РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 24 май 2011 година
относно държавна помощ C 88/97, приведена в действие от Френската република в полза на Crédit Mutuel
(нотифицирано под номер C(2011) 3436)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/747/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 25 януари 1991 г. френската асоциация на банките (наричана по-долу „AFB“), синдикалната камара на популярните банки и Crédit Agricole подадоха жалба, в която твърдят, че Франция е предоставила държавна помощ на Crédit Mutuel.
(2)
Първото искане на информация относно т. нар. „синя книжка“ (Livret bleu) е формулирано от Комисията с писмо от 27 май 1991 г.
(3)
С писмо от 6 февруари 1998 г. Комисията информира френските органи за решението си да открие процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 2 от ДФЕС), във връзка с евентуалните мерки за предоставяне на държавна помощ, съдържащи се в механизма на спестяване по „синята книжка“ (2).
(4)
На 8 април 1998 г. френските органи отговориха на въпросите, повдигнати от Комисията в решението ѝ за откриване на процедурата.
(5)
На 18 юни 1998 г. Crédit Mutuel изпрати до Комисията писмо с аргументи, целящи да бъде отхвърлена квалификацията като държавна помощ на мерките, които са предмет на решението за откриване на процедурата, както и досие с аналитични счетоводни отчети относно продукта „синя книжка“. Голям брой заинтересовани страни също изпратиха мненията си до Комисията (вж. раздели 3 и 4, съображения 48-59), която ги предаде на френските органи на 3 септември 1998 г.
(6)
Жалбоподателите изпратиха на Комисията четири допълнителни финансови отчета с писма от 29 октомври 1999 г., 16 май 2000 г., 16 октомври 2000 г. и 19 януари 2001 г., които Комисията предаде на френските органи на 21 февруари 2000 г. и 3 ноември 2000 г.
(7)
На 5 февруари 2001 г. Комисията предаде на френските органи документите, получени от AFB.
(8)
От ноември 1998 г. до декември 1999 г. по искане на Комисията консултант (3) (наричан по-долу „консултантът на Комисията“) извърши одит на аналитичното счетоводство за продукта „синя книжка“. Докладът на консултанта беше предаден за разглеждане на френските органи и на Crédit Mutuel на 10 януари 2000 г. На 7 февруари 2000 г. беше организирана работна среща между службите на Комисията, придружавани от техния консултант, френските органи и Crédit Mutuel за съгласуване на мненията по доклада.
(9)
С писмо от 14 септември 1999 г. службите на Комисията поискаха от френските органи да уточнят задачите от общ интерес, с които е натоварена Crédit Mutuel. На 21 февруари 2000 г., 3 ноември 2000 г. и 5 февруари 2001 г. службите на Комисията предадоха на френските органи различни документи (4), предоставени по делото от жалбоподателите и отнасящи се до евентуалния „притегателен ефект“ на продукта „синя книжка“ (вж. подраздел 7.2.3, съображения 110-118). Френските органи представиха своите мнения на 1 февруари 2001 г.
(10)
На 11 април 2000 г. Комисията беше сезирана с жалба от страна на Европейската банкова федерация (FBE) относно помощите, предоставени от френската държава на Crédit Mutuel под формата на изключителни права за разпространение на продукта „синя книжка“.
(11)
През май 2000 г. Confédération nationale du Crédit Mutuel („Националната конфедерация на Crédit Mutuel“) упълномощи одиторското бюро Arthur Andersen да извърши преглед на методологията на аналитичното счетоводство на Crédit Mutuel и да изготви сметката за формиране на дохода на продукта „синя книжка“. Задачата приключи през септември 2000 г. с представянето на подробен доклад относно сметката за формиране на дохода на продукта „синя книжка“, в който резултатът от аналитичното счетоводство на продукта „синя книжка“ преди облагане с данъци се оценява като загуба в размер на 498 млн. FRF. Това заключение се основава на отчитането на „корективи“. На 2 февруари 2001 г. във връзка с доклада беше организирана среща между Комисията и Crédit Mutuel. Във връзка с изразените от страна на Комисията мнения Crédit Mutuel възложи на Arthur Andersen да изпрати обяснителна бележка на 8 февруари 2001 г., с която да обоснове използвания метод, наречен „корекция на свръхкомпенсирането на дейността IARD [дейност по застраховане на щети (5) на Crédit Mutuel]“, който именно беше обект на критика от страна на службите на Комисията.
(12)
През април 2001 г. Комисията възложи на своя консултант да открие различията между изготвения от него доклад и този на Arthur Andersen и да определи фактологичните или методологични промени, които могат евентуално да бъдат направени по отношение на предходния доклад на консултанта. На 23 юли 2001 г. консултантът на Комисията предаде нов окончателен доклад. В него резултатът от аналитичното счетоводство на продукта „синя книжка“ се оценява като натрупана некапитализирана печалба в размер на 1,074 млрд. FRF (1,637 млн. EUR). Този доклад е предаден още същия ден на френските органи. По време на среща, проведена на 26 юли 2001 г. между Комисията, френските органи, Crédit Mutuel и Arthur Andersen, Crédit Mutuel и Arthur Andersen изразиха несъгласието си с окончателните заключения на консултанта на Комисията. Arthur Andersen потвърди предишните си заключения в документ от 13 септември 2001 г., предаден като приложение към бележка, изпратена от френските органи на 15 септември 2001 г. Френските органи изпратиха на Комисията нова бележка от 26 октомври 2001 г., съдържаща правен анализ на продукта „синя книжка“ по отношение на общностното право в областта на конкуренцията, както и обяснителна бележка от 7 януари 2002 г. относно разходите, свързани със задачата за обществена услуга, като в обяснителната бележка се повтарят, без никакви нови елементи, цифровите данни, представени вече от Crédit Mutuel.
(13)
В обяснителната бележка, изпратена на 26 октомври 2001 г. от френските органи до Комисията, се разяснява защо според тях i) схемата на продукта „синя книжка“ не представлява държавна помощ, ii) ако Комисията счете мярката за държавна помощ, може да става въпрос само за съществуваща помощ и iii) във всички случаи помощта е съвместима.
(14)
С решение от 15 януари 2002 г. (6) (наричано по-долу „отмененото решение“) Комисията определи държавната помощ, приведена в действие от Френската република в полза на Crédit Mutuel, като несъвместима с вътрешния пазар.
(15)
Решението от 15 януари 2002 г. беше отменено с решение на Първоинстанционния съд от 18 януари 2005 г. (7).
(16)
Комисията не обжалва решението за отмяна на Първоинстанционния съд. Съгласно член 266, параграф 1 от ДФЕС Комисията е длъжна да предприеме мерките в изпълнение на това решение. При делата, свързани с държавна помощ, това означава, че в резултат от решението за отмяна процедурата следва да се върне в етапа на официалното разследване.
(17)
С решение от 7 юни 2006 г. (8) (наричано по-долу „решението за разширяване“) Комисията разшири обхвата на официалната процедура по разследване и разясни основанията си за оценката на мярката като предполагаема държавна помощ.
(18)
Франция изпрати на Комисията своите мнения относно решението за разширяване с писма от 1 септември 2006 г. и 7 септември 2006 г.
(19)
На 19 септември 2006 г. в Европейската комисия беше получена жалба от „Асоциация на ощетените от Crédit Mutuel“ („Association des Victimes du Crédit Mutuel“).
(20)
Комисията получи мненията на Crédit Mutuel с писмо от 13 октомври 2006 г.
(21)
Комисията предаде на френските органи мненията на Crédit Mutuel с писмо от 31 октомври 2006 г.
(22)
В отговор на две искания за допълнителна информация от страна на Комисията от 22 септември 2006 г. и 28 ноември 2006 г. Франция представи допълнителни мнения с писма от 8 ноември 2006 г. и 28 февруари 2007 г.
(23)
Комисията проведе среща с френските органи на 19 декември 2006 г., а с Crédit Mutuel - на 15 януари 2007 г.
(24)
На 10 май 2007 г. Комисията прие решение в съответствие с член 86, параграф 3, от Договора за ЕО (понастоящем член 106, параграф 3, от ДФЕС) във връзка с член 43 и член 49 от Договора за ЕО (понастоящем член 49 и член 56 от ДФЕС), по силата на което Франция трябваше да прекрати специалните права (9) на Crédit Mutuel, на Caisses d’Épargne и на Banque Populaire за разпространение на продукта „синя книжка“ (Crédit Mutuel) и на продукта „книжка A“ (Livret A) (Caisses d’Épargne и La Poste) (10).
(25)
Тъй като Франция не прекрати специалните права за разпространение на продуктите „книжка A“ и „синя книжка“ в срока от 9 месеца, определен в решението от 10 май 2007 г., Комисията откри процедура за нарушение съгласно член 226 от Договора за ЕО (понастоящем член 258 от ДФЕС), като на 5 юни 2008 г. изпрати на Франция предупредително писмо за неспазване на решението.
(26)
На 19 септември 2009 г. Комисията отправи до Франция ново искане за информация, на което получи отговор на 13 октомври 2009 г.
(27)
На 8 октомври 2009 г. Комисията прекрати процедурата за нарушение, тъй като с приемането на реформата от 1 януари 2009 г. за либерализиране на разпространението на продуктите „книжка A“ и „синя книжка“ (11) Франция изпълни задължението си да прекрати специалните права за разпространение на тези продукти (12).
(28)
През 2010 г. Комисията изпрати на Crédit Mutuel няколко въпроса по електронната поща, на които последната отговори също по електронната поща.
(29)
В съответствие с член 13 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора (13) с настоящото решение се закрива процедурата във връзка с предполагаеми елементи на държавна помощ в механизма на продукта „синя книжка“.
2. ОПИСАНИЕ НА МЕХАНИЗМА НА ПРОДУКТА „СИНЯ КНИЖКА“
2.1. Описание на Crédit Mutuel
(30)
Crédit Mutuel е децентрализирана банково-застрахователна група, състояща се от национална мрежа от банки със статут на кооперативни дружества с променлив капитал. Crédit Mutuel осъществява дейността си съгласно закон от 10 септември 1947 г., в който са определени принципите на кооперациите. Тя е структурирана на три нива: местно, регионално и национално.
(31)
Група Crédit Mutuel, с две наименования (Crédit Mutuel и Crédit Industriel et Commercial (наричана по-долу „CIC“), включва близо 6 000 пункта за продажба и повече от 72 000 служители. Местните каси на Crédit Mutuel са обединени в 18 регионални федерации, членуващи в Confédération nationale du Crédit Mutuel, централен орган на мрежата. CIC обединява 6 регионални банки и специализирани филиали, както във Франция, така и в чужбина.
(32)
От друга страна Crédit Mutuel е група с единно ръководство и обща политика. Групата поддържа вътрешна финансова солидарност на ниво конфедерация, осигуряваща ликвидността на регионалните федерации. Групата притежава характеристиките на единно предприятие с оглед правото в областта на конкуренция, тъй като притежава единен център за вземане на решения на централно ниво.
2.2. Описание на продукта „синя книжка“
(33)
„Синя книжка“ е спестовен продукт, регулиран от държавата, разпространяван изключително от Crédit Mutuel.
(34)
В съответствие със Закона за изменение на Закона за финансите за 1975 г. (14) по отношение на този продукт са били разрешени частични данъчни облекчения. От данък са били освободени две трети от лихвата, изплащана по депозираните от вложителите суми. Държавата е определяла брутния лихвен процент за вложителите по продукта „синя книжка“ така, че след облагане с данъци (15) нетният лихвен процент да бъде равен на този по продукта „книжка А“, който е изцяло освободен от данък.
(35)
Държавата е определяла брутния лихвен процент по продукта „синя книжка“ на ниво, надвишаващо процента на инфлация, индексиран на паричния пазар. Последният нетен лихвен процент по продукта „синя книжка“, преди той да бъде прекратен с реформата от 1 януари 2009 г. (вж. съображение 41), е бил 4 % (16). Максималната сума, която вложителите са можели да внесат по продукта „синя книжка“, е била 15 300 EUR. Привлечените средства по продукта са нараснали от 13 млрд. EUR (85 млрд. FRF) през 1991 г. до 22 млрд. EUR през 2008 г.
(36)
Характеристиките на продукта „синя книжка“ - незабавно разполагане със средствата, минимална разрешена вноска от 15 EUR, липса на разходи (по-специално при откриване на сметката), и т.н. - са предполагали висока ликвидност. Освен това продуктът е давал възможност за директни плащания към държавния бюджет или към държавни предприятия като EDF или France Télécom. Следователно продуктът „синя книжка“, спестовен продукт за физически лица, е бил до известна степен подобен на разплащателна сметка.
(37)
С течение на времето задълженията, свързани с използването на привлечените по инструмента „синя книжка“ средства, са се променили.
(38)
В началото Crédit Mutuel е била задължена да заделя 50 % от средствата (този дял е нараснал през 1983 г. (17) на 65 % от средствата и 80 % от новопостъпилите суми) „с предназначение от общ интерес“ (по-специално финансиране на местните общности и други публични органи), а остатъкът е бил на разположение на банката (наричан по-долу „средствата със свободно предназначение“).
(39)
Тази система е била реформирана значително с постановление от 27 септември 1991 г. (18) за уеднаквяване на продукта „синя книжка“ с продукта „книжка А“. Действително, след въпросното постановление всички новопривлечени средства (19) са били насочвани към Caisse des Dépôts et Consignation (наричана по-долу „CDC“), която от своя страна е изплащала на Crédit Mutuel комисиона за посредничество. Комисионата, определена първоначално в размер на 1,3 % от средствата, привлечени по продукта „синя книжка“ и внесени по сметката на CDC, е била променена на 1,2 % от 1 януари 2005 г., а по-късно на 1,1 % от 1 ноември 2005 г. CDC използва привлечените от Crédit Mutuel средства основно за финансиране на социални жилища.
(40)
Освен това тази съществена реформа на системата е довела до постепенна промяна в предназначението и на съществуващите привлечени средства (20). След постановлението от 27 септември 1991 г. и до средата на 1999 г. делът на съществуващите „средства с предназначение от общ интерес“ и на тези със „свободно предназначение“ е намаляло, докато накрая целият размер на привлечените средства започва да се прехвърля по сметка на CDC.
В млрд FRF, %
1991 г.
1992 г.
1993 г.
1994 г.
1995 г.
1996 г.
1997 г.
1998 г.
1999 г.
Средногодишен размер на привлечените средства
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
Средства, предназначени за прехвърляне към CDC
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Средства с предназначение от общ интерес
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Средства със свободно предназначение
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Източник: Littlejohn Fraser
(41)
На 1 януари 2009 г. влиза в сила реформа на продуктите „книжка А“ и „синя книжка“, с която се предоставя възможност на всички банки да разпространяват продукта „книжка А“ и се премахва разликата между двата продукта. След 1 януари 2009 г. продуктът „синя книжка“ на Crédit Mutuel е фактически „книжка А“, продавана под друго име. На тази дата е прекратено съществуването на продукта „синя книжка“ и следователно изключителното право на разпространение на Crédit Mutuel.
2.3. Описание на основанията за откриване/разширяване на процедурата
(42)
Както е посочено в решението за разширяване (21), Комисията е преценила, че комисионата за посредничество, изплащана на Crédit Mutuel, би могла да бъде разглеждана като държавна помощ, предоставена от Франция.
(43)
От съдебната практика по делото Altmark става ясно, че компенсациите за обществени услуги не са държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС, ако изпълняват определени кумулативни условия, посочени в решението Altmark от 24 юли 2003 г. (22).
(44)
В решението за разширяване Комисията е преценила, че при разглежданата мярка вероятно не е изпълнено четвъртото условие от съдебната практика по делото Altmark, тъй като в случая държавата не е възложила задача за обществена услуга за привличане на депозити, предназначени за социални жилища под наем, на предложилия най-ниска цена в рамките на процедура за възлагане на обществена поръчка, а чрез директни преговори с Crédit Mutuel, което a priori не дава никаква гаранция, че изплащаната на Crédit Mutuel комисиона не е по-висока от тази, която би поискало едно добре управлявано предприятие. Освен това Комисията е приела, че френските органи не са доказали, че нивото на компенсация е било определено чрез сравняване с разходите на добре управлявано средно предприятие от банковия сектор. Твърдението на френските органи, че Crédit Mutuel е добре управлявано предприятие, не е достатъчно, за да се приеме, че нивото на компенсация е било определено въз основа на анализ на разходите, които би понесло едно добре управлявано предприятие по смисъла на съдебната практика по делото Altmark.
(45)
Според Комисията средствата за изплащане на комисионата за посредничество са държавни средства, с които евентуално избирателно се предоставя предимство, водещо до нарушаване на конкуренцията и засягащо търговията между държавите-членки, и за което Комисията не е била уведомена. Следователно комисионата за посредничество би могла да съдържа елементи на неправомерна помощ.
(46)
В решението за разширяване Комисията приема, че е възможно тази мярка да не е съвместима с член 86, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 106, параграф 2 от ДФЕС) и заключава, че вероятно не би могла да бъде приложена нито една от дерогациите съгласно член 87, параграфи 2 и 3 от Договора за ЕО (понастоящем член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС).
(47)
Въз основа на изчисленията на своя консултант Комисията счита, че е възможно размерът на компенсацията да надхвърля сумата, необходима за покриване на разходите за изпълнение на задължението за обществена услуга (привличане на депозити, предназначени за социални жилища под наем) предвид свързаните с тях приходи, както и предвид разумната печалба от изпълнението на това задължение. Като припомня, че размерът на компенсацията следва да включва всички предимства, предоставяни от държавата или с държавни средства, под каквато и да е форма, при изчисляването на компенсацията Комисията е отчела не само нетната цена на привличането на депозити, прехвърляни към CDC, а и нетния резултат (разход или печалба) от средствата с предназначение от общ интерес и от тези със свободно предназначение. Докладът на консултанта на Комисията е показал свръхкомпенсиране на Crédit Mutuel за 1991 г., 1992 г., 1993 г. и 1998 г.
3. АРГУМЕНТИ НА ЖАЛБОПОДАТЕЛИТЕ
(48)
Аргументите на жалбоподателите бяха представени от Комисията в решението от 6 февруари 1998 г. за откриване на процедурата по член 88, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 2 от ДФЕС). В допълнения към жалбата, предадени по-късно, се съдържат нови аргументи, които са разгледани по-долу.
(49)
В обяснителна бележка на AFB (актуализирана в края на февруари 1999 г. и представена на Комисията през октомври 1999 г.) относно притегателния ефект на продукта „синя книжка“ нетният банков приход, генериран в резултат на притегателния ефект на продукта, е оценен на 17 млрд. FRF (2,6 млрд. EUR), като се предполага, че нарастването на пазарните дялове на Crédit Mutuel във всички сегменти за периода 1986-1997 г. се дължи изключително на разпространението на продукта „синя книжка“.
(50)
В проучване, осъществено от Caisse Nationale du Crédit Agricole и представено през май 2000 г., се анализира промяната на броя на гишетата на Crédit Mutuel. Вижда се, че общият брой на постоянните гишета е намалял в периода 1991-1994 г., след което прогресивно е нараствал, а през 1998 г. е намалял до нивото от 1990 г. Промяната е била различна в различните региони: броят на постоянните, а след това и на временните гишета, е намалял в регионите с традиционно силно присъствие на Crédit Mutuel (поречието на р. Лоара, Британия, Елзас), а е нараснал в останалите региони. Следователно е възможно Crédit Mutuel да е намалила присъствието си в селските райони, за да го засили в градските райони. Горепосочените данни са в противоречие с твърденията на Crédit Mutuel, според които банката е била принудена да поддържа силно присъствие в селските райони през 90-те години. Тези данни показват също, че Crédit Mutuel е в състояние да поддържа изключително гъста клонова мрежа дори след премахването на контрола от страна на държавата.
(51)
В писмо от 4 юни 1998 г., изпратено до Комисията, AFB твърди, че комисионата от 1,3 % върху привлечените средства по продукта „синя книжка“, които са били прехвърляни на CDC, е била по-висока от необходимото, предвид това, че Caisses d’Épargne и la Poste са получавали през същия период от CDC съответно 1,20 % и 1,5 % от средствата по „книжка A“, които също са били прехвърляни на CDC. AFB посочва, че през 1997 г. е предложила на френските органи да осигурят привличането на депозити по продукта „синя книжка“ чрез комисиона от едва 1 %, но правителството не е отговорило на това предложение. AFB подчертава по-специално, че в доклада от месец април 1998 г. на г-н Douyère, депутат, относно модернизацията на Caisses d’Épargne се посочва, че разходите за привличане на депозити от една средна по размер Caisses d’épargne, като тази в Бургундия, са 0,96 % от привлечените от касата средства и че няма причина разходите за управление на Crédit Mutuel да бъдат по-високи.
(52)
В обяснителна бележка от адвокатската кантора Glais от август 2000 г., предадена по искане на AFB, се представят статистически данни за пазарното предимство, което изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“ евентуално е предоставило на Crédit Mutuel. Прегледът на динамичните редове показва, че привлечените депозити по продукта „синя книжка“, както и средствата по останалите депозити, са регистрирали силен ръст преди обрата в периода 1985-1987 г. След тази дата нарастват кредитите за домакинствата, а при Crédit Mutuel те остават на по-високо ниво от това на нейните основни конкуренти. Въз основа на тези данни експертът от Glais заключи, че „ефектът на продукта „синя книжка“ вероятно се е състоял в неговата притегателна сила за клиентите, а от средата на 80-те години положителният ефект вероятно е продължил да действа, но без нарастване на депозитите. Следователно, след този период експанзионистичната стратегия на Crédit Mutuel вероятно е била поддържана от първоначално привлечените клиенти“. Именно въз основата на индекс за устойчивост на случайни икономически шокове върху променливите параметри на икономическата дейност и чрез моделиране на просто уравнение за търсенето на кредити експертът достига до извода, че дейността на Crédit Mutuel (основно кредитиране) вероятно е била откъсната от пазарното развитие на банковия сектор. Експертът обяснява този феномен с факта, че клиентите на Crédit Mutuel вероятно са били лоялни в по-висока степен, например заради продукта „синя книжка“, отколкото клиентите на останалите банкови мрежи.
(53)
В друга обяснителна бележка (декември 2000 г.) Glais предлага нов иконометричен анализ относно степента на привличане на клиентите при отделните банкови мрежи. Според експерта резултатите от анализа потвърждават хипотезата, че Crédit Mutuel и Caisses d’Épargne разполагат с инструменти, които им позволяват да запазват своите клиенти в много по-висока степен от останалите банки. Но не е възможно да се определи дали предлагането на освободен от данъчно облагане спестовен продукт или наличието на гъста клонова мрежа в отделни райони (два инструмента, с които тези мрежи разполагат) са в основата на тази по-висока степен на лоялност на клиентите.
(54)
Извън рамките на настоящата процедура Комисията получи допълнителна обяснителна бележка от жалбоподателите, в която се твърди, че придобиването от Crédit Mutuel през април 1997 г. на CIC, при приватизацията на тази банкова институция, чийто предишен собственик е била държавната застрахователна група GAN, е станало възможно благодарение на помощите, които банката е получила по продукта „синя книжка“ и които са довели до увеличаване на пазарния ѝ дял в сектора на банковите депозити от 2 % през 1969 г. до близо 6,9 % през 1997 г. Според жалбоподателите собственият капитал на предприятието е нараснал бързо благодарение на въпросните помощи, като от 650 млн. FRF (99 млн. EUR) през 1974 г. е достигнал 47,3 млрд. FRF (7,2 млрд. EUR) през 1997 г.
(55)
Накрая, жалбата на „Асоциация на ощетените от Crédit Mutuel“ от 19 септември 2006 г. съдържа просто едно твърдение за „отклоняване на публични спестявания за частни търговски цели […] в ущърб на вложителите и на френската икономика“, което не е подкрепено с никакви реални аргументи или доказателства, свързани с наличието на евентуална неправомерна държавна помощ.
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИ ТРЕТИ СТРАНИ
(56)
След публикуването на решението за откриване на процедурата от 6 февруари 1998 г. Комисията получи коментарите на голям брой заинтересовани трети страни.
(57)
Някои от конкурентите на Crédit Mutuel споделиха мнението, че са понесли щети вследствие на предоставянето на Crédit Mutuel на изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“. Повечето от тези банки изтъкват, че притегателният ефект на продукта „синя книжка“ е станал причина те да загубят клиенти в полза на Crédit Mutuel, и поискаха прекратяване на това изключително право. Следните банкови институции изпратиха до Комисията подобни коментари:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
От друга страна, освен мненията в защита на Crédit Mutuel, представени в раздел 4, Комисията получи мнения в подкрепа на механизма на продукта „синя книжка“ от следните трети страни:
г-н Bertholet, депутат от департамент Дром
г-н Blondel, член на Генералния съвет на департамент Нор
г-н Cabot, директор на Регионален младежки информационен център на град Тулуза
г-н Cormorèche, кмет на Монтюел
г-н Cornelis, член на Генералния съвет, департамент Нор
г-н Chavannes, кмет на Ангулем
г-н Crépeau, депутат от департамент Шарант-Маритим
г-н Debavelaere, сенатор от департамент Па-дьо-Кале
г-н Decool, кмет на Брукерк
г-н Delevoye, сенатор от департамент Па-дьо-Кале
г-н Delnatte, депутат от департамент Нор
г-н Dolez, депутат от департамент Нор
г-н Ewald, регионален делегат на Асоциация за право на икономическа инициатива („Association pour le Droit à l’Initiative Economique“)
г-н Fronton, Съюз на фамилните асоциации на департамент От-Гарон („Union Départementale des Associations Familiales de Haute-Garonne“)
г-н Foy, сенатор от департамент Нор
г-н Galiègue, президент на Caisse de Crédit Mutuel de Solesmes
г-жа Gournay, кмет на Каестр
г-жа Armelle Guinebertière, депутат в Европейския парламент
г-н Hervé, кмет на Рен
г-н Humez, председател на Комитета за борба срещу муковисцидозата на департамент Па-дьо-Кале („Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais“)
г-жа Ingelaere, председател на Flandr’action
г-н Juppé, депутат, кмет на Бордо
г-н Lapalu, председател на асоциация Създаване и управление на частни организации („Animation et gestion d’organismes privés“)
г-н Lazaro, депутат от департамент Нор
г-н Lebreton, председател на Генералния съвет на департамент Кот д’Армор
г-н Ledieu, кмет на Като-Камбрези
г-н Leleu, управител на Crédit Mutuel Nord
г-н Maille, председател на Градската общност на Брест („Communauté Urbaine de Brest“)
г-н Masclet, член на Регионалния съвет на департамент Нор Па-дьо-Кале
г-н Méhaignerie, председател на Генералния съвет на департамент Ил-и-Вилен
г-н Mio, член на Регионалния съвет на департамент Нор Па-дьо-Кале
г-жа Novak, председател на Асоциацията за правото на икономическа инициатива („Association pour le Droit à l’Initiative Economique“)
г-жа Permuy, член на Регионалния съвет на департамент Нор Па-дьо-Кале
г-н Albert Rivaux, член на Регионалния съвет на департамент Па-дьо-Кале
г-н de Rohan, председател на Регионалния съвет на район Бретан
г-н Valla, член на Генералния съвет на департамент Ардеш
г-н Vanlerenberghe, кмет на Арас
г-н Villain, кмет на Камбре
г-н de Villiers, депутат от департамент Ванде.
(59)
Голяма част от третите страни изтъкнаха ролята, по-специално на регионално ниво, на Crédit Mutuel за финансирането на социалната икономика, и по-специално на сдруженията с нестопанска цел. Те подчертаха също така подкрепящата роля на Crédit Mutuel за средната класа, към която принадлежи голяма част от клиентите на банката. Няколко местни депутати подчертаха ролята на Crédit Mutuel в създаването на предприятия и работни места, както и за развитието на местните инициативи, свързани с местните общности. Други изтъкнаха, че Crédit Mutuel чрез своите децентрализирани структури отговаря по-добре в сравнение с централизираните банкови институции на местните нужди и на необходимостта от устойчиво развитие на териториите.
5. МНЕНИЕ НА CRÉDIT MUTUEL
(60)
Crédit Mutuel упреква Комисията за проточилото се прекалено дълго разглеждане на делото.
(61)
Освен това според банката решението на Съда е касаело не само липсата на мотиви, но е съдържало и критики относно логиката на Комисията, които не са били взети предвид в решението за разширяване, по-специално във връзка с изчисляването на евентуалната свръхкомпенсация. В тази връзка Crédit Mutuel упреква Комисията за това, че е сумирала положителните годишни салда без от тях да приспадне салдата от годините с отрицателна стойност, в противоречие с метода, препоръчан в рамката на Общността за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги (наричана по-долу „рамката на Общността от 2005 г.“) (23).
(62)
Според банката комисионата за посредничество отговаря на четирите условия от съдебната практика по делото Altmark:
а)
що се отнася до първото условие, твърди се, че Crédit Mutuel е придобила правата за осъществяване на две услуги от общ икономически интерес, състоящи се съответно в поддържането на значителен брой банкови гишета в селски райони по причини, свързани с териториалното устройство, и в привличането на депозити, предназначени за финансиране на социални жилища. По въпроса за поддържането на гишета в селските райони, банката оспорва заключението на Комисията, че френските законови и нормативни текстове са твърде неясни, за да се приеме, че с тях се предоставя на Crédit Mutuel подобна задача и следователно, че е изпълнено първото условие от съдебната практика по делото Altmark. Според Crédit Mutuel Комисията вероятно прави това заключение въз основа на факта, че въпросните текстове не налагат специфични ограничения на банката, тъй като се прилагат за банковия сектор като цяло. Crédit Mutuel счита също, че Комисията се опитва да ѝ наложи да доказва, че е изпълнено първото условие от съдебната практика по делото Altmark, което въпросната съдебна практика не предвижда;
б)
що се отнася до второто условие, Crédit Mutuel подчертава, че комисионата за посредничество е била въведена едновременно със задължението за прехвърляне на средствата към CDC и че начините за изчисляване на тази комисиона са били определени обективно и прозрачно;
в)
що се отнася до третото условие, банката счита, че възнаграждението не е достатъчно за покриване на разходите за привличането на депозити, тъй като дейността, свързана със средствата, предназначени за прехвърляне към CDC, би довела да отрицателно салдо за периода 1991-2005 г.;
г)
Crédit Mutuel счита, че четвъртото условие също е изпълнено. Според банката, размерът на комисионата за посредничество е определен в съответствие с реално направените от нея разходи за разпространението на продукта „синя книжка“. Тя твърди, че е добре управлявано предприятие по смисъла на съдебната практика по делото Altmark, тъй като разходите ѝ за управление са едни от най-ниските и че Комисията е признала този факт в решението си за разширяване (24). Според банката Комисията не е представила подробно причините, поради които счита, че въпросното условие не е изпълнено.
(63)
Във всички случаи Crédit Mutuel счита, че мярката е съвместима с вътрешния пазар въз основа на член 106, параграф 2 от ДФЕС. Crédit Mutuel критикува по-специално метода за изчисляване на свръхкомпенсацията, използван в решението за разширяване. Според банката Комисията най-напред е допуснала грешки при изчисляване на общия счетоводен резултат от сметката за формиране на дохода „синя книжка“, като е използвала погрешните заключения на своя консултант въпреки неотстранените различия между консултанта на Комисията и този на Crédit Mutuel (25).
(64)
На следващо място Crédit Mutuel оспорва възприетия годишен подход на Комисията за оценка (а именно отчитането само на размера на компенсацията в годините със свръхкомпенсиране, без да бъде приспаднат съответният размер на компенсацията в годините с недостатъчно компенсиране), който противоречи на някои предишни, подобни на отмененото решение случаи, както и, по мнение на банката, на рамката на Общността от 2005 г. (26) Комисията би трябвало да възприеме глобален подход (т. е да отчита както годините със свръхкомпенсиране, така и тези с недостатъчно компенсиране) за периода 1991-1998 г. от една страна, както и за периода, започнал през 1999 г.
(65)
Също така в решението си за разширяване Комисията не е отчела правилно разумната печалба. Оценката ѝ относно разумната печалба се основава на разходите за регулаторен собствен капитал, оценени на 6 %, при положение че те представляват разход в контекста на аналитичното счетоводство, а не марж. Комисията е трябвало да вземе предвид процента на възвръщаемост на собствения капитал, както препоръчва Arthur Andersen (27). Освен това по този начин Комисията е изчислила разумната печалба въз основа на сума, която става нулева, след като започне прехвърлянето на всички привлечени по депозитите средства към CDC, тъй като те не изискват никакви разходи за регулаторен собствен капитал. Crédit Mutuel подчертава, че възприетият от Комисията показател води до лишаване на банката от какъвто и да е нормален марж по продукта „синя книжка“. Според Crédit Mutuel всяка банка, дори по отношение на средства, предназначени за прехвърляне, които не изискват никакви разходи за собствен капитал в тесния нормативен смисъл на понятието коефициент на платежоспособност, трябва да може да реализира нормален марж.
(66)
Комисията не е отчела правилно и разходите, наложени от другата услуга от общ интерес, която Crédit Mutuel счита, че изпълнява, а именно поддържането на банкови гишета в селските райони с цел насърчаване на спестяванията по цялата територия чрез създаване на възможно най-лесен достъп до банката.
(67)
Накрая, Crédit Mutuel отрича съществуването на евентуален притегателен ефект. Тя припомня, че в отмененото от нея решение Комисията е признала, че този притегателен ефект не би могъл да бъде доказан официално, и счита, че оттогава няма нови данни по въпроса.
(68)
Що се отнася до процедурата, Crédit Mutuel изтъква няколко общи принципа на общностното право, за да отрече получаването на каквато и да е евентуална помощ, и по-специално принципа за оправданите правни очаквания и за спазването на разумен срок.
6. МНЕНИЯ НА ФРАНЦИЯ
(69)
Франция счита, че условията от съдебната практика по делото Altmark са изпълнени:
а)
по отношение на първото условие тя подчертава, че Комисията е признала, че на Crédit Mutuel е била възложена услуга от общ икономически интерес, състояща се в привличането на депозити, предназначени за финансиране на социални жилища. Франция припомня, че в решението си за разширяване Комисията е посочила, че поддържането на банкови гишета в селските райони по причини, свързани с териториалното устройство, може също да се разглежда като услуга от общ икономически интерес (28), но не отговаря на аргументите, изложени от Комисията в решението ѝ за разширяване, според които първото условие от съдебната практика по делото Altmark не е изпълнено, тъй като не съществуват национални закони или разпоредби, налагащи достатъчно ясно задача по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС (29);
б)
по отношение на второто условие Франция счита, че параметрите на компенсацията са били предварително определени по обективен и прозрачен начин;
в)
по отношение на третото условие Франция изтъква, че размерът на компенсацията (комисионата за посредничество) не надвишава необходимия за покриване на разходите на системата размер, като препраща към отчета за аналитичния резултат на продукта „синя книжка“ на Crédit Mutuel за периода 1999-2005 г.;
г)
според Франция четвъртото условие също е изпълнено, тъй като тя твърди, че управлението на Crédit Mutuel отговаря на критериите за ефективност (30).
(70)
Що се отнася до условията, свързани с наличието на държавна помощ, Франция припомня аргументите, представени преди отмяната на решението от 2002 г.:
а)
условието за държавни ресурси не е изпълнено, тъй като печалбата на Crédit Mutuel от привлечените средства, които не са били прехвърляни на CDC (средства със свободно предназначение и средства с предназначение от общ интерес), е с произход от частни средства (депозирани от вложителите) и не е била на разположение на публичните органи;
б)
търговията между държавите-членки не би могла да бъде засегната преди цялостното изграждане на единния пазар на банковите и финансови дейности на 1 януари 1993 г. след приемането на Директива 89/646/ЕИО на Съвета от 15 декември 1989 г. относно координирането на законодателните, нормативни и административни разпоредби относно достъпа до дейността на кредитните институции и упражняването ѝ и за изменение на Директива 77/780/ЕИО (наречена по-долу „втората банкова директива“) (31). След тази дата френските органи са приели, че поради липсата на европейски статут на кооперативните дружества и поради наложените от това ограничения по отношение на задграничната експанзия на кооперативните дружества, каквото е Crédit Mutuel, касите на банката не са развивали дейност извън националните граници. Освен това сметките по продукта „синя книжка“, открити на чуждестранни лица, са съставлявали по-малко от 0,1 % от привлечените средства. Френските органи са счели също, че чуждестранните банкови институции във Франция са били насочени към твърде различен пазар от този на Crédit Mutuel;
в)
комисионата за посредничество, изплащана от CDC на Crédit Mutuel за прехвърляните средства, привлечени по продукта „синя книжка“, не би могла да представлява държавна помощ, а само възнаграждение за услуга, осъществявана от страна на банката на цена, договорена през 1991 г. в размер на 1,3 %. Френските органи подчертават значителния размер на разходите за управление, свързани с продукта „синя книжка“, поради големия брой книжки със салда под 5 000 FRF (762 EUR). Френските органи се позовават на аналитично счетоводство, осъществено от Crédit Mutuel (след въвеждането на разглежданата мярка), и заключават, че така определеният размер на възнаграждението е напълно оправдан. Според тях цялото евентуално предимство, което продуктът „синя книжка“ е предоставил на Crédit Mutuel, следва за бъде разглеждано с оглед на разходите, свързани с определена цел от общ икономически интерес. В тази връзка френските органи обърнаха внимание на Комисията върху нарастването на дела на привлечените по продукта „синя книжка“ финансови средства с предназначение от общ икономически интерес, който от 50 % от средствата, привлечени по продукта „синя книжка“ в периода 1975-1983 г., е достигнал 65 % в периода 1983-1991 г. и 100 % през 1998 г., когато всички средства са били прехвърляни на CDC;
г)
наличието на предполагаема държавна помощ би била във всички случаи вече съществуваща, тъй като схемата на продукта „синя книжка“ е била учредена преди либерализирането на банковия пазар на 1 януари 1993 г. (изтичане срока за транспониране на втората банкова директива).
(71)
В обяснителна бележка от 26 октомври 2001 г. френските органи посочват причината, поради която, в случай че Комисията приеме квалификацията за държавна помощ, във всички случаи ще става въпрос за помощ, съвместима с вътрешния пазар по силата на член 106, параграф 3 от ДФЕС. Френските органи упрекват Комисията за допуснати от нея грешки при изчисляването на общия финансов резултат по сметката за формиране на дохода на продукта „синя книжка“ поради това, че не са приложили метода, препоръчан от консултанта на Crédit Mutuel (32). Френските органи изтъкват още, че Комисията трябва да вземе предвид определена разумна печалба, която според тях е […] (33).
(72)
В мненията си относно решението за разширяване френските органи упрекват Комисията още и за това, че е проявила „едностранчивост в съжденията“, като не е приспаднала от сумите за годините със свръхкомпенсиране (1991, 1992, 1993 и 1998 г.) сумите за годините с недостатъчно компенсиране (1994-1997 г.) и в приложение 1 към решението е възприела изцяло заключенията на своя консултант относно трите спорни точки между Франция и Комисията. Франция уточнява, че в рамките на целия период 1999-2005 г. схемата, свързана с продукта „синя книжка“, не е била компенсирана достатъчно от страна на държавата. Следователно размерът на комисионата за посредничество не е надвишавал необходимия за покриване разходите за разпространение на спестовния продукт, така както са отразени в аналитичното счетоводство на продукта „синя книжка“, осъществено съвместно с Комисията (с изключение на две изменения (34)) и отговарящо на изискванията на Директива 80/723/ЕИО на Комисията от 25 юни 1980 г. относно прозрачността на финансовите отношения между държавите-членки и публичните предприятия, както и относно финансовата прозрачност в рамките на някои предприятия (35). Франция обясни още, че неотдавнашното намаляване на комисионата за посредничество отговаря главно на нуждите на икономическите оператори в областта на финансирането на социални жилища (36).
(73)
Френските органи уточняват, че след 1999 г. съществува механизъм за възстановяване при евентуална свръхкомпенсация.
(74)
Франция изтъква също така, че ликвидният риск в рамките на един месец е бил покриван от самата банка, а след един месец е бил покриван от CDC. Франция уточнява, че при сумите, привлечени по продукта „синя книжка“, процентът на рисковите тегла при изчисляване на нуждите от собствен капитал, необходим за поддържане на маржа на платежоспособност, е бил нула. Тя допълва, че процентът на рисковите тегла при изчисляване на нуждите от собствен капитал на Crédit Mutuel за други спестовни продукти и други ресурси извън продукта „синя книжка“ е варирал от […] до […] % в периода 1999-2005 г. Френските органи уточняват, че предвид липсата на основание да се прилага европейският коефициент на платежоспособност, при положение че банката е започнала да прехвърля всички привлечени по продукта средства към CDC през 1999 г., за да изчисли разумната печалба, съответстваща на продукта „синя книжка“, Crédit Mutuel е включила разходи за собствен капитал, получени чрез сравняване със съответните разходи при останалите спестовни продукти и други ресурси, като просто е ограничила размера им (от […] на […] % в периода 1999-2005 г.). По искане на Комисията Франция е предоставила уточнения и относно маржа на компенсиране, свързан със създаването на задължителен резерв към Централната банка на Франция.
7. ОЦЕНКА
7.1. Наличие на държавна помощ
(75)
В решението за разширяване Комисията посочва, че от разглежданите мерки единствено комисионата за посредничество, изплащана на Crédit Mutuel от CDC, би могла да съдържа елементи на държавна помощ (37).
(76)
Комисионата за посредничество, която евентуално съдържа елементи на държавна помощ, е била въведена на 27 септември 1991 г. с постановление от същата дата, а в рамките на настоящото решение се анализира за периода до либерализирането на продукта „книжка А“ и хармонизирането с нея на продукта „синя книжка“ от 1 януари 2009 г. (38).
7.1.1. Условията от съдебната практика по делото Altmark не са изпълнени
(77)
Следва да се изтъкне, че съгласно съдебната практика по делото Altmark (39) компенсациите, изплащани за изпълнението на обществени услуги, не са държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако са изпълнени четири кумулативни условия.
(78)
В мненията си, изразени в отговор на решението за разширяване, френските органи и Crédit Mutuel изтъкват съществуването на две услуги от общ икономически интерес, състоящи се, от една страна, в поддържането на голям брой банкови гишета в селските райони по причини, свързани с териториалното устройство, а от друга, в привличането на депозити, предназначени за финансиране на социални жилища.
(79)
И преди въвеждането на разглежданата мярка обаче Crédit Mutuel не е имала задължението да поддържа банкови гишета в селските райони, тъй като законът за разкриването и закриването на банкови клонове е бил отменен през 1987 г. и режимът на контрол (който за Crédit Mutuel е бил поддържан в периода 1987-1991 г.) е бил премахнат на 1 юли 1991 г. (40). Освен това френските органи и Crédit Mutuel не оспориха заключението в решението за разширяване, според което „след 1991 г. [т.е. към 1 юли 1991 г.] не съществува никакъв документ, доказващ, че на Crédit Mutuel е била възложена, по смисъла на член 86 от ЕО [понастоящем член 106 от ДФЕС], задачата, посочена в точка 24, подточка iii) по-горе [поддържане на банкови гишета в селските райони по причини, свързани с териториалното устройство]“ (41).
(80)
Следователно проверката за изпълнение на условията от съдебната практика по делото Altmark следва да се извърши само по отношение на задачата за привличане на депозити с цел финансирането на социални жилища.
(81)
Комисията припомня, че държавите-членки разполагат с широки правомощия за оценка относно естеството на услугите, които биха могли да бъдат квалифицирани като услуги от общ икономически интерес. Тя счита, че с декретите за прилагане на разпоредбите на член 9 от Закона за изменение на Закона за финансите за 1975 г. (42) и на член 24 от Закона за изменение на Закона за финансите за 1982 г. (43), по-специално с постановлението от 27 септември 1991 г., ясно се възлага на Crédit Mutuel задачата (така, както е определена в член R 323-10 и член R 331-14 от кодекса на строителството и жилищата) за привличане на финансови средства с цел прехвърлянето им на CDC, което ще позволи да бъдат финансирани социални жилища. Комисията счита, че с квалифицирането на тази задача като услуга от общ икономически интерес Франция не е допуснала явна грешка в оценката.
(82)
По силата на четвъртото условие от съдебната практика по делото Altmark„когато изборът на предприятие, на което в конкретен случай да се възложи изпълнението на задълженията за обществена услуга, не е извършен в рамките на процедура за обществена поръчка, която създава условия за избор на кандидата, способен да предостави тези услуги при най-ниски разходи за съответната общност, необходимото ниво на компенсация трябва да бъде определено въз основа на анализ на разходите, които едно средно предприятие, добре ръководено […] за изпълнение на изискванията за предоставяне на обществена услуга би направило за изпълнение на тези задължения, като се отчитат свързаните с това приходи, както и една разумна печалба във връзка с изпълнение на тези задължения“ (44).
(83)
Комисията счита, че четвъртото условие не е изпълнено, що се отнася до задачата за привличане на депозити, прехвърляни към CDC с цел финансирането на социални жилища. Следва да се отбележи, че държавата не е възложила тази задача на предложилия най-добрата оферта в рамките на обществена тръжна процедура, а чрез директни преговори с Crédit Mutuel. Размерът на комисионата за посредничество не е бил определен въз основа на разходите за изпълнение на услуга от общ икономически интерес, които би направило едно средно предприятие с добро управление. Размерът на комисионата за посредничество от 1,3 % не би могъл да се основава на реалните разходи, направени от Crédit Mutuel за изпълнението на услугата от общ икономически интерес, тъй като през септември 1991 г. не е съществувало отделно счетоводство за продукта „синя книжка“, благодарение на което да бъдат установени разходите специално за продукта „синя книжка“, фигуриращи в счетоводните отчети на банката. Отделното счетоводство за продукта „синя книжка“ е било въведено няколко години по-късно и е реконструирано със задна дата за годините преди 1991 г. Следователно не съществува индикация, че размерът на комисионата за посредничество е бил определен въз основа на разходите на едно средно предприятие с добро управление за изпълнението на въпросната услуга от общ икономически интерес. Френските органи изтъкват, че като цяло Crédit Mutuel е добре управлявано предприятие. Въпреки това те не доказват достатъчно добре това свое твърдение, като се позовават основно на съображение 13 от решението за разширяване, в което Комисията посочва само общите финансови резултати (размер на баланса, нетен финансов резултат, съотношение между разходи и приходи, собствен капитал и коефициент на платежоспособност) на Crédit Mutuel през 2004 г. Във всички случаи, ако държавата-членка е определила нивото на компенсиране въз основа на анализ на разходите на средно предприятие с добро управление, не би следвало да ѝ бъде трудно да го докаже пред Комисията и да изложи следваната методология, което Франция в случая не е направила. Накрая, фактът, че след либерализирането на продуктите „книжка А“ и „синя книжка“ от 1 януари 2009 г. комисионата за посредничество на Crédit Mutuel е намаляла от 1,1 % на 0,6 %, показва, че нивото на компенсиране е било по-високо от това, което би било определено въз основа на разходите на едно средно предприятие с добро управление, изпълняващо същата задача от общ интерес.
(84)
Тъй като условията от съдебната практика по делото Altmark са кумулативни, при неизпълнение на което и да е от тях съдебната практика не може да бъде приложена и разглежданата мярка би могла да представлява държавна помощ. От горепосочените съображения следва, че разглежданата мярка не изпълнява четвъртото условие от съдебната практика по делото Altmark. Следователно съдебната практика по това дело е неприложима и следва да се провери дали действително мярката е държавна помощ (45) (46).
7.1.2. Изпълнени са условията за наличие на държавна помощ
(85)
Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
7.1.2.1. Приписване на държавата и на ресурси на държавата
(86)
Комисионата за посредничество е била изплащана ежегодно (47) на Crédit Mutuel от CDC по силата на договор между държавата и Crédit Mutuel, с който са били определени условията за прилагане на постановлението от 27 септември 1991 г. Размерът на комисионата за посредничество е бил определен от държавата с цел компенсиране на задължението за изпълнение на обществена услуга. Освен това CDC е държавно предприятие и действията му следва да бъдат приписани на държавата (48). От това следва, че е изпълнено условието за приписване на държавата и за използване на държавни ресурси.
7.1.2.2. Селективност
(87)
Комисионата за посредничество е била предоставена единствено на Crédit Mutuel в отговор на задължението за привличане на спестявания, прехвърляни на CDC с цел финансиране на социални жилища, което е било осъществявано чрез продукта „синя книжка“, за разпространението на който Crédit Mutuel е имала изключителното право. От това следва, че мярката има селективен характер.
7.1.2.3. Условията от съдебната практика по делото Altmark не са изпълнени, разследване за наличие на предимство, нарушаващо конкуренцията
(88)
Тъй като представлява прехвърляне на държавни ресурси в полза единствено на Crédit Mutuel, комисионата за посредничество е подобрила конкурентното положение на тази банка в сравнение с това на нейните конкуренти. Съгласно практиката на Съда подобряването на конкурентното положение на дадено предприятие чрез предоставяне на държавна помощ най-общо е доказателство, че е нарушена конкуренцията спрямо останалите предприятия, които не са получили подобна помощ (49).
7.1.2.4. Засягане на търговията между държавите-членки
(89)
Освен това, съгласно обичайната практика на Съда търговията между държавите-членки е засегната тогава, когато предприятието получател упражнява дейността си в сфера, отворена за конкуренцията, и тази дейност включва търговия между държави-членки (50). Впрочем след 1979 г. пазарният дял на чуждестранните банки е достигал 8 % при кредитните дейности (4 % за банковите клонове, нерегистрирани като юридически лица, 4 % за дъщерните дружества, регистрирани като юридически лица съгласно френското законодателство), 4,5 % при депозитните дейности (съответно 2 % и 2,5 %). Делът на европейските банки, без тези от Франция, по отношение на общия брой на чуждестранните банки е бил 50 % при кредитите, 70 % при депозитите. Следователно още през 70-те години Crédit Mutuel е работила в условията на конкуренция с чуждестранни банкови мрежи на територията на Франция. Освен това пазарът на ликвидни спестовни продукти, част от който е спестовният продукт „синя книжка“ и който включва също така продуктите Codevi, LEP („популярна спестовна книжка“), „жълта книжка“, банковите сметки по обикновени спестовни книжки и CEL („жилищна спестовна сметка“) (51), по време на разглеждания период вече е бил отворен за конкуренцията.
(90)
Въз основа на горепосоченото Комисията заключава, че са изпълнени четирите условия за наличие на държавна помощ.
7.1.2.5. Неправомерност на мярката за помощ
(91)
Накрая, мярката за помощ е неправомерна, тъй като за нея не е било отправено уведомление до Комисията в съответствие с член 108, параграф 3 от ДФЕС и е била приведена в действие след влизането в сила във Франция на Договора за създаването на Европейската икономическа общност.
(92)
В отговор на аргумента на френските органи, според който държавната помощ е била вече съществуваща поради това, че е била приета преди изтичането на срока за транспониране, 1 януари 1993 г., на втората банкова директива, Комисията подчертава, че целта на тази директива е била изграждане на вътрешния пазар в сектора на кредитните институции с оглед свобода на установяване и свободно предоставяне на услуги. От това не следва, че въпросният пазар е бил затворен за конкуренцията преди въвеждането на комисионата за посредничество, а само че все още са съществували определени пречки пред свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги в банковия сектор. От решението от 10 май 2007 г. става ясно, че продуктът „синя книжка“ е част от „пазара“ на ликвидни спестовни продукти, което предполага отвореност на въпросната дейност за конкуренцията и по никакъв начин не потвърждава аргумента на френските органи, според който въпросната дейност е била отворена за конкуренцията едва през 1993 г. Точно обратното, в решението се посочва съществуването на „зрял“ пазар (52).
7.2. Съвместимост на помощта с вътрешния пазар
(93)
Тъй като разглежданата мярка съдържа елементи на държавна помощ, Комисията трябва да анализира съвместимостта ѝ с вътрешния пазар.
(94)
Съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС: „предприятията, които са натоварени с функцията да оказват услуги от общ икономически интерес […] се подчиняват на разпоредбите, съдържащи се в Договорите, и в частност на правилата на конкуренцията, доколкото прилагането на тези правила не препятства фактически или юридически изпълнението на специфичните задачи, които са им възложени. Развитието на търговията не трябва да се засяга до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза“.
(95)
Съгласно практиката на Съда, практиката на Комисията и рамката на Общността от 2005 г. значението на член 106, параграф 2 от ДФЕС е, че държавна помощ, предоставена на предприятие, което е натоварено с задачата да оказва услуги от общ икономически интерес, може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар, ако мярката за помощ отговаря на следните условия:
а)
предоставяната услуга има характеристиките на услуга от общ икономически интерес;
б)
предприятието действително е било натоварено от страна на държавата с изпълнението на тази услуга от общ икономически интерес чрез един или няколко официални акта;
в)
спазени са принципите за необходимост и пропорционалност, и
г)
развитието на търговията не е засегнато до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.
(96)
Условия a) и б) са изпълнени по причините, изложени в съображение 81.
(97)
Що се отнася до условие г), Комисията не разполага с данни, че търговията между държавите-членки е засегната до такава степен, че помощта да не отговаря на това условие. По-специално с решението от 10 май 2007 г. се иска прекратяване на изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“, тъй като специалните права, свързани с разпространението на този спестовен продукт, представляват ограничение за свободното предоставяне на услуги в рамките на Общността (53). Въпреки това, доколкото комисионата за посредничество не е представлявала свръхкомпенсиране на задачата за осъществяване на услугата от общ икономически интерес, възложена на Crédit Mutuel, тя не може да бъде разглеждана като засягаща развитието на търговията до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.
(98)
Поради това по-долу Комисията проверява дали са били спазени принципите за необходимост и пропорционалност, т.е. дали размерът на компенсацията, каквато е комисионата за посредничество, не е надвишавал това, което е необходимо за покриване на разходите, понесени при изпълнение на задълженията за обществена услуга, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба за изпълнение на тези задължения (54).
(99)
При проверката за евентуална липса на свръхкомпенсация (вж. подраздел 7.2.5) Комисията следва - за периода от 27 септември 1991 г. (вж. подраздел 7.2.1) до 31 декември 2005 г. - глобален подход (вж. подраздел 7.2.2). Тя отчита всички предимства, свързани с продукта „синя книжка“, без обаче да включва евентуален притегателен ефект, чийто обхват не е било възможно да бъде определен (вж. подраздел 7.2.3). Отчетена е определена разумна печалба (вж. подраздел 7.2.4), включително за привлечените средства, които са били прехвърляни на CDC.
7.2.1. Начало на разглеждания период (27 септември 1991 г.)
(100)
В решението за разширяване изчисляването на нетния финансов резултат от продукта „синя книжка“ с цел да бъде направена оценка относно съществуването на евентуална свръхкомпенсация е включвало приходите за цялата 1991 г. (55) С други думи нетният финансов резултат от средствата със свободно предназначение и от тези с предназначение от общ икономически интерес е бил отчетен, считано от 1 януари 1991 г.
(101)
Както беше посочено в съображения 75 и 76, единствената мярка, която се разследва в рамките на настоящия случай, е комисионата за посредничество, въведена на 27 септември 1991 г., в момента, когато Crédit Mutuel е била задължена да прехвърля привлечените от нея средства към CDC с цел финансиране на социални жилища. Преди тази дата не са съществували нито комисионата за посредничество, нито прехвърлянето на средства към CDC. От това следва, че Комисията трябва да започне оценката си относно пропорционалността на помощта след тази дата.
(102)
Следователно разходите и приходите, свързани с изпълнението на услугата от общ икономически интерес, не могат да се отнасят за периода преди 27 септември 1991 г. С други думи, едва след въвеждането на разглежданата мярка за помощ (комисионата за посредничество) мога да бъдат отчитани разходите и приходите, свързани с изпълнението на услуга от общ икономически интерес, финансирана от тази мярка. В заключение Комисията счита, че в решението ѝ за разширяване на процедурата е имало известна непоследователност, тъй като мярката за помощ е била ограничена единствено до въведената на 27 септември 1991 г. комисиона за посредничество, но е било запазено отчитането на нетния финансов резултат от продукта „синя книжка“ за периода 1 януари 1991 г.-27 септември 1991 г.
(103)
Тъй като Crédit Mutuel може да предостави данни за нетния финансов резултат от средствата с предназначение от общ икономически интерес и тези с общо предназначение само на годишна база, Комисията счита, че за 1991 г. следва да се вземе предвид само нетният резултат, съответстващ на периода от 27 септември 1991 г. до 31 декември 1991 г., и нетният резултат за цялата 1991 година се изчисли пропорционално на съответния брой дни, т.е. 96/365. Нетният финансов резултат от средствата, които са били прехвърлени към CDC през 1991 г., може да бъде взет предвид изцяло, тъй като, както беше посочено в съображение 101, въпросното прехвърляне е било въведено именно след 27 септември 1991 г., така че, по същество нито една част от този резултат не се отнася за периода от 1 януари 1991 г. до 27 септември 1991 г.
7.2.2. Глобален подход до края на 2005 г. и подход по години след това
(104)
В решението си за разширяване Комисията препоръча възприемането на подход по години, за да се прецени дали е налице евентуално свръхкомпенсиране. Този подход произтича от рамката на Общността от 2005 г. и се различава от предишната практика на Комисията. Когато преди приемането на рамката на Общността от 2005 г. Комисията трябваше да направи оценка за съществуването на евентуално свръхкомпенсиране, тя следваше подход, който би могъл да бъде определен като „глобален“, при който размерът на компенсацията в годините със свръхкомпенсиране можеше, без ограничение, да бъде намален с размера на компенсацията в годините на недостатъчно компенсиране (56).
(105)
По силата на точка 26 от рамката на Общността от 2005 г. Комисията ще прилага разпоредбите на тази рамка спрямо помощи, за които не е отправено уведомление, ако помощта е била отпусната след публикуването на рамката в Официален вестник на Европейския съюз, а в останалите случаи - разпоредбите, които са в сила в момента на отпускането на помощта. Разглежданата помощ е отпускана ежегодно (57) и за нея не е било отправено уведомление. Публикуването на рамката на Общността от 2005 г. в Официален вестник на Европейския съюз е станало на 29 ноември 2005 г. Следователно за периода преди 2006 г. следва да се прилагат правилата, които са в сила в момента на отпускането на помощта, а за периода от 1 януари 2006 г. до края на срока на помощта - 31 декември 2008 г. - рамката на Общността от 2005 г.
(106)
С рамката на Общността от 2005 г. се въвежда „годишен“ подход, доколкото изчисляването на евентуална свръхкомпенсация трябва да се извършва по години, без размерът на годишна свръхкомпенсация да може да се прехвърля в следващата година, освен когато този размер не надвишава 10 % от размера на годишната компенсация (58).
(107)
За разлика от това, преди приемането на рамката на Общността от 2005 г., когато Комисията проверяваше дали дадено предприятие не е било свръхкомпенсирано за изпълнението на задачата за услуга от общ икономически интерес, тя следваше „глобален“ подход (вж. съображение 104) (59).
(108)
При глобалния подход нетният резултат за всяка година, натрупан година по година, се актуализира чрез прилагане на референтния лихвен процент за Франция към 1 януари на всяка година (60).
7.2.3. Предимства, които са взети предвид
(109)
Съгласно точка 17, първо изречение от рамката на Общността от 2005 г. „приходите, които трябва да бъдат взети предвид, включват като минимум всички приходи, реализирани от услугата от общ икономически интерес“. Следователно при проверката за липса на евентуално свръхкомпенсиране следва да се взема предвид нетният резултат от средствата с предназначение от общ икономически интерес и този от средствата със свободно предназначение през разследвания период. Комисията счита, че тези резултати са приходи, въведени от Франция от 27 септември 1991 г. в полза на Crédit Mutuel в рамките на изпълнението от страна на последната на услугата от общ икономически интерес за финансиране на социални жилища посредством CDC. Тези средства се основават, с оглед на аналитичното счетоводство, на специфичен ресурс - депозитите, привлечени благодарение на разпространението на продукта „синя книжка“. В условията на пазарна конкуренция (без специални права за разпространение на освободен от данъчно облагане спестовен продукт) Crédit Mutuel не би могла да си осигури този ресурс на същата цена, така че съответните средства и ресурси трябва да бъдат взети предвид в контекста на цялостната икономическа структура на продукта „синя книжка“. Освен това самата Франция потвърди наличието на връзка между тези средства, продукта „синя книжка“ и задачата за финансиране на социални жилища чрез прехвърляне на средствата по този продукт към CDC след 1991 г. (61). С други думи, като възлага на Crédit Mutuel на 27 септември 1991 г. услугата от общ икономически интерес за привличане на депозити, прехвърляни към CDC и предназначени за финансиране на социални жилища, Франция потвърждава, че е предоставила на банката правото да разпространява спестовния продукт „синя книжка“. Следователно печалбата в резултат на използването на средствата по тези депозити следва да бъде разглеждана, считано от тази дата, като приход, предоставян на Crédit Mutuel за изпълнението на услугата от общ икономически интерес.
(110)
Жалбоподателят и други институции или организации (Съветът по конкуренцията и докладите на парламентаристи или научни организации (62)) считат, че изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“ е предизвикало „притегателен ефект“, като с това е позволило на Crédit Mutuel да привлече и задържи клиенти, на които е продала и други банкови продукти освен продукта „синя книжка“. В решението си за разширяване на процедурата Комисията не изключва продуктът „синя книжка“ да е довел до генерирането на индиректни приходи, дължащи се на притегателния ефект (63), но припомня, че досега не е съществувала възможност за количествено определяне на подобни приходи (64).
(111)
В края на настоящото разследване Комисията констатира, че макар че не може да се изключи наличието на притегателен ефект, данните, които е събрала по случая, не ѝ позволяват с достатъчна достоверност да даде количествено определение на евентуалния притегателен ефект.
(112)
Предоставените от жалбоподателите документи съдържат предположения за съществуването на притегателен ефект, но не го доказват официално и още по-малко дават точна оценка на финансовото отражение на този ефект.
(113)
Що се отнася до проучването на Glais (вж. съображения 52 и 53), Комисията счита, че Crédit Mutuel има пълното право да твърди, че тези статистически анализи не предоставят никакво сигурно доказателство за количествено определим притегателен ефект.
(114)
В съображенията на жалбоподателите са предложени три субективни оценки. Най-напред, предвид факта, че другите банки са предложили да разпространяват продукта „синя книжка“ с комисиона от 1 %, жалбоподателите предлагат приблизителна оценка на притегателния ефект чрез изчисляване на разликата между размера на получаваната от Crédit Mutuel комисиона и този размер от 1 %, т.е. 0,3 %, което съответства на около 300 млн. FRF годишно. Във всички случаи обаче е невъзможно да се докаже дали конкурентите на Crédit Mutuel биха могли през разглеждания период да изпълнят тази задача при същите условия при това ниво на възнаграждението от 1 %. Освен това този първи аргумент не доказва притегателния ефект, а изглежда потвърждава тезата, че Crédit Mutuel е била свръхкомпенсирана, което, както ще бъде доказано, не е отговаря на истината. Нищо не доказва, че притегателният ефект съответства на разликата между комисионата за посредничество и най-ниската хипотетична комисиона, която конкурентите на Crédit Mutuel са предлагали да получават в замяна на разпространението на продукта „синя книжка“.
(115)
Съгласно втория метод, предложен от жалбоподателите, притегателният ефект би могъл да бъде измерен в зависимост от нарастването на пазарните дялове на Crédit Mutuel. Този метод на оценка е неприемлив, тъй като се основава на твърдението, че нарастването на пазарния дял се дължи единствено на продукта „синя книжка“, в потвърждение на което не съществуват никакви обективни доказателства.
(116)
Третата оценка на изключителното право за разпространение се основава на загубата на данъчни приходи вследствие на освобождаването от данъчно облагане на продукта „синя книжка“. Ако Crédit Mutuel е искала да разпространява спестовен продукт без данъчно освобождаване, като предлага, независимо от данъчното положение на вложителите, същата нетна възвръщаемост като тази на продукта „синя книжка“, тя щеше да понесе разходи за пропуснати ползи, равни на размера на условния данък, (потенциално) платен от вложителите. Според жалбоподателите натрупаното данъчно предимство в размер на 4,5 млрд. FRF за периода 1991-1997 г. трябва да се разглежда като предимство в същия размер, предоставено на Crédit Mutuel. Този начин на разсъждение е неприемлив, тъй като Crédit Mutuel най-вероятно не би могла да разпространява продукта „синя книжка“ при същите условия, ако трябваше да поеме изцяло разходите за освобождаването от данъчно облагане, което облагодетелства пряко членовете на дружеството.
(117)
Евентуалните предимства в разглеждания случай трудно могат да бъдат доказани и определени количествено. Прякото икономическо предимство от продукта „синя книжка“ може лесно да бъде установено от счетоводните сметки за продукта. За разлика от него икономическото предимство, дължащо се на продажбата на други продукти или услуги на клиенти, които са останали лоялни благодарение на продукта „синя книжка“, би могло да се установи в аналитичното счетоводство за съответните продукти, ако още на момента е било възможно да се разграничи продаденото на клиенти, лоялни на Crédit Mutuel или привлечени от нея благодарение на продукта „синя книжка“, от това, което е било продадено на клиенти, избрали Crédit Mutuel по друга причина, което в случая е невъзможно. Поради тази причина консултантът на Комисията не е могъл да направи оценка на евентуалния притегателен ефект с помощта на приложения счетоводен модел за оценка на преките икономически предимства, дължащи се на продукта „синя книжка“.
(118)
Останалите по-комплексни опити за оценка на притегателния ефект от страна на консултанта на Комисията не доведоха до успех. По тази причина Комисията счита, че при изчислението, свързано с проверката за липса на евентуална свръхкомпенсация, не може да вземе предвид евентуалното предимство, дължащо се на притегателния ефект.
7.2.4. Изчисляване на разумната печалба
(119)
При проверката за липса на свръхкомпенсация на предприятието, натоварено с изпълнението на услуга от общ икономически интерес, следва да се вземе предвид определена разумна печалба (65). В рамката на Общността от 2005 г. се уточнява, че „ „разумната печалба“ следва да се разбира като коефициент на възвращаемост на собствения капитал с отчитане на риска - или липсата на риск - за предприятието […]. По принцип този коефициент не трябва да надвишава средния коефициент за съответния сектор през последните години“ (66).
(120)
В решението за разширяване (67) Комисията е счела, че спрямо привлечените средства с предназначение от общ икономически интерес и тези с общо предназначение би следвало да бъде приложена определена разумна печалба, достигаща средно 6 % от собствения капитал. Този процент, различен за всяка година и достигащ средна стойност от 6 %, съответства на процента на възвръщаемост, първоначално препоръчан от Crédit Mutuel: Crédit Mutuel е приела като разход за собствен капитал размера на реално разпределения дивидент през разглежданата година. В настоящото решение, когато става въпрос за вземането предвид на определена разумна печалба при проверката за липса на евентуална свръхкомпенсация, Комисията не се отдалечава, по отношение на привлечените средства с общо предназначение и тези с предназначение от общ икономически интерес, от вече възприетия подход в решението за разширяване, описан в раздел 7.2.5.
(121)
Въпреки това в решението си за разширяване (68) Комисията считаше, че няма да е необходимо да прилага тази разумна печалба спрямо депозитите, прехвърляни на CDC, доколкото последните не налагат разходи за собствен капитал с оглед на пруденциалното регулиране, тъй като тези депозити не са инвестирани от Crédit Mutuel, а само са предназначени за прехвърляне към CDC. От пруденциална гледна точка кредитният риск, свързан с привлечените средства, които се прехвърлят на CDC, се разглежда като равен на експозицията по отношение на държавата (Френската република), т.е. с рисково тегло, равно на нула, и следователно като неизискващ собствен капитал.
(122)
Отказът от разумна печалба от привлечените средства, които се прехвърлят на CDC, би довел до намаляване на общата разумна печалба (от една страна свързаната с привлечените средства с предназначение от общ икономически интерес и тези с общо предназначение, и от друга страна, разумната печалба, свързана с привлечените средства, които се прехвърлят на CDC) в периода 1991-1999 г. и до пълното ѝ изчезване след 2000 г., след като всички привлечени средства през 1999 г. се прехвърлят към CDC (69).
(123)
В писмото си от 1 септември 2006 г., с което представят съображенията си в отговор на решението за разширяване, френските органи потвърдиха, че прехвърляните към CDC средства не са изисквали регулаторен собствен капитал. Въпреки това според френските органи „предвид липсата на основание да се прилага европейският коефициент на платежоспособност от момента, в който Crédit Mutuel е започнала да прехвърля всички привлечени средства към CDC през 1999 г., Crédit Mutuel [предлага] при изчисляването на разумната печалба, съответстваща на продукта „синя книжка“, [да се включи] включва разходи за собствен капитал, получени чрез сравнение с този при останалите спестовни продукти и други ресурси“. Комисията не може да приеме подобен подход, тъй като с него спрямо прехвърляните към CDC средства изкуствено се налага нуждата от регулиран собствен капитал, определяна въз основа на средната нужда от капитал за другите активи на Crédit Mutuel, които са напълно независими от продукта „синя книжка“.
(124)
Липсата на нужда от регулаторен собствен капитал показва липсата на риск от кредитна загуба, какъвто е случаят със средствата, прехвърляни на CDC. Дейността по привличане на депозити от името на CDC не носи и ликвиден риск (с изключение на риска в рамките на месеца), нито падежна трансформация, тъй като размерът на средствата, предназначени за прехвърляне към CDC, се определя ежемесечно в зависимост от постъпилите депозити, а лихвеният процент, изплащан от CDC, се прехвърля незабавно към вложителите. Следователно е ясно, че тази услуга от общ икономически интерес носи ниско ниво на риск за Crédit Mutuel. Въпреки това съществуват някои други видове риск, като оперативен, икономически (риск от възможността размерът на възнаграждението да не покрива понесените разходи), правен риск и риск за репутацията на банката. Освен това има и други банкови дейности, като например предлагането на взаимни фондове, управлението на имущество или продажбата на финансови продукти (като акции и облигации), които не изискват регулаторен собствен капитал, но това не ги прави по-малко печеливши. Следователно не съществува пряка връзка между разходите за регулаторен собствен капитал - изчислен въз основа на пруденциални правила, чиято специфична цел по никакъв начин не е да се прави оценка на рентабилността на дадена дейност - и очакваната печалба от дадена дейност.
(125)
Въпреки това се налага констатацията, че в настоящия случай, макар че Комисията разрешава на Crédit Mutuel да реализира разумна печалба от привлечените средства, които се прехвърлят на CDC, тя признава, че определянето на адекватно ниво на тази печалба изисква комплексна икономическа оценка. Продуктът „синя книжка“ е нетипичен банков продукт със смесени характеристики на спестовен продукт и текуща сметка, като привлечените по него средства се прехвърлят на публична институция. Следователно не съществуват непосредствено сравними продукти, въз основа на които би могла да бъде определена разумната печалба от подобна дейност.
(126)
Поради липсата на продукт, сравним в достатъчно голяма степен с продукта „синя книжка“, Комисията счита, че в случая може да използва два показателя, позволяващи да се направи оценка дали, по отношение на прехвърляните към CDC средства, дадена печалба може да се счита за разумна. Тези два показателя са следните:
а)
маржът на печалбата в банковия сектор във Франция, т. е. нетните приходи преди облагане с данъци, разделени на оборота (в случая оборотът на банките са техните оперативни резултати). Въз основа на данните за банковия сектор във Франция за разглеждания период (от 27 септември 1991 г. до края на 2008 г.), маржът на печалбата е средно 23 % годишно;
б)
процентът на възвръщаемост в банковия сектор във Франция, т.е. нетните приходи преди облагане с данъци, разделени на размера на активите. Средният размер на годишния процент на възвръщаемост за целия разглеждан период е 45 основни пункта (0,45 %).
(127)
В долната таблица (70) са представени маржът на печалбата и процентът на възвръщаемост в банковия сектор във Франция за периода 1993-2008 г. (не са налични данни за периода преди 1993 г.):
1993 г.
1994 г.
1995 г.
1996 г.
1997 г.
1998 г.
1999 г.
2000 г.
2001 г.
2002 г.
2003 г.
2004 г.
2005 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г. (72)
Нетни приходи преди облагане с данъци (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Оперативен резултат (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Марж на печалбата
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Среден марж на печалбата
22,8 %
Активи (71)
Няма данни
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Процент на възвръщаемост
Няма данни
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Среден процент на възвръща-емост
0,45 %
(128)
За да изчисли маржа на печалбата и процента на възвръщаемост на Crédit Mutuel по отношение на дейността по привличане на депозити, прехвърляни към CDC, Комисията използва следните стойности:
а)
за делител на маржа на печалбата - приходите, получени за дейността по привличане на депозити, прехвърляни към CDC, т.е. годишния размер на комисионата за посредничество;
б)
за делител на процента на възвръщаемост - депозитите, прехвърлени на CDC;
в)
за числител, т.е. резултата преди облагане с данъци, Комисията счита, че ако се приеме като разумна печалба марж от 4,2 % по отношение на дейността по привличане на депозити, прехвърляни на CDC, т.е. резултат преди облагане с данъци, представляващи 4,2 % от получената от CDC комисиона за посредничество, Crédit Mutuel не получава свръхкомпенсация (вж. таблицата в съображение 132).
(129)
Що се отнася до втория показател (процента на възвръщаемост), Комисията отбелязва, че ако процент на възвръщаемост от 5 базисни пункта е взет предвид като разумна печалба от дейността по привличане на депозити, прехвърляни на CDC, т.е. ако се вземе предвид резултат преди облагане с данъци, представляващ 0,05 % от общата сума на депозитите, прехвърлени на CDC, от това следва, че Crédit Mutuel не е получила свръхкомпенсация за управлението на продукта „синя книжка“ през разглеждания период.
(130)
Съгласно рамката на Общността от 2005 г. разумната печалба не трябва да надхвърля средния процент, установен в съответния сектор за разглеждания период. Ако бъде разрешен марж на печалбата от 4,2 %, той ще представлява по-малко от една пета от средния марж на печалбата в банковия сектор (22,8 %). Предвид на това, че, както беше посочено в съображение 124, дейността по привличане на депозити, които се прехвърлят на CDC, е дейност с нисък риск и следователно с ниска възвръщаемост, Комисията счита, че марж на печалбата от 4,2 % не е прекомерно висок и в случая може да се приеме за разумна печалба.
(131)
По същия начин Комисията счита, че ако бъде приета печалба от 5 базисни пункта за привлечените средства, прехвърляни на CDC, тя ще бъде разумна предвид средния процент на възвръщаемост от 45 базисни пункта в банковия сектор във Франция за разглеждания период и ще представлява нисък и консервативен праг на това, което може да се приеме за разумна печалба в конкретния случай. Също така това ниско ниво на печалбата отразява ясно нивото на риска, който поема Crédit Mutuel по отношение на дейността си за привличане на депозити за сметка на CDC, който, както беше посочено в съображение 124, е нисък.
7.2.5. Проверка за липсата на свръхкомпенсация
(132)
Въз основа на горепосоченото Комисията извърши проверка - представена в долната таблица - за липсата на свръхкомпенсация по метода, изложен в подраздели 7.2.1-7.2.4 (73):
(в млн. евро)
КОМПЕНСАЦИЯ
СВРЪХКОМПЕНСИРАНЕ ИЛИ НЕДОСТАТЪЧНО КОМПЕНСИРАНЕ
Година
Комисиона за посредничество
(годишна)
Глобален подход (74)
(до края на 2005 г.)
Годишен подход (75)
(след 2006 г.)
1991 г. (27.9.1991 г.-31.12.1991 г.)
1,5
43,8
неприложимо
(глобалният подход се прилага до 2005 г., вж. подраздел 7.2.2)
1992 г.
9,1
125,1
1993 г.
16,8
184,0
1994 г.
36,6
127,3
1995 г.
59,5
114,5
1996 г.
74,7
107,8
1997 г.
82,3
88,4
1998 г.
118,9
92,0
1999 г.
188,9
98,3
2000 г.
188,2
106,3
2001 г.
181,9
91,3
2002 г.
187,8
76,3
2003 г.
197,7
61,2
2004 г.
204,4
45,7
2005 г.
196,7
15,0
2006 г.
[…]
-39,1
2007 г.
[…]
-24,3
2008 г.
[…]
-6,1
(133)
Вижда се, че свръхкомпенсацията в края на 2005 г. (15 млн. EUR) е по-малко от 10 % от компенсацията за 2005 г. (196,7 млн. EUR). По силата на точка 21 от рамката на Общността от 2005 г. тази сума може да бъде пренесена в следващата година. Крайният резултат е недостатъчно компенсиране в размер на -6,1 млн. EUR в края на 2008 г. за целия разглеждан период.
(134)
Следователно Комисията може да заключи, че Crédit Mutuel не е била свръхкомпенсирана с комисионата за посредничество за възложената ѝ услуга от общ икономически интерес, считано от 27 септември 1991 г. до края на 2008 г.
8. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(135)
Заключението на Комисията е, че Френската република неправомерно е привела в действие разглежданата мярка в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС. Въпреки това помощта може да се счита за съвместима с вътрешния пазар по силата на член 106, параграф 2 от ДФЕС, тъй като компенсацията, изплащана от страна на държавата, не е надвишавала необходимото за покриване на разходите, понесени при изпълнение на задълженията за обществена услуга, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба за изпълнение на тези задължения,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, приведена в действие от Френската република в полза на Crédit Mutuel с постановлението от 27 септември 1991 г. за определяне на средствата с предназначение от общ интерес на Crédit Mutuel, е съвместима с вътрешния пазар.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 24 май 2011 година.
KOMMISSIONENS BESLUT
av den 24 maj 2011
om det statliga stöd C 88/97 som Republiken Frankrike har genomfört till förmån för Crédit Mutuel
[delgivet med nr K(2011) 3436]
(Endast den franska texten är giltig)
(Text av betydelse för EES)
(2011/747/EU)
EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 108.2 första stycket,
med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, särskilt artikel 62.1 a,
efter att i enlighet med nämnda artiklar (1) ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig och med beaktande av dessa synpunkter, och
av följande skäl:
1. FÖRFARANDE
(1)
Den 25 januari 1991 inkom Association française des banques (nedan kallad AFB), Chambre syndicale des banques populaires (CSBP) och Crédit Agricole med ett klagomål om att Frankrike hade lämnat statligt stöd till Crédit Mutuel.
(2)
Kommissionen begärde för första gången in upplysningar om sparformen Livret bleu (blå bankbok) genom en skrivelse av den 27 maj 1991.
(3)
Genom en skrivelse av den 6 februari 1998 underrättade kommissionen de franska myndigheterna om sitt beslut att inleda det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget (nuvarande artikel 108.2 i EUF-fördraget) om den eventuella förekomsten av statligt stöd i sparformen Livret bleu (2).
(4)
Den 8 april 1998 besvarade de franska myndigheterna de frågor kommissionen hade ställt i sitt beslut om att inleda förfarandet.
(5)
Den 18 juni 1998 skickade Crédit Mutuel en skrivelse till kommissionen där man argumenterade mot att de åtgärder som var föremål för förfarandet skulle klassificeras som statligt stöd. Denna skrivelse innehöll också räkenskaper för Livret bleu. Många olika berörda parter har också inkommit med sina synpunkter till kommissionen (se avsnitten 3 och 4, skälen 48-59), som vidarebefordrade dessa till de franska myndigheterna den 3 september 1998.
(6)
Klagandena har skickat kommissionen fyra kompletterande inlagor i skrivelser av den 29 oktober 1999, 16 maj 2000, 16 oktober 2000 och 19 januari 2001, vilka kommissionen vidarebefordrade till de franska myndigheterna den 21 februari 2000 och 3 november 2000.
(7)
Den 5 februari 2001 vidarebefordrade kommissionen dokumentation från AFB till de franska myndigheterna.
(8)
Från november 1998 till december 1999 gjorde en konsult (3) (nedan kallad kommissionens konsult) en revision av räkenskaperna för Livret bleu. Konsultens rapport lades fram för de franska myndigheterna och Crédit Mutuel den 10 januari 2000. Den 7 februari 2000 organiserades ett tekniskt samordningsmöte mellan kommissionen, biträdd av konsulten, de franska myndigheterna och Crédit Mutuel kring denna revisionsrapport.
(9)
Genom en skrivelse av den 14 september 1999 begärde kommissionen att de franska myndigheterna skulle precisera det uppdrag av allmänt intresse som man gett Crédit Mutuel. Kommissionen gav genom skrivelser av den 21 februari 2000, 3 november 2000 och 5 februari 2001 de franska myndigheterna tillfälle att inkomma med sina synpunkter (4) på de delar av klagandenas dokumentation som gick ut på att sparformen Livret bleu utgjorde en ”lockvara” (se underavsnitt 7.2.3, skälen 110-118). De franska myndigheterna inkom med sina synpunkter den 1 februari 2001.
(10)
Den 11 april 2000 fick kommissionen in ett klagomål från den europeiska bankföreningen, Banking Federation of the EU - Fédération bancaire de l’UE (EBF-FBE) mot det stöd som Frankrike beviljat Crédit Mutuel genom ensamrätten att distribuera sparformen Livret bleu.
(11)
I maj 2000 gav Confédération nationale du Crédit Mutuel revisionsbyrån Arthur Andersen i uppdrag att granska de metoder som Crédit Mutuel använt i sina räkenskaper och i redovisningen av rörelsekostnaderna för Livret bleu. Detta uppdrag avslutades i september 2000 genom att revisionsbyrån lämnade en detaljerad rapport om räkenskaperna för Livret bleu, där man bedömde att Livret bleu uppvisade ett negativt resultat på 498 miljoner franska franc före skatt. Denna slutsats grundar sig på korrigeringar som kan bestridas. Ett sammanträde om rapporten hölls den 2 februari 2001 mellan kommissionen och Crédit Mutuel. Efter kommissionens synpunkter begärde Crédit Mutuel att Arthur Andersen skulle skicka ett meddelande daterat den 8 februari 2001 där man motiverade den metod för korrigering av överviktningen av Crédit Mutuels skadeförsäkringsverksamhet (5), som kritiserats bl.a. av kommissionen.
(12)
I april 2001 gav kommissionen sin konsult i uppdrag att identifiera skillnaderna mellan sin rapport och rapporten från Arthur Andersen och avgöra vilka ändringar som eventuellt skulle kunna vara motiverade att göra av uppgifter eller metoder i konsultens tidigare bedömning. En ny slutrapport från konsulten till kommissionen överlämnades den 23 juli 2001. I denna bedömer man att Livret bleu uppvisade en kumulerad icke-kapitaliserad vinst på 1,074 miljarder franska franc (163,7 miljoner euro). Rapporten skickades samma dag till de franska myndigheterna. Den 26 juli 2001 hölls ett möte mellan kommissionen, de franska myndigheterna, Crédit Mutuel och Arthur Andersen, där Crédit Mutuel och Arthur Andersen bestred slutsatserna från kommissionens konsult. Arthur Andersen försvarade sina tidigare slutsatser i ett dokument daterat den 13 september 2001, vilket bifogats en skrivelse från de franska myndigheterna av den 15 september 2001. Den 26 oktober 2001 skickade de franska myndigheterna en skrivelse till kommissionen med en rättslig analys av Livret bleu utifrån gemenskapens konkurrenslagstiftning. Den 7 januari 2002 skickade de franska myndigheterna en skrivelse till kommissionen, där kostnaderna för att tillhandahålla tjänsten av allmänt intresse behandlas och där de beräkningar som Crédit Mutuel presenterat redovisas utan att något nytt tillförs.
(13)
I skrivelsen till kommissionen av den 26 oktober 2001 förklarar de franska myndigheterna varför de anser att i) sparformen Livret bleu inte utgör något stöd, ii) det inte är fråga om befintligt stöd, om kommissionen skulle stå fast vid att det är fråga om stöd, iii) det under alla omständigheter är fråga om godtagbart stöd.
(14)
I sitt beslut av den 15 januari 2002 (6) (nedan kallat det upphävda beslutet) förklarade kommissionen att det stöd som Frankrike hade genomfört till förmån för Crédit Mutuel var oförenligt med den inre marknaden.
(15)
Beslutet av den 15 januari 2002 upphävdes genom förstainstansrättens dom av den 18 januari 2005 (7).
(16)
Kommissionen överklagade inte förstainstansrättens dom. I enlighet med artikel 266.1 i EUF-fördraget ska kommissionen vidta åtgärder för att verkställa domen. När det gäller ett beslut om statligt stöd som upphävs innebär detta att förfarandet ska återgå till det formella granskningsskedet.
(17)
Genom sitt beslut av den 7 juni 2006 (8) (nedan kallat beslutet om förlängning) förlängde kommissionen det formella granskningsförfarandet och förtydligade syftet med sin bedömning av det eventuella stödet.
(18)
Frankrike överlämnade sina synpunkter på beslutet om förlängning till kommissionen genom skrivelser av den 1 september 2006 och 7 september 2006.
(19)
Den 19 september 2006 tog kommissionen emot ett klagomål från Association des Victimes du Crédit Mutuel (föreningen för offren för Crédit Mutuel).
(20)
Kommissionen mottog synpunkter från Crédit Mutuel genom en skrivelse av den 13 oktober 2006.
(21)
Kommissionen vidarebefordrade dessa synpunkter till de franska myndigheterna genom en skrivelse av den 31 oktober 2006.
(22)
Efter två begäranden om kompletterande upplysningar från kommissionen den 22 september 2006 och 28 november 2006 lämnade Frankrike kompletterande information genom skrivelser av den 8 november 2006 och 28 februari 2007.
(23)
Kommissionen hade ett möte med de franska myndigheterna den 19 december 2006 och med Crédit Mutuel den 15 januari 2007.
(24)
Den 10 maj 2007 antog kommissionen ett beslut i enlighet med artikel 86.3 i EG-fördraget (nuvarande artikel 106.3 i EUF-fördraget) jämte artiklarna 43 och 49 i EG-fördraget (nuvarande artiklarna 49 och 56 i EUF-fördraget) om att Frankrike skulle avskaffa de särskilda rättigheterna (9) för Crédit Mutuel, Caisses d’Épargne och Banque Populaire att distribuera Livret bleu (i fråga om Crédit Mutuel) och Livret A (i fråga om Caisses d’Épargne och La Poste) (10).
(25)
Eftersom Frankrike inte avskaffade de särskilda distributionsrättigheterna för Livret A och Livret bleu inom den tidsfrist på nio månader som fastställdes i beslutet av den 10 maj 2007 inledde kommissionen det överträdelseförfarande som anges i artikel 226 i EG-fördraget (nuvarande artikel 258 i EUF-fördraget), genom att den 5 juni 2008 skicka Frankrike en formell underrättelse om underlåtenhet att följa beslutet.
(26)
Den 19 september 2009 begärde kommissionen ytterligare upplysningar från Frankrike, som besvarade begäran den 13 oktober 2009.
(27)
Den 8 oktober 2009 avslutade kommissionen överträdelseförfarandet, eftersom Frankrike genom reformen av den 1 januari 2009 om liberalisering av distributionen av Livret A och Livret bleu (11) hade uppfyllt sin skyldighet att avskaffa de särskilda distributionsrättigheterna för dessa sparformer (12).
(28)
Under 2010 ställde kommissionen flera frågor till Crédit Mutuel genom e-brev, som också besvarades genom e-brev.
(29)
Genom detta beslut avslutas i enlighet med artikel 13 i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (13) förfarandet om eventuella inslag av stöd i sparformen Livret bleu.
2. BESKRIVNING AV SPARFORMEN LIVRET BLEU
2.1 Beskrivning av Crédit Mutuel
(30)
Crédit Mutuel är en decentraliserad bankgrupp bestående av ett nationellt nät av kontor som har en rättslig ställning som kooperativa företag med rörligt kapital. Crédit Mutuel regleras genom lagen av den 10 september 1947 där de kooperativa principerna fastställs. Bankgruppen är organiserad på tre nivåer: lokalt, regionalt och nationellt.
(31)
Crédit Mutuel har genom sina båda grenar (Crédit Mutuel och Crédit Industriel et Commercial (nedan kallad CIC)) nästan 6 000 försäljningsställen och över 72 000 anställda. Crédit Mutuels lokala avdelningar är anslutna till 18 regionala föreningar och varje förening tillhör Confédération nationale du Crédit Mutuel - nätets ”centrala organ”. CIC omfattar sex regionala banker och specialiserade filialer i Frankrike och utomlands.
(32)
Bankgruppen Crédit Mutuel har för övrigt en gemensam ledning som bedriver en global politik. Gruppen upprätthåller också finansiell solidaritet på central nivå för att garantera de regionala föreningarnas likviditet. Gruppen uppvisar de egenskaper som kännetecknar ett enhetligt företag med en sammanställd redovisning.
2.2 Beskrivning av Livret bleu
(33)
Livret bleu var en statligt reglerad sparform som distribuerades med ensamrätt av Crédit Mutuel.
(34)
Produkten var delvis skattebefriad enligt den korrigerande finanslagen för 1975 (14). Upp till två tredjedelar av de räntor som betalades ut till spararna var skattebefriade. Staten fastställde bruttoräntan för spararna i Livret bleu på ett sådant sätt att nettoräntan (15) efter skatt var identisk med räntan på Livret A, som var fullständigt skattebefriad.
(35)
Staten fastställde räntan för Livret bleu till en nivå som låg högre än inflationen och som indexerades efter penningmarknaden. Den sista nettoräntan för Livret bleu, innan sparformen avskaffades genom reformen av den 1 januari 2009 (se skäl 41), var 4 % (16). Spararna kunde högst sätta in 15 300 euro på sina konton i Livret bleu. Inlåningen i Livret bleu ökade från 13 miljarder euro (85 miljarder franc) 1991 till 22 miljarder euro 2008.
(36)
Utformningen av villkoren för Livret bleu - omedelbar tillgång till medel, uttag tillåtna från 15 euro, inga avgifter (bl.a. för att öppna kontot) osv. - ledde till en stor likviditet. Dessutom var det möjligt att göra automatiska utbetalningar från Livret bleu till skattemyndigheterna eller till offentliga företag som EDF eller France Télécom. Livret bleu, som var en sparform riktad till enskilda personer, liknade alltså i vissa avseenden ett checkkonto.
(37)
Skyldigheterna i samband med användningen av de medel som samlats in genom Livret bleu har utvecklats med tiden.
(38)
I början var Crédit Mutuel skyldigt att anslå 50 % av medlen (en andel som 1983 (17) ökades till 65 % av medlen och 80 % av nya insättningar) till s.k. användningsområden av allmänt intresse (bland annat för att finansiera lokala myndigheters och andra offentliga organs verksamhet). Återstoden fick banken disponera fritt (nedan kallad fria användningsområden).
(39)
Detta system förändrades i grunden genom ett beslut av den 27 september 1991 (18), som innebar att Livret bleu anpassades efter systemet för Livret A. Från och med detta beslut centraliserades all ny inlåning (19) till Caisse des Dépôts et Consignation (CDC) som i sin tur gav Crédit Mutuel en provision för detta. Provisionen fastställdes ursprungligen till 1,3 % av den inlåning i Livret bleu som tillskrevs CDC, ändrades till 1,2 % den 1 januari 2005 och därefter till 1,1 % den 1 november 2005. CDC använder huvudsakligen medlen från Crédit Mutuel för att finansiera allmännyttiga bostäder.
(40)
Dessutom innebar denna genomgripande förändring av systemet att den befintliga inlåningen gradvis överfördes (20). Sedan beslutet av den 27 september 1991 och fram till utgången av första halvåret 1999 har andelen befintliga användningsområden av allmänt intresse och fria användningsområden minskats, tills dess att hela inlåningen har tillskrivits CDC.
I miljarder franc och i %
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Genomsnittlig årlig inlåning
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
Centraliserade användningsområden CDC
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Användningsområden av allmänt intresse
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Fria användningsområden
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Källa: Littlejohn Fraser
(41)
Den 1 januari 2009 trädde en reform av sparformerna Livret A och Livret bleu i kraft. Den innebar att samtliga banker fick rätt att distribuera Livret A och skillnaden mellan Livret A och Livret bleu avskaffades. Från och med den 1 januari 2009 är Crédit Mutuels Livret bleu detsamma som en Livret A, som säljs under ett annat namn. Vid samma tidpunkt upphörde sparformen Livret bleu och därmed Crédit Mutuels ensamrätt att gälla.
2.3 Beskrivning av skälen till att förfarandet inleddes/förlängdes
(42)
Som beskrivs i beslutet om förlängning (21), ansåg kommissionen att det är möjligt att Frankrike har beviljat Crédit Mutuel stöd genom förmedlingsprovisionen.
(43)
Av domstolens rättspraxis från Altmarkdomen framgår att ersättning för offentliga tjänster inte är statligt stöd i den mening som avses i artikel 107 i EUF-fördraget om ersättningen uppfyller vissa kumulativa villkor som anges i Altmarkdomen av den 24 juli 2003 (22).
(44)
Kommissionen ansåg i sitt beslut om förlängning att det fjärde villkoret i rättspraxis enligt Altmarkdomen inte var uppfyllt, eftersom staten inte hade gjort någon offentlig upphandling innan den gav Crédit Mutuel i uppdrag att utföra den offentliga tjänsten att samla insättningar avsedda för subventionerade hyresbostäder, utan i stället förhandlade direkt med Crédit Mutuel, vilket inte ger någon garanti för att ersättningen till Crédit Mutuel inte är högre än vad ett välskött företag skulle kräva. Dessutom ansåg kommissionen att de franska myndigheterna inte hade visat att ersättningsnivån hade fastställts med beaktande av kostnaderna för ett genomsnittligt, välskött företag inom banksektorn. Det räcker inte med att de franska myndigheterna betonar att Crédit Mutuel är ett välskött företag för att visa att ersättningsnivån har fastställts på grundval av en analys av vilka kostnader ett välskött företag skulle ha i enlighet med Altmarkdomen.
(45)
Kommissionen anser att förmedlingsprovisionen var statliga medel som skulle kunna utgöra en selektiv fördel som hotade att snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna och som inte hade anmälts till kommissionen. Förmedlingsprovisionen kunde alltså innehålla olagligt statligt stöd.
(46)
I sitt beslut om förlängning ansåg kommissionen att åtgärden kunde vara oförenlig med artikel 86.2 i EG-fördraget (numera artikel 106.2 i EUF-fördraget) och att inga av de undantag som anges i artikel 87.2 och 87.3 i EG-fördraget (numera artikel 107.2 och 107.3 i EUF-fördraget) föreföll vara tillämpliga.
(47)
Enligt kommissionen tydde konsultens beräkningar på att provisionen kunde ha varit större än vad som var nödvändigt för att täcka kostnaderna för att utföra den offentliga tjänsten (insamling av insättningar avsedda för subventionerade hyresbostäder) med hänsyn till intäkterna i samband med tjänsten och en rimlig vinst för att utföra tjänsten. Kommissionen påminde om att ersättningsbeloppet måste omfatta alla fördelar som har beviljats av staten eller med statliga medel oavsett form och att den vid beräkningen av ersättningen inte enbart har beaktat nettokostnaderna för insamlingen av de insättningar som centraliserats till CDC, utan även nettoresultatet (kostnad eller vinst) av användningsområdena av allmänt intresse och de fria användningsområdena. Av rapporten från kommissionens konsult framgick att Crédit Mutuel överkompenserades under åren 1991, 1992, 1993 och 1998.
3. DE KLAGANDES ARGUMENT
(48)
Kommissionen redovisade klagandenas argument i tillkännagivandet av sitt beslut av den 6 februari 1998 om att inleda det förfarande som anges i artikel 88.2 i EG-fördraget (numera artikel 108.2 i EUF-fördraget). Följande nya argument fördes fram i kompletterande inlagor som har lämnats in efter det.
(49)
I en inlaga från AFB (uppdaterad i slutet av februari 1999 och överlämnad till kommissionen i oktober 1999) om effekterna av Livret bleu som lockvara beräknades att dessa effekter hade genererat ett nettoresultat av bankverksamheten på 17 miljarder franska franc (2,6 miljarder euro). Därvid förutsattes att ökningen av Crédit Mutuels marknadsandelar inom samtliga segment under perioden 1986-1997 uteslutande härrörde från distributionen av Livret bleu.
(50)
I en undersökning som genomfördes av Caisse Nationale du Crédit Agricole och som offentliggjordes i maj 2000 analyserades utvecklingen hos ett antal av Crédit Mutuels kontor. Där framgick att det totala antalet permanenta kontor hade minskat under 1991-1994, för att därefter gradvis öka, så att antalet kontor 1998 låg på 1991 års nivå. Utvecklingen var inte likadan i alla regioner: Antalet permanenta och därefter icke-permanenta kontor hade minskat i de regioner där Crédit Mutuel traditionellt hade haft en stark närvaro (Pays de Loire, Bretagne, Alsace), samtidigt som det hade skett en ökning i andra regioner. Det är alltså sannolikt att Crédit Mutuel hade skurit ner på sina kontor i landsbygdsområden för att öka sin närvaro i tätortsområdena. Dessa uppgifter verkar stå i strid med påståendena om att Crédit Mutuel hade varit tvunget att upprätthålla en stark närvaro på landsbygden under 1990-talet. De tyder också på att Crédit Mutuel kunde upprätthålla ett osedvanligt tätt kontorsnät även efter det att de offentliga myndigheternas kontroll hade avskaffats.
(51)
AFB hävdar i en skrivelse till kommissionen av den 4 juni 1998 att ersättningen på 1,3 % av den inlåning i Livret bleu som centraliserades till CDC var överdrivet hög, eftersom den ersättning som CDC betalade till sparkassorna och till posten under samma tidsperiod låg på 1,20 % respektive 1,50 % av medlen i Livret A, som också centraliserades till CDC. I sin skrivelse uppgav AFB att man 1997 föreslog de franska myndigheterna att AFB skulle ansvara för inlåningen från Livret bleu mot en ersättning på endast 1 %, men att staten inte besvarade detta erbjudande. AFB underströk bland annat att ledamoten i nationalförsamlingen Douyère i sitt betänkande från april 1998 uppgav att kostnaden för att hantera insättningar för en typisk sparbank - som exempelvis Bourgognes sparbank - uppgick till 0,96 % av inlåningen och att det inte fanns några skäl för att Crédit Mutuel skulle ha högre kostnader.
(52)
En inlaga från Cabinet Glais daterad i augusti 2000, som lämnades in på begäran av AFB, innehåller statistiska uppgifter beträffande den konkurrensfördel som Crédit Mutuel fått genom ensamrätten att distribuera Livret bleu. En granskning av tidsserierna visar att inlåningen från Livret bleu liksom inlåningen från andra konton växte kraftigt fram till en vändpunkt 1985-1987. Utlåningen till hushållen fortsatte att växa efter denna vändpunkt och är fortfarande större för Crédit Mutuel än för dess viktigaste konkurrenter. Cabinet Glais expert konstaterade här att Livret bleu tycks ha lockat kunder och att de positiva effekterna sedan mitten av 1980-talet tycks ha fortplantat sig, utan att antalet inlåningskonton har ökat. Således är det de tidigare kunderna som blivit mer trogna och som därmed tycks ha stött Crédit Mutuels tillväxtstrategi allt sedan denna period. På grundval av bl.a. en indikator på motståndskraften mot slumpmässiga ekonomiska chocker byggd på olika rörelsefaktorer och en enkel ekvation för efterfrågan på krediter konstaterade experten att Crédit Mutuels verksamhet (framför allt på utlåningssidan) tycks ha avvikit från bankmarknadens genomsnittliga utveckling. Experten förklarar detta fenomen med att Crédit Mutuels kunder är mer trogna än andra bankers, vilket kan bero på att man distribuerar Livret bleu.
(53)
I en andra inlaga (december 2000) föreslog Cabinet Glais en ny ekonomisk analys av i vilken grad varje banks kunder är trogna. Enligt experten stöder analysresultatet hypotesen att Crédit Mutuel och sparkassorna hade tillgång till medel som gjorde att deras kunder förblev betydligt trognare än övriga bankers. Det är dock omöjligt att avgöra om det är tillhandahållandet av en skattebefriad sparform eller användningen av ett omfattande kontorsnät i olika regioner (två gemensamma kännetecken för Crédit Mutuel och sparbankerna) som är den främsta orsaken till att deras kunder är mycket trognare.
(54)
Vid sidan av detta förfarande har kommissionen också fått in en kompletterande inlaga från klagandena där de menar att Crédit Mutuels köp av Crédit Industriel et Commercial (CIC) i april 1997 - då denna bank privatiserades efter att ha ingått i den offentliga försäkringskoncernen GAN - möjliggjordes tack vare det stöd som Crédit Mutuel fått genom Livret bleu, och som inneburit att man lyckats öka sin andel av insättningsmarknaden från 2 % 1969 till 6,9 %1997. Tack vare detta stöd har Crédit Mutuels egna kapital enligt klagandena ökat från 650 miljoner franska franc (99 miljoner euro) 1974 till 47,3 miljarder franska franc (7,2 miljarder euro) 1997.
(55)
Slutligen innehåller klagomålet från Association des Victimes du Crédit Mutuel av den 19 september 2006 endast ett påstående om att det förekommit avledning av offentliga sparmedel till privata och kommersiella syften […] till förfång för spararna och den franska ekonomin, utan att man ger någon egentlig argumentation eller några belägg för ett eventuellt olagligt statligt stöd.
4. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA TREDJEPARTER
(56)
Efter att tillkännagivandet av beslutet att inleda detta förfarande offentliggjordes den 6 februari 1998 har kommissionen fått in synpunkter från många berörda parter.
(57)
Vissa konkurrenter till Crédit Mutuel anser sig vara förfördelade till följd av att Crédit Mutuel har beviljats ensamrätt till distributionen av Livret bleu. Flertalet banker ansåg att denna skattebefriade sparforms effekter som lockvara har varit till deras nackdel genom att de har förlorat kunder som lockats av Livret bleu och de ville att denna ensamrätt skulle avskaffas. Sådana synpunkter har skickats till kommissionen av följande inrättningar:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
Utöver de synpunkter som inkommit till försvar av Crédit Mutuel, och som redovisas i avsnitt 4, har kommissionen fått in synpunkter från följande tredjeparter till stöd för sparformen Livret bleu:
Bertholet, ledamot av nationalförsamlingen för Drôme
Blondel, ledamot i departementsförsamlingen i Nord
Cabot, direktör för Centre Régional Information Jeunesse de Toulouse
Cormorèche, borgmästare i Montuel
Cornelis, ledamot i departementsförsamlingen i Nord
Chavannes, borgmästare i Angoulême
Crépeau, ledamot av nationalförsamlingen för Charente Maritime
Debavelaere, senatsledamot för Pas-de-Calais
Decool, borgmästare i Brouckerque
Delevoye, senatsledamot för Pas-de-Calais
Delnatte, ledamot av nationalförsamlingen för dep. Nord
Dolez, ledamot av nationalförsamlingen för dep. Nord
Ewald, regional ledamot i Association pour le Droit à l’Initiative Economique
Fronton, Union Départementale des Associations Familiales de Haute-Garonne
Foy, senatsledamot för Nord
Galiègue, ordförande i Caisse de Crédit Mutuel de Solesmes
Gournay, borgmästare i Caestre
Armelle Guinebertière, ledamot av Europaparlamentet
Hervé, borgmästare i Rennes
Humez, ordförande för Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais
Ingelaere, ordförande för Flandr’action
Juppé, ledamot av nationalförsamlingen och borgmästare i Bordeaux
Lapalu, ordförande för Association Animation et Gestion d’Organismes Privés
Lazaro, ledamot av nationalförsamlingen för Nord
Lebreton, ordförande för departementsförsamlingen i Côtes d’Armor
Ledieu, borgmästare i Cateau-Cambrésis
Leleu, styrelseledamot i Crédit Mutuel Nord
Maille, ordförande för Communauté Urbaine de Brest
Masclet, ledamot i regionförsamlingen i Nord-Pas-de-Calais
Méhaignerie, ordförande för departementsförsamlingen i Ille-et-Vilaine
Mio, ledamot i regionförsamlingen i Nord-Pas-de-Calais
Novak, ordförande för Association pour le Droit à l’Initiative Economique
Permuy, ledamot i regionförsamlingen i Nord-Pas-de-Calais
Albert Rivaux, ledamot i departementsförsamlingen i Pas de Calais
de Rohan, ordförande för regionförsamlingen i Bretagne
Valla, ledamot i departementsförsamlingen i Ardèche
Vanlerenberghe, borgmästare i Arras
Villain, borgmästare i Cambrai
de Villiers, ledamot av nationalförsamlingen för Vendée
(59)
En stor majoritet av dessa tredjeparter understryker den framför allt regionala roll som Crédit Mutuel har i finansieringen av den sociala ekonomin, särskilt för ideella organisationer. De understryker också Crédit Mutuels roll som stöd till arbetarklassen, där banken har en stor del av sina kunder. Flera lokala folkvalda företrädare betonar Crédit Mutuels roll i skapandet av företag och sysselsättning samt i utvecklingen av lokala initiativ tillsammans med de lokala myndigheterna. Andra anser att Crédit Mutuel genom sin decentraliserade struktur motsvarar de lokala behoven och behovet av en balanserad regional utveckling bättre än centraliserade inrättningar.
5. SYNPUNKTER FRÅN CRÉDIT MUTUEL
(60)
Crédit Mutuel kritiserar kommissionen för den oerhört långa handläggningen av detta ärende.
(61)
Dessutom anser Crédit Mutuel att förstainstansrättens dom inte enbart gällde bristande motivering utan även innehöll kritik av kommissionens resonemang som inte hade beaktats i beslutet om förlängning, särskilt i fråga om beräkningen av en eventuell överkompensation. I detta avseende kritiserar Crédit Mutuel kommissionen för att den har summerat vinsterna från år med överskott, utan att göra avdrag för förlusterna från år med underskott, vilket strider mot den metod som anges i gemenskapens rambestämmelser för statligt stöd i form av ersättning för offentliga tjänster (nedan kallade gemenskapens rambestämmelser 2005) (23).
(62)
Banken anser att förmedlingsprovisionen uppfyller de fyra villkoren i Altmarkdomen:
a)
När det gäller det första villkoret har Crédit Mutuel investerat i två tjänster av allmänt ekonomiskt intresse som består dels i att upprätthålla en stark närvaro i form av kontor i landsbygdsområden för att bidra till målen för områdenas utveckling, dels i att samla in insättningar som ska användas för att finansiera subventionerade hyresbostäder. När det gäller kontoren i landsbygdsområden bestrider banken kommissionens slutsats om att de franska lagarna och föreskrifterna fortfarande är alldeles för vaga för att innebära att Crédit Mutuel har ålagts ett sådant uppdrag och därmed att det första villkoret i Altmarkdomen skulle vara uppfyllt. Crédit Mutuel anser att kommissionen drar denna slutsats för att det i dessa texter inte införs några särskilda begränsningar för Crédit Mutuel, eftersom de är tillämpliga för banksektorn i sin helhet. Dessutom menar Crédit Mutuel att kommissionen försöker lägga över bevisbördan på banken när det gäller att visa att det första villkoret i Altmarkdomen är uppfyllt, vilket inte är förenligt med rättspraxis.
b)
När det gäller det andra villkoret betonar Crédit Mutuel att förmedlingsprovisionen infördes samtidigt som medlen centraliserades till CDC och att metoden för att beräkna denna provision fastställdes på ett objektivt och öppet sätt.
c)
När det gäller det tredje villkoret anser banken att ersättningen inte var tillräcklig för att täcka insamlingskostnaderna eftersom verksamheten i samband med de användningsområden som centraliserats till CDC uppvisade ett underskott under hela perioden 1991-2005.
d)
Crédit Mutuel anser att även det fjärde villkoret är uppfyllt. Förmedlingsprovisionens storlek har fastställts i förhållande till Crédit Mutuels verkliga kostnader för att distribuera Livret bleu. Crédit Mutuel är ett välskött företag i den mening som avses i Altmarkdomen, vilket framgår av att banken har bland de lägsta förvaltningskostnaderna, något som kommissionen för övrigt erkände i sitt beslut om förlängning (24). Banken anser att kommissionen inte på ett tillfredsställande sätt har visat varför den anser att detta villkor inte är uppfyllt.
(63)
Under alla omständigheter anser Crédit Mutuel att åtgärden är förenlig med den inre marknaden på grundval av artikel 106.2 i EUF-fördraget. Dessutom kritiserar Crédit Mutuel bl.a. den metod för beräkning av överkompensationen som används i beslutet om förlängning. Banken anser att kommissionen för det första har gjort beräkningsfel i sin bedömning av resultaträkningen för Livret bleu, eftersom den har använt felaktiga slutsatser från sin konsult trots de återstående meningsskiljaktigheterna mellan kommissionens konsult och Crédit Mutuels konsult (25).
(64)
Crédit Mutuel ifrågasätter dessutom kommissionens årsbaserade beräkningsmetod (där det endast tas hänsyn till beloppen för de år då det gjordes en överkompensation, utan avdrag för de år då det gjordes en underkompensation), som strider mot flera tidigare beslut, det upphävda beslutet, och - hävdar banken - gemenskapens rambestämmelser 2005 (26). Kommissionen borde använda en övergripande metod (dvs. dra av beloppen för åren med underkompensation från beloppen för åren med överkompensation) för hela perioden 1991-1998 och för hela perioden från 1999 och framåt.
(65)
Dessutom har kommissionen i sitt beslut om förlängning inte tagit korrekt hänsyn till den rimliga vinsten. Kommissionen baserade sin bedömning av den rimliga vinsten på kostnaderna för det lagstadgade egna kapitalet, som skattades till 6 %, trots att dessa kostnader utgjorde kostnader i redovisningen och inte en marginal. Kommissionen borde ha tagit hänsyn till avkastningen på eget kapital så som Arthur Andersen rekommenderat (27). Vidare hade kommissionen baserat beräkningen av rimlig vinst på ett rörligt underlag som förlorade allt sitt värde från och med den fullständiga centraliseringen av inlåningen till CDC, eftersom denna inlåning inte medför någon kostnad i det lagstadgade egna kapitalet. Crédit Mutuel betonar att den indikator som kommissionen använder innebär att banken fråntas alla normala marginaler för Livret bleu. Crédit Mutuel menar att alla banker, även vid ett centraliserat användningsområde som inte medför några kostnader i eget kapital i lagstadgad bemärkelse för kapitaltäckningsgraden, måste kunna skaffa sig en normal marginal.
(66)
Inte heller har kommissionen tagit korrekt hänsyn till kostnaderna för det andra uppdrag av allmänt intresse som Crédit Mutuel anser sig utföra, dvs. att upprätthålla kontor i landsbygdsområden för att främja allmänhetens sparande inom hela territoriet genom att ge så många som möjligt tillgång till banker.
(67)
Slutligen bestrider Crédit Mutuel att sparformen fungerar som lockvara. Banken påminner om att kommissionen i sitt upphävda beslut erkände att effekterna av Livret bleu som lockvara inte har kunnat beläggas formellt och anser att det inte har tillkommit några nya faktorer sedan dess.
(68)
När det gäller förfarandet hänvisar Crédit Mutuel till ett flertal allmänna principer i gemenskapslagstiftningen för att emotsätta sig alla återkrav av ett eventuellt stöd och i synnerhet principen om berättigade förväntningar och respekten för en rimlig tidsfrist.
6. SYNPUNKTER FRÅN FRANKRIKE
(69)
Frankrike anser att villkoren i Altmarkdomen är uppfyllda:
a)
När det gäller det första villkoret betonar Frankrike att kommissionen har erkänt att Crédit Mutuel hade fått i uppdrag att utföra en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse i form av insamling av insättningar avsedda att finansiera subventionerade hyresbostäder. Frankrike påminner om att kommissionen i sitt beslut om förlängning hade angivit att upprätthållandet av kontor i landsbygdsområden för att bidra till målen för deras utveckling också kunde betraktas som en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse (28), men besvarar inte kommissionens argumentation i beslutet om förlängning om att det första villkoret i Altmarkdomen inte är uppfyllt eftersom det inte finns någon nationell lagstiftning eller förordning som tillräckligt tydligt fastställer denna uppgift i den mening som avses i artikel 106.2 i EUF-fördraget (29).
b)
När det gäller det andra villkoret anser Frankrike att parametrarna för provisionen hade fastställts i förväg på ett objektivt och öppet sätt.
c)
I fråga om det tredje villkoret hävdar Frankrike att ersättningens storlek (förmedlingsprovisionen) inte gick utöver vad som krävdes för att täcka kostnaderna för systemet, med hänvisning till Crédit Mutuels redovisning för Livret bleu för åren 1999-2005.
d)
Även det fjärde villkoret är uppfyllt enligt Frankrike, som hävdar att förvaltningen av Crédit Mutuel uppfyller effektivitetskraven (30).
(70)
När det gäller villkoren i fråga om förekomsten av stöd hänvisar Frankrike till sin argumentation innan beslutet från 2002 upphävdes.
a)
Villkoret om statliga medel är inte uppfyllt, eftersom de fördelar som Crédit Mutuel hade av den inlåning som inte var centraliserad till CDC (fria användningsområden och användningsområden av allmänt intresse) härrörde från privata resurser (insättningar från spararna) och inte stod till de offentliga myndigheternas förfogande.
b)
Handeln mellan medlemsstaterna kunde inte ha påverkats innan den gemensamma finans- och bankmarknaden fullbordades efter att det att rådets andra direktiv 89/646/EEG av den 15 december 1989 om samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut, samt med ändring av direktiv 77/780/EEG (andra bankdirektivet) (31) antagits och införlivats i den franska lagstiftningen den 1 januari 1993. Därefter ansåg de franska myndigheterna att Crédit Mutuels avdelningar inte haft någon verksamhet utanför Frankrike eftersom det inte funnits någon europeisk stadga för kooperativa företag, vilket begränsat möjligheterna för kooperativa företag som Crédit Mutuel att bygga ut verksamheten över gränserna. De Livret bleu-konton som öppnats av personer bosatta utanför Frankrike motsvarar dessutom mindre än 0,1 % av inlåningen. Myndigheterna ansåg också att utländska banker i Frankrike är inriktade på en helt annan marknad än Crédit Mutuel.
c)
Den förmedlingsprovision som CDC betalat Crédit Mutuel för den inlåning från Livret bleu som är centraliserad kunde inte ha utgjort något stöd, utan var endast ersättning för en prestation från bankens sida till ett pris som fastställdes till 1,3 % i ett avtal från 1991. De franska myndigheterna pekade på de höga kostnaderna för att förvalta Livret bleu på grund av det stora antalet konton med en inlåning på mindre än 5 000 franska franc (762 euro). De hänvisade till de räkenskaper som Crédit Mutuel upprättat (efter det att den berörda åtgärden införts) och drog slutsatsen att detta belopp var fullt motiverat. De hävdade att varje fördel som Livret bleu skulle ge Crédit Mutuel borde granskas mot bakgrund av de kostnader som är förknippade med ett mål av allmänt ekonomiskt intresse. I detta avseende påpekade de för kommissionen att en allt större del av inlåningen från Livret bleu använts för finansiella ändamål av allmänt intresse: denna del hade gradvis ökat från 50 procent av inlåningen från Livret bleu under perioden 1975-1983 till 65 procent under perioden 1983-1991 och från och med 1998 var 100 % av inlåningen centraliserad till CDC.
d)
Om det verkligen förekommit stöd var detta under alla omständigheter ett befintligt stöd, eftersom ordningen med Livret bleu infördes före liberaliseringen av bankmarknaden den 1 januari 1993 (då tidsfristen för att införliva det andra bankdirektivet löpte ut).
(71)
I sin skrivelse av den 26 oktober 2001 anger de franska myndigheterna skälet till att de anser att även om kommissionen vidhåller att det är fråga om stöd, är detta stöd förenligt med den inre marknaden i enlighet med artikel 106.3 i EUF-fördraget. De kritiserar kommissionen för att den har begått i fel i beräkningen av resultaträkningen för Livret bleu genom att inte följa den metod som rekommenderats av Crédit Mutuels konsult (32). Vidare hävdar de att kommissionen måste beakta en rimlig vinst, vilken de beräknar till […] (33).
(72)
I sina synpunkter på beslutet om förlängning kritiserar de franska myndigheterna för övrigt kommissionen för att ha fört ett ”asymmetriskt resonemang” när den inte har vägt av beloppen för de år då det förekom en överkompensation (1991, 1992, 1993 och 1998) med beloppen för de år då det förekom en underkompensation (1994 och 1997). Kommissionen kritiseras också för att i bilaga 1 till beslutet om förlängning helt och hållet ha anslutit sig till sin egen konsults slutsatser i fråga om de tre punkter där det fanns meningsskiljaktigheter mellan Frankrike och kommissionen. Frankrike förklarar att systemet i samband med Livret bleu för perioden 1999-2005 underkompenserades av staten. Det innebar att förmedlingsprovisionen inte hade varit större än vad som var nödvändigt för att täcka kostnaderna för distributionen av Livret bleu i enlighet med vad som angavs i redovisningen för Livret bleu. Denna redovisning hade utarbetats tillsammans med kommissionen (bortsett från två anpassningar (34)) och uppfyllde kraven i kommissionens direktiv 80/723/EEG av den 25 juni 1980 om insyn i de finansiella förbindelserna mellan medlemsstater och offentliga företag (35). Frankrike förklarar också att de sänkningar som nyligen gjorts av förmedlingsprovisionen i huvudsak motsvarade behoven hos de aktörer som finansierade de subventionerade hyresbostäderna (36).
(73)
De franska myndigheterna förklarar att det har funnits en mekanism för att återbetala eventuell överkompensation sedan 1999.
(74)
Dessutom täcktes likviditetsrisken för en månad av Crédit Mutuel och likviditetsrisken utöver en månad täcktes av CDC. De franska myndigheterna klargjorde att eftersom det gällde belopp som samlades in genom Livret bleu skulle riskvikten sättas till 0 % för beräkningen av behovet av eget kapital för kapitaltäckningsmarginalen. De visade att riskvikten för Crédit Mutuels behov av eget kapital i fråga om bankens andra sparprodukter och övriga medel låg mellan […] och […] % 1999-2005. De franska myndigheterna förklarade att eftersom tillämpningen av EU:s krav på kapitaltäckningsgrad inte var relevant från och med att inlåningen centraliserades i sin helhet till CDC 1999, hade Crédit Mutuel vid beräkningen av motsvarande rimlig vinst för Livret bleu baserat kostnaden för eget kapital på kostnaderna för de andra sparprodukterna och övriga medel, men med en begränsning ([…]-[…] % 1999-2005). På kommissionens begäran lämnade Frankrike också mer detaljerade uppgifter om kompensationsmarginalen i samband med inrättandet av en obligatorisk reserv hos Banque de France.
7. BEDÖMNING
7.1. Förekomst av stöd
(75)
I sitt beslut om förlängning ansåg kommissionen att den enda åtgärd som kunde innehålla statligt stöd var den förmedlingsprovision som CDC betalade till Crédit Mutuel (37).
(76)
Det eventuella stöd som förmedlingsprovisionen utgör infördes den 27 september 1991 genom beslutet samma dag och granskningen i detta beslut gäller perioden fram till och med liberaliseringen av distributionen av Livret A och anpassningen av Livret bleu till detta den 1 januari 2009 (38).
7.1.1. Villkoren i Altmarkdomen är inte uppfyllda
(77)
Det bör påpekas att enligt Altmarkdomen (39) är ersättning som betalas för uppdraget att utföra offentliga tjänster inte statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget, om fyra kumulativa villkor är uppfyllda.
(78)
I sina synpunkter på beslutet om förlängning hävdar de franska myndigheterna och Crédit Mutuel att det finns två tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, nämligen att upprätthålla en stark närvaro i form av kontor i landsbygdsområden för att bidra till målen för deras utveckling, och att samla in insättningar som ska användas för att finansiera subventionerade hyresbostäder.
(79)
Men Crédit Mutuels förpliktelse att tillhandahålla kontor i landsbygdsområden hade avskaffats redan innan den berörda åtgärden infördes, eftersom lagen om att inrätta och lägga ner bankkontor upphävdes 1987 och kontrollsystemet (som hade gällt för Crédit Mutuel 1987-1991) avskaffades den 1 juli 1991 (40). De franska myndigheterna och Crédit Mutuel har för övrigt inte ifrågasatt slutsatsen i beslutet om förlängning om att ”efter 1991 [dvs. från den 1 juli 1991] finns ingen rättsakt som i den mening som avses i artikel 86 i EG-fördraget [nuvarande artikel 106 i EUF-fördraget] ger Crédit Mutuel det uppdrag som anges i punkt 24 iii nedan [upprätthållande av kontor i landsbygdsområden för att bidra till deras utveckling]” (41).
(80)
Det är alltså endast i fråga om uppdraget att samla in insättningar för finansieringen av subventionerade bostäder som man måste kontrollera om rättspraxis enligt Altmarkdomen ska tillämpas.
(81)
Kommissionen påminner om att medlemsstaterna har stor frihet när det gäller utformningen av tjänster som kan anses vara av allmänt ekonomiskt intresse. Kommissionen anser att besluten om tillämpning av artikel 9 i den korrigerande finanslagen för 1975 (42) och av artikel 24 i den korrigerande finanslagen för 1982 (43), särskilt beslutet av den 27 september 1991, tydligt ger Crédit Mutuel i uppdrag (enligt definitionen i artiklarna R323-10 och R 331-14 i byggnads- och bostadslagen) att samla in medel som ska överföras till CDC för finansiering av subventionerade hyresrätter. Kommissionen anser att Frankrike inte har gjort något uppenbart fel i sin bedömning av detta som ett uppdrag av allmänt ekonomiskt intresse.
(82)
Enligt det fjärde villkoret i Altmarkdomen ska ”när det företag som ges ansvaret för att tillhandahålla de allmännyttiga tjänsterna i ett konkret fall inte har valts ut efter ett offentligt upphandlingsförfarande som gör det möjligt att välja den anbudsgivare som kan tillhandahålla dessa tjänster till den lägsta kostnaden för det allmänna, storleken av den nödvändiga ersättningen fastställas på grundval av en undersökning av de kostnader som ett genomsnittligt och välskött företag […] skulle ha åsamkats vid fullgörandet av trafikplikten, med hänsyn tagen till de intäkter som därvid skulle ha erhållits och till en rimlig vinst på grund av fullgörandet av trafikplikten” (44).
(83)
Kommissionen anser att det fjärde villkoret inte är uppfyllt i fråga om insamlingen av de insättningar som centraliserats till CDC för att finansiera subventionerade hyresbostäder. Det bör påpekas att staten inte har tilldelat uppdraget till den bästa anbudsgivaren vid en offentlig upphandling utan har fört förhandlingar direkt med Crédit Mutuel. Förmedlingsprovisionens storlek har inte fastställts med hänsyn till de kostnader för att utföra tjänsten av allmänt ekonomiskt intresse som ett välskött företag skulle ha åsamkats. Förmedlingsprovisionens storlek på 1,3 % har i själva verket inte kunnat grundas på Crédit Mutuels verkliga kostnader för att utföra tjänsten av allmänt ekonomiskt intresse eftersom det inte fanns någon separat redovisning för Livret bleu i september 1991 som gjorde det möjligt att spåra kostnaderna specifikt i samband med Livret bleu i bankens redovisning. Den separata redovisningen för Livret bleu upprättades flera år senare och rekonstruerades retroaktivt för föregående år, fram till 1991. Det finns alltså ingen indikation på att förmedlingsprovisionens storlek har fastställts på grundval av de kostnader som ett välskött företag skulle ha åsamkats för att utföra den berörda tjänsten av allmänt intresse. De franska myndigheterna hävdar att Crédit Mutuel i allmänhet är ett välskött företag. Ändå ger de inga verkliga belägg för detta påstående utan hänvisar i huvudsak till skäl 13 i beslutet om förlängning där kommissionen endast nämner Crédit Mutuels samlade ekonomiska resultat (balansräkning, nettoresultat, driftskvot, eget kapital och kapitaltäckningsgrad) 2004. Om en medlemsstat har fastställt ersättningsnivån på grundval av en analys av kostnaderna för ett välskött företag borde det i vilket fall som helst inte vara svårt att visa detta för kommissionen och förklara den metod som har tillämpats, vilket Frankrike inte har gjort i det här fallet. Slutligen sänktes förmedlingsprovisionen till Crédit Mutuel från 1,1 % till 0,6 % när distributionen av Livret A och Livret bleu liberaliserades den 1 januari 2009, vilket tyder på att provisionen tidigare varit högre än vad som skulle ha varit fallet om den hade fastställts på grundval av de kostnader som ett välskött företag skulle ha åsamkats för att utföra samma uppdrag av allmänt intresse.
(84)
Eftersom villkoren i Altmarkdomen är kumulativa räcker det med att ett av dem inte uppfylls för att denna rättspraxis inte ska vara tillämplig och att åtgärden kan utgöra statligt stöd. Av det ovan anförda följer att den berörda åtgärden inte uppfyller det fjärde villkoret i Altmarkdomen. Altmarkdomen är alltså inte tillämplig och det bör undersökas om åtgärden verkligen är statligt stöd (45), (46).
7.1.2. Villkoren för förekomst av statligt stöd är uppfyllda
(85)
Enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
7.1.2.1. Stöd som kan tillskrivas staten och statliga medel
(86)
Förmedlingsprovisionen betalades ut årligen (47) till Crédit Mutuel av CDC i enlighet med ett avtal mellan staten och Crédit Mutuel om tillämpningsföreskrifter för beslutet av den 27 september 1991. Förmedlingsprovisionens storlek fastställdes av staten för att kompensera för skyldigheterna i samband med tillhandahållandet av offentliga tjänster. Dessutom är CDC ett offentligt företag vars agerande kan tillskrivas staten (48). Villkoret om att stödet kan tillskrivas staten och statliga medel är alltså uppfyllt.
7.1.2.2. Selektivitet
(87)
Förmedlingsprovisionen beviljades uteslutande till Crédit Mutuel som ersättning för insamlingen av den inlåning som centraliserats till CDC för att finansiera subventionerade hyresbostäder genom Livret bleu, som Crédit Mutuel hade ensamrätt att distribuera. Det innebär att åtgärden var selektiv.
7.1.2.3. Eftersom villkoren i Altmarkdomen inte är uppfyllda måste det granskas om det föreligger en fördel som snedvrider konkurrensen
(88)
Eftersom förmedlingsprovisionen är en överföring av statliga medel som enbart främjar Crédit Mutuel har den förbättrat denna banks konkurrensförmåga jämfört med konkurrenterna. Enligt domstolens rättspraxis utgör en förbättring av ett företags konkurrensställning till följd av ett statligt stöd i allmänhet ett bevis på att konkurrensen har snedvridits i förhållande till övriga företag som inte har erhållit liknande stöd (49).
7.1.2.4. Påverkan av handeln mellan medlemsstaterna
(89)
Enligt fast rättspraxis anses dessutom handeln mellan medlemsstaterna vara påverkad om ett företag som mottar stöd bedriver verksamhet inom ett konkurrensutsatt område där det förekommer handel mellan medlemsstater (50). Redan 1979 uppgick utländska bankers marknadsandel till 8 % för kreditverksamhet (4 % för filialer utan juridisk person, 4 % för dotterföretag med fransk juridisk person) och till 4,5 % för inlåningsverksamhet (2 % respektive 2,5 %). De icke-franska europeiska bankernas andel i förhållande till samtliga utländska banker var 50 % för kreditverksamhet och 70 % för inlåning. Crédit Mutuel hade alltså varit utsatt för konkurrens från utländska nät på franskt territorium sedan 1970-talet. Dessutom var bankmarknaden för sparande genom kontantinsättningar, som Livret bleu tillhörde, liksom även Codevi, LEP, Livret jeune, vanliga sparkonton och CEL (51), redan öppen för konkurrens vid den berörda perioden.
(90)
Kommissionen konstaterar därför att de fyra villkor som krävs för att det ska föreligga statligt stöd är uppfyllda.
7.1.2.5. Stödåtgärdens olaglighet
(91)
Slutligen är stödåtgärden olaglig eftersom den inte har anmälts till kommissionen i enlighet med artikel 108.3 i EUF-fördraget och har genomförts efter det att fördraget om inrättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen trätt i kraft i Frankrike.
(92)
Som svar på de franska myndigheternas argument om att stödet var befintligt, eftersom det infördes innan tidsfristen för införlivande av andra bankdirektivet löpte ut den 1 januari 1993, betonar kommissionen att syftet med detta direktiv var att fullborda den inre marknaden inom sektorn för kreditinstitut med avseende på etableringsfrihet och frihet att tillhandahålla tjänster. Det innebär inte att den berörda marknaden var stängd för konkurrens innan förmedlingsprovisionen infördes, utan enbart att det fortfarande fanns vissa hinder för etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster inom banksektorn. Av beslutet av den 10 maj 2007 framgår att Livret bleu tillhörde en ”marknad” för kontant banksparande, vilket innebär att den berörda verksamheten var öppen för konkurrens och inte på något sätt bekräftar de franska myndigheternas argument om att den berörda verksamheten öppnades för konkurrens först 1993. I beslutet hänvisas i stället till förekomsten av en ”mogen” marknad (52).
7.2. Stödets förenlighet med den inre marknaden
(93)
Eftersom den berörda åtgärden innehåller statligt stöd måste kommissionen undersöka om åtgärden är förenlig med den inre marknaden.
(94)
I artikel 106.2 i EUF-fördraget anges följande: ”Företag som anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse […] skall vara underkastade reglerna i detta fördrag, särskilt konkurrensreglerna, i den mån tillämpningen av dessa regler inte rättsligt eller i praktiken hindrar att de särskilda uppgifter som tilldelats dem fullgörs. Utvecklingen av handeln får inte påverkas i en omfattning som strider mot gemenskapens intresse.”
(95)
Enligt domstolens rättspraxis, kommissionens beslutspraxis och gemenskapens rambestämmelser 2005 innebär artikel 106.2 i EUF-fördraget att ett statligt stöd till ett företag som fått i uppdrag att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse kan förklaras som förenligt med den inre marknaden om åtgärden uppfyller följande villkor:
a)
Den tillhandahållna tjänsten har de egenskaper som utmärker en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse.
b)
Staten har gett företaget i uppdrag att utföra denna tjänst av allmänt ekonomiskt intresse genom en eller flera rättsakter.
c)
Nödvändighets- och proportionalitetsprinciperna följs.
d)
Utvecklingen av handeln inte påverkas i en omfattning som strider mot unionens intresse.
(96)
Villkoren a och b är uppfyllda av de anledningar som beskrivs i skäl 81.
(97)
När det gäller villkoret d har kommissionen inte tillgång till några belägg för att handeln inom gemenskapen har påverkats i så stor utsträckning att stödet inte skulle uppfylla detta villkor. I beslutet av den 10 maj 2007 krävdes att ensamrätten till distributionen av Livret bleu skulle avskaffas eftersom de särskilda rättigheterna i samband med distributionen av Livret bleu innebar en begränsning av friheten att tillhandahålla tjänster inom gemenskapen (53). Trots detta kan förmedlingsprovisionen, i den mån den inte har överkompenserat för det uppdrag att utföra en tjänst av allmänt intresse som Crédit Mutuel haft, inte anses påverka utvecklingen av handeln i en omfattning som strider mot unionens intresse.
(98)
Kommissionen kommer därför i det följande att undersöka om nödvändighets- och proportionalitetsprinciperna verkligen har följts, dvs. om ersättningen i form av förmedlingsprovisionen har överskridit vad som är nödvändigt för att täcka kostnaderna för att utföra de offentliga tjänsterna, med hänsyn till intäkterna i samband med tjänsterna och en rimlig vinst för att fullgöra dessa skyldigheter (54).
(99)
I sin kontroll av att det inte förekommit någon överkompensation (se underavsnitt 7.2.5) kommer kommissionen att tillämpa en övergripande metod för perioden från och med den 27 september 1991 (se underavsnitt 7.2.1) till och med den 31 december 2005 (se underavsnitt 7.2.2). Kommissionen kommer att beakta samtliga fördelar i samband med Livret bleu, men kommer inte att ta med de eventuella effekterna av Livret bleu som lockvara, eftersom dessa inte har kunnat mätas (se underavsnitt 7.2.3). En rimlig vinst har beaktats (se underavsnitt 7.2.4), inbegripet för den inlåning som centraliserats till CDC.
7.2.1. Den berörda perioden inleds den 27 september 1991
(100)
I beslutet om förlängning omfattade beräkningen av nettoresultatet för Livret bleu för bedömningen av en eventuell överkompensation resultaten för hela år 1991 (55). Nettointäkterna från de fria användningsområdena och användningsområdena för det allmänna intresset räknades alltså med från och med den 1 januari 1991.
(101)
Som beskrivs i skälen 75 och 76 berör detta beslut endast förmedlingsprovisionen, som inrättades den 27 september 1991, samtidigt som Crédit Mutuel ålades att centralisera sin inlåning till CDC för att finansiera subventionerade hyresbostäder. Innan dess fanns varken förmedlingsprovisionen eller centraliseringen till CDC. Därför måste kommissionens bedömning av stödets proportionalitet inledas från och med den dagen.
(102)
Kostnaderna och intäkterna i samband med utförandet av tjänsten av allmänt ekonomiskt intresse får alltså inte ha uppstått före den 27 september 1991. Kostnader och intäkter i samband med utförandet av den tjänst av allmänt ekonomiskt intresse som finansierats genom den berörda stödåtgärden får alltså beaktas först från och med den dag då stödåtgärden (förmedlingsprovisionen) infördes. Kommissionen anser därför att den var inkonsekvent i sitt beslut om förlängning, eftersom den begränsade stödåtgärden till att gälla enbart förmedlingsprovisionen, som inrättades den 27 september 1991, men fortsatte att räkna in nettointäkterna för Livret bleu för perioden 1 januari 1991-27 september 1991.
(103)
Eftersom Crédit Mutuel endast kan lämna uppgifter om nettoresultatet för de användningsområden som avser det allmänna intresset och för de fria användningsområdena på årsbasis, anser kommissionen att det för år 1991 är lämpligt att enbart ta hänsyn till det nettoresultat som motsvarar perioden 27 september 1991-31 december 1991 genom att sätta nettoresultatet för helåret 1991 i relation till antalet berörda dagar, dvs. 96/365. Nettoresultatet för den inlåning som centraliserades till CDC under 1991 kan beaktas i sin helhet eftersom denna centralisering, precis som anges i skäl 101, infördes efter den 27 september 1991 och ingen del av dessa resultat per definition kan hänföras till perioden 1 januari 1991-27 september 1991.
7.2.2. Övergripande metod till och med utgången av 2005 och därefter årsvis bedömning
(104)
I sitt beslut om förlängning rekommenderade kommissionen en årsbaserad metod för att fastställa förekomsten av en eventuell överkompensation. Denna metod utgick från gemenskapens rambestämmelser 2005 och innebar en avvikelse från tidigare beslutspraxis. Innan gemenskapens rambestämmelser 2005 antogs skulle kommissionen vid sin bedömning av förekomsten av en eventuell överkompensation använda en metod som kan kallas ”övergripande” och som innebar att de belopp som betalats ut under år med överkompensation kunde vägas upp av de belopp som betalats ut under år med underkompensation (56).
(105)
Enligt punkt 26 i gemenskapens rambestämmelser 2005 ska kommissionen tillämpa dessa rambestämmelser på icke anmält stöd om stödet har beviljats efter det att rambestämmelserna offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning och i övriga fall tillämpa de bestämmelser som var i kraft när stödet beviljades. Det berörda stödet har beviljats årsvis (57) och har inte anmälts. Gemenskapens rambestämmelser 2005 offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning den 29 november 2005. Därför bör de bestämmelser som var i kraft när stödet beviljades tillämpas för perioden fram till 2006 och gemenskapens rambestämmelser 2005 bör tillämpas för perioden från och med den 1 januari 2006 och fram till dess att åtgärden avskaffades den 31december 2008.
(106)
Enligt gemenskapens rambestämmelser 2005 bör en årsbaserad metod användas om beräkningen av en eventuell överkompensation måste göras årsvis och beloppet för ett års överkompensation inte går att föra över till följande år, utom om överkompensationen inte överskrider 10 % av den årliga kompensationen (58).
(107)
Däremot kommer kommissionen att tillämpa en övergripande metod i sin granskning av huruvida företaget överkompenserats för utförandet av den offentliga tjänsten för perioden innan gemenskapens rambestämmelser 2005 antogs (se skäl 104) (59).
(108)
Enligt den övergripande metoden ska nettoresultatet för varje år, kumulerat år för år, räknas upp med referensräntan för Frankrike den 1 januari varje år (60).
7.2.3. Beaktade fördelar
(109)
I punkt 17 första meningen i gemenskapens rambestämmelser 2005 anges att ”[d]e intäkter som skall beaktas skall åtminstone omfatta alla intäkter som influtit i samband med tjänsten av allmänt ekonomiskt intresse”. Vid kontrollen av att det inte förekommit någon överkompensation måste man alltså ta hänsyn till nettoresultatet för användningsområdena av allmänt intresse och för de fria användningsområdena under undersökningsperioden. Kommissionen anser att detta resultat utgörs av de intäkter som Frankrike har skapat för Crédit Mutuel från och med den 27 september 1991 i samband med att företaget har utfört en tjänst av allmänt intresse i form av finansiering av subventionerade hyresbostäder via CDC. Dessa användningsområden hänförs i redovisningen till en viss intäkt, nämligen insättningar som har samlats in genom distributionen av Livret bleu. På konkurrensmässiga marknadsvillkor (utan den särskilda rätten att distribuera en skattebefriad sparprodukt) hade Crédit Mutuel inte kunnat skaffa sig dessa intäkter till samma kostnad, vilket innebär att motsvarande användningsområden och resurser måste tas med i beräkningen av den totala ekonomin för systemet med Livret bleu. Dessutom har Frankrike självt bekräftat att det finns en koppling mellan dessa användningsområden, Livret bleu och uppdraget att finansiera subventionerade bostäder genom överföring av inlåningen från dessa användningsområden till CDC från och med 1991 (61). När Frankrike den 27 september 1991 anförtrodde Crédit Mutuel att utföra tjänsten av allmänt ekonomiskt intresse i form av insamling av insättningar som skulle centraliseras till CDC och användas för att finansiera subventionerade hyresbostäder bekräftade Frankrike att Crédit Mutuel skulle tilldelas distributionen av Livret bleu. Avkastningen på användningen av de insatta medlen hos banken måste alltså från den dagen betraktas som en intäkt som Crédit Mutuel beviljats för att tillhandahålla tjänsten av allmänt ekonomiskt intresse.
(110)
Den klagande och andra myndigheter och organ (konkurrensrådet, betänkanden från parlamentet eller forskningsorgan (62)) anser att ensamrätten till distribution av Livret bleu har gjort det möjligt för Crédit Mutuel att locka nya och trogna kunder som banken sedan har sålt andra bankprodukter till än enbart Livret bleu. I beslutet om förlängning uteslöt kommissionen inte att Livret bleu kunde ha genererat indirekta intäkter genom sina effekter som lockvara (63), men påpekade att dessa intäkter hittills inte hade kunnat mätas (64).
(111)
Efter att ha undersökt detta ärende konstaterar kommissionen att det visserligen inte går att utesluta att Livret bleu har haft effekter som lockvara men att de uppgifter som kommissionen har samlat in inte gör det möjligt att mäta dessa eventuella effekter på ett tillräckligt tillförlitligt sätt.
(112)
I sina dokument antar klagandena att Livret bleu har effekter som lockvara, men man varken påvisar detta konkret eller bedömer dessa eventuella effekters exakta ekonomiska betydelse.
(113)
När det gäller Cabinet Glais undersökningar (se skälen 52 och 53), noterar kommissionen att Crédit Mutuel med god rätt kan hävda att dessa statistiska analyser inte på något sätt bevisar att Livret bleu skulle ha mätbara effekter som lockvara.
(114)
Klagandena har i sina synpunkter framfört tre subjektiva bedömningar. Med tanke på att andra banker har erbjudit sig att distribuera Livret bleu mot en provision på 1 % föreslår klagandena först en ungefärlig storlek på denna fördel genom att utgå från skillnaden gentemot den provision som Crédit Mutuel får, det vill säga 0,3 procent. Detta motsvarar cirka 300 miljoner franska franc per år. Man kan dock på intet sätt bevisa att Crédit Mutuels konkurrenter hade kunnat fullgöra detta uppdrag på samma villkor under den berörda perioden med denna ersättningsnivå på 1 %. Detta första argument är inte heller något belägg för att Livret bleu har fungerat som lockvara utan är snarare ett argument för att Crédit Mutuel har överkompenserats, vilket, enligt vad som kommer att visas senare, inte är fallet. Det går inte att visa att effekterna av Livret bleu som lockvara motsvarar skillnaden mellan förmedlingsprovisionen och den hypotetiska lägre provision som Crédit Mutuels konkurrenter har föreslagit som ersättning för att distribuera Livret bleu.
(115)
I den andra metod som klagandena föreslår mäter man den fördel som Crédit Mutuel tidigare åtnjutit genom att utgå från dess ökade marknadsandelar. Det går inte att använda en sådan metod för att bedöma stödet eftersom den grundar sig på antagandet att de ökade marknadsandelarna enbart beror på Livret bleu, och detta antagande har inte några objektiva grunder.
(116)
Den tredje bedömningen av ensamrätten grundar sig på att staten avstår från skatteintäkter genom att Livret bleu är skattebefriad. Om Crédit Mutuel hade velat distribuera en sparform utan att den var skattebefriad genom att erbjuda samma nettoavkastning som för Livret bleu oavsett insättarnas skattesituation, hade banken i praktiken ådragit sig en kostnad som motsvarar det nominella skattebelopp som insättarna (eventuellt) skulle ha erlagt. Enligt klagandena bör den sammanlagda skattefördelen i storleksordningen 4,5 miljarder franska franc under perioden 1991-1997 anses ha gett Crédit Mutuel indirekta fördelar i samma storleksordning. Detta resonemang är inte godtagbart eftersom Crédit Mutuel troligen inte skulle ha distribuerat Livret bleu på samma villkor om man hade varit tvungen att ta på sig hela kostnaden för skattebefrielsen, som för övrigt direkt gynnar medlemmarna.
(117)
De möjliga fördelarna i detta avseende är svåra att påvisa och kvantifiera. Den ekonomiska fördel som dras direkt av Livret bleu kan mätas direkt utifrån räkenskaperna för Livret bleu. Däremot skulle de indirekta ekonomiska fördelar som härrör från försäljningen av andra produkter eller tjänster till kunder som blivit trogna på grund av Livret bleu kunna bestämmas utifrån redovisningen av dessa andra produkter om det var möjligt att direkt skilja mellan försäljningen till kunder som gjorts trogna mot eller lockats till Crédit Mutuel av Livret bleu och försäljningen till kunder som kommit till Crédit Mutuel av andra skäl, vilket inte är fallet. Av dessa skäl har kommissionens konsult inte kunnat bedöma de eventuella effekterna av Livret bleu som lockvara genom att följa den redovisningsmetod som används för att bedöma de sammanlagda direkta ekonomiska fördelar som dras av Livret bleu.
(118)
Kommissionens konsults mer sofistikerade försök att bedöma effekterna av Livret bleu som lockvara har inte krönts med framgång. Kommissionen har därför inte ansett sig kunna ta hänsyn till den eventuella fördelen av effekterna av Livret bleu som lockvara vid beräkningen av huruvida det har förekommit någon överkompensation.
7.2.4. Beräkning av rimlig vinst
(119)
Vid kontrollen av att ett företag som har anförtrotts att tillhandahålla en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse inte har överkompenserats för detta bör hänsyn tas till rimlig vinst (65). Med rimlig vinst avses enligt gemenskapens rambestämmelser 2005 ”en kapitalavkastning som tar hänsyn till den eventuella risk som företaget utsätter sig för […]. I regel får avkastningen inte vara högre än den genomsnittliga avkastningen i den berörda sektorn under de senaste åren” (66).
(120)
I beslutet om förlängning (67) ansåg kommissionen att en rimlig kapitalavkastning på i genomsnitt 6 % borde tillämpas för användningsområdena av allmänt intresse och de fria användningsområdena. Denna avkastning, som varierar från år till år och som i genomsnitt uppgår till 6 %, motsvarar den avkastning som Crédit Mutuel ursprungligen rekommenderade: Crédit Mutuel hade redovisat beloppet för de utdelningar som gjordes under året i fråga som kostnad för eget kapital. När det gäller hänsynen till rimlig vinst vid bedömningen av förekomsten av en eventuell överkompensation i fråga om de fria användningsområdena och användningsområdena av allmänt intresse, avviker kommissionen inte från den metod som följdes i beslutet om förlängning och som beskrivs i avsnitt 7.2.5.
(121)
I beslutet om förlängning (68) ansåg kommissionen dock inte att den behövde ta hänsyn till rimlig vinst i fråga om insättningar som centraliserats till CDC eftersom de inte gav upphov till någon kostnad i eget kapital med hänsyn till försiktighetsreglerna, eftersom dessa insättningar inte investerades av Crédit Mutuel utan helt enkelt överfördes till CDC. Ur försiktighetssynpunkt betraktas kreditrisken i samband med den inlåning som centraliserats till CDC som lika med exponeringen gentemot staten (Frankrike), dvs. en riskvikt på noll, vilken alltså inte kräver något eget kapital.
(122)
Om man inte tar med rimlig vinst för inlåning som centraliserats till CDC innebär detta att den sammanlagda rimliga vinsten (dels för användningsområdena av allmänt intresse och de fria användningsområdena, dels för den inlåning som centraliserats CDC) minskar mellan 1991 och 1999 för att försvinna helt från och med 2000, efter centraliseringen till CDC av hela inlåningen 1999 (69).
(123)
I sin skrivelse av den 1 september 2006 med synpunkter på beslutet om förlängning bekräftade de franska myndigheterna att de medel som centraliserats till CDC inte förbrukade något lagstadgat eget kapital. Trots detta förklarade de franska myndigheterna att eftersom tillämpningen av EU:s krav på kapitaltäckningsgrad inte var relevant från och med att inlåningen centraliserades i sin helhet till CDC 1999, så föreslår Crédit Mutuel att en kostnad för eget kapital, baserad på kostnaderna för andra sparprodukter och övriga medel, ska tillämpas vid beräkningen av rimlig vinst för Livret bleu. Kommissionen anser inte att denna metod är tillfredsställande eftersom den innebär att ett lagstadgat kapitalkrav som är beroende av det genomsnittliga kapitalkravet för andra tillgångar i Crédit Mutuel som är fullständigt fristående från Livret bleu ska tillämpas artificiellt på resurser som centraliserats till CDC.
(124)
Att det inte finns något behov av lagstadgat eget kapital visar att det inte finns någon kreditrisk, vilket är fallet för den inlåning som centraliserats till CDC. Insamlingen av insättningar för CDC:s räkning medför inte heller någon likviditetsrisk (med undantag för månadsrisk), eller risk för löptidstransformering, eftersom det belopp som anslås till CDC justeras varje månad i förhållande till insättningarnas utveckling och den ränta som CDC betalar överförs direkt till spararna. Det står alltså klart att denna tjänst av allmänt ekonomiskt intresse medför en låg risk för Crédit Mutuel. Det finns emellertid vissa andra typer av risk, som operativ risk, ekonomisk risk (risk för att ersättningsnivån inte täcker de kostnader som uppstår), juridisk risk och anseenderisk. Andra bankverksamheter, som distribution av aktiefonder, arvsförvaltning eller försäljning av finansiella produkter (t.ex. aktier och obligationer) förbrukar inte heller eget kapital, men är ändå mycket lönsamma. Det finns alltså ingen direkt koppling mellan förbrukning av lagstadgat eget kapital - beräknat på grundval av försiktighetsregler vars syfte inte är att värdera en verksamhets lönsamhet - och vinsten till följd av en verksamhet.
(125)
Det måste dock i detta fall konstateras att om kommissionen tillåter Crédit Mutuel att ta ut en rimlig vinst för den del av inlåningen som centraliserats till CDC, skulle det krävas en komplicerad ekonomisk bedömning för att fastställa en lämplig nivå för denna vinst. Livret bleu är en atypisk bankprodukt med en blandning av egenskaper som utmärker både sparkonton och checkkonton och vars inlåning är centraliserad till en offentlig myndighet. Det finns alltså inga direkt jämförbara produkter som kan användas som indikation på en rimlig vinst för någon liknande verksamhet.
(126)
I brist på tillräckligt jämförbar produkt anser kommissionen att den i detta fall kan använda två indikatorer för att bedöma om en vinst kan anses vara rimlig i fråga om den inlåning som centraliserats till CDC. Indikatorerna är följande:
a)
Vinstmarginalen för den franska banksektorn, dvs. resultatet före skatt dividerat med omsättningen (i detta fall motsvaras bankernas omsättning av deras rörelseresultat). Vinstmarginalen beräknad med siffrorna för den franska banksektorn för den berörda perioden (från den 27 september 1991 till utgången av 2008) är i genomsnitt 23 % per år.
b)
b) Den franska banksektorns avkastning, dvs. resultatet före skatt dividerat med tillgångarnas värde. Den genomsnittliga årliga avkastningen för den berörda perioden i sin helhet är 45 baspunkter (0,45 %).
(127)
I tabellen nedan (70) visas den franska banksektorns vinstmarginal och avkastning för perioden 1993-2008 (det finns inga tillgängliga uppgifter för åren före 1993):
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Resultat före skatt (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Rörelseresultat (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Vinstmarginal
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Genomsnittlig vinstmarginal
22,8 %
Tillgångar (71)
Ingen uppgift
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Avkastning
Ingen uppgift
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Genomsnittlig avkastning
0,45 %
(128)
För att beräkna vinstmarginalen och avkastningen för Crédit Mutuel i fråga om insamlingen av insättningar som centraliserats till CDC använder kommissionen följande värden:
a)
Som nämnare i vinstmarginalen används intäkter från insamlingen av insättningar som centraliserats till CDC, dvs. det årliga beloppet för förmedlingsprovisionen.
b)
Som nämnare i avkastningen används de insättningar som överförts till CDC.
c)
Som täljare, dvs. resultatet före skatt, anser kommissionen att Crédit Mutuel med beaktande av en rimlig vinst på 4,2 % från insamlingen av insättningar till CDC, dvs. ett resultat före skatt som motsvarar 4,2 % av den förmedlingsprovision som tagits emot från CDC, inte har gynnats av någon överkompensation (se tabellen i skäl 132).
(129)
När det gäller den andra indikatorn (avkastningen) noterar kommissionen att om en avkastning på 5 baspunkter betraktas som rimlig vinst på insamlingen av insättningar som centraliserats till CDC, dvs. om ett resultat före skatt på motsvarande 0,05 % av det sammanlagda beloppet för de insättningar som överförts till CDC godtas, har Crédit Mutuel inte överkompenserats för sin förvaltning av Livret bleu under den berörda perioden.
(130)
Enligt gemenskapens rambestämmelser 2005 får den rimliga vinsten inte överstiga den genomsnittliga vinsten i den berörda sektorn under den berörda perioden. En godtagbar vinstmarginal på 4,2 % motsvarar mindre än en femtedel av banksektorns genomsnittliga vinstmarginal (22,8 %). Med hänsyn till att insamlingen av insättningar som centraliseras till CDC är en lågriskverksamhet, vilket visades i skäl 124, och därmed ger låg avkastning, anser kommissionen att en vinstmarginal på 4,2 % inte uppenbart är alltför stor och i det här fallet kan betraktas som en rimlig vinst.
(131)
På samma sätt anser kommissionen att det är rimligt att ta hänsyn till en vinst på 5 baspunkter för den inlåning som centraliserats till CDC med hänsyn till den franska banksektorns genomsnittliga avkastning på 45 baspunkter under den berörda perioden och att detta utgör en låg och försiktigt satt gräns för vad som kan betraktas som en vinst som inte är uppenbart orimlig i detta fall. Denna låga vinstnivå avspeglar också på ett lämpligt sätt den låga risk som Crédit Mutuel löper i sin insamling för CDC:s räkning, precis som anges i skäl 124.
7.2.5. Kontroll av avsaknad av överkompensation
(132)
På grundval av dessa överväganden har kommissionen kontrollerat att det inte förekommer någon överkompensation enligt den metod som beskrivs i underavsnitten 7.2.1-7.2.4 (73), vilket återges i tabellen nedan:
(miljoner euro)
KOMPENSATION
ÖVER- ELLER UNDERKOMPENSATION
År
Förmedlingsprovision
(årlig)
Övergripande metod (74)
(fram till utgången av 2005)
Årsbaserad metod (75)
(från och med 2006)
1991 (27 september-31 december)
1,5
43,8
Ej tillämpligt
(den globala metoden ska tillämpas till och med 2005, se underavsnitt 7.2.2)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
[…]
-39,1
2007
[…]
-24,3
2008
[…]
-6,1
(133)
Man kan konstatera att överkompensationen vid utgången av 2005 (15 miljoner euro) är mindre än 10 % av kompensationen för 2005 (196,7 miljoner euro). Enligt punkt 21 i 2005 års rambestämmelser får detta belopp föras över till följande år. Det slutliga resultatet är en underkompensation på - 6,1 miljoner euro vid utgången av 2008 för den berörda perioden i sin helhet.
(134)
Därmed kan kommissionen dra slutsatsen att förmedlingsprovisionen inte har inneburit någon överkompensation till Crédit Mutuel för den tjänst av allmänt ekonomiskt intresse som banken har anförtrotts från och med den 27 september 1991 fram till och med utgången av 2008.
8. SLUTSATSER
(135)
Kommissionen konstaterar att Frankrike olagligen har genomfört den berörda åtgärden i strid med artikel 108.3 i EUF-fördraget. Trots detta kan stödet anses vara förenligt med den inre marknaden i enlighet med artikel 106.2 i EUF-fördraget, eftersom den ersättning som har betalats ut av staten inte har varit större än vad som är nödvändigt för att täcka de kostnader som orsakats av fullgörandet av skyldigheterna i samband med tillhandahållandet av offentliga tjänster, med hänsyn till intäkterna i samband med detta och till en rimlig vinst för att fullgöra dessa skyldigheter.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Det statliga stöd som Frankrike har genomfört till förmån för Crédit Mutuel på grundval av beslutet av den 27 september 1991 om fastställande av användningsområden av allmänt intresse för Crédit Mutuel är förenligt med den inre marknaden.
Artikel 2
Detta beslut riktar sig till Republiken Frankrike.
Utfärdat i Bryssel den 24 maj 2011.