som anges i artikel 107.3 b i EUF-fördraget.
(185)
Enligt artikel 107.3 d i EUF-fördraget kan stöd för att främja kultur och bevara kulturarvet anses vara förenligt med EUF-fördraget om stödet inte påverkar handelsvillkoren och konkurrensen inom gemenskapen i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Den artikeln är uppenbart inte tillämplig i det här fallet.
(186)
Artikel 107.3 c i EUF-fördraget anger att stöd för att underlätta utvecklingen av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner kan anses förenliga med fördraget när de inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Kommissionen har utarbetat flera riktlinjer och meddelanden som förklarar hur den tillämpar undantaget i artikel 107.3 c. Kommissionen anser dock att det är självklart att de undantag som tagits in i dessa riktlinjer och meddelanden inte kan tillämpas i detta ärende på grund av stödets natur och karaktär.
(187)
På grundval av ovanstående argument anser kommissionen att åtgärderna 4 och 5 omfattar statligt stöd som inte är förenligt med den inre marknaden.
7.3.4. Domstolsövervakat saneringsförfarande (åtgärd 6)
(188)
Finlands främsta argument (se skälen 96-98) är att S:t Michels stad inte var generösare än företagets övriga fordringsägare, utan agerade tillsammans med företagets privata fordringsägare och på samma villkor. När staden samtyckte till saneringsprogrammet agerade den således som en investerare i en marknadsekonomi.
(189)
Den första frågan som måste besvaras i detta sammanhang är om testet med en privat investerare i en marknadsekonomi är tillämpligt i situationer där en eller flera offentliga enheter vars agerande kan tillskrivas staten genomför flera åtgärder med avseende på ett företag. Förstainstansrätten behandlade denna fråga i målet BP Chemicals mot kommissionen (52). Enligt förstainstansrätten är det riktigt att enbart den omständigheten att ett offentligt företag redan har gjort kapitaltillskott som anses utgöra ”stöd” till sitt dotterbolag inte omedelbart utesluter att ett ytterligare kapitaltillskott kan anses utgöra en investering som uppfyller kriteriet med en privat investerare som verkar på normala marknadsekonomiska villkor. Kommissionen måste dock avgöra om flera åtgärder med avseende på ett företag rimligen kan hållas isär och ses som fristående åtgärder. I detta sammanhang måste man enligt förstainstansrätten ta hänsyn till åtgärdernas kronologi, deras syfte och dotterbolagets situation då vart och ett beslut om ett kapitaltillskott fattades (53).
(190)
I det aktuella fallet måste kommissionen avgöra huruvida de garantier som beviljas i mars och maj 2004 (åtgärd 4 och åtgärd 5) kan särskiljas från det domstolsövervakade saneringsförfarandet (åtgärd 6). Det är sant att samtliga tre åtgärder har beslutats inom ett år, men kommissionen konstaterar att de vidtogs i ett annat sammanhang. Under tiden hade ett domstolsövervakat saneringsförfarande inletts som företagets samtliga fordringsägare deltog i. Syftet med åtgärd 6 var därför inte längre att göra det möjligt för företaget att återställa sin lönsamhet utan insolvens med hjälp av nya pengar från privata banker. Snarare syftade S:t Michels stad, som alla andra fordringsägare i deras roll som långivare, till att maximera återvinningen av sina utestående fordringar i enlighet med begränsningarna i den finska konkurslagstiftningen. Kommissionen anser därför att åtgärd 6 kan skiljas från åtgärder 4 och 5.
(191)
Karjaportti lämnade, tillsammans med sina privata fordringsägare, in en ansökan om ett domstolsövervakat saneringsförfarande till S:t Michels tingsrätt enligt lagen om företagssanering (1993/47). Ett saneringsprogram lämnades till tingsrätten, inklusive närmare uppgifter om de åtgärder som nu är föremål för bedömning. Tingsrätten fastställde saneringsprogrammet efter att ha granskat uppgifterna. Kommissionen noterar att Karjaportti har varit föremål för ett domstolsövervakat saneringsförfarande enligt finsk lag. Syftet med ett sådant domstolsövervakat saneringsförfarande är att sanera livsduglig verksamhet som bedrivs av en gäldenär i ekonomiska svårigheter för att garantera verksamhetens fortbestånd och åstadkomma skuldreglering. Kommissionen anser därför att de åtgärder som vidtagits av S:t Michels stad i samband med det domstolsövervakade saneringsförfarandet kan bedömas mot bakgrund av den marknadsekonomiska investerarprincipen.
(192)
Enligt rättspraxis i Magefesamålet (54) kan åtgärder i samband med ett domstolsövervakat saneringsförfarande utgöra statligt stöd om staten är mer generös än företagets övriga fordringsägare. Kommissionen kontrollerar följaktligen om de privata och offentliga fordringsägarna faktiskt behandlats lika i samband med saneringsförfarandet.
(193)
Det kan för det första noteras att […] av saneringsskulderna (ca [30-70] %) var skulder till privata fordringsägare. De största privata fordringsägarna är Nordea Bank, Pohjola Bank och Nordea Financing. För det andra måste det beaktas att Karjaporttis fordringsägare var uppdelade i olika grupper enligt deras rankning. Tillsammans med de privata fordringsägarna Nordea Bank, OKO/Pohjola Bank och Nordea Financing samt det statsägda specialiserade finansieringsbolaget Finnvera ingick S:t Michels stad i gruppen fordringsägare med stora säkerhetsskulder. Såsom framgår av tabell IV har S:t Michels stad, inom dessa stora säkerhetsskulder, en andel på [10-40] % medan de privata fordringsägarna tillsammans har en andel på [30-70] %. Finnvera har en andel på [10-40] %.
(194)
Nedan bedöms var och en av de åtgärder som vidtagits av S:t Michels stad mer i detalj:
(195)
Sänkning av räntorna för säkerhetsskulderna: Såsom framgår av tabell V var räntesatserna för lån och övriga skulder (obetalda avgifter), som betraktades som ”stora säkerhetsskulder”, desamma för privata och offentliga fordringsägare, med undantag av […]. Denna fordringsägare fick en ränta motsvarande […] Euribor för alla utestående belopp från början av saneringsförfarandet, medan övriga fordringsägare endast fick en ränta motsvarande […] Euribor minus […] % fram till 2010 för en del av de utestående beloppen. Denna skillnad berodde på att […] hade den högsta rankningen när det gäller säkerheter som ställts av Karjaportti. Det anses att den högre rankningen för […] motiverar ränteskillnaden.
(196)
Omläggning av lån: Uppskov med betalningen av S:t Michels stads skulder beviljades i samma utsträckning som för andra fordringsägare med säkerhetsskulder. Tabell VI visar hur Karjaportti måste erlägga delbetalningar till alla fordringsägare med säkerhetsskulder från juli 2009 till 2015, då den största delen av delbetalningarna förfaller (43 % av kapitalet i var och en av säkerhetsskulderna). De delbetalningar som ska göras till varje enskild fordringsägare är lika stora i förhållande till det sammanlagda beloppet av respektive fordringsägares fordran (dvs. 2 % av det utestående beloppet för de första tre delbetalningarna, 4 % för följande två delbetalningar och 6 % för resten av delbetalningarna. Den sista delbetalningen uppgår till 43 % av kapitalet för var och en av fordringsägarna med säkrade skulder. S:t Michels stad har således inte behandlats mindre gynnsamt än de privata fordringsägarna i en liknande situation.
(197)
Efterskänkning av skuld på vissa villkor: Enligt saneringsprogrammet (se skälen 42 och 43) ska de belopp som ska efterskänkas i slutet av det domstolsövervakade saneringsförfarandet, om vissa ekonomiska krav inte är uppfyllda, baseras på en jämförelse mellan värdet av säkerheten om Karjaportti fortsätter med sin verksamhet, och säkerhetens värde om den tas i anspråk, fastställas för var och en fordringsägare, med hänsyn tagen till deras respektive rankning. Säkerhetens värde i de två scenarierna fastställdes av två oberoende värderingsorgan vid den tidpunkt då saneringsprogrammet inrättades, på grundval av jämförbar pris- och hyresinformation. Mot denna bakgrund behöver […], i egenskap av högst rankad fordringsägare, inte efterskänka skulder i slutet av det domstolsövervakade saneringsförfarandet. Beloppen för övriga fordringsägare fastställdes också enligt denna metod, vilket resulterar i de belopp som redovisas i skäl 43. Den metod som använts för att fastställa respektive belopp kan betraktas som trovärdig, särskilt eftersom respektive rankning avser värdet av respektive säkerhet i de två scenarierna. I praktiken grundade sig beräkningen på oberoende expertutvärderingar, och samma principer tillämpades på alla fordringsägare vid fastställandet av de belopp med vilka saneringsskulderna högst kan minskas med i slutet av det domstolsövervakade saneringsförfarandet. Mot bakgrund av detta kan man dra slutsatsen att alla fordringsägare behandlades lika.
(198)
Sammantaget anser kommissionen att S:t Michels stad inte behandlades mindre gynnsamt än de privata fordringsägarna i samband med det domstolsövervakade saneringsförfarandet. Eventuella skillnader i förhållande till övriga fordringsägare motiverades av att de säkerheter som innehades av respektive fordringsägare var av olika kvalitet. Därför måste slutsatsen dras, mot bakgrund av det ovanstående, att det domstolsövervakade saneringsförfarandet inte gav stödmottagaren någon fördel i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget. De tvivel som kommissionen uttryckte i beslutet att inleda förfarandet har skingrats och de åtgärder som beskrivs i skälen 31-43 utgör inte statligt stöd.
7.3.5. Köp av aktier (åtgärd 7)
(199)
Kommissionen noterar för det första att köpet av aktier inte ingick i det domstolsövervakade saneringsförfarandet.
(200)
Finland hävdar att S:t Michels stad agerat i enlighet med den marknadsekonomiska investerarprincipen när den köpte aktierna. För det första måste man enligt resonemanget i målet BP Chemicals (se skälen 189-191) avgöra om den marknadsekonomiska investerarprincipen kan tillämpas på åtgärd 7, eftersom S:t Michels stad redan tidigare hade vidtagit åtgärder till stöd för Karjaportti. Kommissionen konstaterar i detta sammanhang att åtgärderna 4 och 5 vidtogs innan det domstolsövervakade saneringsförfarandet började, medan aktieköpet ägde rum först senare. Dessutom var det efter inledandet av det domstolsövervakade saneringsförfarandet uppenbart att syftet med åtgärderna 4 och 5, som var att göra det möjligt för stödmottagaren att ha fortsatt tillgång till likviditet, skulle uppnås inom ramen för ett sådant förfarande. Det anses därför att åtgärd 7 kan särskiljas från åtgärderna 4 och 5 och att den marknadsekonomiska investerarprincipen i princip är tillämplig på åtgärd 7.
(201)
Som beskrivs i skäl 156 är den marknadsekonomiska investerarprincipen tillämplig på fall där staten köper mark eller andra tillgångar. Finland lade fram en värdering av aktierna som gjorts av […] (55), ett fastighetsförvaltningsföretag som har sitt säte i Helsingfors. Enligt värderingen, som är daterad den 29 mars 2005, har aktierna i fastighetsbolaget ett värde av mellan 1 miljon euro och 1,1 miljoner euro. Värderingen grundades på värdet av de tillgångar som är i företagets ägo. Två metoder tillämpades för att fastställa värdet, nämligen kapitalvärdet vid marknadshyror (enligt finska statistikcentralens bostadsstatistik) och försäljningsvärdet (enligt begärda priser).
(202)
Vid tidpunkten för försäljningen av aktierna var fastigheten uthyrd mot en hyra som var lägre än marknadshyran. Enligt värderingen skulle nivån för marknadshyran kunna uppnås på två år, genom att genomföra största möjliga årliga höjningar av hyrorna. Värdet av fastigheten justerades därför vid tidpunkten för förvärvet och S:t Michels stad köpte slutligen aktierna till priset 860 000 euro.
(203)
Värderingen gjordes av en oberoende expert. Den metod som använts enligt beskrivningen ovan var att först kontrollera kapitalvärdet vid marknadshyror och därefter försäljningsvärdet. Båda värdena baserades på marknadsuppgifter och de två värdena användes för att fastställa värdet på aktierna, som också justerades till den hyresnivå som rådde vid tidpunkten för köpet. Detta anses vara en rimlig metod. Kommissionen drar slutsatsen att aktierna i Kiinteistö Oy Suksimäki köptes till ett marknadspris och att åtgärden inte gav Karjaportti någon fördel.
(204)
Mot bakgrund av ovanstående har de tvivel som kommissionen gav uttryck för i beslutet om att inleda förfarandet skingrats, och slutsatsen dras att åtgärden inte innefattar statligt stöd.
7.3.6. Omvandling av obetalda räntor till lån (åtgärd 8)
(205)
Finland hävdar att omvandlingen av obetalda räntor till lån är en åtgärd som är typisk för domstolsövervakade saneringsförfaranden. Det är riktigt att en sådan åtgärd kan anses höra till ett domstolsövervakat saneringsförfarande. I det aktuella fallet hade omvandlingen av obetalda räntor till lån under 2005 i princip redan fastställts i saneringsprogrammet för alla fordringsägare med stora säkerhetsskulder ([två privata fordringsägare] och Finnvera). Mot denna bakgrund anser kommissionen inte att omvandlingen av obetalda räntor till ett lån i sig var ett statligt stöd. Det måste dock kontrolleras om den ränta som S:t Michels stad debiterade Karjaportti gav detta företag en fördel.
(206)
Mot denna bakgrund anser Finland att S:t Michels stad handlat enligt principen om en privat investerare i en marknadsekonomi, eftersom privata fordringsägare omvandlade obetalda räntor till lån tillsammans med S:t Michels stad. För det första, av samma skäl som för det domstolsövervakade saneringsförfarandet, anses det i princip att den marknadsekonomiska investerarprincipen kan tillämpas på åtgärd 8, eftersom denna åtgärd kan särskiljas från åtgärderna 4 och 5 (se skälen 189-191). Kommissionen tillämpar principen om en privat investerare i en marknadsekonomi på detta ärende och konstaterar följande: Det är visserligen riktigt att inte endast S:t Michels stad utan också [de privata fordringsägarna] omfattades av omvandlingen, men den räntemarginal som togs ut för lånen var inte densamma. I själva verket begärde [en privat fordringsägare] en ränta motsvarande tremånaders Euribor plus 1,5 % och [den andra privata fordringsägaren] 3 månaders Euribor plus 2 %, medan S:t Michels stad endast begärde 3 månaders Euribor plus 0,3 %. Den ränta som S:t Michels stad gick med på att debitera för lånet är således 1,2 % lägre än den ränta som [en privat fordringsägare] debiterade och 1,7 % lägre än den ränta som debiterades av [en annan privat fordringsägare]. Därför kan argumentet att S:t Michels stad agerat på samma villkor som privata fordringsägare avvisas. Med tanke på skillnaden i räntesatser kan det också uteslutas att S:t Michels stad debiterade en marknadsmässig avgift för lånet. Det lån som de obetalda räntorna omvandlades till av S:t Michels stad medför därför en fördel för Karjaportti.
(207)
Åtgärd 8 uppfyller dessutom alla andra villkor för förekomst av statligt stöd. Som beskrivs i detalj i skälen 133, 140 och 141 består lånet av statliga medel och kan tillskrivas staten och det är selektivt samt snedvrider konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(208)
På grundval av ovanstående drar kommissionen slutsatsen att åtgärd 8 utgör statligt stöd.
(209)
Finland har inte framfört några argument för att åtgärd 8 är förenlig med den inre marknaden. Eftersom Karjaportti befann sig i svårigheter då de obetalda räntorna omvandlades till lån (se skälen 123-129) utreder kommissionen först om åtgärd 8 utgör undsättnings- och omstruktureringsstöd som är förenligt med den inre marknaden enligt undsättnings- och omstruktureringsriktlinjerna. Vid tidpunkten för beviljandet var 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer tillämpliga (56).
(210)
Enligt 2004 års riktlinjer måste undsättningsstöd uppfylla vissa krav, som inte alla uppfylls av den berörda åtgärden.
(a)
För det första består åtgärden av likviditetsstöd i form av ett lån (punkt 25 a i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer), men den ränta som debiteras är inte en räntesats som minst motsvarar de räntor som gäller för lån till sunda företag (referensräntan för Finland i december 2005: 4,08 % plus 100 räntepunkter), Den ränta som debiterades för lånet var 3 månaders Eurobor plus 0,3 %, vilket den 19 december 2005 innebar 2,486 % plus 30 räntepunkter).
(b)
För det andra förband sig Finland inte att inom sex månader från och med beviljandet av undsättningsstödet till kommissionen överlämna en omstruktureringsplan, och åtgärdens löptid var inte begränsad till sex månader (punkt 25 a och c i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(c)
För det tredje uppfylls inte engångsvillkoret (punkt 25 e i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer), eftersom företaget tidigare tagit emot oförenligt och olagligt statligt stöd när det befunnit sig i svårigheter.
(211)
Åtgärden uppfyller inte heller alla de krav för omstruktureringsstöd som fastställs i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(a)
För det första var åtgärden inte förenad med villkoret att en omstruktureringsplan ska genomföras (punkt 34 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer). Det är riktigt att ett saneringsprogram för Karjaportti inrättades i samband med det domstolsövervakade saneringsförfarandet, men det uppfyller inte kraven i punkt 35 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer (en löptid på tio år, ingen känslighetsanalys, ingen återgång till långsiktig lönsamhet inom en rimlig tidsram).
(b)
För det andra ska stödmottagarna i väsentlig utsträckning bidra till omstruktureringen med egna medel (punkt 43 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer) och vad gäller den aktuella åtgärden finns det ingenting som tyder på att stödmottagaren har egen finansiering.
(c)
För det tredje uppfyller åtgärden inte villkoret att omstruktureringsstöd får beviljas en enda gång, eftersom företaget tidigare tagit emot oförenligt och olagligt stöd när det befunnit sig i svårigheter.
(212)
Kommissionen anser följaktligen att åtgärden inte beviljades i enlighet med 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(213)
Det måste övervägas om åtgärd 8 kan anses vara förenlig med den inre marknaden på grundval av något annat av undantagen i artikel 107.2 och 107.3 i EUF-fördraget. Av samma skäl som ovan beträffande åtgärderna 4 och 5 (se skälen 179-186) anser kommissionen att inget av undantagen är tillämpligt. Kommissionen drar därför slutsatsen att åtgärd 8 omfattar statligt stöd som inte är förenligt med den inre marknaden.
7.3.7. Avskrivning av skulder i boksluten för 2006 och 2008 (åtgärd 9 och åtgärd 10)
(214)
Det måste först kontrolleras om nedskrivningarna av dessa skulder kan medföra en fördel för Karjaportti. Det skulle vara fallet om S:t Michels stad lät bli att driva in skulderna, dvs. om staden efterskänkte dem.
(215)
Såsom beskrivs i skäl 105 har Finland bekräftat att nedskrivningen av skulderna var en ren bokföringsåtgärd som inte påverkar det rättsliga förhållandet mellan fordringsägare och gäldenär, dvs. skulderna efterskänktes inte. Enligt de handlingar som har lämnats av Finland driver S:t Michels stad fortfarande in skulderna.
(216)
Enligt försiktighetsprincipen enligt god redovisningssed och i enlighet med 5 kap. 2 § bokföringslagen (1336/1997) får värdet på fordringar som förs in i balansräkningen inte överstiga deras sannolika värde. Följaktligen redovisas fordringar som troligen inte kan återvinnas i resultaträkningen som en kostnad.
(217)
Mot bakgrund av det ovanstående anser kommissionen att nedskrivningen av skulderna bara gjordes i S:t Michels stads räkenskaper i överensstämmelse med gällande redovisningsstandarder, och indrivningen av de respektive fordringarna fortsätter inom ramen för det domstolsövervakade saneringsförfarandet.
(218)
De tvivel som kommissionen uttrycker i beslutet om att inleda förfarandet har skingrats och slutsatsen kan dras att åtgärderna inte gav Karjaportti någon fördel. Därför omfattar åtgärderna 9 och 10 inget statligt stöd.
7.3.8. Omläggning av skulder sedan 2009 (åtgärd 12)
(219)
Finlands argument att åtgärden är ett naturligt inslag i ett domstolsövervakat saneringsförfarande och inte omfattar statligt stöd kan avvisas. För det första ingick omläggningen av skulderna år 2009 inte i den ursprungliga saneringsplanen och för det andra är det faktum att en sådan omstrukturering skulle genomföras enligt nationell lagstiftning inte tillräckligt för att utesluta statligt stöd (57).
(220)
I princip kan även åtgärder som minskar de avgifter som normalt har tagits upp i ett företags budget betraktas som statligt stöd. När det gäller omläggningen av skulder sker kommissionens bedömning utifrån kriteriet om en privat fordringsägare (58). Enligt detta kriterium betraktas staten som en offentlig fordringsägare, som på samma sätt som en privat fordringsägare försöker återfå de belopp som den har att utkräva, och därför ingår en överenskommelse med gäldenären om att lägga om de ackumulerade skulderna för att underlätta återbetalningen (59). Om fordringen kan betalas tillbaka till den offentliga fordringsägaren på gynnsammare villkor än vad en privat fordringsägare skulle gå med på, rör det sig om gynnsam behandling enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget. Kommissionen noterar Finlands argument att omläggningen aldrig genomfördes, eftersom förvaltningsdomstolen i Kuopio förbjöd dess genomförande. Såsom Finland konstaterar har återbetalningstiden emellertid förlängts, vilket lett till uppskov med betalningen av förfallna betalningar. I detta sammanhang konstaterar kommissionen att den omvandling som faktiskt genomförts skiljer sig från den anmälda omläggningen när det gäller beloppen och tidsfristen. Det belopp som S:t Michels stad faktiskt lagt om är lägre än det ursprungligen anmälda beloppet, och omläggningen beviljades endast för kortare perioder än vad som ursprungligen anmälts. Mot bakgrund av detta anses den anmälda åtgärden ha genomförts med ändringar. Oberoende av dessa ändringar konstaterar kommissionen att ingen privat fordringsägare någonsin skulle ha godtagit en skuldomläggning i någon som helst form av de orsaker som anges i detta skäl.
(221)
En privat fordringsägare återkräver normalt sett sina fordringar om han eller hon tidigare har ingått skuldomläggningsavtal som gäldenären inte har följt (60). S:t Michels stad gick däremot med på en ny omläggning av skulderna efter det att Karjaportti inte följde villkoren för den omläggning av skulderna som överenskommits i samband med det domstolsövervakade saneringsförfarandet. Det föreligger dessutom inga särskilda skäl till att lämna skulderna oindrivna, t.ex. att större säkerhet skulle ha ställts för S:t Michels stad. Vad beträffar utsikterna för företagets framtida lönsamhet och bärkraftighet, konstaterar kommissionen slutligen att företagets ekonomiska situation inte gav någon anledning att tro att investeringarna skulle leda till en acceptabel lönsamhetsnivå inom en rimlig tidsrymd. Vid tiden för beviljandet var Karjaportti föremål för ett konkursförfarande och företaget omfattades därtill sedan 2004 av ett domstolsövervakat saneringsförfarande. Mot denna bakgrund konstaterar kommissionen att en hypotetisk privat fordringsägare i samma situation som S:t Michels stad inte heller skulle ha gått med på en fortsatt omläggning av skulderna.
(222)
Finland uppger i detta sammanhang att S:t Michels stad agerat på lika villkor med Karjaporttis övriga fordringsägare.
(223)
Vad gäller den anmälda skuldomläggningen förhöll det sig enligt Finland så att de privata fordringsägarna samtyckte till omläggningen på villkor att S:t Michels stad gick med på den. För det andra förefaller den planerade skuldomläggningen inte föreskriva samma villkor för alla fordringsägare med säkerhetsskulder. Även om S:t Michels stad skulle ha beviljat uppskov med betalningen av de utestående skulderna till och med 2011, skulle de privata fordringsägarna ha mottagit en delbetalning 2009. Mot bakgrund av detta måste de argument som Finland anfört avvisas.
(224)
Mot bakgrund av det ovanstående drar kommissionen slutsatsen att åtgärden inte uppfyller kriteriet om en privat fordringsägare och att åtgärden medför en fördel för Karjaportti.
(225)
När det gäller de andra villkoren för förekomst av statligt stöd enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget noterar kommissionen att S:t Michels stad hade samtyckt till omläggningen och att den följaktligen består av statliga medel och kan tillskrivas staten. Åtgärden kan vidare betraktas som selektiv. Slutligen snedvrids konkurrensen och påverkas handeln mellan medlemsstaterna, vilket beskrivs närmare i skälen 133, 140 och 141.
(226)
På grundval av ovanstående drar kommissionen slutsatsen att åtgärden utgör statligt stöd.
(227)
Finlands viktigaste argument var att denna åtgärd inte omfattade statligt stöd. De hade emellertid också anmält åtgärd 12 som undsättningsstöd (se skäl 1). När S:t Michels stad samtyckte till omläggningen av skulden befann sig Karjaportti i själva verket i svårigheter i den mening som avses i punkt 10 c i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer (se skälen 123-129). Följaktligen måste den berörda åtgärdens förenlighet med den inre marknaden bedömas på grundval av 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(228)
Enligt 2004 års riktlinjer måste undsättningsstöd uppfylla vissa krav, som inte alla uppfylls av den berörda åtgärden.
(a)
Åtgärden består inte av likvida medel i form av lånegarantier eller lån (punkt 25 a i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer, utan av uppskov med betalningar.
(b)
För det andra förband sig Finland inte att inom sex månader från och med beviljandet av undsättningsstödet till kommissionen överlämna en omstruktureringsplan, och åtgärdens löptid var inte begränsad till sex månader (punkt 25 a och c i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(c)
För det tredje uppfylls inte engångsvillkoret (punkt 25 e i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer), eftersom företaget tidigare tagit emot oförenligt och olagligt statligt stöd när det befunnit sig i svårigheter.
(229)
Åtgärden uppfyller inte heller alla de krav för omstruktureringsstöd som fastställs i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(a)
För det första var åtgärden inte förenad med villkoret att en omstruktureringsplan ska genomföras (punkt 34 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer). Det kan noteras att ingen omstruktureringsplan enligt punkt 35 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer har utarbetats.
(b)
För det andra ska stödmottagarna i väsentlig utsträckning bidra till omstruktureringen med egna medel (punkt 43 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer) och vad gäller den aktuella åtgärden finns det ingenting som tyder på att stödmottagaren har egen finansiering.
(c)
För det tredje måste kompenserande åtgärder genomföras för att undvika snedvridande verkningar av stödet (punkt 38 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer). Sådana åtgärder planerades inte.
(d)
För det fjärde uppfyller åtgärden inte villkoret att omstruktureringsstöd får beviljas en enda gång, eftersom företaget tidigare tagit emot oförenligt och olagligt stöd när det befunnit sig i svårigheter.
(230)
Kommissionen anser följaktligen att åtgärden inte beviljades i enlighet med 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(231)
Det måste övervägas om åtgärd 12 kan anses vara förenlig med den inre marknaden på grundval av något annat av undantagen i artikel 107.2 och 107.3 i EUF-fördraget.
(232)
Undantagen i artikel 107.2 i EUF-fördraget gäller inte i detta fall, eftersom åtgärden inte är av social karaktär, inte har getts till enskilda konsumenter, inte är utformad för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser och stödet inte har getts till näringslivet i vissa av de områden i Förbundsrepubliken Tyskland som påverkats genom Tysklands delning.
(233)
Ytterligare undantag föreskrivs i artikel 107.3 i EUF-fördraget.
(234)
I artikel 107.3 a i EUF-fördraget fastställs att ”stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning” kan anses som förenligt med den inre marknaden. Karjaportti låg i ett sådant område vid den tidpunkt då stödet beviljades.
(235)
Statligt stöd till stödområden regleras i 1998 års regionalstödsriktlinjer. Enligt de riktlinjerna är företag i svårigheter inte berättigade till regionalstöd. Kommissionen drar följaktligen slutsatsen att stödet inte omfattas av det undantag som anges i artikel 107.3 a i EUF-fördraget.
(236)
Enligt artikel 107.3 b i EUF-fördraget kan ”stöd för att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse eller för att avhjälpa en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi” anses förenligt med den inre marknaden. Kommissionen anmärker att det aktuella stödet inte är tänkt att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse och kommissionen har inte heller funnit bevis för att det varit avsett att avhjälpa en allvarlig störning i Finlands ekonomi. Mot bakgrund av ovan anförda överväganden drar kommissionen slutsatsen att stödet inte uppfyller villkoren för det undantag som anges i artikel 107.3 b i EUF-fördraget.
(237)
Enligt artikel 107.3 d i EUF-fördraget kan stöd för att främja kultur och bevara kulturarvet anses vara förenligt med EUF-fördraget om stödet inte påverkar handelsvillkoren och konkurrensen inom gemenskapen i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Den artikeln är uppenbart inte tillämplig i detta ärende.
(238)
Artikel 107.3 c i EUF-fördraget anger att stöd för att underlätta utvecklingen av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner kan anses förenliga med fördraget när de inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Kommissionen har utarbetat flera riktlinjer och meddelanden som förklarar hur den tillämpar undantaget i artikel 107.3 c. Kommissionen anser dock att det är självklart att de undantag som tagits in i dessa riktlinjer och meddelanden inte kan tillämpas i detta ärende på grund av stödets natur och karaktär.
(239)
På grundval av ovanstående argument anser kommissionen att åtgärd 12 omfattar statligt stöd som inte är förenligt med den inre marknaden.
7.4. Åtgärder som beviljats av Finnvera
(240)
Inledningsvis erinrar kommissionen om att Finland, inom ramen för statsstödsbeslut N 715/2006, gjort ett åtagande om att Finnveras verksamhet ska begränsas till förvaltning av statliga stödordningar. På grundval av detta beslutade kommissionen den 25 september 2007 (datum för kommissionens beslut) att den befrielse från inkomstskatt som beviljats Finnvera inte utgör statligt stöd. Åtgärderna 13-17 beviljades före kommissionens beslut i ärende N 715/2006. Åtgärd 18 beviljades efter antagandet av kommissionens beslut i ärende N 715/2006. Kommissionen måste därför i sin bedömning av åtgärd 18 ta hänsyn till det åtagande som Finland gjort i detta fall.
7.4.1. Garanti beviljad den 17 mars 2004 (åtgärd 13)
(241)
För att anses som statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget ska ett stöd, direkt eller indirekt, ges med hjälp av statliga medel och kunna tillskrivas staten. Finland har inte bestridit att åtgärder som vidtagits av Finnvera består av statliga medel och kan tillskrivas staten. Enligt rättspraxis ska ett företags resurser betraktas som statliga medel om staten, genom att utöva sitt bestämmande inflytande över sådana företag, kan styra användningen av deras resurser (61). Åtgärder som beviljas av ett särskilt finansinstitut, som kan anses vara ett offentligt organ enligt sina stadgar, kan i allmänhet tillskrivas staten (62). I sin dom i målet Stardust Marine förklarade domstolen närmare begreppet medel som kan tillskrivas staten (63), och angav under vilka omständigheter en åtgärd kan tillskrivas staten: huruvida företaget införlivats i den offentliga förvaltningen, vilken verksamhet företaget bedriver och om denna utövas på marknaden under normala konkurrensvillkor i förhållande till privata företag, om företagets organisationsform är offentligrättslig eller om det omfattas av den allmänna bolagsrätten, hur starkt inflytande myndigheterna har över företagets förvaltning. I detta sammanhang noterar kommissionen att Finnveras åtgärder omfattas av förvaltningsrättsliga bestämmelser, vilket tyder på att företaget är nära knutet till förvaltningen. Finnvera är ett till 100 % statsägt specialfinansieringsbolag som omfattas av en statlig garanti och främst tillhandahåller statligt stöd och finansiering som det är svårt att få tillgång till på marknaden, t.ex. exportkrediter. Detta innebär att även om Finnveras verksamhet marginellt kan överlappa den verksamhet som bedrivs av affärsbanker, utövar bolaget inte sin verksamhet på normala konkurrensvillkor i förhållande till privata aktörer. Finnvera har bildats enligt allmän bolagsrätt. Samtidigt har staten ett starkt övervakande inflytande: Staten väljer ledamöterna i förvaltningsrådet bland de politiska partiernas riksdagsgrupper på grundval av deras representation i riksdagen. De flesta ledamöterna i styrelsen ska väljas bland kandidater som väljs av olika ministerier (se skälen 56 och 57). Mot bakgrund av detta anser kommissionen att de åtgärder som vidtagits av Finnvera består av statliga medel och kan tillskrivas Finland.
(242)
Vad gäller frågan om åtgärd 13 innebär en fördel för stödmottagaren beviljades åtgärden, i motsats till vad Finland hävdar, inte tillsammans med privata fordringsägare på samma villkor. Visserligen beviljade både […] och […] Karjaportti lån år 2004, men kommissionen har inga indikationer på att dessa banker också beviljade garantier. Dessutom beviljade de två privata fordringsägarna sina lån först sommaren 2004, dvs. ett par månader efter det att Finnvera hade beviljat åtgärd 13, och det kan således inte anses att Finnvera agerade tillsammans med dem. Finlands påstående att garantin beviljades i överensstämmelse med 2000 års tillkännagivande om garantier kan också tillbakavisas. För det första grundar kommissionen sin bedömning av åtgärden på 2008 års tillkännagivande om garantier (se skäl 134). Enligt punkt 3.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier kan förekomsten av statligt stöd inom en enskild statligt garanti uteslutas om låntagaren inte är i ekonomiska svårigheter. Eftersom kommissionen anser att Karjaportti redan i mars 2004 var i svårigheter i den mening som avses i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer (se skälen 123-128) kan tillkännagivandet om garantier inte tillämpas. Finland anför också att garantin var föremål för en hög avgift. Med tanke på Karjaporttis finansiella svårigheter vid den tidpunkt då garantin beviljades anses det emellertid den garantiavgift som debiteras av Finnvera inte är en marknadsmässig avgift. I själva verket hade stödmottagaren finansieringskostnader på totalt [5-8] % för lånet tillsammans med garantin, medan den gällande referensräntan vid den tidpunkten var 4,43 %, till vilken minst 400 räntepunkter skulle behöva läggas till med tanke på stödmottagarens finansiella svårigheter. Mot bakgrund av det ovan anförda anser kommissionen att åtgärden medför en fördel för Karjaportti.
(243)
Vidare betraktas en åtgärd som statligt stöd om den är specifik eller selektiv, dvs. gynnar endast vissa företag eller viss produktion. Åtgärd 13 beviljades Karjaportti, ett specifikt företag. Kommissionen anser därför att åtgärden utgör en selektiv fördel till förmån för stödmottagaren.
(244)
Dessutom måste kommissionen bedöma om åtgärd 13 sannolikt kommer att snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna. I detta sammanhang hävdar Finland att stödinslaget i garantin låg under tröskelvärdet för stöd av mindre betydelse. När åtgärd 13 beviljades var kommissionens förordning (EG) nr 69/2001 av den 12 januari 2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse (64) (nedan kallad de minimis-förordningen) tillämplig (65). Ett av kraven för tillämpning av 2001 års de minimis-förordning är att det stöd av mindre betydelse som beviljas ett företag inte får överstiga 100 000 euro totalt sett under en treårsperiod. Den aktuella garantin uppgick endast till 91 000 euro, dvs. skulle ha legat under taket på 100 000 euro även om hela beloppet hade behövts beaktas som stödinslag. Det måste dock avgöras om åtgärd 13 ska bedömas tillsammans med åtgärd 4, den garanti som S:t Michels stad beviljade i mars 2004 endast nio dagar före åtgärd 13, den garanti som beviljats av Finnvera. De två garantierna beviljades av två olika aktörer och omfattade två separata lån med olika löptid, medan dessa två lån ersatte ett enda lån som beviljats av Tapiola 1992. Det kan därmed anses att åtgärderna 4 och 13 beviljades för samma ändamål, dvs. att göra det möjligt att omvandla det lån som Tapiola beviljade 1992 till nya lån. Mot bakgrund av den nära kopplingen mellan de två åtgärderna anser kommissionen att åtgärderna 4 och 13 ska ses som en enda åtgärd vid tillämpningen av det tak på 100 000 euro som föreskrivs i 2001 års de minimis-förordning. Tillsammans överstiger stödinslagen i dessa två åtgärder 100 000 euro. Kommissionen drar därför slutsatsen att åtgärd 13 inte omfattas av 2001 års de minimis-förordning.
(245)
Avslutningsvis hävdar Finland att åtgärd 13 är en fortsättning på redan befintliga skulder och att Finnveras exponering således inte ökar. Finland lade fram ett liknande argument i samband med åtgärd 4. På samma sätt som för åtgärd 4 betraktar kommissionen inte åtgärd 13 enbart som en fortsättning på en tidigare beviljade åtgärd (se skälen 164 och 165).
(246)
På grundval av ovanstående drar kommissionen slutsatsen att åtgärd 13 utgör statligt stöd.
(247)
Finland har inte framfört några argument för att åtgärd 13 är förenlig med den inre marknaden. Eftersom Karjaportti befann sig i svårigheter då Finnvera beviljade garantin (se skälen 123-128), bedömer kommissionen först om garantin utgör undsättnings- och omstruktureringsstöd som är förenligt med den inre marknaden enligt undsättnings- och omstruktureringsriktlinjerna. Vid tidpunkten för beviljandet gällde 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer (66).
(248)
Enligt 1999 års riktlinjer måste undsättningsstöd uppfylla vissa krav, som inte alla uppfylls av den berörda åtgärden.
(a)
För det första var garantin inte knuten till ett lån som ska återbetalas inom tolv månader från och med den sista låneutbetalningen till företaget (punkt 23 b i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(b)
För det andra lämnade Finland inga uppgifter om att stödet gavs på grundval av allvarliga sociala problem och att det inte skapade allvarliga negativa spridningseffekter i andra medlemsstater (punkt 23 c i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(c)
För det tredje återbetalades stödet inte inom sex månader och ingen omstruktureringsplan i enlighet med 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer hade utarbetats (punkt 23 d i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(d)
Slutligen finns det ingenting som tyder på att garantin var begränsad till vad som var nödvändigt för att upprätthålla driften av företaget under den period för vilken stödet beviljats (punkt 23 e i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(249)
Av samma skäl som de som anges ovan för åtgärderna 4 och 5 (se skälen 177 och 178) anser kommissionen att åtgärd 13 inte heller uppfyller alla de villkor för omstruktureringsstöd som anges i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer. Kommissionen anser följaktligen att åtgärden inte beviljades i enlighet med 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(250)
Det måste övervägas om åtgärd 8 kan anses vara förenlig med den inre marknaden på grundval av något annat av undantagen i artikel 107.2 och 107.3 i EUF-fördraget. Av samma skäl som ovan beträffande åtgärderna 4 och 5 (se skälen 179-186) anser kommissionen att inget av undantagen är tillämpligt. Kommissionen drar därför slutsatsen att åtgärd 13 omfattar statligt stöd som inte är förenligt med den inre marknaden.
7.4.2. Lån beviljat den 12 januari 2006 (åtgärd 14)
(251)
Finland hävdar att lånet ingick i det saneringsprogram som var knutet till det domstolsövervakade saneringsförfarandet och att Finnvera genomförde åtgärden tillsammans med privata fordringsägare.
(252)
Åtgärden ingick visserligen i saneringsprogrammet för Karjaporttis såväl privata som offentliga fordringsägare. Enligt de handlingar som har lagts fram av Finland skedde omläggningen av räntorna i praktiken i slutet av 2005 och i början av 2006. Även privata fordringsägare har lagt om sina räntor till lån.
(253)
För det första måste man, i enlighet med resonemanget i målet BP Chemicals (se skälen 189-191), fastställa om den marknadsekonomiska investerarprincipen kan tillämpas på åtgärd 14. Kommissionen konstaterar i detta sammanhang att åtgärderna 4, 5 och 13 vidtogs innan det domstolsövervakade saneringsförfarandet började, medan åtgärd 14 vidtogs medan förfarandet pågick. Av de orsaker som anges i skälen 189-191 anser kommissionen att åtgärd 14 kan särskiljas från åtgärderna 4, 5 och 13. Dessutom planerades åtgärd 14 redan i själva saneringsprogrammet, som hade till syfte att få företaget tillbaka på rätt spår.
(254)
För det andra, vad gäller tillämpningen av den marknadsekonomiska investerarprincipen på den aktuella åtgärden, anser kommissionen att de lån som beviljats av de privata fordringsägarna […] och […] är jämförbara med det lån som beviljats av Finnvera. I egenskap av fordringsägare med säkrade skulder i det domstolsövervakade saneringsförfarandet är företagen alla i samma situation. Med tanke på att dessa lån beviljades på liknande villkor som det lån som beviljades av Finnvera (samma låneperiod, jämförbar återbetalningsperiod) och att den ränta som Finnvera begärde var gynnsammare för Finnvera (6 månaders Euribor plus 2 % var sammanlagt 4,643 % den 1 januari 2006) än den räntesats som de privata långivarna erhöll (den 1 januari 2006 var 3 månaders Euribor plus 1,5 % sammanlagt 3,988 % och 3 månaders Euribor plus 2 % sammanlagt 4,488 %) drar kommissionen slutsatsen att åtgärden inte medförde en fördel för Karjaportti.
(255)
På grundval av ovanstående dras slutsatsen att stödåtgärden inte utgör statligt stöd.
7.4.3. Motgaranti beviljad den 14 september 2006 (åtgärd 15)
(256)
För det första anser kommissionen att mottagaren av stödet är Karjaportti, trots att motgarantin beviljades […]. Den låga avgift som […] debiterat Karjaportti visar att […] bara beviljat garantin mot bakgrund av den garanti som beviljats av Finnvera. I själva verket är det Karjaportti och inte […] som betalar avgiften för motgarantin till Finnvera.
(257)
I alla händelser anser Finland att Finnvera agerade på samma villkor som de privata fordringsägarna […] och […]. Det är riktigt att […] och […] befann sig i en liknande situation som Finnvera. Alla tre företag är fordringsägare med säkrade skulder i det domstolsövervakade saneringsförfarandet. De har alla beviljat Karjaportti lån och garantier före […].
(258)
På samma sätt som för åtgärd 14 anses den marknadsekonomiska investerarprincipen enligt samma resonemang som i målet BP Chemicals (se skälen 189-191) kunna tillämpas på åtgärd 15, eftersom denna åtgärd är särskiljbar från åtgärderna 4, 5 och 13 (se skäl 253).
(259)
Vad den berörda åtgärden beträffar uppgick det garanterade lånet till sammanlagt 1,8 miljoner euro. Finnvera lämnade en motgaranti för […] för endast 16,7 % av detta belopp (300 000 euro). Resten av lånet täcktes av garantier från […] och […] (825 000 euro respektive 675 000 euro), som Finnvera inte lämnade några motgarantier för. Ur stödmottagaren Karjaporttis perspektiv var de totala kostnaderna för den motgaranterade garantin högre än för de garantier som beviljats av […] och […]. De två sistnämnda bankerna tog ut en garantiavgift på 1,75 % av Karjaportti, medan de totala finansieringskostnaderna för motgaranti för Karjaportti var 2,9 % (1,65 % för den garanti som […] beviljade plus 1,25 % för motgarantin). Till följd av detta medförde den åtgärd som genomfördes av Finnvera inte någon fördel för Karjaportti.
(260)
På grundval av ovanstående dras slutsatsen att stödåtgärden inte utgör statligt stöd.
7.4.4. Lån beviljat den 6 juli 2007 (åtgärd 16)
(261)
Såsom beskrivs i skäl 110 hävdar Finland att lånet inte innefattade statligt stöd, eftersom det utgjorde en del av en större finansieringsåtgärd som även privata fordringsägare deltog i.
(262)
På samma sätt som för åtgärd 14 anses den marknadsekonomiska investerarprincipen enligt samma resonemang som i målet BP Chemicals (se skälen 189-191) kunna tillämpas på åtgärd 16 (se skäl 253).
(263)
Såsom konstateras i skäl 254 anser kommissionen att […] och […] är i en situation som är jämförbar med Finnveras. Vad gäller den särskilda åtgärd som är föremål för bedömning är det riktigt att Finnvera beviljade lånet samtidigt och på samma villkor som […] och […]. Lånens löptid var sex månader för alla långivare och återbetalningstiden för alla lån sköts upp i samma proportion (det utestående beloppet för alla fordringsägare är ca […] % av det ursprungliga beloppet). Såsom beskrivs i skäl 66 ställdes samma säkerhet för alla tre lån, och säkerheten delas mellan fordringsägarna enligt deras respektive risk i förhållande till det lån de har beviljat. Vad räntesatsen beträffar förefaller det som om den ränta som Finnvera begärde var ännu gynnsammare för Finnvera (6 månaders Euribor plus 2 % var sammanlagt 6,847 % den 6 juli 2007) än den räntesats som de privata långivarna erhöll (den 9 juli 2007 var 1 månaders Euribor plus 2 % 6,105 %). Följaktligen kan lånet anses följa principen om en privat investerare i en marknadsekonomi och inte inrymma statligt stöd.
(264)
På grundval av ovanstående dras slutsatsen att stödåtgärden inte utgör statligt stöd.
7.4.5. Garanti beviljad den 9 januari 2008 (åtgärd 17)
(265)
För det första måste det avgöras vilken aktör som gynnas av åtgärden i fråga, […] eller Karjaportti. Finnvera beviljade motgarantin till […], som är den viktigaste banken för Karjaportti. […] beviljade i sin tur en garanti till Karjaportti. […] tog ut en mycket låg avgift av Karjaportti för denna garanti, vilket tyder på att […] beviljade Karjaportti garantin endast därför att den täcktes av Finnveras motgaranti. Kommissionen noterar vidare att det inte är […] utan Karjaportti som betalar avgiften för motgarantin till Finnvera. Mot bakgrund av detta anser kommissionen att Karjaportti är mottagare av stödåtgärden.
(266)
För det andra måste det bedömas huruvida åtgärden ger Karjaportti en fördel. Finland hävdar i detta sammanhang att motgarantin inte omfattar statligt stöd, eftersom en annan privat part deltog i arrangemanget. Detta argument kan avvisas, eftersom Finnvera beviljat en motgaranti för den garanti som den berörda privata parten beviljat, vilket innebär att Finnvera och den privata parten inte alls var i en motsvarande situation.
(267)
Mot bakgrund av detta bedömer kommissionen åtgärden på grundval av 2008 års tillkännagivandet om garantier. Finnveras motgaranti täcker visserligen inte mer än 80 % av […] garanti, men stödmottagaren Karjaportti var i svårigheter vid tidpunkten för beviljandet (se skälen 123-128). Följaktligen kan förekomsten av statligt stöd inte uteslutas på grundval av punkt 3.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier.
(268)
Även om en garanti inte uppfyller alla krav i punkt 3.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier, kan den avgift som betalats för en garanti dock motivera slutsatsen att garantin inte innefattar statligt stöd. Oavsett detta anser kommissionen i motsats till Finland i detta fall att åtgärden inte kan betraktas som fri från stöd. Garantin beviljades till en låg avgift, även om företaget befann sig i svårigheter (se skälen 123-128) och risken för Finnvera kunde betraktas som avsevärd. Följaktligen anser kommissionen att åtgärden medför en fördel för Karjaportti. Kommissionen noterar också i detta sammanhang att Finnvera, enligt det åtagande som Finland gjort i samband med ärende N 715/2006, inte tilläts bevilja marknadsbaserad finansiering.
(269)
Åtgärden uppfyller dessutom alla andra villkor för förekomst av statligt stöd. Såsom beskrivs i skäl 241 består Finnveras åtgärder av statliga medel och kan tillskrivas staten. Åtgärd 17 är också selektiv eftersom det enda företag som gynnas av den är Karjaportti. Slutligen snedvrider åtgärden konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
(270)
På grundval av ovanstående drar kommissionen slutsatsen att åtgärden utgör statligt stöd.
(271)
Finland har inte gjort gällande att åtgärd 17 var förenlig med den inre marknaden. När Finnvera beviljade stödet var Karjaportti i själva verket i svårigheter i den mening som avses i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer (se skälen 123-128). Åtgärden kan följaktligen vara förenlig med den inre marknaden endast som stöd för undsättning och omstrukturering i enlighet med 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(272)
Enligt 2004 års riktlinjer måste ett undsättningsstöd uppfylla vissa krav, som inte alla uppfylls av den aktuella åtgärden.
(a)
Garantin upphörde inte inom sex månader efter den första utbetalningen (punkt 25 a i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer).
(b)
För det andra överlämnade Finland inte någon omstruktureringsplan eller likvidationsplan eller något bevis på att garantin inte längre gäller (punkt 25 c i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer) inom sex månader från och med det första genomförandet av åtgärden.
(c)
För det tredje uppfylls inte engångsvillkoret (punkt 25 e i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer), eftersom företaget tidigare tagit emot oförenligt och olagligt statligt stöd när det befunnit sig i svårigheter.
(273)
Åtgärden uppfyller inte heller alla de krav för omstruktureringsstöd som fastställs i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(a)
För det första var åtgärden inte förenad med villkoret att en omstruktureringsplan ska genomföras (punkt 34 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer). Det kan noteras att ingen omstruktureringsplan enligt punkt 35 i undsättnings- och omstruktureringsriktlinjerna har utarbetats.
(b)
För det andra ska stödmottagarna i väsentlig utsträckning bidra till omstruktureringen med egna medel (punkt 43 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer) och vad gäller den aktuella åtgärden finns det ingenting som tyder på att stödmottagaren har egen finansiering.
(c)
För det tredje måste kompenserande åtgärder genomföras för att undvika snedvridande verkningar av stödet (punkt 38 i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer). Sådana åtgärder planerades inte.
(d)
För det fjärde uppfyller åtgärden inte villkoret att omstruktureringsstöd får beviljas en enda gång, eftersom företaget tidigare tagit emot oförenligt och olagligt stöd när det befunnit sig i svårigheter.
(274)
Kommissionen anser följaktligen att åtgärden inte beviljades i enlighet med 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer.
(275)
Det måste övervägas om åtgärd 17 kan anses vara förenlig med den inre marknaden på grundval av något annat av undantagen i artikel 107.2 och 107.3 i EUF-fördraget. Av samma skäl som ovan beträffande åtgärderna 4 och 5 (se skälen 179-186) anser kommissionen att inget av undantagen är tillämpligt. Kommissionen drar därför slutsatsen att åtgärd 17 omfattar statligt stöd som inte är förenligt med den inre marknaden.
8. ÅTERKRAV
(276)
Om kommissionen har fastställt att ett stöd är oförenligt med den inre marknaden är den, enligt EUF-fördraget och domstolens fasta rättspraxis, behörig att besluta att den berörda medlemsstaten ska upphäva eller ändra stödet (67). Enligt domstolens fasta rättspraxis syftar dessutom den skyldighet som ålagts en medlemsstat att upphäva ett stöd som kommissionen anser vara oförenligt med den inre marknaden till att återställa den situation som rådde innan stödet beviljades (68). Domstolen har fastställt att detta mål är uppnått när stödmottagaren har betalat tillbaka de belopp som beviljats i form av olagligt stöd, och denne alltså förlorar den fördel som företaget åtnjöt på marknaden i förhållande till sina konkurrenter och den situation som rådde före utbetalningen av stödet är återställd (69).
(277)
Till följd av ovannämnda rättspraxis fastställs det i artikel 14 i procedurförordningen att ”vid negativa beslut i fall av olagligt stöd ska kommissionen besluta att den berörda medlemsstaten ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att återkräva stödet från mottagaren”.
(278)
Sex aktuella åtgärder ska således betraktas som olagligt och oförenligt stöd:
-
Garanti som beviljades av S:t Michels stad den 8 mars 2004 (åtgärd 4).
-
Garanti som beviljades av S:t Michels stad den 10 maj 2004 (åtgärd 5).
-
Omvandling av obetalda räntor till lån (åtgärd 8).
-
Omläggning av skulder sedan 2009 (åtgärd 12).
-
Garanti som beviljades den 17 mars 2004 av Finnvera (åtgärd 13).
-
Garanti som beviljades 9 januari 2008 av Finnvera (åtgärd 17).
(279)
Dessa belopp måste därför återbetalas för att återställa den situation som rådde på marknaden innan stödet beviljades. Återkravet ska genomföras från och med den tidpunkt då stödmottagaren erhöll fördelen, dvs. när stödet ställdes till stödmottagarens förfogande, och det stöd som ska återkrävas ska innefatta ränta fram till den dag då stödet faktiskt har återbetalats.
8.1. Återkrav av det stöd som beviljats i form av garantier
(280)
Det oförenliga stödinslaget i två garantier som S:t Michels stad beviljade 2004 (åtgärd 4 och åtgärd 5) och i de garantier som Finnvera beviljade 2005 (åtgärd 13) och 2008 (åtgärd 17) ska fastställas på grundval av följande principer.
(281)
I princip skulle en statlig garanti kunna utgöra stöd upp till det totala beloppet för det underliggande lånet, om stödmottagaren inte kan få tillgång till finansieringsmarknaderna av egen kraft (70). I det aktuella fallet har Finland emellertid visat, genom att tillhandahålla information om lån som privata långivare beviljat mottagaren, att Karjaportti fortfarande hade tillgång till finansieringsmarknaderna vid tidpunkten för beviljandet av garantierna 2004 (se skäl 93). Det finns få uppgifter om huruvida Karjaportti fortfarande hade tillgång till marknaderna under 2008, när åtgärd 17 beviljades. Kommissionen konstaterar i detta sammanhang att den motgaranti som beviljades av Finnvera endast täckte 80 % av den garanti som tillhandahölls en privat fordringsägare, vilket innebär att den privata fordringsägaren fortfarande bar risken för 20 %. Mot bakgrund av detta kan företaget ännu anses ha haft tillgång till finansmarknaderna utan 2008 års garanti.
(282)
På grund av Karjaporttis ekonomiska svårigheter vid den tidpunkt då stödåtgärderna beviljades skulle emellertid affärsbanker ha tagit ut en i motsvarande grad högre ränta än den företaget fick med de statliga garantierna, eftersom garantin utgör en ytterligare säkerhet för bankerna. Kommissionen anser därför att Karjaportti gynnades av lägre räntor som företaget fick tack vare garantierna.
(283)
Enligt punkt 4.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier bör de totala finansieringskostnader, i avsaknad av en marknadsmässig avgift (ränta plus avgift), jämföras med räntan på marknaden för ett liknande lån utan statlig garanti. I många fall finns det inte någon sådan tillgänglig marknadsränta. Därför har kommissionen, i sitt meddelande om metoden för att fastställa referens- och marknadsräntor (71) (nedan kallat 2008 års meddelande om referensräntor), utvecklat en finansiell metod som av de skäl som anges i punkt 4.2 i 2008 års tillkännagivande om garantier kan användas som ett mått på marknadsräntan.
(284)
I det aktuella fallet finns det inga uppgifter om vad Karjaportti skulle ha fått betala för ett jämförbart lån utan garantier. Dessutom beviljades de tre garantierna före den ekonomiska och finansiella krisen. Kommissionen anser dessutom att det, på grund av den tid som gått sedan åtgärderna beviljades, skulle vara mycket svårt att beräkna en ”riktig” marknadsränta för en finsk köttproducent. Kommissionen kommer därför att använda den relevanta referensräntan som riktmärke för marknadsräntan.
8.1.1. Garanti beviljad den 8 mars 2004 (åtgärd 4)
(285)
Vad gäller åtgärd 4 skulle säkrandet av Karjaporttis lån kunna betraktas som normalt med hänsyn till 2008 års meddelande om referensräntor. Karjaportti ställde en fastighetsinteckning och ett företagsinteckning som säkerhet i samband med åtgärd 4. De registrerade värdena på dessa två instrument är tämligen höga (se skäl 27). Det bör dock beaktas att exakt samma inteckningar redan användes som säkerhet för andra fordringar som S:t Michels stad hade (t.ex. åtgärd 1), vilket innebär att hela beloppet inte skulle vara tillgängligt för åtgärden i fråga. Man måste också beakta att det faktiska värdet på fastighetsinteckningen och företagsinteckningen är beroende av värdet av den belastade egendomen och S:t Michels stads rankning.
(286)
Det noteras i detta sammanhang att Finland inte kunde tillhandahålla en bedömning av säkerheternas värde vid tidpunkten för beviljandet av garantin. Finland lämnade dock två oberoende värderingar av säkerheterna i allmänhet som användes för att utarbeta saneringsprogrammet. Dessa värderingar är daterade den 15 februari 2005 (se skäl 43), vilket är ganska nära dagen för beviljande av garantin. I detta sammanhang nämns det att fastighetsinteckningen, med tanke på S:t Michels stads rankning, kan vara tillräcklig för att täcka stadens fordringar om egendomen fortfarande används. Om Karjaportti måste avvecklas kan det hända att fastighetens värde är för lågt för att täcka något som helst av S:t Michels stads fordringar. Det kan hända att företagsinteckningen täcker endast en del av S:t Michels stads fordringar. Mot bakgrund av detta förefaller det rimligt att betrakta de ställda säkerheterna som säkerhet av normal kvalitet.
(287)
Den ränta som Karjaportti borde ha betalat för ett lån på marknadsvillkor utan garanti är därför en referensränta på 4,43 % plus en riskpremie på 650 räntepunkter, vilket återspeglar den riskpremie som gäller för ett företag i svårigheter som tillhandahåller normalt ställda säkerheter. Stödbeloppet bör därför räknas som skillnaden mellan denna teoretiska marknadsränta och den räntesats till vilken det garanterade lånet faktiskt erbjöds (4 %), efter det att det pris som verkligen betalats för garantin, dvs. 0 räntepunkter, dragits ifrån. Skillnaden mellan dessa räntesatser ska beräknas för den period som den räntesats som faktiskt erbjöds tillämpades.
(288)
Stödet ska innefatta ränta som beräknas från den tidpunkt då skillnaden mellan de teoretiska räntorna och den räntesats till vilken det garanterade lånet verkligen erbjöds skulle ha förfallit till betalning, fram till det faktiska återkravet.
8.1.2. Garanti beviljad den 10 maj 2004 (åtgärd 5)
(289)
Vad gäller åtgärd 5 skulle säkrandet kunna betraktas som normalt med hänsyn till 2008 års meddelande om referensräntor. Karjaportti ställde samma säkerhet som för åtgärd 4, det vill säga en fastighetsinteckning på produktionsanläggningen i Tikkala och en företagsinteckning. Dessutom beviljades en särskild pant på produktionsanläggningen i Tikkala, med ett registrerat värde av 1 135 268 euro (se skäl 29). För alla dessa säkerheter gäller samma resonemang som ovan för åtgärd 4, och det förefaller rimligt att betrakta den ställda säkerheten som normal säkerhet.
(290)
Den räntesats som Karjaportti skulle ha betalat för ett lån på marknadsvillkor, utan garantin, är återigen en referensräntesats på 4,43 % plus en riskpremie på 650 räntepunkter. Stödbeloppet bör därför räknas som skillnaden mellan denna teoretiska marknadsränta och den räntesats till vilken det garanterade lånet verkligen erbjöds (12 månaders Euribor plus 0,3 %), efter det att det pris som verkligen betalats för garantin, dvs. 0 räntepunkter, dragits ifrån. Skillnaden mellan dessa räntesatser ska beräknas för den period som den räntesats som faktiskt erbjöds tillämpades.
(291)
Stödet ska innefatta ränta som beräknas från den tidpunkt då skillnaden mellan de teoretiska räntorna och den räntesats till vilken det garanterade lånet verkligen erbjöds skulle ha förfallit till betalning, fram till det faktiska återkravet.
8.1.3. Garanti beviljad den 17 mars 2004 (åtgärd 13)
(292)
Kommissionen har inte kännedom om några detaljer om den säkerhet som ställts för åtgärd 13 och kan därför bara fastställa hur återkravet ska genomföras. Om säkerheter ställdes för åtgärd 13 måste man först fastställa värdet på sådana säkerheter enligt meddelandet om referensräntor.
(293)
Den räntesats som Karjaportti skulle ha betalat för ett lån på marknadsvillkor, utan garantin, är återigen en referensräntesats på 4,43 % plus en riskpremie som motsvarar värdet på säkerheten. Stödinslaget bör därför beräknas som skillnaden mellan denna teoretiska marknadsränta och den räntesats till vilken det garanterade lånet verkligen erbjöds ([2-5] %), efter det att det pris som verkligen betalats för garantin, dvs. 3 %, dragits ifrån. Skillnaden mellan dessa räntesatser ska beräknas för den period som den räntesats som faktiskt erbjöds tillämpades.
(294)
Stödet ska innefatta ränta som beräknas från den tidpunkt då skillnaden mellan de teoretiska räntorna och den räntesats till vilken det garanterade lånet verkligen erbjöds skulle ha förfallit till betalning, fram till det faktiska återkravet.
8.1.4. Garanti beviljad den 9 januari 2008 (åtgärd 17)
(295)
Vad gäller åtgärd 17 skulle säkrandet kunna betraktas som normalt med hänsyn till 2008 års meddelande om referensräntor. Karjaportti ställde en säkerhet i form av en andel i ett företag, som enligt Finnveras beräkningar hade ett säkerhetsvärde på […] euro (se skäl 67). Den räntesats som Karjaportti skulle ha betalat för ett lån på marknadsvillkor, utan garantin, är återigen en referensräntesats på 5,19 % plus en riskpremie på 650 räntepunkter. Stödbeloppet bör därför räknas som skillnaden mellan denna teoretiska marknadsränta och den räntesats till vilken det garanterade lånet verkligen erbjöds ([0-3] % plus den ränta som tas ut för utestående belopp på grundval av underleverantörsavtal), efter det att det pris som verkligen betalats för garantin, dvs. 250 baspunkter, dragits ifrån. Skillnaden mellan dessa räntesatser ska beräknas för den period som den räntesats som faktiskt erbjöds tillämpades.
(296)
Stödet ska innefatta ränta som beräknas från den tidpunkt då skillnaden mellan de teoretiska räntorna och den räntesats till vilken det garanterade lånet verkligen erbjöds skulle ha förfallit till betalning, fram till det faktiska återkravet.
8.2. Återkrav av det stöd som beviljats i form av omvandling av obetalda räntor till lån (åtgärd 8)
(297)
Det oförenliga stödinslaget i åtgärd 8, ett lån beviljat av S:t Michels stad, måste fastställas. Såsom beskrivs i skälen 45 och 46 beviljade S:t Michels stad lånet till lägre ränta än Karjaporttis privata fordringsägare. Stödinslaget i ett lån beräknas i princip som skillnaden mellan den ränta till vilken lånet faktiskt beviljades och marknadsräntan. I det aktuella fallet beviljade privata fordringsägare lån tillsammans med S:t Michels stad. De räntesatser som de privata fordringsägarna tog ut kan ses som en indikation på en marknadsränta.
(298)
Stödbeloppet bör därför beräknas som skillnaden mellan den genomsnittliga räntesats som debiteras för lån som beviljats av de privata fordringsägarna (3 månaders Euribor plus 2 % och 3 månaders Euribor plus 1,5 %) och den räntesats till vilken lånet faktiskt beviljades (3 månaders Euribor plus 0,3 %).
(299)
Skillnaden mellan dessa räntesatser ska beräknas för den period som den räntesats som faktiskt erbjöds tillämpades.
(300)
Stödet ska innefatta ränta som beräknas från den tidpunkt då skillnaden mellan de teoretiska räntorna och den räntesats till vilken lånet verkligen erbjöds skulle ha förfallit till betalning, fram till det faktiska återkravet.
8.3. Återkrav av det stöd som beviljats i form av en omläggning av skulderna sedan 2009 (åtgärd 12)
(301)
Det oförenliga stödinslaget i åtgärd 12, S:t Michels stads omläggning av skulder sedan 2009, måste fastställas. Som anges i skälen 219-226 har den anmälda skuldomläggningen genomförts med ändringar. Eftersom kommissionen inte har kännedom om några detaljer om den omläggning som verkligen genomförts kan den bara ange metoden för hur återkravet ska genomföras.
(302)
Stödet ställdes till företagets förfogande från den tidpunkt då Osuuskunta Karjaportti avvek från den överenskomna betalningsplanen i samband med det domstolsövervakade saneringsförfarandet 2006. Kommissionen anser att Karjaportti vid den tidpunkt då stödet beviljades inte längre hade tillgång till finansmarknaderna. Därför motsvarar stödet beloppet av den omlagda skulden. De belopp som ska återkrävas motsvarar därför det belopp av omlagda skulder som S:t Michels stad gör anspråk på. Utbetalningar som redan gjorts kan dock dras av från de belopp som ska återkrävas.
(303)
Stödet ska innefatta ränta från den dag då stödet ställdes till företagets förfogande till dess att det faktiskt återkrävs.
9. SLUTSATS
(304)
Kommissionen noterar att det formella granskningsförfarandet i fråga om den garanti på 2,75 miljoner euro som Finland anmälde men senare återkallade inte längre tjänar något syfte enligt artikel 8 i procedurförordningen.
(305)
När det gäller den garanti som beviljades 2000 och S:t Michels stads överlåtelse av mark samma år anser kommissionen att dessa åtgärder utgör statligt stöd som är förenligt som investeringsstöd i enlighet med 1998 års riktlinjer för regionalstöd.
(306)
S:t Michels stads markförvärv år 2002 anses inte innefatta stöd, eftersom det gjordes på marknadsvillkor.
(307)
De garantier som S:t Michels stad beviljade i mars 2004 och maj 2004 kan betraktas som statligt stöd, med beaktande av att Karjaportti vid den tidpunkt när garantierna beviljades var ett företag i svårigheter i den mening som avses i 1999 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer. Dessa åtgärder är inte förenliga med den inre marknaden, eftersom inget av villkoren i artikel 107.2 och 107.3 i EUF-fördraget är uppfyllda.
(308)
De åtgärder som S:t Michels stad vidtog inom ramen för det domstolsövervakade saneringsförfarandet beviljades tillsammans med jämförbara privata fordringsägare och på motsvarande villkor. Kommissionen drar därför slutsatsen att principen om en privat investerare i en marknadsekonomi följs och att åtgärderna inte innefattar statligt stöd.
(309)
S:t Michels stads förvärv av aktier och avskrivningen av skulder i boksluten 2007 och 2008 kan båda betraktas som fria från stöd.
(310)
Den omvandling av obetalda räntor till ett lån som S:t Michels stad beviljade i december 2005 kan betraktas som statligt stöd, med beaktande av att Karjaportti vid den tidpunkt när lånet beviljades var ett företag i svårigheter i den mening som avses i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer. Dessa åtgärder är inte förenliga med den inre marknaden, eftersom inget av villkoren i artikel 107.2 och 107.3 i EUF-fördraget är uppfyllda.
(311)
När det gäller den omläggning av skulder som S:t Michels stad gick med på 2009 kan det noteras att det var en omläggning av skulder för andra gången. Mot bakgrund av detta anser kommissionen att en privat fordringsägare inte skulle ha gått med på en sådan omläggning av skulder och att åtgärden utgör statligt stöd. Eftersom Karjaportti befann sig i svårigheter i den mening som avses i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer kunde åtgärden ha varit förenlig endast enligt dessa riktlinjer. Eftersom alla krav inte är uppfyllda dras slutsatsen att åtgärden utgör statligt stöd som är oförenligt med den inre marknaden.
(312)
Den garanti som Finnvera beviljade den 17 mars 2004 omfattar också statligt stöd som inte är förenligt med den inre marknaden enligt 1999 års riktlinjer om undsättning och omstrukturering. Det lån som beviljades av Finnvera den 12 januari 2006 utgör inte statligt stöd, eftersom det beviljades tillsammans med jämförbara privata fordringsägare och på liknande villkor. Detsamma gäller för den garanti som Finnvera beviljade i september 2006 och det lån som Finnvera beviljade i juli 2007.
(313)
Den garanti som beviljades av Finnvera den 9 januari 2008 kan betraktas som statligt stöd, med tanke på att Karjaportti när garantin beviljades var i svårigheter i den mening som avses i 2004 års undsättnings- och omstruktureringsriktlinjer. Åtgärden är inte förenlig med den inre marknaden, eftersom inget av villkoren i artikel 107.2 och 107.3 i EUF-fördraget är uppfyllt.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Det formella granskningsförfarandet enligt artikel 108.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt avseende den garanti på 2,75 miljoner euro (åtgärd 11) som Finland anmälde men senare återkallade avslutas.
Artikel 2
De åtgärder som Finland har genomfört till förmån för Osuuskunta Karjaportti, bestående av
-
förvärv av mark 2002 (åtgärd 3),
-
åtgärder i samband med det domstolsövervakade saneringsförfarandet (åtgärd 6)
-
förvärv av aktier från Osuuskunta Karjaportti (åtgärd 7),
-
nedskrivning av skulder i boksluten för 2006 och 2008 (åtgärd 9 och åtgärd 10)
-
det lån som Finnvera beviljade i juni 2006 (åtgärd 14),
-
den motgaranti som Finnvera beviljade i september 2006 (åtgärd 15) och
-
det lån som Finnvera beviljade i juni 2007 (åtgärd 16),
utgör inte stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.
Artikel 3
De statliga stödåtgärder som Finland har genomfört till förmån för Osuuskunta Karjaportti, bestående av
-
en garanti som beviljades i juni 2000 (åtgärd 1) och
-
överlåtelsen av mark samma år (åtgärd 2)
är förenliga med den inre marknaden i den mening som avses i artikel 107.3 a i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.
Artikel 4
De statliga stödåtgärder som Finland har genomfört till förmån för Osuuskunta Karjaportti, bestående av
-
den garanti som S:t Michels stad beviljade den 8 mars 2004 (åtgärd 4),
-
den garanti som S:t Michels stad beviljade den 10 maj 2004 (åtgärd 5),
-
omvandlingen av obetalda räntor till lån (åtgärd 8),
-
den garanti som Finnvera beviljade den 17 mars 2004 (åtgärd 13),
-
den garanti som Finnvera beviljade den 9 januari 2008 av Finnvera (åtgärd 17) och
-
omläggningen av skulder sedan 2009 (åtgärd 12)
genomfördes olagligen av Finland i strid med artikel 108.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och är oförenliga med den inre marknaden.
Artikel 5
1. Finland ska återkräva det stöd som avses i artikel 4 från mottagaren.
2. Det stöd som ska återkrävas ska innefatta ränta från och med den dag då stödet ställdes till stödmottagarnas förfogande till och med den dag det har återbetalats.
3. Räntan ska beräknas som sammansatt ränta enligt kapitel V i kommissionens förordning (EG) nr 794/2004.
4. Finland ska upphöra med alla utestående utbetalningar av det stöd som avses i artikel 4, med verkan från den dag då detta beslut antas.
Artikel 6
1. Återkravet av det stöd som avses i artikel 4 ska genomföras omedelbart och effektivt.
2. Finland ska säkerställa att detta beslut genomförs inom fyra månader efter den dag då det har delgivits.
Artikel 7
1. Inom två månader från den dag då detta beslut har delgivits ska Finland lämna följande uppgifter till kommissionen:
a)
Det totala belopp (kapital och räntor) som ska återkrävas från stödmottagaren.
b)
En detaljerad beskrivning av de åtgärder som redan har vidtagits eller som planeras för att följa detta beslut.
c)
Dokument som visar att stödmottagaren har anmodats att betala tillbaka stödet.
2. Finland ska hålla kommissionen underrättad om de nationella åtgärder som vidtagits för att genomföra detta beslut till dess att återkravet av det stöd som avses i artikel 4 har slutförts. Finland ska på kommissionens begäran omgående lämna uppgifter om de åtgärder som redan har vidtagits eller som planeras för att följa detta beslut. Finland ska också lämna detaljerad information om de stödbelopp och motsvarande ränta som redan har återkrävts från stödmottagaren.
Artikel 8
Detta beslut riktar sig till Republiken Finland.
Utfärdat i Bryssel den 12 juni 2012.